ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 114, 2010-02-23 00:00

ראובן ריבלין: כבוד השר, חברי הכנסת, היום, יום שלישי, ט' באדר תש"ע, 23 לחודש פברואר 2010 למניינם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה למזכיר הכנסת – בבקשה, אדוני.

איל ינון: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – המלצה של הוועדה הציבורית לקביעת שכר ותשלומים אחרים לחברי הכנסת בנושא: עוזרים פרלמנטריים – פיצול משרות.

איל ינון: מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בנושא:

איל ינון: דוח קרן המטבע העולמית על המדיניות הכלכלית של ישראל הקובע כי יש להגביר את עצמאות הפיקוח על שוק ההון ולהפרידו מהאוצר, הצעת חברת הכנסת פניה קירשנבאום; מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בנושא:

איל ינון: קופות-החולים מטעות את הציבור ומציגות רופאים מומחים שאינם מומחים, הצעת חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

איל ינון: תודה.

ראובן ריבלין: בבקשה, רבותי חברי הכנסת, כל הרוצים להשתתף בנאומים בני דקה, כפי שנעשה מדי יום שלישי, נא להצביע.

ראובן ריבלין: ראשונת הדוברים – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, ואחריה – חברת הכנסת רחל אדטו, ואחריה – חברת הכנסת מירי רגב.

ראובן ריבלין: היא לא פה?

רחל אדטו: לא הצבעתי.

ראובן ריבלין: את לא הצבעת?

ראובן ריבלין: את לא רוצה לדבר?

ראובן ריבלין: אוקיי, אז ברצון רב.

ראובן ריבלין: מייד אנחנו – בבקשה, חברת הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: כמעט התחשמלתי.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש – – –

קריאה: – – –

אורלי לוי אבקסיס: כן, אה?

אורלי לוי אבקסיס: צריך לבדוק את זה, זה מעביר זרם.

ראובן ריבלין: או, השאלה היא מי מעביר זרם למי?

ראובן ריבלין: האם המיקרופון לך, או את למיקרופון?

אורלי לוי אבקסיס: הפעם זה המיקרופון לי.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת מירי רגב, את אחרי חברת הכנסת אורלי אבקסיס.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני כבוד היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להסב את תשומת לבכם להודעה שהתפרסמה היום, וגרמה לכך שלא מעט אנשים פנו אלי.

אורלי לוי אבקסיס: לדעתי היא מקוממת, וראוי שניתן את לבנו.

אורלי לוי אבקסיס: לאחרונה אנחנו עדים לתופעה של ניצול והשתלטות על אוצרות טבע, והפעם זה באזורנו, באזור עמק המעיינות, שפעם היה קרוי בקעת בית-שאן, אבל היום זה לא כזה משמח לקרוא בית-שאן, או בהקשר של בית-שאן, אז מנסים לעשות מיתוג מחדש.

אורלי לוי אבקסיס: מה שחשוב הוא שהמעיינות מסביב לבית-שאן, שלדעתי צריכים להיות נחלת הכלל, הולכים להיסגר בפני המבקרים, וביניהם בעיקר תושבי בית-שאן וכל מי שבא לבקר.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע, באחרונה דובר על כך שעם ישראל צריך להכיר את המדינה ככה דרך הרגליים, להגיע לאתרים.

אורלי לוי אבקסיס: היום מי שרוצה להגיע לאתרים ראוי וכדאי שיהיה לו כסף בכיס, כי אם לא, הוא לא יוכל להיכנס – לא לראות מעיינות בטבע וגם מה שלא שעושים מסביב, לא שירותים ציבוריים וכדומה.

אורלי לוי אבקסיס: מצפים מאנשים לשלם – לשלם בעבור שחייה, לשלם בעבור ביקור.

אורלי לוי אבקסיס: כמעט לא נשארו לנו אתרים שבהם האנשים הפשוטים יכולים לבקר, גם להכיר את המדינה וגם מורשת, ציונות.

אורלי לוי אבקסיס: יש שם "חומה ומגדל", יש שם הציונות בתחילת דרכה, ומי שלא יוכל לשלם לא יוכל ליהנות מזה.

אורלי לוי אבקסיס: אם היו סוגרים עכשיו חוף בתל-אביב, עמותת "אדם טבע ודין" בטח היתה מתקוממת וערוצי הטלוויזיה היו – אבל עכשיו, בחצר האחורית של המדינה, בפריפריה, משתלטים לנו.

אורלי לוי אבקסיס: משתלטים לנו גם על הטבע וגם על הזכות שלנו ליהנות מהארץ הזאת, ואני מתקוממת.

אורלי לוי אבקסיס: אני פניתי אל השר ארדן לבקש לעצור את ההחלטה, ואני מקווה שזה לא ייעצר פה, ואנחנו נשמיע את קולנו.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בדרך כלל רשות הגנים גובה כדי לשפר את זה, אבל אם הדבר מונע מבני עמנו לבקר, מהווה מכשול, בהחלט צריך לתת את הדעת.

ראובן ריבלין: השר בגין פה, שר המשפטים פה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת מירי רגב, ואחריה – חבר הכנסת גנאים.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, תודה לך.

מירי רגב: חברי, כנסת נכבדה, היום התפרסמה ב"ידיעות אחרונות" כתבה על ההתייקרות הגדולה של המים שהולכת להיות באפריל.

מירי רגב: הולכים להוסיף כנראה את מס הבצורת.

מירי רגב: אני מציעה לכולנו לראות את המחירים שהאזרח יהיה צריך לשלם על מים.

מירי רגב: 2,000 שקלים לחודש עבור מים זה כמעט משכנתה שאפשר לקחת על בית.

מירי רגב: אני מזכירה לכולנו שמים זה לא בשר, וזה לא בית, וזה גם לא ויסקי.

מירי רגב: מצד אחד, אנחנו מורידים למשקאות, לאלכוהול, ומצד שני, אנחנו מעמיסים ומעלים את מחירי המים.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: 2,000 שקל לחודש?

מירי רגב: כן, כן, לאחר שיחזירו את מס הבצורת באפריל.

מירי רגב: עכשיו, בגלל שלא כולנו עשירים גדולים, ולא כולנו גרים במגדלים במרכז תל-אביב, אני מציעה לכולנו להתעורר ולמנוע מצב שיהיה מס כפול: מס בצורת ועליית מחירי המים.

מירי רגב: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: 2,000 שקל לחודש – אנשים יתחילו לשתות ויסקי במקום מים, כי זה יהיה יותר זול.

ראובן ריבלין: נדמה לי שיהיה מרד.

ראובן ריבלין: אני לא – נדמה לי שמדובר פה בדבר, נדמה לי שהוא בלתי אפשרי, וגם לא עולה בקנה אחד עם – חבר הכנסת גנאים, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת הראשון מקדימה, חבר הכנסת מולה.

מירי רגב: – – –

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני כמה ימים הייתי בכפר מג'ד-אל-כרום, שזה בשגור בצפון.

מסעוד גנאים: יש שם צווי הריסה לשלושה בתים.

מסעוד גנאים: המצב שם באמת מעיד למה אנשים בונים בצורה לא חוקית, למה מאלצים אותם לבנות בנייה בלתי חוקית.

מסעוד גנאים: המצב הקיים היום במג'ד-אל-כרום מסתמך על תוכנית מפורטת שהוכנה בשנת 1979, זאת אומרת לפני כ-30 שנה, כאשר תושבי מג'ד-אל-כרום היו 7,000 נפשות.

מסעוד גנאים: השטח הוא 1,400 דונם, ועד עכשיו התוכנית החדשה, הבקשה להתרחב, עדיין תקועה בוועדת התכנון והבנייה.

מסעוד גנאים: כאשר מסתמכים על תוכנית משנת 1979, אחר כך לא צריך לשאול למה אנשים בונים בצורה לא חוקית.

מסעוד גנאים: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

ראובן ריבלין: עכשיו חבר הכנסת מולה, ואחריו – חבר הכנסת אלדד.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר דווקא על הביקור המשותף של כמה חברי כנסת בשבוע שעבר במערת המכפלה שבחברון.

שלמה מולה: אני רוצה דווקא לשבח את ראש הממשלה שנענה לבקשתנו להכליל את מערת המכפלה באתרי המורשת, כי בסופו של יום אני בין אלה שחושבים שגם בעת שלום יהיה אפשר להתפלל במערת המכפלה.

שלמה מולה: האמת היא – אני אפילו לא הבנתי למה בכלל לא חשבו מלכתחילה שמערת המכפלה תהיה כלולה באתרי מורשת.

שלמה מולה: הדבר השני, אדוני היושב-ראש – גם השבוע אני וחבר הכנסת בן-סימון וחברת הכנסת מירי רגב ביקרנו בפריפריה, בדרום.

שלמה מולה: היינו בשדרות, אורחיו של ראש עיריית שדרות, בוסקילה – ביחד עם חברת הכנסת אורלי לוי.

שלמה מולה: התקבצו להם ראשי רשויות מהפריפריה.

שלמה מולה: אנחנו פשוט יצאנו מאוד מאוד מודאגים ממצבן של אותן הרשויות, ובעיקר אני רוצה להתקומם על כך שראשי רשויות שמבקשים לדבר עם מנכ"ל משרד הפנים – הוא לא נענה להם, אפילו לא עונה להם לטלפון.

שלמה מולה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלדד, ואחריו – חבר הכנסת מיכאלי; לא חברת הכנסת, חבר הכנסת מיכאלי מש"ס.

ראובן ריבלין: עוד מעט נגיע גם לחברת הכנסת מיכאלי.

אריה אלדד: תודה.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גם אני מבקש לדבר על מה שחבר הכנסת מולה הזכיר – הוספת מערת המכפלה לרשימת אתרי המורשת הלאומית.

אריה אלדד: כשראינו את הרשימה המתגבשת – היינו בשדולה החדשה שהוקמה, שדולת ארץ-ישראל – ראינו שנפקד מקומם של קבר רחל ומערת המכפלה.

אריה אלדד: פנינו אל ראש הממשלה ואמרנו: זה יפה מאוד שזוכרים את תחנת הרכבת הטורקית של ירושלים, אבל בית אבא-אמא וקברות אבא-אמא – איך אפשר לשכוח?

אריה אלדד: שמחנו באמת לראות שראש הממשלה נענה לפנייה, ואני חושב שיוסיפו גם את מערת המכפלה וגם את קבר רחל לרשימה הזאת.

אריה אלדד: אני יודע שהדבר עורר מחאות, ואני יודע שראש הממשלה אולי מודאג מכך שההחלטה הזאת משכה אש.

אריה אלדד: אבל משל למה הדבר דומה?

אריה אלדד: אמרו לא פעם ליהודים שהאף שלהם מרגיז חלק מהאנטישמים, אז כשהם מדברים עם אנטישמי, שידברו ישר אליו, ולא יעמדו בפרופיל.

אריה אלדד: אבל מה לעשות?

אריה אלדד: יש לנו אף, יש לנו מערת המכפלה, ויש לנו קבר רחל.

אריה אלדד: זה שלנו, אי-אפשר להחביא אותם.

אריה אלדד: זו המורשת שלנו.

אריה אלדד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אברהם מיכאלי, בבקשה.

ראובן ריבלין: ואחריו – חבר הכנסת ציון פיניאן.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ראשית כול, אדוני היושב-ראש, ברכות על היום המיוחד שיזמתם היום.

אברהם מיכאלי: האורחים שביקרו פה בכנסת, שהם בעצם הנציגים הרשמיים של המדינות השונות בעולם, יצאו מאוד מרוצים – לפחות ממה שאני שוחחתי ודיברתי אתם.

אברהם מיכאלי: ובאמת אחרי ביקור כזה פה בכנסת היום הם מהווים שגרירים יותר טובים למען מדינת ישראל – על הדברים שהם שמעו פה, ואפילו על האירוח המיוחד, שחברי כנסת השתתפו בארוחת צהריים.

אברהם מיכאלי: ותודה לך, אדוני היושב-ראש, על כך.

אברהם מיכאלי: דבר נוסף שגם אני רוצה להתייחס אליו, אדוני היושב-ראש: שדולת ארץ-ישראל, בראשותם של חבר הכנסת אלקין, חבר הכנסת אלדד, יצאנו לסיור ביהודה ושומרון, בכמה יישובים.

אברהם מיכאלי: ומעבר לביקור החשוב שלנו במערת המכפלה, אדוני היושב-ראש, אנחנו ביקרנו ביישוב אפרת וביישוב ביתר-עילית, וראינו שם את הנזקים הגדולים שלצערנו ההקפאה גורמת בשטח בפועל.

אברהם מיכאלי: התלונות שקיבלנו מראשי רשויות שם הן תלונות שאנחנו לא יכולים להקל ראש בהן, ויש לראות ולבדוק מה נוכל לעשות, הן בתחום של הפתרון המיידי, לגבי הפשרה כזאת או אחרת במקרים ספציפיים ומיוחדים, והן לגבי הפיצויים, אדוני, שהכנסת, אני מקווה, תטפל בזה בהמשך.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ציון פיניאן, ואחריו – חבר הכנסת נפאע.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני כחצי שנה העליתי באחד מנאומי בני דקה את נושא האגם הנעלם במנחמיה, והמאבק בין תושבי מנחמיה ליישוב השכן, קיבוץ גשר.

ציון פיניאן: לפני כשבועיים שוב עלה הנושא, כאשר דחפורים החלו בעבודת חפירה להעלמת האגם והקמת מפעל גבס.

ציון פיניאן: נכון לעכשיו האגם הנעלם – נעלם, וכל זאת באישור קרן-קיימת לישראל, האמורה לשמור על הנוף בארצנו.

ציון פיניאן: את האישור לשאיבת המים מהאגם ומחיקתו מעל פני האדמה נתן פרופסור אורי שני, הממונה על המים במדינת ישראל – אותו שני שהגה את רעיון מס הבצורת עכשיו נתן הוראה להעלים את האגם.

ציון פיניאן: חברי חברי הכנסת, האישור ניתן ללא בדיקה של המים, אם הם מי קולחים או מים שפירים.

ציון פיניאן: בבדיקה של מפקח המים מטעם נציבות המים התברר כי מדובר במים שפירים ששאיבתם מחויבת ברשיון הפקה, אשר לא הוצא ולא ניתן.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, מדובר במאות אלפי קובים של מים שפירים שנמחקים מעל פני האדמה, כאשר אנו בבית-המחוקקים גוזרים גזירות שמטרתן חיסכון במים.

ציון פיניאן: מנגד, עומדים תושבי מנחמיה חסרי אונים, מפגינים וסוגרים כבישים, והכול כדי לשמור על בריאותם מול הכוונה להקים מפעל גבס בסמוך לביתם – כשאין חולקים על כך שהוא מפגע תברואתי ממדרגה ראשונה, הגורם למחלות קשות, במיוחד בדרכי הנשימה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נפאע, בבקשה.

ראובן ריבלין: ואחריו – חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי.

סעיד נפאע: כבוד היושב-ראש, תודה.

סעיד נפאע: ביוזמתו המבורכת של חבר הכנסת גנאים קיימה היום ועדת החינוך דיון במעמד השפה הערבית לרגל יום שפת האם הבין-לאומי, ה-21 בפברואר.

סעיד נפאע: מצער שאף אחד מחברי הכנסת של הסיעות היהודיות לא נכח בדיון הזה, אבל מצער עוד יותר שמתברר, על-פי הדיון הזה, שמשרדי ממשלה רבים, חלק הארי של משרדי הממשלה, למעשה לא משתמשים באתרי האינטרנט שלהם בשפה הערבית, במיוחד משרדים שכל כך קשורים לסקטור הזה, כגון משרד הפנים ומשרד העבודה והרווחה.

סעיד נפאע: לכן אני חושב שיש מקום לקרוא למשרדי הממשלה האלה שאכן יכניסו באתרי האינטרנט שלהם, האמורים להיות שימושיים לאוכלוסייה הזאת, את השפה הערבית.

סעיד נפאע: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי, ואחריה – חבר הכנסת אורי אורבך.

אנסטסיה מיכאלי: כבוד יושב-ראש הכנסת, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, היום קראנו על מעשה של נערים מבאר-שבע שהחליפו את הכתובת של שלט בית-ספרם, "יצחק רבין", לשם שונה, בעקבות המערכון שראו בתוכנית הטלוויזיה המפורסמת, עם רייטינג מאוד גבוה, שנקראת "ארץ נהדרת".

אנסטסיה מיכאלי: במעשה זה אנחנו מקבלים דוגמה קטנה לכוחה של הטלוויזיה, גם בתחומים שונים – אלימות, עישון, נהיגה, התנהגות עם חברים, וגם עם ההורים.

אנסטסיה מיכאלי: אדוני היושב-ראש, מעשה זה מראה לנו כמה רבה ההשפעה של הטלוויזיה על ההתנהגות של ילדים ובני-נוער, ממש עד כדי חיקוי של התכנים המופיעים בה.

אנסטסיה מיכאלי: והטלוויזיה קובעת נורמות התנהגות, מספקת רעיונות לפעולה ומהווה השראה למעשים חיוביים, אך לצערי, הרבה יותר למקרים שליליים ואלימים.

אנסטסיה מיכאלי: אז אני קוראת לכם, חברי, מקרה זה אומנם הסתיים בהחזרה של מה שכתוב שם על השלט למצבו הקודם, אך לא חסרים מקרים שאין להשיב את הנעשה.

אנסטסיה מיכאלי: ואני קוראת לקבל אחריות על כל התכנים שמשודרים בטלוויזיה ולקחת חלק מהתוכן הזה ולבדוק את זה לעומק.

אנסטסיה מיכאלי: טלוויזיה שמעודדת עישון – והרבה ילדים, בני נוער, מעשנים ושותים אלכוהול.

אנסטסיה מיכאלי: ב"אח הגדול", התוכנית המפורסמת, אין סוף לעישון בכל הפינות.

אנסטסיה מיכאלי: אני מבקשת לקחת את זה לאחריותנו.

אנסטסיה מיכאלי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הנאומים הם בני דקה ולא הצעה לסדר-היום.

ראובן ריבלין: הנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אורבך, ואחריו – חבר הכנסת בן-ארי.

אורי אורבך: חשמל.

אורי אורבך: יש עמותה שאני רוצה להקים, של נפגעי – – –

ראובן ריבלין: אתה רואה שגם אתה נותן חשמל – – –

אורי אורבך: חשמל זורם בכפות ידי.

ראובן ריבלין: אתה רואה.

ראובן ריבלין: רבותי, רבותי, כבר חבר הכנסת השני – –

אורי אורבך: שמתחשמל פה היום.

אברהם מיכאלי: השלישי.

ראובן ריבלין: – – שמקבל – השלישי.

אורי אורבך: אני יודע שאם זה יהיה – – –

ראובן ריבלין: יש כאלה שלא התלוננו, אז קודם כול – – –

נחמן שי: בקדימה זה ייגמר.

נחמן שי: זה יהיה סופי.

אורי אורבך: אני מניח שאם היה קורה לי משהו יותר חמור, אז המיקרופון הזה היה להנצחתי, נכון?

אורי אורבך: זה היה על שמי.

ראובן ריבלין: זה בהחלט היה שיקול.

ראובן ריבלין: אבות הבניין היו צריכים לשקול זאת בצורה רצינית.

אורי אורבך: אני אסתפק בהנצחה כזאת – – –

ראובן ריבלין: אוקיי.

ראובן ריבלין: ובכן, עכשיו אתה מתחיל את הנאום בן דקה שלך.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

אורי אורבך: לפני שבוע ביקשתי פה, הפצרתי בשר יולי אדלשטיין שלא ייתן שרשות השידור תיסגר בקדנציה שלו, אז הוא מצא טריק מצוין, הוא החזיר את תיק רשות השידור לראש הממשלה, ושמישהו אחר, זה יהיה על שמו.

נחמן שי: במקום שהם ייסגרו, הוא נסגר.

אורי אורבך: האמת היא שלא חשבתי שהפתרון יהיה עד כדי כך יצירתי, אבל בסדר.

אורי אורבך: זכותו של אדם לא לעסוק בתחום מסוים.

אורי אורבך: אבל יש עוד שרים.

אורי אורבך: שמישהו ייקח את רשות השידור, מישהו מהממשלה שלנו – לטפל בדבר החשוב הזה כדי שיהיה לנו שידור ציבורי.

אורי אורבך: הרי זה לא עולה על הדעת שליתום במצב רע לא יימצא איזה אבא במצב טוב.

אורי אורבך: יש שרים בממשלה, כולל ראש הממשלה.

אורי אורבך: אבל ראש הממשלה, הוא לוקח גם את זה, בסדר; יש לו הרבה דברים לעשות, אז הוא ייקח גם את רשות השידור.

אורי אורבך: לא תצמח מזה יותר מדי ברכה.

אורי אורבך: ראש הממשלה צריך להטיל את מלוא משקלו כדי שהשר שמטפל בזה יטפל ויציל את רשות השידור.

אורי אורבך: אז אני פונה לשר, שאינני יודע את שמו וגם אינני יודע את תיקו – – –

שלמה מולה: יש הרבה שרים בלי תיק.

אורי אורבך: כן.

אורי אורבך: אני מציע תיק.

אורי אורבך: אני מציע תיק לשרים בלי תיק.

אורי אורבך: יש כבר – בתור שדכן, יש פה שני צדדי המשוואה, רק שמישהו יעשה את החיבור הזה.

אורי אורבך: לא רוצים – אני אקח את זה על עצמי, אם לא תהיה ברירה, אבל זה בניגוד לקונסטיטוציה.

ראובן ריבלין: יש עצות שלך – חבר הכנסת אורבך, יש עצות והצעות שלך שהממשלה מקבלת, או שרים מקבלים, ויש הצעות שכנראה הם לא יקבלו.

אורי אורבך: את העצה שהצעתי עכשיו הם לא יקבלו, אני סומך עליהם.

ראובן ריבלין: כנראה.

ראובן ריבלין: כנראה.

אורי אורבך: אבל שמישהו יאסוף את רשות השידור מהרצפה, בבקשה.

אורי אורבך: בן-אדם שוכב, מחכה.

אורי אורבך: חבל.

ראובן ריבלין: הדבר יותר מדי חשוב.

ראובן ריבלין: אף-על-פי שנאמר בהומור, הסאטירה היא במקומה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אורבך.

ראובן ריבלין: האם הזמנתי כבר את חבר הכנסת בן-ארי?

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, ואחריו – חבר הכנסת גדעון עזרא.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אנחנו נקדיש את הדברים לזכרו של הרב מנחם פרוש, שנפטר בשם טוב מן העולם ביום ראשון בערב, וגם לזכרם של בני משפחת דהן, שנהרגו בנסיבות נוראיות אתמול בצומת הערבה.

מיכאל בן-ארי: בתחילת השבוע הבא נקרא בכל תפוצות ישראל את מגילת אסתר, סיפור אופייני למציאות נוראית של עם שלא יושב בארצו.

מיכאל בן-ארי: זה סיפור הגלות – העם המפוזר ומפורד בין העמים, נתון למשיסה, ללא צבא, ללא מלך.

מיכאל בן-ארי: כאן אנחנו מתוודעים למושג החלופי – לא מדובר באויב, מדובר בצורר היהודים.

מיכאל בן-ארי: שנאת ישראל שלו מלבה את האש.

מיכאל בן-ארי: הוא לא צריך יותר מאשר את הגפרור הקטן כדי להצית את השנאה הגדולה – להרוג, ולכוון להרוג נער וזקן טף ונשים ביום אחד.

מיכאל בן-ארי: המענה לצורר הוא להשיב לו בראשו את מה שהוא התכוון.

מיכאל בן-ארי: לכן אסתר, מנהיגה גדולה, כשהמן מתחנן על נפשו, היא לא נענית לו, ואומרת: "המן הרע הזה".

מיכאל בן-ארי: היא לא מתרככת, כי עם צוררים אנחנו לא מתרככים אלא משמידים אותם עד הסוף.

מיכאל בן-ארי: אגב, זו הסיבה שאנחנו חוגגים את שושן פורים, כי אנשי שושן ביקשו עוד יום אחד, לחסל את מי שהם עדיין לא חיסלו.

מיכאל בן-ארי: לכן הם מבקשים עוד יום אחד נוסף.

מיכאל בן-ארי: אני לא יודע מי חיסל את מבחוח, אך זוהי תחילת המלאכה.

מיכאל בן-ארי: אם חפצי חיים אנחנו, צריכים להשלים את המלאכה אצל כל צוררי ישראל ולהביא אותם למקום של המן ועשרת בניו.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

נחמן שי: ידעתי שמישהו ידבר – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גדעון עזרא, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת אופיר אקוניס.

ראובן ריבלין: תאמינו לי שהכול עולה – מי שנרשם.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: אין מוקדם ומאוחר בנאומים בני דקה.

כרמל שאמה-הכהן: ולא בתורה.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מערת המכפלה – כפי ששמענו, יש שם פעולות מחאה בלתי פוסקות של ערביי חברון בעקבות החלטה מוזרה של הממשלה, ובעיקר של שר הביטחון, של מי שאחראי לצה"ל ולשטחים, לבוא ולקרוא להכללת מערת המכפלה כאתר מורשת לטיפול.

גדעון עזרא: אין לי ספק בצורך לטפל במערת המכפלה, אבל השטות הכי גדולה היא להיענות לשדולת ארץ-ישראל לעשות את הדברים הללו, ויפה שעה אחת קודם לעשות את הדברים בחוכמה.

גדעון עזרא: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אופיר אקוניס, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חברת הכנסת עינת וילף.

מיכאל בן-ארי: – – – בגרמניה – הכי טוב היה שם.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, בשבוע שעבר בשעה הזאת העברנו את חוק החסכמים, שהוא באמת תחילתו של מאבק במשבר הלאומי במשק המים, ואתה הצעת לי גם להתפלל.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אני קיבלתי את עצתך, וכעבור יומיים כבר הייתי במערת המכפלה, הנחתי שם תפילין והתפללתי לגשם, וגם חברי הכנסת פיניאן ומולה היו שם.

אופיר אקוניס: כמובן, עסקנו בהכללת מערת המכפלה באתרי המורשת, אבל באותה הזדמנות התפללתי, ואני רוצה להגיד לך שככל הנראה התפילות תעזורנה, ובסוף השבוע יהיה הרבה מאוד גשם.

ראובן ריבלין: אני מודיע לך שבאותו ערב כבר שמעתי את הבשורה שמזג האוויר הולך להשתנות, אז אל תזלזל בתפילות.

אופיר אקוניס: חלילה.

אופיר אקוניס: אני פשוט מעדכן את הבית בהמשך השיח בינינו בעניין הזה.

אופיר אקוניס: לא רק שאני לא מזלזל, אני חושב שהן בהחלט סייעו לעניין.

ראובן ריבלין: יום לפני כן לא ידעו מתי יהיה גשם.

אופיר אקוניס: נכון.

טלב אלסאנע: – – –

אופיר אקוניס: אבל לא בעניין הזה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, בהמשך לדבריו של חבר הכנסת אורבך, אני רוצה ממש לבקש מחברי באופוזיציה, חבר הכנסת שי, לא להפוך את המשבר הקשה שעובר על השידור הציבורי, על רשות השידור, לאיזה עניין של פוליטיקה בינינו.

אופיר אקוניס: ראיתי את הערותיך לגבי החזקת התיק בידיו של ראש הממשלה.

אופיר אקוניס: זה – הסיפור הפוליטי – ממש לא חשוב כרגע.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אנחנו עומדים בשבר שלא היה כדוגמתו בשידור הציבורי, ברשות השידור.

אופיר אקוניס: אני מקווה שכולנו כאן, כפי שנעשה בוועדת הכלכלה בעיקר, וגם בוועדות אחרות, עמלים כל יום על הצלת השידור הציבורי, כי הוא חשוב לשיח הדמוקרטי בינינו.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שי, אתה כבר הודעת שאתה מצטרף לצעד האופרטיבי הראשון להצלת רשות השידור, וזה דווקא סגירה של אחד הערוצים שלהם – 33, שיעביר לקופת הרשות, לקופת הערוץ הראשון והרדיו – הם מדברים על 30 מיליון שקל ודיברו גם על יותר, וזה פחות או יותר הסכום, וזה עומד להציל, כצעד אופרטיבי, את רשות השידור.

אופיר אקוניס: הצעת החוק הונחה כבר היום על שולחן הכנסת.

ראובן ריבלין: אבל אז יצטרכו להעביר את שידורי הערבית לערוץ הראשון.

אופיר אקוניס: אתה צודק.

אופיר אקוניס: אנחנו מטפלים בעניין הזה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אופיר אקוניס, תרשה לי, אדוני, לנצל את ההזדמנות שאתה נמצא שם כיושב-ראש ועדה וכמעלה הנושא, וגם להפנות את תשומת לבו של נחמן שי: רשות השידור באמת נאבקת במצב שכדוגמתו לא היה, משום שתמיד ראינו איזו תקווה שתהיה היענות, ואנחנו רואים שהמצב הולך ומחמיר, וצריך תשומת לב.

ראובן ריבלין: תנו לרשות השידור גם לעבוד.

ראובן ריבלין: מנכ"ל רשות השידור נקרא השבוע לארבע ועדות.

ראובן ריבלין: מתי הוא יוכל לעבוד – חבר הכנסת נחמן שי, אדוני היה ברשות השידור – אם כל היום הם יהיו בוועדות הכנסת?

אופיר אקוניס: אני מסכים – – –

ראובן ריבלין: ועדת הכלכלה משמשת כוועדת תקשורת לנושא הולכה – –

אופיר אקוניס: נכון.

ראובן ריבלין: – – ועדת החינוך היא הממונה על רשות השידור על-פי חוק רשות השידור, אדוני שר המשפטים.

ראובן ריבלין: ועדת העבודה והרווחה בוודאי רוצה לדון בנושאים שהם – –

אופיר אקוניס: – – – סכסוך עבודה.

ראובן ריבלין: – – סכסוך עבודה במלוא המובן – –

אופיר אקוניס: אבל זו ועדה משותפת עם ועדת הכלכלה.

ראובן ריבלין: – – והוועדה לביקורת המדינה רוצה למנוע או לבקש ממבקר המדינה שיכין דוח מיוחד.

ראובן ריבלין: אם רשות השידור תצטרך כל היום להיות בין ועדות הכנסת, לא יהיה מי שיפעיל את הרשות ולא יהיה מי שיראה את הרשות.

ראובן ריבלין: לכן, אנא, תתאמו ביניכם, ראשי הוועדות, מי מביניכם מטפל בנושא.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אני מקבל את ההערה שלך.

אופיר אקוניס: היא נבונה.

אופיר אקוניס: אני מקווה מאוד שמחר תהיה הישיבה האחרונה בוועדה המשותפת של ועדת העבודה והרווחה וועדת הכלכלה בנושא הזה, ואנחנו נתחיל בצעדים אופרטיביים – לא דקלרטיביים – כדי להציל את השידור הציבורי.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אדוני, אני מאוד מודה לך.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת עינת וילף, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריה – חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת לוין, ואחר כך מתחילים כל אלה שנרשמו לאחר שהצביעו.

ראובן ריבלין: כמובן, השר בגין יכול בכל עת לבוא ולהשיב על דברים שנגעו בהם פה אנשים – –

זאב בנימין בגין: תודה.

ראובן ריבלין: – – כמו 2,000 שקל לחודש מים.

ראובן ריבלין: אני לא מאמין למשמע אוזני.

ראובן ריבלין: בבקשה.

עינת וילף: אדוני היושב-ראש, טוב לדעת שבעידן שבו ישראל עומדת בפני התקפות על עצם זכותה להתקיים ועל בסיס הרעיון הציוני, כשבבירות אירופה מוצאים צווי מעצר למנהיגים ישראלים וקציני צבא בטיעון של פשעי מלחמה, וכשסטודנטים בקמפוסים מונעים מדוברים ישראלים להציג את ישראל, ממשלת ישראל פיתחה מדיניות כוללת למאבק זה ברוח המאה ה-21.

עינת וילף: חששתי שאתגר מסדר גודל זה יחייב את הממשלה להכיר בחשיבות המאבק המדיני על עצם צדקת הרעיון הציוני, תוך שימוש מתוחכם במדיה החדשה וברשתות חברתיות.

עינת וילף: היה נדמה לי שיש כאן צורך בהתגייסות שאינה נופלת מזו שיש לנו בתחום הצבאי.

עינת וילף: שמחתי לגלות שכל אשר נדרש כדי לשים קץ לשקרים המופצים על בית-החולים בהאיטי כחזית ללקיחת איברים זה לבקש מישראלים הנוסעים לחו"ל, הנוחתים בשדות תעופה לאחר טיסה ב"בואינג 747", להסביר שאיננו אומה הרוכבת על גמלים לעבודה, שיש לנו חופים יפים ומטבח מגוון שאינו רק פלאפל.

עינת וילף: חבל שהממשלה לא הבינה מוקדם יותר את האשמה הקשה של דוח-גולדסטון בשימוש לא פרופורציונלי בגמלים בזמן "עופרת יצוקה".

עינת וילף: ייתכן שאם היינו לוקחים את חברי הוועדה לסיור יקבים וארוחה טובה בחוף הים, הכול היה נראה אחרת.

עינת וילף: הרעיון הציוני מוצדק היום כפי שהיה בעבר, אך המאבק לתמיכה בין-לאומית מתמשכת ואיתנה בזכותו של העם היהודי לבית לאומי בארץ-ישראל יצליח רק אם יתבסס על אמירות מורכבות, תוך הכרה באמת ההיסטורית, גם היא לא קלה.

עינת וילף: חבל שהממשלה מתנהגת כאילו עלינו לעבוד עם הרבה פחות מכך.

עינת וילף: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, ובפעם הבאה תתכונני לדקה.

ראובן ריבלין: לא הפרעתי לך בהיותך עדיין החדשה ביותר מבין חברי הכנסת הפוקדים בניין זה, אבל בפעם הבאה את כבר ותיקה, ואז תצטרכי להסתפק בדקה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת יריב לוין.

נחמן שי: אני אמשיך את דבריה של עמיתתי, ד"ר עינת וילף.

נחמן שי: אני לא ראיתי את פרופסור אהרן ברק רוכב על גמל לאולם שאגאל היום בצהריים, כשהוא בא לשאת את נאומו החשוב על דמוקרטיה וביטחון.

נחמן שי: אני חושב שכבר הרבה זמן לא נאמרו דברים כל כך חשובים בתחום הזה – דברים שהם גם שנויים במחלוקת, אין לי ספק.

נחמן שי: ראיתי את היושב-ראש יושב וראשו נע לפעמים ימינה ולפעמים שמאלה, והיו עוד חברים שישבו שם.

נחמן שי: אבל אני חושב שקודם כול עצם העובדה שהתקיים יום כזה ובאו אליו עשרות נציגים ממדינות זרות וישבו ושמעו על הדילמות שמדינת ישראל עוברת במלחמה שלה נגד הטרור – אנחנו מתחבטים בזה כמו מדינות אחרות, ואולי אפילו בעוצמה יותר גדולה.

נחמן שי: ואז בא נשיא בית-המשפט העליון לשעבר ובאמת הציג את הדילמות החשובות האלה במלוא עוצמתן: מצד אחד, האינטרס הביטחוני שהמדינה שומרת עליו, ומצד שני, זכויות האדם וערכים בסיסיים שכל אדם ראוי להם.

נחמן שי: אני חושב שזה היה נאום מהחשובים שאני שמעתי.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, גם ביקשתי ממך להפיץ אותו, גם בינינו וגם בציבור, ואשמח אם עיתון בישראל יפרסם אותו.

נחמן שי: כשגולדסטון מפרסם את דוחותיו המפוארים, טוב שגם הדברים האלה יוצאים מהבית הזה.

ראובן ריבלין: אם היית נמצא בסימפוזיון, היית שומע כמעט את אותם דברים מפיו של זאב בנימין בגין או בנימין זאב בגין, אני לא יודע – השר שאמר כמעט את אותם דברים.

נחמן שי: צר לי – – –

ראובן ריבלין: גם אתו אני לא תמיד מסכים בכל דבר, אבל את שני האנשים אני מכבד ביותר, גם על עמדותיהם וגם על דעותיהם, ויודע שהן לא דעות שניתנות למשא-ומתן ולמיקח וממכר.

ראובן ריבלין: אלה הן דעות שבאמת מדינה דמוקרטית, שמחשיבה את עצמה לדמוקרטית לעילא ולעילא, נמצאת במצוקה גדולה כאשר מדובר באמת – –

נחמן שי: נכון.

ראובן ריבלין: – – במאבק על עצם קיומה של הדמוקרטיה ושל המדינה.

נחמן שי: ועדיין שומרת את הערכים היסודיים והבסיסיים שהביאו אותה למקום שהם הביאו.

נחמן שי: אדוני, תודה.

ראובן ריבלין: אין ספק.

ראובן ריבלין: ג'פרסון, למשל, לא היה מסכים שבית-המשפט העליון בארצות-הברית יתערב בעניינים הנוגעים לניהול המלחמה, אלא אם כן היו חריגות כאלה שהיו מחייבות, אבל אנחנו מתפארים שבית-המשפט העליון נתן צווים לאויבי ישראל בזמן מלחמת "חומה ומגן", ואלה דברים שהם שנויים – זאת אומרת עד איפה, ומתי.

ראובן ריבלין: בלי כל ספק בדבר אחד צודקים נשיא בית-המשפט העליון והשר בגין, שבעניין זה דעותיו דומות – שמה של ישראל מבחינה דמוקרטית יצא מקצה העולם ועד קצה.

ראובן ריבלין: אבל יש גם הפרדת רשויות כזאת או אחרת, שבסופו של דבר הממשלה נותנת את הדין על מעשיה כל ארבע שנים או כל שבוע ביום שני; בית-המשפט העליון, אם הוא טועה – פעמים אם אדם נבחר בגיל 20, צריכים לחכות 50 שנה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת יריב לוין.

ראובן ריבלין: השאלה המרכזית היא באמת מיהו נציג הריבון.

ראובן ריבלין: אין כל ספק שגם נציג הריבון צריך להיות תחת פיקוח המערכת המשפטית.

ראובן ריבלין: אין על זה ויכוח, אבל בכל זאת, מהי תכלית ראויה – הכנסת צריכה להיות אחראית שהתכלית תהיה ראויה.

ראובן ריבלין: בבקשה, כבוד חבר הכנסת, יושב-ראש ועדת הבית, ועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, אני מבקש לנצל את הנוכחות של כבוד שר המשפטים כאן במליאה ולהעלות את סוגיית מבנה בית-המשפט בעיר קריית-שמונה.

יריב לוין: מדובר במבנה שהוא באמת לא מכבד, לא את העיר, לא את תושביה ולא את מערכת המשפט; מבנה בלתי מתאים לייעודו לחלוטין, וגם ללא הסדרים מתאימים לאנשים עם מוגבלויות.

יריב לוין: אני יודע שזה שנים יש כל מיני תוכניות וניסיונות להסדיר את העניין ולהעביר את בית-המשפט למבנה ראוי ומכובד, ואני הייתי מבקש מכבוד השר שיתערב בעניין הזה באופן אישי כדי שהנושא יקודם, וגם לעיר קריית-שמונה יהיה בית-משפט שמכבד את תושביה ואת מערכת המשפט בכלל.

יריב לוין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת יריב לוין.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, הנמצאת כבר ליד המיקרופון בצד האחר.

אורית זוארץ: כבוד היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, התבקשתי להגיע היום לוועדת חוקה כדי להגן על מקומן של נשים בהליך חקיקה שעשוי היה לפגוע בהן כקורבנות אונס – הצעת החוק של חברת הכנסת , חברתי, וחבר הכנסת זבולון אורלב – ואני שמחה על כך ששר המשפטים נמצא כאן.

אורית זוארץ: מה ששמעתי בדיון זה שיש לגיטימציה לאנוס קטינים, והדבר נעשה בחסות המדינה ובחסות משרד המשפטים.

אורית זוארץ: הזדעזעתי כששמעתי את נציגי משרד המשפטים כורכים אינוס של קטינים עם אינוס גברים על-ידי נשים כמקשה אחת – תופעה שאני מעולם לא שמעתי עליה, וגם הנציגים הפורמליים שהגיעו לדבר על הנושא אמרו שהתופעה הזאת לא קיימת.

אורית זוארץ: חברת הכנסת וחבר הכנסת זבולון אורלב מנסים לקדם חקיקה ופועלים לקידומה כבר מעל עשור.

אורית זוארץ: המועצה לשלום הילד פועלת מעל עשור לקידום החקיקה, והחסם המרכזי להגנה על ילדים קטינים חסרי ישע במקרה של פגיעה על-ידי נשים, בין שהן האמהות הביולוגיות שלהם ובין שלא – נחסמת.

אורית זוארץ: אני פונה אליך, כבוד השר, להתיר את החסימה ולאפשר את החקיקה החשובה הזאת, שתגן על ילדינו.

אורית זוארץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת עינת וילף, אני מתנצל.

ראובן ריבלין: גם חברת הכנסת שהיא כבר שנה פה לא מקפידה על הדקה, וגם היא דיברה לעניין, ולכן אני מתנצל בפנייך על שהערתי לך, כי אני לא אעיר לה, כי היא דיברה לעניין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת שאמה, ואחריו – חבר הכנסת דנון, ואחריו – חבר הכנסת בן-סימון.

יעקב כץ: אני מופיע?

ראובן ריבלין: ודאי שאתה מופיע.

ראובן ריבלין: אתה סוגר את הרשימה.

ראובן ריבלין: לא ראיתי.

ראובן ריבלין: אתה באת הרבה לפני כן.

יעקב כץ: אני הגעתי ב-16:00.

ראובן ריבלין: אבל לא לחצת על הכפתור.

יעקב כץ: הגעתי באיחור של דקה.

ראובן ריבלין: הבנתי.

ראובן ריבלין: יהיה לך את כל הכבוד.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, היום נערך דיון על כך שיש הונאה של קופות-חולים כלפי הציבור בקשר לרופאים המומחים.

ג'מאל זחאלקה: למדנו דבר חדש: אם כתוב שרופא פלוני הוא ברפואת משפחה או רופא ילדים או רופא עור, זה לא אומר שהוא מומחה.

ג'מאל זחאלקה: בשביל שהוא יהיה מומחה באמת, ואתה צריך להיות בטוח, צריך להיות כתוב "מומחה לרפואת ילדים".

ג'מאל זחאלקה: מישהו ידע את זה בארץ?

ראובן ריבלין: נדמה לי שהחוק קובע את זה.

ג'מאל זחאלקה: אם זה חוקי אז זה מסריח; מאוד מסריח העניין הזה, שקופות-חולים – אתה הולך לרופא משפחה, הרופא מפנה אותך לרופא עור, אתה הולך ויש לך ביטחון שמדובר ברופא שעבר התמחות ברפואת עור, ולא כך הדבר.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזו שערורייה.

ג'מאל זחאלקה: מסתבר ש-12% – – –

ראובן ריבלין: תגיש שאילתא בעניין הזה לשר הבריאות.

ג'מאל זחאלקה: לא, נערך דיון.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שאנחנו נדרשים, הכנסת, בעניין הזה לאכוף את החוק במהותו, ולא רק בדקדוקי הלשון שלו.

ג'מאל זחאלקה: לא פלפולים.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת זחאלקה.

ראובן ריבלין: אני קראתי לחבר הכנסת שאמה, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – כצל'ה היה פה כל הזמן, אז חבר הכנסת דנון ימתין, כדי להפריד בין ליכוד לליכוד.

כרמל שאמה-הכהן: זה עדיין מחשמל, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: גם אצלך?

ראובן ריבלין: החשמל עבר ממקום למקום.

כרמל שאמה-הכהן: אני מושך חשמל.

ראובן ריבלין: הדבר יתוקן.

ראובן ריבלין: כנראה שבכל זאת יש חשמל באוויר.

ראובן ריבלין: בבקשה.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

כרמל שאמה-הכהן: אני רוצה לברך את המפקח על הבנקים, מר רוני חזקיהו, על החלטתו להקשיח את תנאי האשראי לקבוצות הרכישה, אדוני היושב-ראש.

כרמל שאמה-הכהן: זו דוגמה לפיקוח נבון, חכם, והכי חשוב – בזמן אמת, ולא אחרי שכל הסוסים ברחו מהאורווה.

כרמל שאמה-הכהן: על כן, יישר כוח.

כרמל שאמה-הכהן: זו החלטה שלא רק שהיא חכמה ונבונה, כמו שאמרתי, אלא היא גם אמיצה, ויש לברך על כך.

כרמל שאמה-הכהן: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת שאמה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, ואחריו – חבר הכנסת דנון.

יעקב כץ: תודה ליושב-ראש.

יעקב כץ: כבוד השרים, חברי הכנסת, עשיתי הבוקר סיור ביישוב בית-אריה–עופרים, יישוב שנמצא במרחק שבע דקות נסיעה מנמל התעופה לוד.

יעקב כץ: כשהיה שר הביטחון מופז, עד שהגיע ברק, התחילו לסלול את הכביש שאמור לחבר אותם לאזור השפלה.

יעקב כץ: הוא גם מחבר בין עופרים, שכונה שהיא יותר דרומית בתוך המתחם הזה של בית-אריה–עופרים – חסרים שם 300 מטר כדי שאיש עופרים יוכל לנסוע לתוך בית-אריה, לשכונה השנייה, במשך דקה או שתיים, במקום 14 קילומטר מסביב.

יעקב כץ: הגיע שר הביטחון החדש ברק – והכביש גמור, כל האישורים קיימים.

יעקב כץ: נכנס ברק, הפסיק את הכביש, 300 מטר אחרונים.

יעקב כץ: כל ילד, כל נער, כל אשה, שזקוק לשירותים שנמצאים בבית-אריה צריך לצאת מהיישוב, לנסוע 7, 8 קילומטר, ואם הוא חוזר עוד 7, 8 קילומטר, זאת אומרת 14–16 קילומטר בכל נסיעה.

יעקב כץ: 300 מטר.

שלמה מולה: למה ברק מתנגד?

יעקב כץ: אני פונה פה אל כבוד היושב-ראש.

יעקב כץ: למה?

יעקב כץ: כי פניתי אליו בנושא החקלאים וזה עזר.

יעקב כץ: אתמול נפגשתי עם מנכ"ל משרד ראש הממשלה, וקצת לב טוב – איזוהי דרך טובה שידבק בה האדם – קצת לב טוב מסייע.

יעקב כץ: אני מבקש גם בנושא הזה, על 300 המטר הנותרים של סלילת כביש שיש עליו רשיון, כל האישורים הקיימים, וכבר התחילו – גם את זה לסיים.

עפו אגבאריה: כץ, כמה פלסטינים נוסעים?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, חבר הכנסת כץ לא בשעת שאלות ותשובות.

עפו אגבאריה: – – –

יעקב כץ: ציינתי, 400 קילומטר – – –

ראובן ריבלין: אני הרי ציינתי את הבא אחריו, חבר הכנסת דנון, ואחריו – חבר הכנסת בן-סימון.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: כצל'ה, גמרת את נאומך.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת דנון.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, כבוד שר המשפטים, השר נאמן, אני פונה בייחוד אליך.

דני דנון: בית-המשפט העליון קבע להרוס בתים בשכונת-היובל בעלי.

דני דנון: מסתבר שאחד הבתים שייך לרועי קליין, זיכרונו לברכה.

דני דנון: רועי קליין הוא גיבור ישראל שתלמידי ישראל לומדים עליו.

דני דנון: אני פונה אליך, כי בית-המשפט נתן אפשרות לשר הביטחון ולממשלה להשיב ולהכשיר חלק מהשכונה.

דני דנון: אני חושב שצריך פה התערבות אישית שלך ושל ראש הממשלה ושל השר בגין – שהצטרף אלינו – למצוא את הפתרון החוקי, המשפטי, ולא להגיע למצב ששולחים טרקטורים או כלים אחרים להרוס את בית אלמנתו של רועי קליין, סמל במדינת ישראל.

דני דנון: וגם בנושאים אחרים, שיש מקרים חריגים, מוצאים את הדרך להביא לפתרון, ואני פונה אל השרים שפה במליאה להידרש לסוגיה הזאת בהקדם.

ראובן ריבלין: נדמה לי שהדבר מצריך שאלה נוספת, אדוני שר המשפטים.

ראובן ריבלין: המשפחות שאת בתיהן מתבקש השלטון להרוס קיבלו משכנתאות מהמדינה כדי לבנות אותם.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, יש פה איזו סתירה מיניה וביה, האם היה או לא היה – – –

יעקב כץ: המדינה בנתה, המדינה – – –

ראובן ריבלין: במקרה אני, בלי ידיעה, ביקרתי שם.

ראובן ריבלין: אלה אנשים אשר קיבלו את המשכנתאות ואת המענקים כדי לבנות את ביתם כזוגות צעירים.

ראובן ריבלין: איך נותנת המדינה סיוע כלשהו לדבר שהוא בלתי חוקי?

ראובן ריבלין: כי היה נדמה אז שהיה מדובר רק בנושא שבו צריך אישור פורמלי, אבל בהחלט צריך לבדוק מה שנבנה לא חוקי.

ראובן ריבלין: השר בגין ישיב אחרי זה, אם אדוני רוצה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דנון, אתה יכול להמשיך.

ראובן ריבלין: מיצית?

דני דנון: אני מודה לך על דבריך.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הבא אחריו הוא חבר הכנסת בן-סימון, ואחריו – חבר הכנסת חמד עמאר, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע, ומסיימת – חברת הכנסת תירוש.

ראובן ריבלין: בבקשה.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לחזור לאירוע שהיה היום בכנסת, הזמנת השגרירים ונציגי העולם – אירוע שהביא כבוד גדול לכנסת.

דניאל בן-סימון: שיאו היה בנאום היוצא דופן של נשיא בית-המשפט העליון, שמעבר למתח שהוא הזכיר בין הביטחון לזכויות האדם, הוא חזר למהות של הציונות, שרצתה לחבר את היהודים אל העולם.

דניאל בן-סימון: הוא אמר: ישראל היא לא אי בודד, ישראל היא חלק מהמערכת הבין-לאומית.

דניאל בן-סימון: וחשוב לזכור את זה דווקא בימים האלה, שיש פה הלכי רוחות בכנסת ומחוצה לה שרואים במתקפה בתקשורת העולמית ניסיון לקעקע לא רק את מדיניותה של ישראל אלא את קיומה.

דניאל בן-סימון: אני חושש מחוסר הביטחון הזה שאחז במקום הזה בגלל ביקורת פה ושם של עיתונאי זה או אחר או של ראש מדינה זה או אחר.

דניאל בן-סימון: לכן, הנאום הזה היה באמת מכונן.

דניאל בן-סימון: שנתיים אחרי שהוא פרש מהעליון הוא הזכיר שזו מדינה ששייכת לכל העולם וכל העולם מתייחס אליה.

דניאל בן-סימון: הוא אמר את זה לפני 100 או 120 שגרירים.

דניאל בן-סימון: אני רוויתי נחת מההשתתפות, מההאזנה, מהרצינות של האירוע.

דניאל בן-סימון: ורק לומר שלמרות הביקורת, אנא, אדוני השר בגין, אנחנו קיימים, חזקים יותר מאי-פעם, ולכן הדיבורים פה ושם על כך שהלגיטימיות שלנו בסימן שאלה – חלק מהדברים באים אפילו מהסיעה שלי – אני לא מקבל את הדבר הזה, אני באמת לא מקבל, כי זה לא נכון וזה מכניס רוח נכאים בדור הצעיר.

דניאל בן-סימון: אנחנו כאן, יש בעיות, צריך להתמודד אתן בצורה נקייה.

דניאל בן-סימון: אנחנו מדינה ככל המדינות, לפעמים אפילו קצת יותר, לפעמים קצת פחות, אבל לא צריך להיבהל.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת דניאל בן-סימון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, אתמול היתה תאונה קשה מאוד בכביש הערבה, שקיפחו בה את חייהם בני משפחה שלמה.

חמד עמאר: אני שולח מכאן את תנחומי למשפחה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, אני קורא על רשלנות של הנהג, טעות אנוש, אבל, אדוני היושב-ראש, כביש הערבה הוא כביש דמים, כביש שצריך לבנות בו קיר הפרדה בין הנתיבים.

חמד עמאר: כבר עשו את זה בצומת-מגידו – בכביש 60 בין צומת-מגידו ליוקנעם.

חמד עמאר: בשנת 2008 היו תשעה הרוגים באותו קטע קטן, והלכו ובנו קיר הפרדה, קיר מגן בין שני הנתיבים.

חמד עמאר: בשנת 2009 לא היה אפילו הרוג אחד בקטע כביש זה; מתשעה הרוגים ירדנו לאפס הרוגים.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להוסיף עוד דבר אחד בקשר לנהגי המשאיות.

חמד עמאר: נהגי המשאיות עובדים בשכר מינימום.

חמד עמאר: הם צריכים לעשות הרבה שעות בשביל להגיע למשכורת שיוכלו לפרנס בה את משפחתם.

חמד עמאר: ועל כן אני קורא מכאן לשר התחבורה וגם לשר לביטחון הפנים, לקחת את הנושא של האכיפה, גם עם נהגי המשאיות וגם עם מי שצריך – עם החברות – ולטפל בנושא.

חמד עמאר: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הנושא בהחלט ראוי לשאילתא ישירה לשר התחבורה, האם באמת האנשים הנוהגים ברכב שהוא בהחלט מה שנקרא דבר-מה מסוכן, הנע בדרכי הציבור – אם אכן הדבר כך, אסור שנהגים לא יהיו מיומנים לעילא ולעילא, בעלי יכולת באמת לעבוד רק שמונה שעות ביום ולפרנס את משפחתם.

ראובן ריבלין: אם באמת הם מקבלים מתחת לשכר המינימום, הרי הם נמצאים בכלי משחית.

ראובן ריבלין: זה כלי שאם אתה לא מיומן ומאומן, אתה מסכן את הציבור, ובהחלט הדבר הזה ראוי לדיון.

ראובן ריבלין: אני מציע לך להגיש שאילתא דחופה לשר התחבורה.

ראובן ריבלין: אנחנו נאשר, אם אכן הדברים הם כך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע – בבקשה, אדוני.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בהמשך לדבריו של חבר הכנסת חמד עמאר, אני חושב, אדוני, שאחת הבעיות היא השקעה בתשתית באזור הדרום.

טלב אלסאנע: בכל מה שנוגע לנגב, ההתייחסות של הממשלה היא כאילו שהוא מחוץ למדינה, הוא אקסטריטוריאלי, ואת המחיר גובים גם בתאונות דרכים קשות מאוד.

טלב אלסאנע: כל מערכת הכבישים – אנחנו רואים שכאשר יש שיטפונות, הגשרים והנחלים – ואנשים גם מקפחים את חייהם.

טלב אלסאנע: התאונות הן קשות וקטלניות כאשר אין קיר הפרדה בין הנתיבים, והרוחב – בדרך כלל הכבישים צרים.

טלב אלסאנע: לכן, הגיע הזמן שהממשלה תשים את הנגב בסדר העדיפויות בסדר-היום שלה ותשקיע בתשתית ותשקיע בכבישים.

טלב אלסאנע: זה יציל חיים של הרבה בני-אדם.

טלב אלסאנע: הערה שנייה היא לשר המשפטים.

טלב אלסאנע: לאחרונה מונו 24 שופטים, ומקרבם שלושה שופטים ערבים.

טלב אלסאנע: זה דבר מבורך.

טלב אלסאנע: אני סבור שמשרד המשפטים צריך להיות מרים הדגל והמוביל, בשילוב כל משרדי הממשלה, בשילוב אקדמאים ערבים בשירות המדינה.

טלב אלסאנע: גם במשרד המשפטים – אנחנו רוצים לראות יותר שופטים בבתי-משפט מחוזיים, וגם בבית-משפט העליון.

טלב אלסאנע: לדעתי זה חשוב – תחושת השייכות.

טלב אלסאנע: המסר הוא מאוד חשוב לכלל האזרחים הערבים במדינה, ויש כוח-אדם מוכשר.

טלב אלסאנע: אתה יודע היטב שאפשר שיהיו גם שופטים והם יביאו כבוד למערכת המשפט.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אבל הגענו כבר לתקופה שבה מתוך 30 שופטים מתמנים שלושה שופטים ערבים.

ראובן ריבלין: זה בהחלט יפה, וצריך לברך על זה, לציין זאת לשבח.

ראובן ריבלין: להגביר, אין על זה ויכוח.

ראובן ריבלין: תמיד צריך למנות שופטים טובים, יהודים וערבים.

טלב אלסאנע: נכון.

ראובן ריבלין: צריך להגיע לזמן שבו לא יבחינו בין יהודים לערבים, ימנו שופטים טובים.

ראובן ריבלין: הערבים לא צריכים להתמנות בגלל קווטה, הם צריכים להתמנות כי הם מצטיינים והם טובים.

ראובן ריבלין: אבל, כמובן, כשיש דבר שזקוק לתיקון אז מתקנים, ובאמת יבורך השר.

ראובן ריבלין: לא ידעתי ששלושה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת תירוש – אחרונת הדוברים.

ראובן ריבלין: אחריה יעלה כבוד השר בני בגין – – –

זאב בנימין בגין: מהצד.

ראובן ריבלין: או מהצד, כפי שהוא רוצה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

רונית תירוש: תודה, אדוני היושב-ראש.

רונית תירוש: אני רוצה להתריע שאנחנו עוד מעט עלולים לקבל שוב – בחזרה – את מס הבצורת; כך קראתי והתבשרתי הבוקר.

רונית תירוש: אני יותר מתמהה.

רונית תירוש: אגיד בלשון הכי כנה – – –

ראובן ריבלין: המעטה.

רונית תירוש: לא בלשון המעטה, להיפך, הכי כנה, שאני מזועזעת מהמחשבה שבמשרד התשתיות לא הבינו ולא למדו את הלקח.

רונית תירוש: אני רוצה להזכיר, באמצעות הכלי הזה שעומד לרשותי היום, לשר התשתיות, שבינואר, אחרי שכבר הקפאנו את מס הבצורת – בינואר הטילו עלינו תוספת של 25%, וביולי אנחנו צפויים להגיע לייקור של עוד 15%.

רונית תירוש: בגלל שהכבידו עלינו בתאגידים, אז אנחנו פתאום נדרשים גם לשלם מע"מ על המים – מה שמעולם לא שילמנו – וגם הטילו עלינו היטל ביוב אחיד.

רונית תירוש: רבותי, אני מבטיחה כאן שאני אעשה הכול, בדרכים ובכלים הפרלמנטריים והחוקיים העומדים לרשותי – אני אעשה הכול עם הציבור הרחב להתנגד למהלך כזה.

רונית תירוש: זה דבר שהוא לא נכון, ואני מייעצת לשר לשקול דרכים לתמרץ את האזרחים לחסוך במים על-ידי כך שהוא יודיע להם – ככל שאתה חוסך יותר ביחס לצריכה השוטפת שלך, תקבל גם הנחה במס.

רונית תירוש: תודה רבה.

ראובן ריבלין: גם חברת הכנסת מירי רגב התייחסה לאותו נושא, והדהימה את כולם כאשר אמרה שעתידים אזרחי ישראל לקבל חשבון מים של 2,000 שקל לחודש.

רונית תירוש: – – –

ראובן ריבלין: טוב, העיתון יכול לכתוב מה שהוא רוצה.

ראובן ריבלין: אני קורא עיתון כבר 70 שנה.

ראובן ריבלין: לא כל מה שקראתי בעיתון הוא גם נכון.

ראובן ריבלין: במשך 70 השנה היו פעם, פעמיים, שלוש שלא מצאתי דיוקים.

רונית תירוש: אני מסכימה אתך.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: כבוד השר בגין רוצה להזדהות עם חברי הכנסת, שכן הוא חבר כנסת, והוא רוצה לדבר מהצד, וכך יהיה.

זאב בנימין בגין: תודה.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שתי הערות, אני מקווה קצרות, אולי במהלך דקה, לחבר הכנסת בן-סימון.

זאב בנימין בגין: אני מצטרף לברכות ליושב-ראש הכנסת, שנשמעו גם מחברים אחרים, על קיום הכנס החשוב הבוקר עם הנציגים הזרים בעניין מלחמתה של דמוקרטיה בטרור.

זאב בנימין בגין: אני חושב שהכנס היה חשוב, בחלק שבו אני נכחתי, ואני מברך על היוזמה הזו.

זאב בנימין בגין: עצם קיומו של דיון כזה בבית-הנבחרים בדמוקרטיה כשלנו, הנאבקת בטרור זה שנים רבות, יום-יום, הוא עדות לאיכות המיוחדת של מדינת ישראל, של מוסדותיה המבצעים והשיפוטיים, והריבון מכופף את עצמו כיאה וכיאות בפני הרשות השופטת העליונה.

זאב בנימין בגין: לעתים זה לא נוח.

זאב בנימין בגין: כך צריך.

זאב בנימין בגין: ואנחנו הוכחנו לעתים קרובות שגם כאשר אנחנו נוטלים על עצמנו סייגים, ואפילו מרחיקי לכת, מלחמתנו בטרור היא יעילה מאוד, יעילה עד כדי כך שבניגוד לאמונה הרווחת לעתים, אנחנו מגיעים במלחמה בטרור להישגים שהם לעתים מפליאים את אלה שאומרים לנו: הטרור נטמע בקרב האוכלוסייה, אי-אפשר לעקור אותו מהשורש.

זאב בנימין בגין: אנחנו מגינים כך על אזרחי מדינת ישראל ביעילות ומתוך שמירה על סייגים יסודיים.

זאב בנימין בגין: לחבר הכנסת בן-סימון אני מציע שלא נשלה את עצמנו.

זאב בנימין בגין: ישנם גורמים, גם בעניין זה, אשר נוקטים שיטות, או נוקטים עמדות, שמקורן בניסיון לקעקע את הלגיטימיות היסודית של קיומה של מדינת יהודים בארץ-ישראל.

זאב בנימין בגין: להערתו של חבר הכנסת דנון לגבי השכונות חרשה והיובל – נסתיימה, בהנחיית שר הביטחון, עבודת הצוותים של הסקר במקומות אלה.

זאב בנימין בגין: על-פי מיטב ידיעתי והבנתי, הסקרים האלה הסתיימו בכך שהנסיבות מתאימות ובשלות להסדרה של שני היישובים האלה על אדמות המדינה, ואני מקווה שלא ירחק היום ואכן יושלם התהליך ויוסדר מעמדן של שתי השכונות האלה.

זאב בנימין בגין: תודה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה לשר בני בגין.

ראובן ריבלין: עד כאן נאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: השתתפו היום 28 חברי כנסת, ואנחנו מודים לכל המשתתפים על ההזדמנות שנתנו לכנסת ועל ההזדמנות שהכנסת נתנה להם.

ראובן ריבלין: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת, ואחריה נעבור להצעה לסדר-היום בנושא: ציון יום העגונה הבין-לאומי, של חברת הכנסת אורית זוארץ.

ראובן ריבלין: לפני שתחליף אותי סגנית יושב-ראש הכנסת והשרה לשעבר רוחמה אברהם, אני מבקש להזכיר לכל חברי הכנסת שהערב יתקיים חוג התנ"ך, המתקיים ארבע פעמים בשנה, ואני מזמין את כל חברי הכנסת המבקשים להשתתף לאולם ההרצאות.

ראובן ריבלין: הנושא והחוג ישודרו בשידור ישיר.

ראובן ריבלין: הנושא הוא יהושע ורחב.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת.

): אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, חברות וחברי כנסת, הודעה אחת שאיננה מחייבת הצבעה: ועדת הכנסת קבעה היום כי ועדת הכלכלה תדון בהצעת חוק התקשורת (בזק ושירותים) (תיקון – הגבלת התשלום החודשי במכשיר טלפון נייד), התש"ע–2009 – פ/1771/18, הצעת חבר הכנסת מאיר שטרית, הכנה לקריאה ראשונה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת יריב לוין.

רוחמה אברהם-בלילא: ציון יום העגונה ומסורבת הגט בישראל

רוחמה אברהם-בלילא: תעלה ותבוא חברת הכנסת אורית זוארץ, בבקשה – הצעה לסדר-היום מס' 2364.

אורית זוארץ: גברתי היושבת-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, ביקשתי לקיים דיון בנושא ולהעלות על סדר-היום הציבורי את סוגיית העגונות בישראל.

אורית זוארץ: אסורה ואסורה, כבולה בתוך חייה, בתוך ביתה, לא כי בן-זוגה, בעלה, חלילה נעלם כתוצאה מאסון, או כי בעלה הלך למרחקים ולא ידוע אם הוא חי או מת, כפי שהיה בימי קדם.

אורית זוארץ: אסורה ואסורה, כבולה בידי בעלה, לצערי הרב גם בידי מערכת בתי-המשפט הרבניים, לפעמים, ועל כן אני שמחה שכבוד השר נמצא כאן ושומע.

אורית זוארץ: ביום חמישי, הוא יום תענית אסתר, יצוין, כמדי שנה, יום העגונה הבין-לאומי.

אורית זוארץ: ברחבי העולם היהודי, מדי שנה, למעלה מעשור, מציינים את יום העגונה הבין-לאומי ביום תענית אסתר.

אורית זוארץ: יום זה נבחר לשמש סמל להזדהות עם העגונה, הן משום שהצרה היתה משותפת להן, לאסתר ולעגונות – כבילה בתוך קשר נישואים לא רצוי – והן משום הישועה שהגיעה לאסתר בחג הפורים, ישועה שכל העגונות מקוות להגיע למקום הזה, ישועת העגונות.

אורית זוארץ: תענית אסתר – על שמה של אסתר שנישאה למלך אחשוורוש בניגוד לרצונה.

אורית זוארץ: כמו אסתר, העגונות לא חפצות לקיים את קשר הנישואים שבו הן נמצאות.

אורית זוארץ: כמו אסתר, מסורבות גט רבות חיות בפחד מפני בני-זוגן ומקיימות לעתים, לצערנו, חיים כפולים.

אורית זוארץ: כמו אסתר, האשה העגונה ומסורבת הגט מוצאת את עצמה חסרת אונים במציאות שבה חירותה נשללת.

אורית זוארץ: האשה העגונה, המוכרת זה אלפי שנים, היא זו שמקום הימצאו של האיש שלה אינו ידוע ואין הוכחות כי מת.

אורית זוארץ: על-פי ההלכה היהודית, אין לשנות את המעמד האישי של אשה מנשואה לאלמנה או גרושה ללא הוכחה כי האיש מת או ללא הסכמתו לגירושים.

אורית זוארץ: מציאות חייו של הגבר שונה, היעלמות של רעייתו מאפשרת לו להמשיך לחיות את חייו, להינשא שוב ולהוליד ילדים.

אורית זוארץ: במציאות של זמננו, תופעת העגונה, יש לה צורה נוספת, צורה של מסורבת גט.

אורית זוארץ: רוב העגונות היום הן לא נשים שבן-זוגן נסע ומקום הימצאו לא ידוע, או שחלילה נעלם באסון.

אורית זוארץ: רוב הנשים העגונות היום סיימו את קשר הנישואים עם בן-זוגן, במישור הרגשי, במישור הכלכלי, אין להם חיים משותפים.

אורית זוארץ: אולם הן אינם מצליחות להסדיר את סיום הנישואים בסידור גט כדת משה וישראל.

אורית זוארץ: האיש, בין אם נוכח בין אם נטש את המשפחה, מסרב להתגרש.

אורית זוארץ: על-פי ההלכה היהודית, עגונה זו נשארת במעמד אשת איש, אינה יכולה להינשא שנית ולבנות את חייה מחדש, ובמקרים רבים לממש את ההורות והאימהות שכל אחת ואחת מאתנו רוצה.

אורית זוארץ: העגונה כלואה נגד רצונה בקשר.

אורית זוארץ: במסגרת פעילותי בכנסת הגשתי הצעת חוק שגובשה בשיתוף קואליציית "עיקר".

אורית זוארץ: הקואליציה פועלת למען העגונות ומסורבות הגט.

אורית זוארץ: מטרתה של הצעת החוק לציין באופן פורמלי את יום העגונה בישראל ובכנסת.

אורית זוארץ: חובה עלינו להגביר את המודעות הציבורית לתופעת העגינות וסרבנות הגט, ולהנחיל חשיבות למיגור התופעה ההרסנית הזו, שבה אשה כלואה בידיו של בעלה, מקום הימצאו ידוע והוא מסרב לתת לה את הגט.

אורית זוארץ: במדינת ישראל אנו מציינים את יום העגונה בתענית אסתר, אנחנו מביאים את הנושא לסדר-היום במליאה, אנחנו מנסים לקדם דיונים במערכת החינוך, בתנועות הנוער, בצבא.

אורית זוארץ: צריך ללמוד את הסוגיה הזו לעומק ולהבין עד כמה התופעה הזו רווחת.

אורית זוארץ: לכן יש משמעות מאוד גדולה לעיגון הסוגיה הזו בחוק.

אורית זוארץ: מעל בימה זו אני קוראת לכנסת – אגב, היום מצוין בברית-המועצות יום הגבר.

אורית זוארץ: אולי ביום זה תהיה לנו הארה, שהיא קצת יותר נשית, עם נגיעה קצת אחרת, לכל אותם גברים שיושבים בבתי-הדין וחורצים את גורלן של מאות ואלפים של נשים מסורבות גט חסרות ישע.

אורית זוארץ: יום העגונה ישמש ומשמש קול קורא מתוך העם, מתוך הבית הזה, למיגור תופעת הסרבנות, שהיא הרסנית לחברה צודקת, דמוקרטית ויציבה.

אורית זוארץ: מעל בימה זו אני קוראת לכנסת, למשרד המשפטים, לממשלה, לאמץ את ציון יום העגונה באופן פורמלי.

אורית זוארץ: אני מנצלת את הבמה ופונה לרבנים הראשיים – חוכמתם, ניסיונם – להפעיל את שיקול דעתם, לצאת בקריאה ברורה וחד-משמעית לקרוא לדיינים ולרבנים לקחת אחריות לחייהן של מאות נשים ולשחרר אותן מעגינותן; להקים מערך מובנה של התרת עגונות גם במקרים של סרבנים כרוניים, שרוצים להמשיך ולאחוז ולשלוט בחייהן של אותן נשים, מה גם שבמקרים רבים הם כבר הקימו משפחות ויש להם ילדים.

אורית זוארץ: בואו נתיר אותן מעגינותן.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, חברת הכנסת אורית זוארץ.

רוחמה אברהם-בלילא: אין ספק שזו באמת אחת הבעיות הכואבות, ונשים רבות מרגישות שהן חיות בבית-סוהר.

רוחמה אברהם-בלילא: אין ספק שגם אנחנו, כאן בכנסת, צריכים לחוקק חוקים, בשיתוף פעולה עם הרבנים הראשיים, כדי לאפשר לאותן נשים לחיות את חייהן בצורה חופשית יותר וכפי שצריך שיהיה.

רוחמה אברהם-בלילא: כבוד שר המשפטים ישיב להצעה לסדר-היום שלך.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה, אדוני השר.

יעקב נאמן: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, תודה והוקרה לך, חברת הכנסת אורית זוארץ, על העלאת ההצעה לסדר-היום בנושא ציון יום העגונה הבין-לאומי, וגם על הדברים השקולים שאמרת.

יעקב נאמן: יש טעם רב בקביעת ציון יום העגונה הבין-לאומי, זאת במיוחד כאשר הבעל מסרב הגט נמצא בחוץ-לארץ, ושם הבעיה היא עוד יותר קשה.

יעקב נאמן: בני-זוג הנישאים כדת משה וישראל בחוץ-לארץ אך אינם מחויבים על-פי הדין החל בחוץ-לארץ, במקום שבו הם נמצאים, להתגרש בגט – אין לבתי-הדין שם כל סמכות לכוף את הבעל סרבן הגט לבוא לבית-הדין, וקל וחומר שאין להם כל סמכות לחייבו במתן הגט.

יעקב נאמן: שם הבעיה קשה מאוד.

יעקב נאמן: מכאן נובע הצורך להעלות את הנושא למודעות חברתית, כדי שהחברה והקהילה ילחצו על סרבן הגט שייתן גט לאשתו.

יעקב נאמן: בשנים האחרונות מנסים ארגוני הנשים השונים לקבוע יום זה בתודעה של הציבור בישראל.

יעקב נאמן: כולנו כואבים את כאבה של כל אשה עגונה או מסורבת גט.

יעקב נאמן: אני רוצה לציין שלאחרונה היקף התופעה הקשה קטן בהרבה.

יעקב נאמן: הנהלת בתי-הדין הרבניים מעסיקה בישראל חברות חקירה פרטיות לשם איתור בעלים שנעלמו, הן בארץ והן בחוץ-לארץ, והבאתם לבתי-הדין למתן גט.

יעקב נאמן: כך, בשנת 2009 איתרה הנהלת בתי-הדין הרבניים למעלה מ-100 בעלים שנעלמו.

יעקב נאמן: הבעלים שאותרו הובאו לארץ, הובאו לבתי-הדין בארץ ובעולם, ולבסוף נתנו גט לנשותיהם.

יעקב נאמן: בכל מקרה שבו מתגלה תופעה של סרבנות גט, עושים בתי-הדין כל מאמץ לפתור את המקרה.

יעקב נאמן: לשם כך משתמשים דייני בתי-הדין בכל האמצעים האפשריים מבחינת ההלכה ומבחינת החוק.

יעקב נאמן: בתי-הדין מטילים סנקציות כנגד סרבני הגט, לדוגמה שלילת רשיון הנהיגה שלו או הפיכתו ללקוח מוגבל בבנק ועוד.

יעקב נאמן: לרוב, עצם העובדה שניתן לאיים על סרבן הגט בהטלת הסנקציות הנ"ל היא המביאה אותו למתן גט.

יעקב נאמן: דייני בתי-הדין הרבניים ועובדי הנהלת בתי-הדין ימשיכו לפעול בכל דרך אפשרית להבאת מזור לכל מסורבות גט ומסורב גט – כי יש גם מקרים כאלה; מועטים, אבל יש.

יעקב נאמן: אודה לכל הנוגעים בדבר אם יפנו תשומת לב משרד המשפטים לכל תופעה קשה של סרבנות למתן או לקבלת גט, ונטפל בנושא.

יעקב נאמן: שוב, תודה רבה על העלאת הנושא היום.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, כבוד השר.

רוחמה אברהם-בלילא: מה כבוד השר מציע?

רוחמה אברהם-בלילא: אתה רוצה להסיר את זה מסדר-היום?

רוחמה אברהם-בלילא: יש לך כמה אפשרויות.

יעקב נאמן: אני חושב שהנושא מתאים לדיון בוועדה מוועדות הכנסת, כנראה ועדת חוקה היא המתאימה ביותר.

יעקב נאמן: אם המציעה מסכימה לזה, זה נראה לי.

רוחמה אברהם-בלילא: גברתי חברת הכנסת, זה נכון שזה יידון – אם זה יידון – כפי שהשר מציע, בוועדת חוקה, כי זו הוועדה שאמונה על הנושא הזה; או שתסתפקי בתשובת השר או שתתעקשי על דיון במליאה.

רוחמה אברהם-בלילא: אלה האפשרויות שקיימות.

רוחמה אברהם-בלילא: בסופו של דבר השר פתח את מלוא האפשרויות.

אורית זוארץ: ועדה.

רונית תירוש: ועדת חוקה.

רוחמה אברהם-בלילא: ועדת חוקה.

רוחמה אברהם-בלילא: אוקיי.

רוחמה אברהם-בלילא: אז כבוד השר מציע ועדת חוקה?

יעקב נאמן: אני בהחלט מסכים.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך.

רוחמה אברהם-בלילא: הצעה אחרת לחבר הכנסת גפני, ואחריו – חבר הכנסת מולה.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, אני מצטרף לחלוטין להצעתה של חברת הכנסת אורית זוארץ לקבוע את יום העגונה בכנסת.

משה גפני: אני יודע שעלול מאוד להיות בשנים הבאות, אם אכן זה ייקבע, שאני אתחרט על מה שאני אומר עכשיו.

משה גפני: למען האמת.

משה גפני: הקשבתי לדברייך במתח, והקשבתי לכל מלה שאמרת.

משה גפני: אני מזדהה לחלוטין עם כל מה שאמרת, מתחילת הדברים ועד סופם; וכמובן, עם מה שהשיב לך שר המשפטים.

משה גפני: הספרות היהודית מלאה, גם בהלכה וגם בחז"ל, בנושא של להתיר עגונה מעגינותה.

משה גפני: זה אחד הדברים המרכזיים שאנחנו מחויבים בהם.

משה גפני: אגב, השבוע אני מטפל באחד המקרים שדיבר עליו שר המשפטים, של בעל שברח לארצות-הברית.

משה גפני: הנהלת בתי-הדין נכנסה לעניין הזה, אני מקווה שהבעיה תיפתר.

משה גפני: יש גם חקיקה בעניין של עגינות.

משה גפני: למה אני חושש?

משה גפני: אני מצטרף לחלוטין, צריך לקבוע יום של עגונה בכנסת.

משה גפני: באמת, זה יסוד מוסד ביהדות.

משה גפני: אני פוחד שאי-פעם, באיזו שנה, יעלה מישהו ויגיד: אני רוצה לפתור את הבעיה של העגונה בכך שנפריד את הדת מהמדינה, ואז אני אתחרט על מה שאמרתי היום.

רוחמה אברהם-בלילא: אם לא תעלה כאלה רעיונות בהצעה האחרת שלך, אני מניחה שכשנביא את זה למצב שבו יהיה באמת יום העגונה אשר יוזכר בכנסת – – –

משה גפני: מצוין.

משה גפני: אני מצטרף, גברתי היושבת-ראש, לחלוטין: לקבוע את יום העגונה, להשקיע בעניין הזה את כל המשאבים הנדרשים, את כל המאמצים האנושיים האפשריים, לבקש גם מהדיינים, גם מהרבנים, גם מהנהלת בתי-הדין, גם ממערכת אכיפת החוק, לעשות הכול להתיר את העגונות מעגינותן.

משה גפני: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, חבר הכנסת גפני, יושב-ראש ועדת הכספים.

רוחמה אברהם-בלילא: יציע הצעה נוספת אחרת חבר הכנסת מולה, בבקשה.

שלמה מולה: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה להודות לך, גם למציעת ההצעה לסדר-היום.

שלמה מולה: אדוני השר, אני חושב שהעניין הזה של שלילת רשיון נהיגה או הגבלת חשבונות בנק – זה לא מספיק.

יעקב נאמן: יש סנקציות נוספות.

רוחמה אברהם-בלילא: יש סנקציות נוספות בחוק, חבר הכנסת מולה.

שלמה מולה: מאה אחוז.

שלמה מולה: אני חושב שבדיון שיתקיים בוועדה צריך לעשות סריקה נוספת של כל הסנקציות הקיימות.

שלמה מולה: אני חושב שמי שעזב את אשתו, השאיר את הילדים כאן וברח, השאיר אותה להיות עגונה – אני יכול להבין בעת מלחמה וכו'.

שלמה מולה: אבל הסר דאגה מלבך, הרב גפני, אף אחד בכנסת הזאת לא ירצה להפריד את הדת מהמדינה בכנסת הזאת, כי כל אחד מאתנו בא לכאן לסמליה של מדינת ישראל ולערכיה, וכולנו, בגלל היותנו יהודים.

שלמה מולה: יש לנו שאלה אחרת, ויכוח אחר, על המונופול שאתם עושים, אבל לא בעניין הזה דווקא.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, חבר הכנסת מולה.

רוחמה אברהם-בלילא: אם כך, חברי חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה.

רוחמה אברהם-בלילא: בעד – זה כמובן בעד הצעתו של השר להעביר את הנושא לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

רוחמה אברהם-בלילא: נגד – להסיר את זה מסדר-היום.

רוחמה אברהם-בלילא: חברים, הצבעה.

רוחמה אברהם-בלילא: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 12 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

רוחמה אברהם-בלילא: ובכן, בעד הצביעו 12, לא היו מתנגדים ולא היו נמנעים.

רוחמה אברהם-בלילא: לפיכך אני קובעת שהצעתך, חברת הכנסת אורית זוארץ, תעבור לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

רוחמה אברהם-בלילא: [מס' כ/299; "דברי הכנסת", חוב' י"ד, עמ' 7020; נספחות.

רוחמה אברהם-בלילא: ]

רוחמה אברהם-בלילא: חברי חברי הכנסת, הנושא הבא על סדר-היום: הצעת חוק חוזה הביטוח (תיקון מס' 4), התש"ע–2010, קריאה שנייה ושלישית.

רוחמה אברהם-בלילא: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת משה גפני; בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: להצעת החוק הזאת, אדוני היושב-ראש, לא היו הסתייגויות, אז מייד אחרי שתציע אנחנו נעבור להצבעה.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק חוזה הביטוח (תיקון מס' 4), התש"ע–2010.

משה גפני: הצעת חוק זו היא יוזמה פרטית של חברי, חבר הכנסת אמנון כהן, שנעשתה בתיאום עם הממשלה ובשילוב תיקוני הוועדה.

משה גפני: אתה, ברוך השם, מביא הרבה חוקים, ונמשיך לקדם אותם.

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת כהן חבר כנסת פעיל מאוד.

משה גפני: מאוד, כן, בוועדת הכספים במיוחד.

משה גפני: אני רואה חוק של אמנון כהן – קודם כול אני מריץ אותו.

רוחמה אברהם-בלילא: זה נרשם לפרוטוקול, אתה יודע.

רוחמה אברהם-בלילא: אתה מצהיר פה על איפה ואיפה.

משה גפני: אני מנסה את כולם לקדם.

משה גפני: חוק חוזה הביטוח, התשמ"א–1981, קובע בסעיף 28א כי בית-המשפט רשאי לחייב חברת ביטוח שלא שילמה סכומים שלא היו שנויים במחלוקת, ונהגה בכך שלא בתום לב, בתשלום ריבית מיוחדת בשיעור שלא יעלה על פי-שלושה מן הריבית הקבועה.

משה גפני: הסעיף נועד להגן על המבוטחים המנהלים הליכים משפטיים מול חברות הביטוח.

משה גפני: בפועל, הליכים משפטיים מול חברות הביטוח נמשכים זמן רב.

משה גפני: למרות זאת, ברוב המקרים בית-המשפט נמנע מלהשתמש בסעיף זה, והוא לא פוסק תשלום ריבית מיוחדת למבוטח.

משה גפני: בהכנת ההצעה לקריאה הראשונה קבעה הוועדה שבית-המשפט יהיה מחויב לפסוק ריבית מיוחדת לחברת ביטוח שנהגה שלא בתום לב ועיכבה כספים שאינם שנויים במחלוקת.

משה גפני: בהכנת ההצעה לקריאה השנייה והשלישית, לנוכח התנגדויות – הן מטעם חברות הביטוח והן מטעם הנהלת בתי-המשפט – החליטה הוועדה להבחין בין ביטוחים אישיים לביטוחים שאינם אישיים.

משה גפני: לפי הצעת החוק המונחת לפניכם, לגבי ביטוחים אישיים – שהם ביטוח חיים, ביטוח תאונות אישיות, ביטוח רכב, ביטוח דירות ותכולתן, למעט ביטוח אחריות – בית-המשפט יהיה חייב לפסוק ריבית מיוחדת.

משה גפני: ואולם, בביטוחים שאינם ביטוחים אישיים יישאר שיקול הדעת לבית-המשפט, והוא יהיה רשאי לחייב בריבית מיוחדת.

משה גפני: ההצעה נועדה לחזק את ההגנה על המבוטחים ולתמרץ את חברות הביטוח להקדים ולשלם את הסכומים שאינם במחלוקת.

משה גפני: ברכותי לחבר הכנסת אמנון כהן על הצעת החוק החשובה והמבורכת הזאת.

אברהם מיכאלי: השיאן של הכנסת.

משה גפני: כן, לאט-לאט, אני עוזר לו.

שלי יחימוביץ': זה לא מדויק.

שלי יחימוביץ': זה לא מדויק.

שלי יחימוביץ': ספרתי.

שלי יחימוביץ': אחד השיאנים.

משה גפני: להצעת חוק זו, גברתי היושבת-ראש, אין הסתייגויות.

משה גפני: לפיכך, אבקשכם לאשר אותה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

משה גפני: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים.

רוחמה אברהם-בלילא: אני עוברת להצבעה.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: הצבעה מס' 3 בעד סעיפים 1–2 – 9 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

רוחמה אברהם-בלילא: ובכן, בעד הצביעו תשעה, לא היו מתנגדים, לא היו נמנעים.

רוחמה אברהם-בלילא: לפיכך אני קובעת שהצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה, כהצעת הוועדה.

רוחמה אברהם-בלילא: אדוני היושב-ראש, האם לעבור לקריאה שלישית?

משה גפני: כן, אין לי ברירה.

משה גפני: חייבים.

רוחמה אברהם-בלילא: אין לך ברירה, אז אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שלישית.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: הצבעה מס' 4 בעד החוק – 9 נגד – אין נמנעים – אין חוק חוזה הביטוח (תיקון מס' 4), התש"ע–2010, נתקבל.

רוחמה אברהם-בלילא: ובכן, גם בקריאה השלישית הצביעו בעד תשעה חברי כנסת, לא היו מתנגדים ולא היו נמנעים.

דני דנון: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: ולפיכך אני קובעת שהצעת החוק עברה בקריאה שלישית.

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת דנון, אני לא יכולה להוסיף אותך, אבל לפרוטוקול, אתה בעד הצעת החוק.

רוחמה אברהם-בלילא: יעלה ויבוא חבר הכנסת אמנון כהן, יוזם החוק.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, כל אלה שתמכו בחוק, זה אחד החוקים הצרכניים למען הציבור.

אמנון כהן: חברות הביטוח ניצלו את האזרחים בתביעות שלגבי התשלום שלהן לא היה שום ספק, ואז הם משכו אותם מעל שנתיים.

אמנון כהן: החוק הזה בא כביכול להביא אותם למצב שלא כדאי למשוך את זה אם הם בין כה וכה ישלמו בסופו של דבר, כי אם יגיעו לסוף, אז בית-המשפט יהיה חייב לתת פיצוי נאות לאותו אזרח שמשכו אותו שנתיים כשלגבי הסכום שלו לא היה שום ספק.

אמנון כהן: יש עוד כמה חוקים בנושא הביטוח – מול חברות הביטוח, מול הצרכנים – ובעזרת השם נעביר אותם.

אמנון כהן: אני רוצה להודות ליושב-ראש ועדת הכספים, כמובן, שקידם את זה, למרות סדר-יומו העמוס בוועדה, לחברי ועדת הכספים שתמכו, ליועצת המשפטית של הוועדה, שגית, עם כל הצוות המעולה, למנהל הוועדה ולמזכיר הכנסת שמביא את זה לסדר-היום.

אמנון כהן: תודה לכולם.

אמנון כהן: זה טוב לצרכנים.

אמנון כהן: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, חבר הכנסת אמנון כהן.

רוחמה אברהם-בלילא: יישר כוח על הצעת החוק.

אמנון כהן: תודה.

רוחמה אברהם-בלילא: יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת גפני, האם כבודו רוצה לומר דבר נוסף, או שאתה – – –

משה גפני: לא, לא.

משה גפני: אני מסתפק בהודעה.

משה גפני: פשוט מביאים כל הזמן חוקים, ואני יודע, אני כל הזמן אהיה פה עם תודות – – –

רוחמה אברהם-בלילא: מה רע להיות עם תודות כל הזמן?

רוחמה אברהם-בלילא: לא רע, אבל אנחנו מבינים את זה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, אדוני.

רוחמה אברהם-בלילא: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/309).

רוחמה אברהם-בלילא: ]

רוחמה אברהם-בלילא: אנחנו נעבור להצעה שעל סדר-יומנו.

רוחמה אברהם-בלילא: יעלה ויבוא חבר הכנסת צחי הנגבי, יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון של הכנסת, ויציג את הנושא הבא:

רוחמה אברהם-בלילא: הצעת חוק תשלומים לפדויי שבי (תיקון מס' 2) (ביטול התיישנות), התש"ע–2010, קריאה ראשונה.

רוחמה אברהם-בלילא: להצעת החוק הזאת, אדוני היושב-ראש, לא נרשמו דוברים, ולפיכך לאחר דבריך אנחנו נעבור להצבעה.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

צחי הנגבי: נעבור להצבעה כבר.

רוחמה אברהם-בלילא: עכשיו כבר?

דני דנון: משוכנעים כבר.

צחי הנגבי: זו באמת הצעה בקונסנזוס, ובכל זאת פטור בלא דברי הסבר אי-אפשר, אז אני מודה לגברתי היושבת-ראש ולכנסת הנכבדה.

צחי הנגבי: הנושא שעל סדר-יומנו הוא הצעת תיקון לחוק שעבר בכנסת בשנת 2005 ונקרא חוק התשלומים לפדויי שבי.

צחי הנגבי: עניינו של החוק הזה הוא להסדיר תשלומים למי שנפל בשבי האויב בעת שירותו בצבא-הגנה לישראל, בכוחות הביטחון או בארגוני המחתרות שלפני קום המדינה.

צחי הנגבי: כמובן, המטרה היא מטרה קדושה – לבטא את החוב שמדינת ישראל חבה לאותם אנשים שגם שירתו אותה וגם נפלו בשבי, וגם כתוצאה מהטראומה הזאת חוו סבל רפואי ונפשי שאין צורך לדבר עליו יתר על המידה, כולנו מכירים אותו.

צחי הנגבי: סעיף 9 לחוק קובע שהזכות להגיש בקשה להכרה כפדוי שבי תתיישן בתוך שנתיים מן היום שבו שוחרר המבקש משבי האויב.

צחי הנגבי: הלוחמים שנפלו בשבי האויב לפני קום המדינה או במהלך מלחמת העצמאות הם כיום כמובן אנשים מבוגרים.

צחי הנגבי: רבים מהם לא היו מודעים בשעתו לזכות שהכנסת העניקה להם – להגיש בקשה להכרה כפדויי שבי.

צחי הנגבי: כתוצאה מכך חלה תקופת ההתיישנות, היא הסתיימה, וכיום לא ניתן עוד להכיר בהם כפדויי שבי שזכאים לתשלומים על-פי חוק, אף שאין באופן אמיתי שום הצדקה להבחין בינם לבין אלה שאכן הגישו בקשה בזמן מכיוון שהדבר הגיע לידיעתם והיה נגיש אליהם – הם שמעו מארגונים שונים או מחברים וכו'.

צחי הנגבי: ולכן, אנחנו מגישים הצעת תיקון לחוק, שנדונה ואושרה פה אחד בוועדת החוץ והביטחון, ועניינה לאפשר הגשת בקשה להכרה כפדויי שבי בכל עת.

צחי הנגבי: כמובן, בהתאם להסכמות עם הממשלה, אנחנו קבענו שמי שיגיש את הבקשה לאחר תחילת התיקון המוצע, כפי שייקבע כשהחוק הזה יידון שוב לקראת קריאה שנייה ושלישית בוועדה, יהיה זכאי לתגמול למפרע בעבור שנתיים שקדמו להכרתו כפדוי שבי.

צחי הנגבי: אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה הראשונה.

צחי הנגבי: אנחנו – אם הכנסת תאשר, כמובן – נדון בה ונביא אותה שוב בפני הבית לקריאה השנייה והשלישית.

צחי הנגבי: אני מודה לגברתי היושבת-ראש.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, אדוני יושב-ראש הוועדה.

רוחמה אברהם-בלילא: חברי חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק תשלומים לפדויי שבי (תיקון מס' 2) (ביטול התיישנות), התש"ע–2010, לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

דב חנין: חברת הכנסת אברהם, אנא הוסיפי אותי – – –

רוחמה אברהם-בלילא: בעד הצביעו עשרה, לא היו מתנגדים, לא היו נמנעים.

רוחמה אברהם-בלילא: לפיכך אני קובעת שהצעת חוק תשלומים לפדויי שבי (תיקון מס' 2) (ביטול התיישנות), התש"ע–2010, תועבר לוועדת החוץ והביטחון של הכנסת, לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

רוחמה אברהם-בלילא: אני לא יכולה להוסיף אותך, אבל אני יכולה לומר לפרוטוקול שאתה בעד הצעת החוק.

רוחמה אברהם-בלילא: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/308).

רוחמה אברהם-בלילא: ]

רוחמה אברהם-בלילא: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא על סדר-היום: הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 48) (הרחבת הטיפולים הפארה-רפואיים לילדים המצויים בספקטרום האוטיסטי), התש"ע–2010, קריאה ראשונה.

רוחמה אברהם-בלילא: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת דני דנון, בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: עד אשר תעלה – מכבדת אותנו כאן בנוכחותה קבוצה מבית-ספר "אופק" במעלה-אדומים.

רוחמה אברהם-בלילא: ברוכים הבאים.

רוחמה אברהם-בלילא: חשוב שתבואו לבניין בית-המחוקקים של מדינת ישראל.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה שבאתם.

רוחמה אברהם-בלילא: כן, חבר הכנסת דני דנון, בבקשה.

דני דנון: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אורחים נכבדים – בית-ספר "אופק" – הצעת החוק שאני מתכבד להציג בפני הכנסת, יחד עם חברי הכנסת זאב בילסקי ורחל אדטו, נוגעת לתיקון חוק ביטוח בריאות ממלכתי – הרחבת הטיפולים הפארה-רפואיים לילדים המצויים בספקטרום האוטיסטי.

דני דנון: זהו תיקון קטן אבל חשוב.

דני דנון: היום החוק קובע שיש זכאות למשפחות של ילדים שנמצאים במרחב הספקטרום האוטיסטי לקבל טיפול של פיזיותרפיסט, קלינאי תקשורת ומרפא בעיסוק.

דני דנון: זה נמצא בסל הבריאות – יש השתתפות עצמית.

דני דנון: אבל המחוקק השמיט טיפול פסיכולוגי וטיפול של עובד סוציאלי.

דני דנון: בעקבות פניות של משפחות, אנחנו מתקנים את החוק ובעצם מכניסים לתוך החוק את עניין הפסיכולוג והעובד הסוציאלי.

דני דנון: תהיה אפשרות לפנות – אין פה עלות תקציבית, מכיוון שבכל מקרה הם השתמשו בשירותים האלו, הלכו לקבל את הסיוע מבעלי מקצוע אחרים, והתיקון הזה יאפשר טיפול יותר טוב לאותם ילדים ואפשרות של התפתחות יותר תקינה.

דני דנון: ולכן, גברתי היושבת-ראש, אני אשמח מאוד לקבל את תמיכת הכנסת לתיקון חשוב זה בחוק בקריאה ראשונה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, אדוני יושב-ראש הוועדה לזכויות הילד.

רוחמה אברהם-בלילא: להצעת החוק נרשם חבר הכנסת שלמה מולה.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

שלמה מולה: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר וחברי חברי הכנסת, ראשית כול, אני רוצה להגיד: הצעת החוק היא הצעת חוק טובה מאוד.

שלמה מולה: חשוב מאוד שדווקא הנושאים החברתיים, הם יהיו נר לרגלינו כשאנחנו מגיעים לחוקק חוקים, על אחת כמה וכמה כשמגלים לקונה בחוק, ובוודאי בחוק ביטוח בריאות ממלכתי – זאת אומרת, המטרה של החוק: הוא בא לתת שירות, לאו דווקא לכל האוכלוסייה – כולל, גם כן, אלה שמגלים בתהליך ההתפתחות שלהם, הגדילה שלהם, איזשהם קשיים.

שלמה מולה: ולכן אני אפילו מתפלא איך קופת-חולים, בצורה יזומה, או משרד הבריאות, לא יזמו את החוק, באופן יזום, אלא נזקקו לחברי הכנסת החרוצים כמו דני דנון ובילסקי וכמובן רחל אדטו.

שלמה מולה: הרי הגישה שלנו, בעצם – חייבת להיות איזושהי גישה שיש בה באמת איזשהו גילוי נכון של תפיסת עולם חברתית.

שלמה מולה: בכל הנושאים התחיקתיים החברתיים אסור שתהיה איזושהי חלוקה, כי בסופו של דבר, ככל שנשקיע, בעיקר בילדים שגדלים אצלנו, ונטפל בהם בצורה נכונה, החברה, בסופו של דבר, מרוויחה.

שלמה מולה: ועל כן, גברתי היושבת-ראש, עליתי לשבח את יוזמי החוק, וקצת התפלאתי איך הצעת החוק לא באה דווקא כהצעת חוק ממשלתית.

שלמה מולה: כי מדובר פה באמת במאות, אם לא באלפים, של ילדים שזקוקים לטיפול.

שלמה מולה: בסך הכול הטיפול הסוציאלי, הפסיכולוגי, זה דבר מינימלי שמסייע להם, להתפתחות שלהם, ואני יודע שיש הרבה מאוד חוקים שקשורים דווקא בטיפול בילדים, שאנחנו לא הגענו בהם עד איזשהו מיצוי.

שלמה מולה: אני יודע שהרבה מאוד נושאים נדונים אצל חבר הכנסת דני דנון, כיושב-ראש הוועדה למען הילד.

שלמה מולה: אני יודע שכשמדובר בנושא של ילדים, נושאים חברתיים, אסור שיהיו אצלנו איזשהן חלוקות פוליטיות.

שלמה מולה: לכן אנחנו נתמוך בהצעת החוק.

שלמה מולה: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, חבר הכנסת מולה.

רוחמה אברהם-בלילא: חברי חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה.

רוחמה אברהם-בלילא: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 48) (הרחבת הטיפולים הפארה-רפואיים לילדים המצויים בספקטרום האוטיסטי), התש"ע–2010, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

רוחמה אברהם-בלילא: ובכן, בעד הצביעו תשעה, לא היו מתנגדים, לא היו נמנעים.

רוחמה אברהם-בלילא: לפיכך אני קובעת שהצעת החוק תועבר להכנתה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

רוחמה אברהם-בלילא: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/307).

רוחמה אברהם-בלילא: ]

רוחמה אברהם-בלילא: חברי חברי הכנסת, הנושא הבא על סדר-היום: הצעת חוק לתיקון פקודת השותפויות (מס' 4) (ביטול ההגבלה על מספר החברים בשותפות מקצועית), התש"ע–2010, של חבר הכנסת יריב לוין, יושב-ראש ועדת הכנסת – קריאה ראשונה.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, הצעת החוק הזו באה לתקן הסדר סטטוטורי-היסטורי, למעשה מימי המנדט הבריטי, שקיים בפקודת השותפויות ומגביל את מספר השותפים בפירמות בתחומי ראיית-החשבון ועריכת-הדין.

יריב לוין: היום יש בפקודה הגבלה של מספר השותפים בשותפות ל-20, עם אפשרות להרחיב ולאפשר 50 שותפים בראיית-חשבון ובעריכת-דין, ומתן אפשרות לשר לאפשר גם לשותפויות מקצועיות אחרות לכלול עד 50 שותפים.

יריב לוין: ההגבלה הזו, שהיה לה היגיון בתקופות אחרות, של קושי לעקוב ולנהל שותפויות רחבות, לפני העידן של היום, העידן הגלובלי, העידן של ההתמקצעות שמצריכה ריבוי שותפים, כל אחד בעל הבנה בתחומו – הדבר הזה, שהיה נכון פעם, הוא בוודאי איננו נכון היום.

יריב לוין: ההצעה שלי באה לבטל את המגבלה על מספר השותפים בתחומי עריכת-הדין וראיית-החשבון.

יריב לוין: היא איננה מטפלת בסוגיה בכללותה משום שמשרד המשפטים שוקד על רפורמה בתחום השותפויות בכללותו, ושם הנושא הזה אמור להיות מטופל.

יריב לוין: אבל היא באה לטפל בסוגיה של עריכת-הדין וראיית-החשבון, משום שבשני המקצועות האלה קיים ייחוד, משום ששם דרך ההתאגדות המקובלת היא דרך של שותפות ולא דרך של חברה, כפי שהדבר נעשה בדרך כלל בתחומים אחרים.

יריב לוין: מכאן גם, בשעתו, ביצעו את ההחרגה של 50 שותפים.

יריב לוין: אבל ההחרגה הזו מקשה מאוד, בעידן של פירמות בין-לאומיות, על ההתפתחות של אותם עסקים, מקשה על הכנסת שותפים חדשים, מחייבת יצירה של כל מיני דרכים עוקפות, כגון הקמת שותפות של שותפויות – בדרך הזאת מרחיבים את מספר השותפים, אבל אז נכנסים לכל מיני בעיות אחרות, מתחומים של מיסוי ותחומים אחרים.

יריב לוין: לשמחתי ההצעה הזו גם זכתה לתמיכה של הממשלה, של משרד המשפטים, ואני, כמובן, מבקש מהכנסת לאשר אותה בקריאה הראשונה.

יריב לוין: תודה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, אדוני, רק תאמר לי – מכיוון שלא רשום לנו כאן – הצעת החוק הוכנה לקריאה ראשונה באיזו ועדה?

יריב לוין: בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, אדוני.

נסים זאב: אפשר לשאול שאלה?

נסים זאב: שלושה, ארבעה, זה במסגרת החוק הקיים – – –?

יריב לוין: בוודאי, בוודאי.

יריב לוין: זה עד.

יריב לוין: המגבלה היא תקרה, והרעיון הוא לבטל את התקרה המלאכותית הזאת.

נסים זאב: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אתה מוותר.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, אדוני.

רוחמה אברהם-בלילא: אנחנו נעבור להצבעה.

רוחמה אברהם-בלילא: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת השותפויות (מס' 4) (ביטול ההגבלה על מספר החברים בשותפות מקצועית), התש"ע–2010, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

רוחמה אברהם-בלילא: ובכן, בעד הצביעו תשעה, לא היו נמנעים ולא היו מתנגדים.

רוחמה אברהם-בלילא: לפיכך אני קובעת שהצעת החוק לתיקון פקודת השותפויות (מס' 4), כפי שהוצגה, תועבר להכנתה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת.

רוחמה אברהם-בלילא: הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה, הצעת חוק ייעול הליכי האכיפה ברשות ניירות ערך (תיקוני חקיקה), התש"ע–2010, חוברת מס' 440.

נאזם בדר: תודה.

רוחמה אברהם-בלילא: חברי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

רוחמה אברהם-בלילא: הישיבה הבאה תתקיים ביום רביעי, י' באדר התש"ע, 24 בפברואר 2010, בשעה 11:00.

רוחמה אברהם-בלילא: ישיבה זו נעולה.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה.