ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 147, 2010-06-22 00:00

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, מזמן לא נפגשנו, זה כשלוש שעות, מאז שנפרדנו מהישיבה שהחלה אתמול והסתיימה הבוקר.

ראובן ריבלין: היום יום שלישי, י' בתמוז התש"ע, 22 בחודש יוני 2010 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת.

ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – החלטות ועדת האתיקה בעניין קובלנתו של חבר הכנסת רוברט אילטוב נגד חבר הכנסת בנושא:

היעלמות הדרכונים הדיפלומטיים של חבר הכנסת טלב אלסאנע; וכן בעניין קובלנתה של חברת הכנסת אורית זוארץ נגד ראש הממשלה, חבר הכנסת בנימין נתניהו, בנושא: דרישת ראש הממשלה לצייד את מטוסו במיטה זוגית.

תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה למזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו פותחים את יום שלישי בנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: כל מי שרוצה להשתתף בנאומים בני דקה היום מוזמן לעשות זאת ולהצביע, כדי שאני אוכל לבוא ולקבוע מיהם אלה שהצביעו ראשונים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דניאל בן-סימון הוא ראשון הדוברים היום.

ראובן ריבלין: הכול לפי איך שהיה הפעם.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, אני באמת מודה לך על הנדיבות הזאת.

דניאל בן-סימון: אפילו לא הייתי מוכן נפשית לעניין.

דניאל בן-סימון: ביקרתי הבוקר אצל משפחת חשין בצהלה, בשבעה שלהם, בתוגה שפשוט קורעת לב במקום הזה.

דניאל בן-סימון: זה מחזיר אותך, אותנו, לתופעה שנפוצה מאוד בחברה שלנו לאחרונה, ואני תוהה מאיפה מקור הרשע הזה, שלא רק שתאונות קורות, כי הן קורות כי זה חלק מהטבע, אבל הבריחה מזירת התאונה היא תופעה שמקבלת ממדים כמעט ישראליים.

דניאל בן-סימון: אני תוהה באמת מאיפה ינקנו את הנגע הרע הזה, כי הדבר הבסיסי, לא תעמוד על דם רעך – זה לא רק חוק, זו כמעט אמירה תנ"כית: כשאדם במצוקה אתה חייב לסייע לו.

דניאל בן-סימון: לכן אני רק אומר:

דניאל בן-סימון: לא צריך ללכת לבית אבלים כדי לצאת בתחושה שאיזו מגפה נוראה פגעה בנו ויצרה איזה כתם נוראי בחברה הישראלית – העניין הזה של היעדר סולידריות, היעדר סיוע לאדם שנאנק.

דניאל בן-סימון: לכן, אדוני היושב-ראש, אני אומר: זה פשוט קורע לב.

דניאל בן-סימון: יכול להיות שהכנסת תצטרך להידרש לתכונה הזאת של הבריחה מהמקום והפקרת הפצוע.

דניאל בן-סימון: מי ייתן ויתמעטו מקרים כאלה בעתיד.

דניאל בן-סימון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הואיל והמשפחה מוכרת לנו, הדברים האלה צריכים להיות לנגד עינינו כל הזמן.

ראובן ריבלין: אבל באמת השתתפנו בהלווייתו של אחד הילדים הטובים שהצמיחה ירושלים ועבר לתל-אביב, באמת מלח הארץ.

ראובן ריבלין: משתתפים באבלם, גם של מנהלת קרן ירושלים, רותי, וגם של שופט בית-המשפט העליון, סגן נשיא בית-המשפט העליון, מישה חשין.

ראובן ריבלין: הלב נקרע, כשרואים את הדברים בצורה מוחשית ביותר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נפאע, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת אלדד.

סעיד נפאע: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אתמול התקיים דיון בוועדת הכספים, בעקבות הצעה דחופה לסדר-היום, בעניין מחאת הציבור הדרוזי על הפקעות אדמותיו.

סעיד נפאע: להפתעת כולנו, לרבות עשרות התושבים שהיו בוועדה, נתגלה שם מעשה תרמית ממדרגה ראשונה: מתברר שההבטחה הממשלתית הכתובה אשר ניתנה לאנשים בעניין החלפת מקרקעין או העמדת מקרקעין תמורת המקרקעין שיופקעו לצורך הפרויקטים הלאומיים, נציג המינהל אומר דברים מפורשים: אין לנו אדמות שכאלה – דבר שבאמת העמיד את כל האנשים שם בהפתעה מאוד גמורה.

סעיד נפאע: איך זה יכול להיות שממשלה מבטיחה, ובכתובים, דבר שהיא לא יכולה לממש?

סעיד נפאע: נדמה לי שחשוב שהדברים האלה לא רק יישמעו אלא גם ייפלו על אוזניים קשובות – התוצאות שעלולות להתפתח כתוצאה ממעשה תרמית זה.

סעיד נפאע: תודה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלדד, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת הורוביץ.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להידרש להחלטתה של עיריית ירושלים להרוס 22 מתוך 88 בתים שנבנו שלא כחוק בגן-המלך, סביב מעיין השילוח.

אריה אלדד: המקום הוא שטח ירוק מזה 3,000 שנה.

אריה אלדד: כל מי שחפר שם, הסתכל שם, בדק שם וראה צילומי אוויר של המקום ב-100 השנים האחרונות יודע שגם בתקופת האימפריה הטורקית וגם בימי האימפריה הבריטית איש לא העז לבנות שם, ואפילו לא בימי האימפריה הירדנית, כי הדברים היו מקובלים על הכול שזו אדמת המלך, זו אדמת המדינה, ולא פוגעים בה.

אריה אלדד: דווקא תחת שלטון ישראל פרצו כל חוק ובנו שם.

אריה אלדד: לצערי, ההחלטה של עיריית ירושלים להרוס רק 22 מתוך הבתים היא לא לכאן ולא לכאן.

אריה אלדד: את הפארק, את הגן הלאומי, לא יהיה אפשר לבנות, כי 66 בתים עומדים וחוסמים אותו, ואת הביקורת הבין-לאומית אנחנו חוטפים גם על ה-22.

אריה אלדד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אלדד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הורוביץ, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת גנאים.

ניצן הורוביץ: אדוני, אפרופו הדברים שנאמרו כאן על תאונת הדרכים של שניאור חשין, ישראל מחזיקה בשיא עולמי מפוקפק של האחוז הגבוה ביותר של הולכי הרגל בקרב נפגעי תאונות הדרכים.

ניצן הורוביץ: ישראל היא המדינה שבה אחוז הנפגעים הולכי הרגל מקרב נפגעי תאונות הדרכים, הוא האחוז הגבוה ביותר בעולם המערבי.

ניצן הורוביץ: זה קורה כי הולך הרגל במדינת ישראל הוא האחרון בשרשרת המזון.

ניצן הורוביץ: המדרכות צרות וחסומות, אין מספיק מעברי חצייה, וזכות הבכורה, בעיקר בערים, ניתנת לכלי-הרכב הפרטיים בנתיבים מעין-מהירים, שהחצייה שלהם היא בבחינת סכנת נפשות.

ניצן הורוביץ: כשקוראים את רשימת הרחובות בישראל שבהם נהרגו הכי הרבה הולכי רגל, רחובות כמו אלנבי ודיזנגוף בתל-אביב והמלך ג'ורג' בירושלים, ושדרות-מורייה בחיפה – אלה רחובות רחבים מאוד בלי הרבה מעברי חצייה, והולך הרגל פשוט משחק "רולטה רוסית" כשהוא עובר אותם.

ניצן הורוביץ: העניין החמור ביותר, שמביא לעלייה הכל כך גדולה בנפגעים מקרב הולכי הרגל, זה היעדר התחבורה הציבורית, או התחבורה הציבורית הירודה שיש לנו.

ניצן הורוביץ: ברגע שהתחבורה הציבורית לא טובה, ההסתמכות היא על הרכב הפרטי, ואז הולך הרגל נפגע.

ניצן הורוביץ: אם אנחנו מסתכלים על הנפגעים, מדובר בעיקר או באנשים מבוגרים או באנשים מאוד צעירים, כלומר ילדים.

ניצן הורוביץ: אני לא רואה כאן פעולה או שינוי בחשיבה מצד הממשלה, שיביאו להתמודדות עם התופעה הזאת.

ניצן הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת הורוביץ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גנאים, בבקשה.

ראובן ריבלין: לאחר מכן – חבר הכנסת מוזס.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בהצעת האי-אמון של הסיעות הערביות אתמול דיברנו על התגברות הגזענות בישראל, והיום אני קורא בעיתון "הארץ" שהגזענות עוברת מהפוליטיקה או מאנשים גם לטבע או לעופות או לחיות.

מסעוד גנאים: בספארי של רמת-גן יש גזענות של ברבורים.

מסעוד גנאים: כך כתוב: זוג הברבורים הלבנים בספארי ברמת-גן לא נותן לברבורים השחורים להיכנס לאגם.

קריאה: – – –

מסעוד גנאים: אני אציע שיקימו ועדת חקירה, או אפליה מתקנת, משהו כזה.

מסעוד גנאים: כתוב: "תעלומה בספארי ברמת-גן: בשבועות האחרונים מסרבים ברבורים לבנים ממוצא אירופי לאפשר לברבורים שחורים, ממוצא אוסטרלי, להיכנס לאגם הספארי ולטבול במימיו.

מסעוד גנאים: קיום 'הסגר האגמי', שאותו מבצעים הברבורים הלבנים, קשה במיוחד עבור אלה השחורים בימים חמים אלה".

מסעוד גנאים: בדברים שלי, בנאומי אתמול, אמרתי שהגזענות אינה עומדת על גבולות המיעוט הערבי בישראל.

מסעוד גנאים: הגזענות היא מחלה מדביקה, ואפילו היא מקלקלת את הטבע והעופות והחיות.

מסעוד גנאים: אז תיזהרו, גזענים.

מסעוד גנאים: תודה.

ראובן ריבלין: מכל הצבעים.

אורי אורבך: זה נקרא לברבר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מוזס, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חברת הכנסת עינת וילף.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חשבתי שההחלטה של הבג"ץ בשבוע שעבר, להושיב 40 הורים, 40 אבות, בבית-הסוהר, בעוון אמונות ודעות שלהם, כאשר – לקחת בחשבון שרבע מהאבות עונים לשם מזרחי: נעימי, בוזגלו, טובול.

מנחם אליעזר מוזס: רבע מהיושבים בבית-הכלא הם גזענים מזרחים.

מנחם אליעזר מוזס: היום ראיתי שאפשר להרחיק לכת עוד יותר.

מנחם אליעזר מוזס: בית-המשפט החליט להעניש גם את האמהות בעונש מאסר בפועל.

מנחם אליעזר מוזס: כאשר ההורים יצאו, ייכנסו הילדים.

מנחם אליעזר מוזס: יהיה עוד פעם, ונראה את המחזות הנוראים, איך הילדים צריכים להיפרד מהאמהות, אחרי שהאבות יצאו.

מנחם אליעזר מוזס: אני לא מבין כאן מאיפה האטימות; איפה כאן הצדק?

מנחם אליעזר מוזס: איפה ארגוני הנשים?

מנחם אליעזר מוזס: מה קרה למועצה לשלום הילד?

מנחם אליעזר מוזס: לאן נעלמו פעילי זכויות האדם?

מנחם אליעזר מוזס: והאם זה פלא שהיום פורסם בעיתון "הארץ", בכותרת הראשית, כי חלה ירידה חדה ודרמטית באמון הציבור במערכת החוק, כאשר רק 36% מהמגזר היהודי הכללי שאינם מתנחלים או חרדים הביע השנה אמון בבית-המשפט?

מנחם אליעזר מוזס: אין לי אלא לומר, לדברי השופט אדמונד לוי שהנחה את היועץ המשפטי לבדוק את ההתבטאויות של חברי הכנסת נגד בית-המשפט, קרי נגד עצמו גם – ברצוני להקריא בפניו את דברי שלמה המלך, החכם מכל אדם: "מקום המשפט שמה הרשע ומקום הצדק שמה הרשע", ואני מציע לשופט לכלוא גם את שלמה המלך בכלא "מעשיהו".

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מוזס.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת וילף, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריה – חבר הכנסת , ואחריו – חבר הכנסת אורבך.

עינת וילף: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, במסגרת הסדרה מהם יחסי החוץ של מדינת ישראל, גם אני רוצה להתייחס להחלטה שחבר הכנסת אלדד דיבר עליה, להרוס 22 בתים בסילואן.

עינת וילף: אינני מתייחסת אם כן צריך להרוס או לא צריך, 22 בתים או 66, אבל צריך שגם הוועדה המחוזית וגם ראש עיריית ירושלים יתחילו להבין שהתפקיד שלהם נוגע ביחסי החוץ של ישראל.

עינת וילף: הם אינם יכולים פשוט לטעון שזו זכותם, שכל עירייה עושה מה שהיא רוצה ושהם נוהגים כיאות.

עינת וילף: ירושלים היא מקרה מיוחד, לטוב ולרע, וזה אומר שמי שעומד בראש עיריית ירושלים, וגם מי שיושבים בתוך הוועדה המחוזית שלה, תפקידם אינו כשל יושבי ועדה מחוזית ברעננה וראש עיריית לוד; יש להם תפקיד שקשור ביחסי החוץ של ישראל.

עינת וילף: לכן צריך שהם יעריכו את התפקיד הזה ושגם אנחנו נתייחס אליהם בהתאם, מבחינת מנגנוני הבקרה שלנו.

עינת וילף: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לעינת וילף.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת אורבך.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, השבוע ציין העולם את יום הפליט הבין-לאומי.

דב חנין: תופעת הפליטים בעולם היא תופעה רחבת ממדים.

דב חנין: על-פי נציבות הפליטים של האו"ם, יש בין 10 ל-15 מיליון פליטים ברחבי העולם.

דב חנין: במשך הרבה שנים החברה הישראלית התמקדה רק בהיסטוריה שלנו כפליטים יהודים וידעה להתעלם מהפליטים שמסביב, אבל הסיטואציה הגיאו-פוליטית שנוצרה בשנים האחרונות מפגישה את ישראל עם מציאות של פליטים נוספים, והיא המציאות של האפריקנים שמבקשים מקלט מדיני בישראל.

דב חנין: למרבה הצער, אין לנו מערכות ואין לנו מדיניות שידעו להתמודד ולטפל בתופעות האלה.

דב חנין: העובדה שאין מדיניות מוסדרת פוגעת גם בפליטים וגם בחברה הישראלית.

דב חנין: מדינת ישראל, שהוקמה על-ידי פליטי רצח העם הגדול ביותר בהיסטוריה האנושית, הנורא ביותר בהיסטוריה האנושית, חייבת וצריכה לייצר מדיניות ברורה, שתוכל באמת גם לשמור על החברה וגם לתת טיפול אמיתי, ראוי ואנושי לנרדפים ולפליטים.

דב חנין: השבוע פורסם גם דוח המשווה את יחסה של מדינת ישראל לפליטים לעומת יתר מדינות העולם, ועל-פי הדוח הזה, שיזמה אותו תנועת "דרור הבונים", ואני מברך אותם על העבודה המקיפה שהם עשו, ישראל, למרבה הצער, נמצאת בתחתית הרשימה של המדינות הקולטות ומסייעות לשיקום פליטים.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו נדרשים לעשות מעשה, וראוי שנעשה אותו מוקדם מאשר מאוחר.

דב חנין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורבך, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חברת הכנסת אורלי לוי.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש מושג ידוע שנקרא "תינוק שנשבה", שמשתמשים בו בהשאלה – דתיים משתמשים בזה הרבה פעמים על חילונים – כדי כביכול, בפטרונות מסוימת, לפטור את האדם מאחריות: הוא לא אשם, הוא תינוק שנפל בשבי ולכן הוא גדל ומתנהג כפי שהוא מתנהג.

אורי אורבך: אני חושב שהפרשייה הזאת בעמנואל היא דוגמה קלאסית למקרה של תינוקות שנשבו מכל הכיוונים.

אורי אורבך: התינוק הראשון שנשבה הוא בית-המשפט, שהוא שבוי בדוגמות האלה, כאילו אפשר בפסיקה ובהכנסת אנשים, הורים, לכלא לקבוע מסמרות וקבועות.

אורי אורבך: חבר הכנסת מוזס, אל תשמח.

אורי אורבך: התינוקות הנשבים האחרים הם החרדים האשכנזים, שככה הם רגילים משנים, שהם קצת יותר ואחרים קצת פחות, שהם המתַנגרֶצים ואחרים הם המתוּנגרַצים.

אורי אורבך: תמיד הם אלו שקובעים מי ייכנס בשעריהם, והם חושבים שהם כך מספיק בטוחים.

אורי אורבך: והתינוקות שנשבו, הכי שבויים, הכי שקועים בתוך העומק, אלו הש"סניקים, שהם מקבלים את השבי של האשכנזים אדוניהם.

אורי אורבך: הם מקבלים את הנורמות המעוותות של האשכנזים, כאילו האשכנזים הם אלו שקובעים: שם זה נכון להיות, ואילו אנחנו קצת פחות שווים – ולכן הם, התינוקות שנשבו מש"ס, לא עוזרים לשבויים האמיתיים, שאלו חלק מהמצביעים שלהם, שאותם לא מקבלים, שאותם מקפחים, ואין להם קול, ואין להם פה ואין להם בכנסת הזאת מי שייצג אותם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורבך, תודה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אורלי לוי, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריה – חבר הכנסת איתן כבל.

ראובן ריבלין: אחריו – כצל'ה, אחריו – נחמן שי, ואחריו – טלב אלסאנע, אם יהיה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לנצל את הבמה הזאת ולדבר על ילדים שבאמת נמצאים במצוקה.

אורלי לוי אבקסיס: כשאני מדברת על מצוקה אמיתית, זו מצוקה שלא ההורים שלהם יכולים לעזור להם בה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מדברת עכשיו על הקושי שלפיו בשל היעדר תקציב, 45,000 ילדים בסיכון אינם מטופלים במועדוניות.

אורלי לוי אבקסיס: מסתבר שבעשור האחרון מספר הילדים הנזקקים זינק, אבל רק ל-5,600 תלמידים יש מסגרת משלימה אחרי הלימודים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים על למעלה מ-45,000 ילדים.

אורלי לוי אבקסיס: אם אנחנו מסתכלים על זה בערים הגדולות, בערים הקטנות ובפריפריה החברתית של מדינת ישראל, לא נמצא מענה, ומערכת החינוך לא יכולה לספק גם את אותן דרישות.

אורלי לוי אבקסיס: מחר יתקיים בו דיון מהיר, שאני זימנתי, ואני מקווה שבאמת שם יימצא הפתרון.

אורלי לוי אבקסיס: כי אנחנו מדברים על ילדים שאין להם ארוחה חמה בבית, שאין להם מי שישב אתם להכין את שיעורי הבית, שאין להם לפעמים המקום הנגיש, גם למלה חמה וגם לאיזשהו חוג, והם מוצאים את המזור שלהם במועדוניות האלה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מה?

אורלי לוי אבקסיס: זה רק למתי מעט, ממש 10% לעומת מה שצריך.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה שלנו, ככנסת, יהיו גם ה-say וגם הכוח לתת אולי לשר החינוך ולמי שעושה גם במלאכת הרווחה, כדי לעמוד בתקציב הבא, ובתקציב הבא עלינו לטובה, נקווה, לגבות גם את הנושא הזה, כי אין דבר יותר דחוף מאותו ילד שאין לו ארוחה חמה ולא השכלה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

נחמן שי: אפשר אולי להציע שחברת הכנסת תקבל שתי דקות ולא דקה.

נחמן שי: אנחנו נתרום לה שתי שניות כל אחד, והיא תדבר טיפה יותר לאט.

נחמן שי: גם מי שהעברית שגורה על פיו מתקשה להבין את דבריה, ודבריה חשובים מאוד.

נחמן שי: היא מדברת כל כך מהר.

ראובן ריבלין: דרך אגב, תאמין לי שבקדנציה השנייה ובקדנציה השלישית שלה היא תדבר כבר לאט-לאט.

אורי אורבך: היא מדברת מהר, ואנחנו שומעים לאט.

קריאה: בדיוק.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

ראובן ריבלין: אבל דבריה הם בהחלט דברים חשובים.

נחמן שי: כל כך מהר, אבל קשה לעקוב אחרייך.

נחמן שי: אני בטוח – – –

איתן כבל: צריך שמישהו ליד – – – לעשות סימנים.

ראובן ריבלין: דבריה דברים חשובים, והיא פה להרבה אנשים שלא – – –

קריאה: אורלי, דיברת נפלא.

נחמן שי: הבנתי כל מלה, אבל – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אורלי לוי רוצה להספיק – – –

נחמן שי: אני יודע.

נחמן שי: – – –

ראובן ריבלין: גם לפעמים על הדוכן היא רוצה להספיק.

נחמן שי: אני יודע.

נחמן שי: – – –

ראובן ריבלין: אני בהחלט חושב שהיא תוכל לסגל לעצמה גם דיבור יותר אטי.

ראובן ריבלין: התוכן יישאר אותו תוכן, כי התוכן הוא טוב ועמוק וגם נוגע לאנשים שהיא להם לפה פה בכנסת.

ראובן ריבלין: אבל צריכים גם לדעת שבזמן מסוים צריך למצות את – – –

אורלי לוי אבקסיס: ככה אני מדברת בשוטף, אולי אני צריכה להיכנס ל-slow motion.

ראובן ריבלין: נו, אבל זאת הבעיה, שכאן זה לא השוטף.

אורי אורבך: כאן זה שוטף פלוס.

ראובן ריבלין: כן, שוטף פלוס 90.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת איתן כבל.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, האמת היא שרציתי לדבר על רפיסותה של ש"ס בכל התהליך, אבל אני החלטתי ללכת בכיוון אחר.

איתן כבל: החלטתי לדבר דווקא על המונדיאל – – –

קריאה: – – –

איתן כבל: לא, דווקא לא.

איתן כבל: אתה האחרון שהייתי רוצה לדבר – בעניין הזה.

איתן כבל: לדבר באמת על המונדיאל בכיוון של נבחרת ישראל, כי כשאתה רואה קבוצות כמו דרום-קוריאה, כמו יפן, קבוצות שהפסידו כשגדעון דמתי וחבריו האחרים היו שמים שלישיות ורביעיות, ואתה רואה אותן משחקות במונדיאל, והן משחקות גם מכובד מאוד ולא רע.

איתן כבל: וכשאתה רואה קבוצה כמו יוון, שהיתה יריבה שלנו, ואפילו שווייץ, שמצליחה לנצח את ספרד, ואתה מסתכל על הקבוצה שלך – אני יכול לספר לכם אנקדוטה: כשהייתי ילד נבחרת יפן הגיעה למשחק נגד נבחרת ישראל, והיא חיפשה יריבת אימון.

איתן כבל: היא מצאה את יריבת האימון בדמות "הפועל ראש-העין", ששיחקה בליגה ב'.

איתן כבל: זאת אומרת, היא אמרה לעצמה: אני חייבת לנצח בכל מחיר במשחק האימון.

איתן כבל: הקבוצות שיחקו במגרש הכדורגל של קיבוץ גבעת-השלושה, שהיום הם סידרו לעצמם שם את ה"קאנטרי קלאב" שלהם.

איתן כבל: "הפועל ראש-העין" הפסידה – 1:0.

איתן כבל: מאז שיפן ניצחה 1:0, תראו איפה היא ואיפה ראש-העין ואיפה אנחנו.

איתן כבל: תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת איתן כבל, תשמח לשמוע שאותה קבוצה שהפסידה או ניצחה את "הפועל ראש-העין" השתתפה בגביע העולמי החד-פעמי שישראל השתתפה בו, במקסיקו 1970, ואני זכיתי להיות שם במשך כארבעה שבועות יחד עם נחום סטלמך ויחד עם מוטל'ה שפיגלר ויחד עם רבים אחרים.

איתן כבל: המשחק עם מקסיקו – – –

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר לך שנבחרת ישראל הפסידה רק פעם אחת – – –

אורי אורבך: 2:0.

ראובן ריבלין: היא הפסידה במשחק הראשון בגלל בהלת הבמה שאליה הם נקלעו.

ראובן ריבלין: היא הפסידה 2:0 לאורוגוואי ולאחר מכן יצא תיקו, 1:1, עם שבדיה.

ראובן ריבלין: זה הגול היחידי ששפיגלר, שקיבל משפיגל את הכדור, השי"ן-שי"נים – – –

אורי אורבך: אבל איטליה חטפו שני גולים.

ראובן ריבלין: ואיטליה יצאה אתנו 0:0 בנסי נסים.

ראובן ריבלין: היא הגיעה גם לגמר נגד ברזיל, אחרי שניצחה בחצי גמר, בהארכה, את נבחרת גרמניה באחד המשחקים היותר גדולים – – –

אורי אורבך: שתיים או שלוש?

ראובן ריבלין: 3:2, כשבקנבאואר היה עם יד שבורה.

ראובן ריבלין: אתה זוכר, אורי?

ראובן ריבלין: אתה זוכר אורי שהיינו שם?

ראובן ריבלין: בפתח-תקווה, אני מתכוון.

נחמן שי: מה זה פה, מה זה, אולפן ספורט?

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, אבל אז ישראל היתה עוד באסיה.

אורי אורבך: מאז עברנו לאירופה.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר שרצה לומר חבר הכנסת איתן כבל: פעם דרום-קוריאה היתה רואה הישג כשהיא היתה מנצחת את ישראל.

ראובן ריבלין: היום דרום-קוריאה מתמודדת, והיא ב-1950 קיבלה את עצמאותה, כפי שאנחנו, והיא גם מדינה שקמה מאסון של מלחמה שלא השאירה אבן על אבן, אבן על אבן שלא היתה שרופה, בסיאול.

ראובן ריבלין: והיא התקדמה והגיעה לאן שהגיעה.

ראובן ריבלין: אנחנו בהישגים הכלכליים, אנחנו בהישגים הטכנולוגיים, בהחלט, יחד אתם דוגמה לעולם כולו.

ראובן ריבלין: אבל יחד עם זה, בכדורגל אנחנו עדיין מדשדשים.

ראובן ריבלין: אז, בשנת 1970, היינו בסך הכול 4 מיליונים והיום אנחנו 7.5 מיליונים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אורי אורבך אומר שאז היינו קשורים לאסיה, אז היה לנו יותר קל.

אורי אורבך: היינו באסיה.

ראובן ריבלין: זה נכון.

ראובן ריבלין: היינו באסיה, אבל שיחקנו נגד איטליה, שהגיעה לגמר.

ראובן ריבלין: אני אומר לך, הייתי שם, בפואבלו, אני מודיע לך שאיטליה בשן ועין הצליחה לצאת אתנו 0:0.

אורי אורבך: פסלו להם שני שערים.

ראובן ריבלין: פסלו להם שני שערים, אבל אנחנו היינו קרובים הרבה יותר לשערים, שאם היו נכנסים לא היו פוסלים אותם.

עינת וילף: – – –

ראובן ריבלין: עד כאן פרשת השבוע בנושא הכדורגל.

ראובן ריבלין: ועכשיו נעבור לעניינים – חבר הכנסת כץ, אלא אם כן גם אתה תרצה לדבר על הכדורגל, אין בעיה.

יעקב כץ: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, ישראל באומות כלב באיברים.

יעקב כץ: המצוינות שלנו היא בעיקר בספר ובראש, ואת הכדורגל נשאיר לספרד ולארגנטינה.

יעקב כץ: אנחנו מצטיינים בדברים אחרים, מה אפשר לעשות.

יעקב כץ: ישראל באומות – כי אנחנו הלב, קטנים, לא כל כך חזקים בגוף, אבל עם עוצמה פנימית גדולה.

יעקב כץ: על כל פנים, דווקא בהמשך לדבריו של חברי וידידי דב חנין, אני חייב לומר שאני מסכים אתו בנושא המהגרים, פליטים, אלה שמגיעים מאפריקה, בדבר אחד: שלמדינת ישראל – ואתמול התרענו על זה בוועדה, היה שם גם סגן שר החוץ – בעקבות העובדה שקיבלנו דיווחים, כבוד היושב-ראש, על בין 12,000 ל-15,000, לפי הנתונים העכשוויים, שמגיעים מדי שנה.

יעקב כץ: זאת אומרת, זה כמספר העולים למדינת ישראל מדי שנה.

יעקב כץ: רובם מגיעים היום לתל-אביב, מיעוטם לאילת.

יעקב כץ: אבל היה שם נציג עיריית אילת שאמר בבכי ובדמעות: אין אילת.

יעקב כץ: אילת היא כבר עיר סודנית, עיר אריתריאית, היא לא עיר יהודית, היא לא עיר ישראלית.

יעקב כץ: אני רוצה לומר שהייתי גם בתל-אביב ואמר לי חולדאי: כצל'ה, תל-אביב הולכת ונגמרת.

יעקב כץ: יש לנו היום כבר 25,000 בתל-אביב ובארבע, חמש שנים 100,000 בתל-אביב.

יעקב כץ: אבל אני רוצה לומר מלה טובה – – –

ראובן ריבלין: נא לסיים.

יעקב כץ: אני אסיים מייד, ברשות היושב-ראש.

יעקב כץ: חברי דב, חבר הכנסת דב חנין, אמר שישראל נמצאת בתחתית הרשימה כיוון שמדינת ישראל לא הקצתה לא איש ולא משאבים ולא תוכנית כדי לטפל בבעיה.

יעקב כץ: אבל צבא-הגנה לישראל – היה שם נציג צה"ל, רב-סרן, לא משנה שמו כרגע, שאמר שכל הגדודים והחטיבות בדרום עסוקים כל היום בליקוט המהגרים או הפליטים, איך שנקרא להם, מטפלים בהם, מ"מטרנה" ועד לבוש.

יעקב כץ: הם שוהים בתוך המחנות עוד לפני שמגיעים ל"סהרונים".

יעקב כץ: חברי חבר הכנסת דב חנין, עשרה ימים בתוך מחנות צה"ל, מטופלים, מנוקים, מטופלים רפואית – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, זו לא הצעה לסדר-יום.

ראובן ריבלין: זה נאום בן דקה.

יעקב כץ: – – קליטה ומיון.

יעקב כץ: אני רוצה להיות דובר טוב לעמו ודורש שלום לכל זרעו, להגיד טוב על חיילי צבא-הגנה לישראל, שעסוקים יום ולילה בקליטה ומיון של מהגרי עבודה שמגיעים מאפריקה.

יעקב כץ: אלפים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ברשותכם, אחרי הדברים החשובים שכצל'ה אמר אני רוצה שנייה לחזור לאותו נושא שדנו בו קודם.

ראובן ריבלין: ייתכן מאוד שנבחרת ישראל הגיעה אז למקסיקו בגלל שני המאמנים, עמנואל שפר ואמציה לבקוביץ, שבהחלט היה להם מה לומר ביכולותיה של נבחת ישראל ורצינות הכנותיה לאותו מעמד.

ראובן ריבלין: גם על הדברים האלה צריך לחשוב.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו ממשיכים עם נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – חבר הכנסת אקוניס, ואחריו – חבר הכנסת רותם.

נחמן שי: חייבים לדבר על כדורגל?

ראובן ריבלין: אין שום חובה, אם כי אתה בהחלט תיהנה.

נחמן שי: אני רוצה לדבר על גול עצמי, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: אני רוצה לדבר על ג'סיקה פישמן, ילדה שעלתה לישראל מבית יהודי-ציוני בארצות-הברית, ובאה ולמדה באוניברסיטה וביקשה להיות חיילת בצה"ל.

נחמן שי: עבדכם הנאמן עשה כל מאמץ, והיא שירתה בצה"ל והיתה חיילת מצטיינת.

נחמן שי: היא רצתה להישאר בארץ-ישראל ולהיות אזרחית מדינת ישראל ולתרום למדינת ישראל.

נחמן שי: היא מצאה את אהבת נעוריה ורצתה להתחתן עמו, והלכה לרבנות.

נחמן שי: ואז הרבנות אמרה לה: תוכיחי לנו שאת ממשפחה יהודית.

נחמן שי: זה אחרי שהיא גדלה כיהודית והתחנכה כיהודית, וגרה במדינת ישראל ושירתה בצבא.

נחמן שי: ואז התברר שחטא גדול נחת על משפחתה: אמה, 25 שנה קודם ויותר, התגיירה גיור רפורמי.

נחמן שי: היא הודתה בכך.

נחמן שי: משפחתה משפחה יהודית, ציונית, תורמת ומעורבת בחיי הקהילה במיניאפוליס בארצות-הברית.

נחמן שי: הגברת ג'סיקה פישמן, ילדה טובה ונחמדה, וציונית, ויהודית לכל דבר, קמה ועזבה את הארץ וחזרה לביתה בארצות-הברית, מפני שהיא לא רצתה לעבור את הגיור שרצו לכפות עליה.

נחמן שי: וכך מדינת ישראל, אדוני היושב-ראש, נתנה לעצמה גול עצמי, וכך אנחנו איבדנו את ג'סיקה, וכך אנחנו מאבדים ונאבד צעירים יהודים, אמריקנים ואחרים, גם ישראלים שנולדו בארץ, שרוצים לחיות פה, שרוצים לראות בארץ-ישראל את הבית שלהם.

נחמן שי: גול עצמי, אדוני היושב-ראש.

דוד רותם: – – –

ראובן ריבלין: גם גול עצמי.

ראובן ריבלין: יחד עם זאת, חשוב לומר – הואיל ואין משיב, השר לא ישיב על עניין זה, חשוב לומר שהסטטוס החזיק את העם היהודי 3,800 שנה – –

דוד רותם: גם את הבחורה הזאת היה אפשר לפטור – – – לצרכים פוליטיים – – –

ראובן ריבלין: – – ואין לי כל ספק שמי רוצה לקשור את גורלו, ואני בטוח שג'סיקה עוד תרצה ותחזור ותגור בארץ, יכול גם לעבור את אותם דברים שמצרפים אותו כהלכה לעם היהודי.

ראובן ריבלין: אבל כמובן, החוק קובע מיהו יהודי, ואומר: או שנולד לאם יהודייה או שנתגייר כהלכה.

ראובן ריבלין: כך כתוב.

ראובן ריבלין: זה באמת דבר שמפריד ומפלג בינינו.

ראובן ריבלין: יש אנשים שלא יודעים בכלל – הם חושבים שהם נולדו יהודים, כאשר מבחינת הסטטוס המצב הוא לא כזה, ובאמת יש דילמה גדולה.

ראובן ריבלין: חשובים מאוד הדברים שהעלית, חבר הכנסת נחמן שי, תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת חמד עמאר, ואחריו – חבר הכנסת רותם.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תודה, אני אולי רוצה לעסוק במונדיאל, ויש כאן אנשים שעוד זכו לראות את נבחרת ישראל משחקת בו ב-1970.

אופיר אקוניס: אני לא יכול לעסוק בזה יותר מדי, משום העובדה שלא נולדתי ב-1970, אבל אתה הזכרת את צמד המאמנים.

אופיר אקוניס: כדאי להזכיר גם את מי שהכניס – אתה יודע – את השער הזה לפנתיאון הלאומי, את נחמיה בן-אברהם, השדר המפורסם שמתאר את שפיגלר מוסר לשפיגל ומבקיע את הגול.

אופיר אקוניס: ואולי ב-2014 נוכל כולנו להיות פה ולצפות בנבחרת – – –

יעקב כץ: שפיגלר – – –

אופיר אקוניס: שפיגלר, שפיגל, וכדומה וכדומה.

אופיר אקוניס: אבל לא רציתי לדבר, אדוני – – –

נחמן שי: יש כמה שראו את חודורוב.

יעקב כץ: יש פה טעות – – –

אופיר אקוניס: לא, חודורוב זה עוד לפני, אבל לא חשוב.

יעקב כץ: הוא אמר ששפיגלר – – – אבל – – – אומר ששפיגלר כבש.

ראובן ריבלין: אני אמרתי קודם שסטלמך היה במקסיקו ואכן הוא היה אתי במקסיקו – –

אורי אורבך: לא כשחקן.

ראובן ריבלין: – – רק הוא לא שיחק.

ראובן ריבלין: הוא היה אתי אבל הוא לא שיחק, גם אני לא שיחקתי.

ראובן ריבלין: הוא היה אחד הפרשנים של הטלוויזיה.

אופיר אקוניס: אני בטוח, אדוני היושב-ראש, שזה שלא שיחקת – אובדן גדול לנבחרת ישראל.

דוד רותם: – – –

עינת וילף: – – – נשים – – –

ראובן ריבלין: עכשיו אני נותן לך את כל הדקה מהתחלה.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: חברת הכנסת יחימוביץ אומרת שהיא הפסידה משהו מעניין – דיברנו על מונדיאל – אבל אני לא ביקשתי לדבר על המונדיאל.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהכנסת הזאת, בראשותך ובעזרת חברים רבים בבית, תיזכר ככנסת עם החקיקה הצרכנית, אדוני, החזקה ביותר.

אופיר אקוניס: אני פה בשבוע שעבר – – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: הצרכנית.

אופיר אקוניס: זה דבר חשוב, זה גם דבר חברתי.

אופיר אקוניס: בשבוע שעבר דיברתי ועדכנתי את מליאת הכנסת בהסכם שאליו הגעתי עם הבנקים על קיזוזי הריבית והחובה, ואני רוצה היום לעדכן את הכנסת בכך שהתחלנו היום בהתקנת התקנות, הייתי אומר שיקרבו אותנו לעולם המערבי, של החזרת כסף ללקוח.

אופיר אקוניס: אני הסכמתי בשבוע שעבר, יחד עם חברת הכנסת איציק – ויזמנו יחד את החוק – לקדם במהירות תקנות.

אופיר אקוניס: בעצם רצינו את החוק שלנו, משרד התמ"ת הביא תקנות, והיום, אדוני היושב-ראש, התחלנו.

אופיר אקוניס: אני מתחייב לסיים עד סוף כנס הקיץ את התקנת התקנות, ואם ירצה השם, באוקטובר כל אזרח ואזרחית במדינת ישראל יוכלו, אם ירצו בכך, לקבל בחזרה את כספם ששולם על מוצר שהם התחרטו על קנייתו, בתוך חודש ימים.

אופיר אקוניס: תודה.

ראובן ריבלין: צריך גם לאפשר לאזרחי ישראל תחרות מתאימה במגזרים אחרים, שלא נהיה כולנו שבויים בידי מי שנותן את השירות.

ראובן ריבלין: לפעמים גם הכנסת יכולה לעשות – – –

אופיר אקוניס: אתה מוזמן, אדוני, אני מזמין אותך בזה הרגע, על בסיס קבוע, לכל ישיבות – –

ראובן ריבלין: אני יודע.

אופיר אקוניס: – – ואתה תראה שם שאנחנו פותחים את המשק לתחרות שלא נראתה שנים רבות במגוון תחומים.

ראובן ריבלין: חשוב.

אופיר אקוניס: אם התכוונת לתחום אחד – ואני חושב שרמזת עליו – גם בזה נטפל.

ראובן ריבלין: חשוב ביותר.

אופיר אקוניס: בהחלט.

ראובן ריבלין: אני בטוח.

ראובן ריבלין: סומך עליך במאה אחוז.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חמד עמאר – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחריו – יסיים חבר הכנסת רותם, אלא אם כן ייכנס ויפרוץ לאולם ויוכל גם הוא לדבר.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום בשעה 09:30 היה צריך להתקיים דיון בנושא תוכנית הבראה וקביעת מועד לבחירות בירכא.

חמד עמאר: הגיעו מוזמנים רבים, מכובדים, שיח'ים, ואני רוצה לנצל את ההזדמנות לבקש מהם סליחה; להודות להם על שקמו בבוקר מוקדם והגיעו לכאן – נסעו שלוש שעות וגם חזרו שלוש שעות.

חמד עמאר: אני מקווה שנצליח בשבוע הבא לקיים את הדיון ושיקבלו את התוצאה הנכונה.

חמד עמאר: תודה.

ראובן ריבלין: גם אני מתנצל בפני כל האורחים שהגיעו לכל ישיבות הוועדות היום, אבל יש חוקים לדמוקרטיה ולא יכולנו להפסיק, מהטעם הפשוט שעל-ידי כך היינו יוצרים מצבים שבהם היתה נמצאת הכנסת בלחץ בנושא של הצבעה חשובה ביותר.

ראובן ריבלין: והיום היה דיון בחוק שההצבעה עליו היתה חשובה ביותר – לכאן או לכאן, חשובה לזכות וחשובה לחובה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת רותם.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר על שני דברים.

דוד רותם: הדבר הראשון הוא בתשובה לחברי חבר הכנסת נחמן שי: אפשר היה לפתור את הבעיה של אותה צעירה אם לא היו רוצים לעשות שימוש דתי-פוליטי בבעיה שלה.

דוד רותם: אפשר היה לפתור.

דוד רותם: אני נתתי להם עצה והם לא רצו לקבל אותה.

דוד רותם: הדבר השני, אדוני היושב-ראש, היום קראתי בעיתונים שראש עיר באזור המרכז, יחד עם ועד ההורים של בתי-הספר ויחד עם המורים והמנהלים בבתי-הספר, הגיע להחלטה שעל המדים של בתי-הספר יהיה על הלב דגל ישראל.

דוד רותם: אני חושב שצריך לברך אותו על כך, אני חושב שהעובדה שצעירים ישראלים הולכים עם הסמלים המרכזיים של המדינה על כתפיהם או על לבם ראויה לכל ברכה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת רותם.

שלי יחימוביץ': – – –

ראובן ריבלין: בהחלט.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: ודאי.

ראובן ריבלין: האם יש חבר כנסת – חברת הכנסת יחימוביץ – שנמצא באולם ועדיין לא דיבר או ניצל את זכותו, בבקשה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת יחימוביץ, בבקשה.

ראובן ריבלין: אמנון, אם אתה רוצה.

אמנון כהן: יש לי הצעת חוק.

ראובן ריבלין: אני יודע.

ראובן ריבלין: אתה יכול גם לדבר – – – חבר הכנסת וקנין, אם הוא רוצה.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת רותם, זה יהיה קצר.

שלי יחימוביץ': אני בהחלט מכבדת את החלטתו של מנהל בית-הספר שדגל ישראל יהיה רקום על החזה בתלבושת האחידה – אגב, אני גם בעד תלבושת אחידה.

שלי יחימוביץ': אני רוצה לומר שלא יהיה ערך לרקמה או להדבקת הדגל הזה אם הוא ייוצר בסין ולא בישראל.

דוד רותם: אני בהחלט מסכים אתך.

שלי יחימוביץ': ולכן אני חושבת שלפני שאנחנו מדברים בכבודם של סמלים – שכולנו מזדהים אתם כאן, לפחות הציונים שבינינו – אנחנו צריכים גם לדאוג שתהיה להם משמעות אמיתית והם לא יהיו סמל חסר ערכים מאחוריו, ולכן צריך לדאוג שהתלבושת והדגל ייוצרו בישראל.

ראובן ריבלין: אסור למחוא כפיים בכנסת, לכן אני לא מוחא כפיים.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, אני מצטרף לכל מלה שנאמרה.

ראובן ריבלין: שמעת מה אמרתי, רותם, בשמך גם כן.

דוד רותם: אני מצטרף – – –

ראובן ריבלין: הואיל ואסור למחוא כפיים לנאומים בכנסת, אני לא מוחא כפיים, זה הכול.

יעקב כץ: – – –

נחמן שי: לא שמעתי מה היא אמרה.

ראובן ריבלין: היא אמרה שרצוי שאת הסמלים הלאומיים – וחבר הכנסת רותם התגאה בשם מנהל בית-ספר – ייצרו בישראל, כשאפשר לייצר אותם בישראל.

נחמן שי: יש לי הצעת חוק בעניין.

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: היום אנחנו שמענו שהדברים האלה נעשים בסין.

נחמן שי: ברור.

נחמן שי: יש לי הצעת חוק, אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: אלא אם כן מדובר בעשרת השבטים, שאז הדבר הוא – – –

נחמן שי: הגשנו הצעת חוק שסמלים ודגלים בצה"ל ייצרו רק – – –

ראובן ריבלין: טוב עשית בהצעת החוק הזאת.

ראובן ריבלין: בבקשה, רבותי, האם יש עוד חבר כנסת אשר מבקש לממש את זכותו לנאום בן דקה?

ראובן ריבלין: אני מודה לכל חברי הכנסת על שהשתתפו, אלה שבחרו להשתתף בנאומים, והיו כמה מהם באמת חשובים.

ראובן ריבלין: כבוד השר, אם הוא רוצה להתייחס לאיזשהו דבר.

שלום שמחון: לא.

ראובן ריבלין: הוא לא רוצה, בסדר גמור.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/330).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להמשך סדר-היום.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 50) (איסור פיצול מרשמים), התש"ע–2010.

ראובן ריבלין: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת אמנון כהן, יוזם החוק.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: הוא אחד מיוזמי החוק, כן.

ראובן ריבלין: הוא יציין מי הם האחרים.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני, אני לא מגביל אותך בזמן.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזו היא יוזמת חברת הכנסת רחל אדטו, חיים אורון ואנוכי, והיא מגיעה היום להצבעה בקריאה ראשונה.

אמנון כהן: דנו בוועדה והגענו להחלטות.

אמנון כהן: הצעת החוק מדברת על המצב שבו היום מבוטח קופת-חולים, אשר רוכש תרופות מרשם שניפק לו רופאו, נדרש לשלם השתתפות עצמית נפרדת על כל אריזת תרופות בודדת הנרכשת על-ידו.

אמנון כהן: מצב זה יצר תופעה שלפיה במקרים מסוימים מנת התרופה הנדרשת לאדם מחולקת לכמה אריזות במקום שתרוכז באריזה אחת, בין היתר על מנת להכפיל את סכום ההשתתפות העצמית שהמבוטח משלם.

אמנון כהן: בעיקר, אדוני היושב-ראש, מדובר בחולים כרוניים שמראש יודעים ומקבלים את מנת הכדורים שלהם – ואז היצרן דואג שלמעשה 30 הכדורים שלו יחולקו בשלוש אריזות, ועל כל אריזה הוא צריך לשלם.

אמנון כהן: אנחנו אומרים בהצעת החוק: לא יהיה דבר כזה.

אמנון כהן: אם יודעים שהתצרוכת של הבן-אדם תהיה 30 כדורים, אז שזה יינתן באריזה אחת, ולא יגבו ממנו שלוש פעמים, כאילו הוא משלם על שלוש מנות.

אמנון כהן: התופעה הזו, כמובן, הינה פסולה, ומכאן הצורך לעגן בחקיקה ראשית הגנה על הציבור.

אמנון כהן: הצעת חוק זו קובעת כי המרשם ינופק באריזה הקרובה ביותר בגודלה למנת התכשיר המופיעה במרשם, וכך למעשה יימנע חיוב יתר של המבוטח בהשתתפות עצמית.

אמנון כהן: ההצעה אוסרת את פיצול הכמות לכמה אריזות באופן שייקר את ההשתתפות העצמית, ובנוסף נקבע כי נותן שירותים או קופת-חולים שיפירו את הוראת חוק זה יהיו חשופים לתביעת נזיקין בגין גרימת עוולה אזרחית.

אמנון כהן: אני חושב שהחוק הזה עושה סדר בתחום הזה, ואני מקווה שהנושא יעבור, בעזרת השם, גם בקריאה שנייה ושלישית ויהיה לטובת הצרכן.

אמנון כהן: אני מבקש מכל חברי הבית לתמוך בהצעת החוק.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: נרשמו להצעת חוק זו גם חברת הכנסת רחל אדטו וגם חבר הכנסת חיים אורון, רק הם ביקשו לבטל את השתתפותם; הם ישתתפו בוועדה.

ראובן ריבלין: נותר לנו, כמובן, חבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: מישהו רוצה לומר דברים במסגרת – על החוק, או תוך ניצול הקריאה הראשונה לעלות על הבמה?

ראובן ריבלין: יועמדו לכל אחד מהנרשמים בדקה הבאה שלוש דקות.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני קודם כול רוצה לברך את חבר הכנסת אמנון כהן על הצעת החוק.

נסים זאב: ברור שיש פציינט, חולה, שצריך לפעמים 20 כדורים או 30 כדורים או 40 – –

ראובן ריבלין: הנה חיים אורון.

ראובן ריבלין: מייד אחריך חיים אורון.

נסים זאב: – – ולא סביר שהוא יצטרך לשלם על אותה אריזה כאילו הוא משלם על האריזה.

נסים זאב: הוא לא משלם על האריזה, הוא בעצם משלם על התרופה עצמה באופן חלקי ובצורה מאוד מהותית.

נסים זאב: זאת אומרת, למעשה יש פה עלויות, הוצאות מיותרות, כאשר חבר קופת-חולים היה זכאי על-פי דין לקבל את כל התרופה שמגיעה לו חינם.

נסים זאב: אבל אני חושב שאולי במהלך הדיונים בנושא הזה יהיה הרבה יותר קשה לעשות אריזות שונות, זאת אומרת לעשות אריזה של 20 ושל 15 ושל 10 כדורים.

נסים זאב: אולי היה כדאי מאוד לבוא ולהחליט להוריד את כל הנושא של עלות של האריזה למינימום.

נסים זאב: כשאני מדבר למשל על אריזה של קילו קמח או קילו סוכר, הרי אתה משלם על הסוכר ועל הקמח ואתה לא משלם על האריזה; אולי 5 אגורות, 10 אגורות גג.

נסים זאב: אז לא יכול להיות שבתרופה זה צריך לעלות פתאום כמה שקלים.

נסים זאב: יש כאן איזשהו אבסורד.

נסים זאב: אבל בהחלט אני חושב שאפשר להשאיר את האריזות כפי שהן ולשלם על האריזה הנוספת אולי 10 אגורות על כל אריזה, וזה לא יהיה בכלל משמעותי, במקום לסרבל את כל המערכת הזאת, שפתאום לכל פציינט צריכה להיות אריזה מיוחדת לפי המרשם של הרופא.

נסים זאב: ברור, זה תלוי בימי המחלה, באורך המחלה, אם זה כרוני, זה לא כרוני, זה חד-פעמי, אם זה דבר קל, זה דבר קשה.

נסים זאב: אני חושב שהרבה יותר קל להתעסק בעלויות של האריזה מאשר לבוא ולעשות אולי את הבנייה מחדש של כל הנושא של אריזות שמחולקות למינון כזה ואחר של הכדורים, ולדעתי העלות יכולה להיות הרבה הרבה יותר גבוהה והרבה יותר מסורבלת.

נסים זאב: אני חושב שזו הצעה טובה ושצריכים לדון עליה בוועדה.

נסים זאב: אני חושב שהדיון – – –

ראובן ריבלין: להכין אותה לקריאה שנייה ושלישית.

נסים זאב: כן.

נסים זאב: זה יהיה בדיון של ועדת הרווחה, כן?

ראובן ריבלין: ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נסים זאב: והבריאות, אני מבין.

נסים זאב: טוב.

נסים זאב: תודה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון, בבקשה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני שמח שהצעת החוק, שהיא משותפת לחברת הכנסת אדטו, לאמנון כהן ולי, זוכה לקידום, ואני מקווה שהיא גם תגיע עוד במושב הזה להשלמה בקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: בכנס.

ראובן ריבלין: גם במושב, אתה צודק.

חיים אורון: בכנס הזה.

חיים אורון: אני חושב שההצעה לגופה היא פשוטה, היא חשובה, היא במקומה, ואין לי מה להוסיף על מה שכתוב בדברי ההסבר ומה שכבר נאמר גם על-ידי קודמי.

חיים אורון: אנחנו פה פותחים צוהר לנושא כבד מאין כמותו, וזה נושא ההשתתפות העצמית של החולים בתשלום עבור תרופות וביקורים אצל רופאים וכו', ופרוצדורות שיותר ויותר מוטלות על החולים.

חיים אורון: הרבה דיונים מתקיימים על מה שקוראים הפרטת מערכת הבריאות, ועל שולחן הכנסת מונחת הצעה שמשמעותה בעצם קופת-חולים חמישית לרפואת שיניים.

חיים אורון: אני לא רוצה להיכנס לנושא הזה.

חיים אורון: אבל התהליך הקשה של הפרטת מערכת הבריאות לא מתרחש כאשר אומרים: אנחנו ניקח שירות רפואי ונוציא אותו החוצה, כי לזה ישנה התנגדות גדולה.

חיים אורון: אבל יש כמה תהליכים זוחלים.

חיים אורון: למשל אחד מהם זה התהליך הזה.

חיים אורון: אם כאשר חוקק חוק ביטוח הבריאות הממלכתי – וכל פעם חוזרים לנקודת ההתחלה שככל שמתרחקים ממנה משתכנעים יותר עד כמה היא היתה נכונה וחיובית – שיעור ההשתתפות העצמית היה מוגבל מאוד, ומרכיב ההשתתפות העצמית בהכנסות של קופת-החולים היה לפי דעתי שליש ופחות ממה שהוא היום, מה זה אומר?

חיים אורון: מרכיב יותר גדול מאספקת שירותי הבריאות נופל על החולה, ולא על המבוטחים כולם.

חיים אורון: וזאת בדיוק הדרך של ההפרטה.

חיים אורון: מי משלם?

חיים אורון: כל התפיסה של מערכת הבריאות אומרת: אנחנו כולנו משלמים, בלי קשר לשאלה כמה אנחנו צורכים.

חיים אורון: כל אחד לפי יכולתו, כל אחד לפי צרכיו – משפט מתוך המניפסט הקומוניסטי.

חיים אורון: והוא מופיע בתוך החוק, לא ממש ככה, אבל המשפט הזה.

חיים אורון: זה ההיגיון של קופות-החולים.

חיים אורון: מה עושים?

חיים אורון: ככל שמעמיסים יותר על החולה, בעצם מי שיותר חולה משלם יותר.

חיים אורון: אני כמה פעמים נפלתי פה בהצעת חוק, שהיא בתוך אותו דיון.

חיים אורון: יש מגבלה לחולים כרוניים היום, של 250–270 שקל ברבעון, תלוי בקופות, זה לא אחיד.

חיים אורון: אבל המכסה הזאת היא אישית, בעוד שחלק גדול מהמכסות הן משפחתיות.

חיים אורון: יש משפחות עם שניים, שלושה וגם ארבעה וגם חמישה חולים כרוניים, שמשלמים את הגג, והן קורסות.

חיים אורון: אין בזה שום היגיון, ואני לא מצליח להעביר את החוק הזה, שהוא עוד דרך להשתתפות עצמית של חולים.

חיים אורון: ואני אומר עוד הפעם, זו לא מכסה משפחתית; אני כבר הסכמתי שהמכסה המשפחתית תהיה 1.2, ואולי בהתחלה 1.4, ותרד חזרה עד ל-1, כי אין שום היגיון בעולם.

חיים אורון: הביקור אצל רופא הוא משפחתי, התרופות הן אישיות.

חיים אורון: אף אחד שלא יתבלבל, מדובר פה ב-60–80 מיליון שקל בשנה – שמוטלים על מי?

חיים אורון: על חולים כרוניים.

חיים אורון: ועוד ועוד דוגמאות שקשורות בנכים ובקשישים וכו' וכו' וכו'.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, זאת פריצה אחת, יחסית בתחום יותר פשוט.

ראובן ריבלין: אפשר לקבוע שחוק ביטוח בריאות ממלכתי יחול רק על בריאים, בכלל, ואז לא תהיה בעיה בכלל.

חיים אורון: נכון, נכון.

חיים אורון: ועוד לא אמרנו אף מלה על ביטוחים משלימים, ולא אמרנו אף מלה על קופת-חולים חמישית.

חיים אורון: נדבר עליה פעם אחרת.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת חיים אורון, הלוא הוא ג'ומס.

ראובן ריבלין: אדוני רוצה לסכם?

אמנון כהן: לא, תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אין לי פה שום בעיה.

ראובן ריבלין: הואיל ולא נרשמו עוד אנשים לדון בקריאה הראשונה של חוק זה, אנחנו נעבור להצבעה בקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי חברי הכנסת, הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 50) (איסור פיצול מרשמים), התש"ע–2010 – מי בעד, מי נגד, בקריאה הראשונה?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 50) (איסור פיצול מרשמים), התש"ע–2010, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

ראובן ריבלין: 11 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 50) (איסור פיצול מרשמים), התש"ע–2010, שהוצגה על-ידי חבר הכנסת אמנון כהן, מטעמו ומטעם חברת הכנסת אדטו וחבר הכנסת חיים אורון, עברה בקריאה ראשונה, ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות על מנת להכינה לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כבל, כשלא היית פה אני פשוט הזכרתי שכשהזכרתי את סטלמך, לא התכוונתי שהוא שיחק, כי הוא היה כבר ותיק, אבל הוא היה אתי במקסיקו-סיטי, כפרשן, לצדו של דן שילון, כשלראשונה העבירו בטלוויזיה את המשחקים החשובים.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, כך הבנתי את זה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אם הבנת את זה כך, אני שקט.

איתן כבל: – – –

איתן כבל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/330).

איתן כבל: ]

ראובן ריבלין: הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 17) (סימון ייעוד תרופה על אריזה של תכשיר בלא מרשם), התש"ע–2010, של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס וקבוצת חברי הכנסת – קריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את אורלי לוי לעלות ולומר דבר דבור על אופניו ובצורה שגם חבר הכנסת נחמן שי יוכל להבין, כי אנחנו מבינים אותך תמיד.

ראובן ריבלין: אין את מוגבלת בזמן.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בהצעת החוק הזאת לתיקון פקודת הרוקחים מוצע בעצם שעל אריזת תרופה המסופקת בלא מרשם, גם אם היא נמכרת על-ידי רוקח, יסומנו גם מטרת השימוש, המרכיב הפעיל, תווית הזהירות וגם המלים שמפנות אותנו להתוויה בתוך האריזה, שהרבה פעמים הולכת לאיבוד.

אורלי לוי אבקסיס: כל מי שיש לו ארון תרופות בבית יודע שמרבית התרופות, כאשר הסימון לא מופיע על הכלי עצמו, על האריזה עצמה, אלא כל הפרטים, אפילו השם בשפות השונות, מופיעים רק על דף ההתוויות שנמצא, ובדרך כלל גם הולך לאיבוד – זה גורם לעתים לטעות בזיהוי.

אורלי לוי אבקסיס: יש אפילו אשפוזים לא מעטים בגלל נטילת תרופה שלא על-פי ההוראה.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת החוק נועדה להקל את זיהוי מטרת השימוש של התרופות ולהגן על בריאות הציבור מפני שימוש לא נכון בהן בשל היעדר מידע.

אורלי לוי אבקסיס: בקריאה הטרומית נתתי קצת יותר פרטים וכדומה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת את תמיכת חברי הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה שזה יגיע כמה שיותר מהר לקריאה שנייה ושלישית, ונעשה סדר בארון התרופות של כולנו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: עד כה נרשם להצעת חוק זאת רק חבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: נרשמו עוד כמה חברי כנסת, אבל הם לא נמצאים באולם.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני בהחלט תומך בהצעת החוק בעניין של סימון ייעוד תרופה על אריזה.

נסים זאב: אנחנו רגילים שבאים לבית-המרקחת וקונים כל מיני תרופות בלא מרשם.

נסים זאב: ההוראות לפעמים לא ברורות.

נסים זאב: לפעמים האדם חושב שאצלו הכול ברור, וישנן תרופות שבעצם יכולות לפגוע באדם עצמו אם הוא עושה בהן שימוש לא נכון.

נסים זאב: ישנן משחות שצריך לדעת אם הן לשימוש פנימי או חיצוני.

נסים זאב: אני יודע שהיו הרבה מקרים שאנשים ניזוקו.

נסים זאב: אני עצמי, היה לי מקרה שקיבלתי שתי משחות שונות.

נסים זאב: משחה אחת היתה לנושא מסוים, והתבלבלתי בין המשחות רק כי אולי לא כל כך הייתי זהיר בקריאת המרשם עצמו.

נסים זאב: לפעמים גם המרשם עוזר, כי את סומכת שמה שאמר לך הרופא זה בדיוק – הוא התכוון לזה ואת התכוונת למה שהוא אומר.

נסים זאב: לכן, אם אדם לא יקרא בעצמו את התווית, והייתי אומר: הזהירות שהאדם צריך לנקוט – באמת, חלילה וחס הוא יכול להיפגע.

נסים זאב: לכן, אני מברך את הגברת הנכבדה אבקסיס שהביאה את הצעת החוק עם החברים האחרים.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך על הנושא שמסעיר את המדינה כבר שבוע ימים – אני שומע פה את חברי הכנסת שבכל הזדמנות מעלים את הנושא על נס, הנושא של עמנואל, כי עמנו אל.

נסים זאב: כל אחד מרים את הדגל ונותן לנו מוסר איך ש"ס צריכה לפעול בנושא עמנואל.

נסים זאב: אני רוצה לומר לחברים: ההתלהמות הזאת של נושא של ספרדים ואשכנזים וכל הנושא של קיפוח – זוכר את זה חבר הכנסת, ידידי היושב-ראש רובי ריבלין, לפני 28 שנה – – –

ראובן ריבלין: הפנתרים.

ראובן ריבלין: בעירייה.

נסים זאב: כן, בעירייה.

נסים זאב: אני לא הייתי קשור ל"פנתרים השחורים".

נסים זאב: אני הייתי מהשחורים בלי הפנתרים.

ראובן ריבלין: הם עלו על הדשא – הלא נחמדים שעלו על הדשא.

דוד רותם: תרופות נגד בחילה מוכרים בלי מרשם.

נסים זאב: כן, זה גם חלק מהמרשם, שצריך להיות עם תווית זהירות.

נסים זאב: כשאדם פותח את פיו ומדבר ונותן מוסר, אז שידע למי הוא נותן את המוסר.

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם שאני הייתי האיש שייסד, בסייעתא דשמיא, על-ידי גדולי התורה, את תנועת ש"ס.

נסים זאב: זאת ההיסטוריה האמיתית שהחלה בירושלים.

נסים זאב: כשאנחנו התחלנו את הקמת התנועה, לא באנו ואמרנו – – –

ראובן ריבלין: הוא היה הנבחר הראשון של ש"ס בארץ, כי הוא נבחר לעיריית ירושלים כנציג ש"ס לפני שנבחרה סיעת ש"ס לכנסת.

נסים זאב: ש"ס – המלה ש"ס, שי"ן-סמ"ך, זה דבר שישבנו עליו.

נסים זאב: בהיסטוריה היא היתה ש"ת, שת לי אלוקים זרע אחר.

נסים זאב: היה "שומרי תורה", ובאו התחיה בזמנו, ואמרו: מה פתאום?

נסים זאב: ש"ס לא תשתמש באות תי"ו כי האות תי"ו שייכת לנו.

נסים זאב: אז איימו בבג"ץ, ולכן – – –

ראובן ריבלין: אז אורי זוהר עשה שי"ן וסמ"ך.

נסים זאב: נכון.

נסים זאב: ואז ישבנו על המדוכה וחשבנו מה עדיף.

נסים זאב: עדיף ש"ס, שזה באמת רץ יותר ומבחינה לשונית זה גם יותר מכניס את המודעות בקרב הציבור, הקשר של הציבור עם העניין הרוחני והתורני, ויותר נכון לקרוא ש"ס, וקראנו ש"ס.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, צריך לזכור שלפני 28 שנים התנועה הזאת קמה בגאון ובעוז, ובמשך כל השנים האלה אנחנו פועלים כדי לתקן דברים, ומתקנים דברים.

נסים זאב: אנחנו לא יכולים מדי פעם לחזור ולומר על הנושא שהיה לפני 28 שנים שהוא לא קיים.

נסים זאב: הוא קיים.

נסים זאב: אבל מה אנחנו עושים בפועל?

נסים זאב: בפועל אנחנו מקימים את המוסדות, אנחנו נותנים תשובות ומענים לכל אותן בעיות, נותנים את הפתרונות הנכונים.

נסים זאב: זה מתפקידה של מפלגה.

נסים זאב: לכן, אני חושב שזה שקיים בסלונים ריח של גזענות – זה בוודאי קיים.

נסים זאב: אתם אפילו לא יודעים באיזה מידה זה קיים.

נסים זאב: למשל, ב"בית יעקב" – – –

חיים אורון: תדגים לנו את מידת הריח.

נסים זאב: אני אומר לך.

נסים זאב: בסלונים, ב"בית יעקב", יש כיתה של סלונים ויש של סלאנים.

נסים זאב: מי שמכיר, יש שני אדמו"רים שהם תלמידי חכמים גדולים, אחד בירושלים ואחד בבני-ברק.

נסים זאב: התלמידות של ירושלים לא יושבות עם התלמידות של בני-ברק.

נסים זאב: אז על אחת כמה, שלא יהיה לכם – זה קיים ב"בית יעקב" החסידי בירושלים.

נסים זאב: אתה לא מאמין?

נסים זאב: אז תשמע מה אני אומר.

דוד רותם: זאת מחלוקת אחרת.

נסים זאב: זאת מחלוקת אחרת, אבל זה נובע מאותם יסודות, מאותם מניעים.

נסים זאב: לכן, אתם מצפים שהם ישבו – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, אני יכול רק לומר לכם מתולדות ארץ-ישראל שכאשר סלונימים הגיעו לירושלים, וחלקם עברו לחברון כי המתנגדים לא כל כך רצו חסידים בירושלים, אבל סלונים גם באו – היה מצב שבו הסמ"ך-טי"תים, שהם היו נכבדי ירושלים, לא היו מוכנים להכיר באשכנזי כאדם שמקובל עליהם שיצטרף למשפחה.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, אז אפילו היו אומרים: השכנוזים ביך-ביך – האשכנזי הוא לא נקי.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, הוא קצת – היו תקופות קשות בארצנו, כאשר ספרדים לא הכניסו במהרה אנשים שהם אשכנזים, שהיו דבר שלא נראה בעיניהם כיהודים, כדבר שדומה ליהודים.

ראובן ריבלין: כך אנחנו מתגלגלים בעדותינו במשך תקופות ושנים בהתייחסות כזאת או אחרת של עדה.

ראובן ריבלין: ברוך השם, היום, רובם של אזרחי ישראל, הנכדים, אלה שכבר יש להם נכדים, הנכדים שלהם הם אשכנזים, ופרסים, וצפון-אפריקאים ועירקים, כולם יחד מעורבים בכולנו.

ראובן ריבלין: מי שהוא לא כזה, אז בן-הדוד שלו כזה, הבן של האח של אמא שלו או הבן של האח של האח שלו וכך הלאה וכך הלאה.

ראובן ריבלין: אבל בתולדות היישוב, דע לך, היתה תקופה, בין זיכרון-משה לזיכרון-יוסף, ששם היו גרים אשכנזים וספרדים, היה מצב לא פשוט.

ראובן ריבלין: אחינו הספרדים, שקראו לעצמם ס"טים, היו כאלה שלא מיהרו להכניס לסביבתם אנשים אשר יערבבו את דמם בדם אשכנזי, למשל.

ראובן ריבלין: הדברים האלה חלפו, עברו, היו ולא נודע יותר כי בא, אבל היו תקופות קשות.

ראובן ריבלין: אני מקווה גם שדברים אלה לא יחזרו.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר שמתפקידה של תנועת ש"ס היום לא לחנך ציבור שאולי יש לו דרך שונה וחשיבה אחרת.

נסים זאב: אני לא יכול להגיד לסלונים מה לעשות, אני יכול לומר לעצמי מה אני צריך לעשות, ואת זה ש"ס אומרת לעצמה: מה אני עושה בפועל.

נסים זאב: כאשר בעמנואל, לפני שנה וחצי נבחר יושב-ראש מועצה עזרא גרשי, ואמר שישנה בעיה של ספרדים ואשכנזים, ש"ס, על המקום, באותה שנה, הקימה את בית-הספר הספרדי.

נסים זאב: זו התשובה.

נסים זאב: אנחנו לא יכולים לחנך ציבור אחר שלא חושב כמוני, מה לעשות.

ראובן ריבלין: אם כל אחד ואחד מאזרחי ישראל, על כל עדותיהם, כל אחד ידאג שהוא יעשה את הדבר הנכון, הכול יבוא על מקומו בשלום.

נסים זאב: תודה, אדוני, שאתה מסכים אתי.

ראובן ריבלין: במאה אחוז.

ראובן ריבלין: אף אחד שלא יסתכל על האחר מה הוא עושה, שידאג שהוא יעשה בסדר, הכול יהיה בסדר, בכל התחומים.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת – – –

חיים אורון: על-פי הערכתך, כל אחד יקים לו בית-ספר.

ראובן ריבלין: לא, חס וחלילה, נהפוך הוא.

חיים אורון: זה מה שהוא אומר.

ראובן ריבלין: לא, לא, מי שרוצה להקים בית-ספר – תראה, חבר הכנסת אורון, פעם הייתי חבר מועצת העיר בירושלים, סגן ראש העיר היה נסים זאב.

ראובן ריבלין: אני תמיד הייתי שם באופוזיציה אבל עם דאגה לירושלים, כך חשב גם ראש העיר.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר לך, שפעם הקימו בירושלים בית-ספר ברוח תנועת העבודה; אז מה, אם אני לא האמנתי באוסלו, לא יכולתי ללכת לבית-הספר של תנועת העבודה?

ראובן ריבלין: היו קשיים בכל מיני – – –

איתן כבל: – – –

ראובן ריבלין: לא, לא, היה ברוח תנועת העבודה, שמע ממני, התחיל ברוח תנועת העובדים; אני לא טועה, יש גם זרם העובדים.

ראובן ריבלין: כל מי שרוצה להקים בית-ספר משלו, שיקים, רק שלא יפנה למדינה, זה הכול.

ראובן ריבלין: כל מי שרוצה, אין אונס.

ראובן ריבלין: אבל מי שרוצה להקים בית-ספר מיוחד שאליו לא ילכו כולם – הסיוע של המדינה יהיה רק לגבי מי שנותן לכולם; זה בסדר גמור.

ראובן ריבלין: זה הכול, גם לזה נגיע, אבל לא יהיה, לא זה ולא זה, לא יהיו יוצאים מן הכלל כי רוח תנועת ז'בוטינסקי היא טובה יותר ולכן צריך לתת לה, לא.

ראובן ריבלין: יהיה דבר שילך לרוחב הלוח, אין חוכמות.

איתן כבל: לא נרחיב.

איתן כבל: הטענה, אדוני היושב-ראש, שהש"סניקים באמת הקימו בתי-ספר, רק שהמנהיגים שלחו את הילדים שלהם לא לשם, אבל זה דיון אחר.

ראובן ריבלין: זה דיון אחר, זה כבר פוליטיקה.

ראובן ריבלין: זה פוליטיקה.

איתן כבל: אמרתי, זה דיון אחר.

חיים אורון: איתן, זו גם פוליטיקה, שהם הקימו את בית-הספר מכספם, לבד, בלי המדינה.

ראובן ריבלין: במאה אחוז.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אורלי לוי, את רוצה להשיב על כל נושאי ש"ס?

אורלי לוי אבקסיס: להגיד משפט.

דוד רותם: היא רוצה לדבר על החוק.

ראובן ריבלין: זו זכותה להשיב למתווכחים על החוק, והיה מתווכח, חבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: היא יכולה להשיב לו על מה שהוא אמר, היא המשיבה.

דוד רותם: היא רוצה לדבר על החוק.

ראובן ריבלין: היא יכולה לדבר על מה שהיא רוצה.

ראובן ריבלין: יכול להיות שבסיעה לא נותנים לה לומר את מה שהיא רוצה, אצלי פה היא תאמר מה שהיא רוצה.

אורלי לוי אבקסיס: לא, גם בסיעה אני אומרת את מה שאני רוצה.

ראובן ריבלין: אני אמרתי שלא נותנים לך בסיעה?

ראובן ריבלין: אני אמרתי, יכול להיות.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד לך שמי שגדל אתי בבית יודע שגם כשלא נותנים לי לדבר, אני מתפרצת, לפעמים גם לדלת סגורה, ואומרת את מה שאני רוצה להגיד.

אורלי לוי אבקסיס: אם כבר גלשנו לנושא הזה, אני רוצה להזכיר לכולנו, שאנחנו 12 שבטים.

אורלי לוי אבקסיס: לפעמים אנחנו מקיימים הלכות שאנחנו שוכחים אותן.

אורלי לוי אבקסיס: ארבעת המינים, אתם זוכרים מה מסמלים ארבעת המינים, זה שיש לו ריח ואין לו טעם, זה שיש לו טעם ואין לו ריח, וזה שאין לו זה ואין לו זה, וזה שיש לו גם את זה וגם את זה – וקושרים את כולם ביחד בקשר כזה הדוק, שנזכור שאנחנו ערבים זה לזה, שנועדנו להיות ביחד, אם אנחנו רוצים בכך ואם לא.

אורלי לוי אבקסיס: תנסו להפריד את ארבעת המינים, את הערבה, את ההדס, את האתרוג, תנסו באמת ותראו כמה זה קשה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נועדנו, אם נרצה בכך ואם לא, ואולי כדאי שנתחיל להתרגל לרעיון.

אורלי לוי אבקסיס: אבל עכשיו בנוגע לחוק סימון תרופות, אני באמת חושבת שאנחנו צריכים – וזו העת – להגיע לעיקר ולהעביר אותו בקריאה הראשונה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: נעבור מייד להצבעה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 17) (סימון ייעוד תרופה על אריזה של תכשיר בלא מרשם), התש"ע–2010, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 11, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך אני קובע שהצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים תעבור לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקראת קריאה שנייה וקריאה שלישית.

אורי מקלב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/331).

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: רבותי החברים, אנחנו נעבור להצעת חוק להגנה על עדים (תיקון מס' 3) (דיונים בחקיקת משנה), לקראת קריאה ראשונה.

אורי מקלב: יציג את ההצעה מטעם ועדת הפנים והגנת הסביבה, יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת דוד אזולאי.

אורי מקלב: בבקשה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה ראשונה את הצעת החוק להגנה על עדים (תיקון מס' 3), התש"ע–2010.

דוד אזולאי: ההצעה באה בעקבות בעיות שהתעוררו באשר לאופן אישור חקיקת משנה מכוח החוק להגנה על עדים, התשס"ט–2008.

דוד אזולאי: הצעת החוק היא יוזמה של ועדת הפנים והגנת הסביבה, בהתאם להחלטת ועדת הכנסת מיום ט"ז בכסלו התשמ"א, 24 בנובמבר 1980, המעוגנת בתקנון הכנסת ומאפשרת לוועדות הכנסת ליזום חוקים שעניינם הכנסת.

דוד אזולאי: נוסח ההצעה תואם עם הגורמים הנוגעים בדבר במשרד לביטחון הפנים ובמשרד המשפטים, והם הביעו את הסכמתם.

דוד אזולאי: שני התיקונים הראשונים המוצעים בהצעת החוק הם בשני סעיפים שבהם נקבע כי חקיקת משנה בעניין המשטר והמשמעת ברשות להגנה על עדים ובעניין הוראות לעניין הזדהות מאבטח, יובאו לאישור ועדה מוועדות הכנסת שישיבותיה בעניין זה תהיינה חסויות.

דוד אזולאי: מאחר שהרשות להגנה על עדים מצויה בתחום ענייניה של ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, בהתאם לסעיף 97כ לתקנון הכנסת, ומאחר שממילא בסעיפים אחרים בחוק נקבע כי ועדה זו היא המוסמכת לעניין החוק, מוצע לתקן את הסעיפים האמורים ולקבוע בהם כי הוועדה שתוסמך לאשר הוראות שקבע השר תהיה ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, וישיבותיה בעניין זה תהיינה חסויות.

דוד אזולאי: עם זאת, חברי הוועדה סברו כי נוכח העובדה שהחוק קובע הסדרים רגישים שהשמירה על סודיות פרטיהם חיונית, ייתכן כי במקרים מסוימים יידרש פורום מצומצם יותר לאישור חקיקת משנה מכוח החוק.

דוד אזולאי: סעיף 5 לחוק הכנסת, התשנ"ד–1994, מאפשר אישור חקיקת משנה בוועדת משנה חסויה בכל ועדות הכנסת, אך רק בהקשרים של ביטחון המדינה, יחסי חוץ או קשרי מסחר בין-לאומיים, שאינם רלוונטיים לענייננו.

דוד אזולאי: על כן, אדוני היושב-ראש, מוצע לקבוע בחוק להגנה על עדים הסדר דומה להסדר שבסעיף 5 לחוק הכנסת, תוך התאמה לנסיבות הרלוונטיות, לסוגיות העולות בהצעת החוק.

דוד אזולאי: לפי ההצעה, יוסמך יושב-ראש והגנת הסביבה לקבוע, לאחר התייעצות עם יושב-ראש הכנסת, כי תקנות, צווים או כללים הטעונים אישור הוועדה לפי החוק, יאושרו על-ידי ועדת משנה של הוועדה שישיבותיה חסויות; זאת, אם שוכנע כי טעמים של מניעת פגיעה בפעילות הרשות להגנה על עדים, הגנה על שלומו של אדם או מניעת פגיעה בתוכנית הגנה על עד מחייבים כי האישור, או הדיון בקשר אליו, יישמרו בסוד.

דוד אזולאי: בדומה להוראות סעיף 5 האמור, הקמת ועדת משנה חסויה לפי החוק תיעשה לאחר התייעצות עם יושב-ראש הכנסת, בוועדת המשנה יהיו לכל היותר חמישה חברים, ודין אישור שיינתן על-ידה יהיה כדין אישור שניתן על-ידי הוועדה.

דוד אזולאי: אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהחזירה לו והגנת הסביבה לשם הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה השלישית.

דוד אזולאי: אני רוצה רק להוסיף עוד משפט אחד, אדוני היושב-ראש.

דוד אזולאי: למעשה, אפשר לומר שזו הפעם הראשונה שו יכולה להגיש הצעת חוק כדי לתקן בתקנון הכנסת דבר שהיה חסר עד היום.

דוד אזולאי: נתקלנו בבעיה הזאת כאשר הבאנו את החוק להגנה על עדים.

דוד אזולאי: שם היו חסרים כמה דברים, ונאלצנו לקיים את הדיון הזה בתוך ועדת המשנה של ועדת הפנים, שהיא ועדה חסויה.

דוד אזולאי: לכן, אנחנו כרגע בעצם עושים איזשהו שינוי, כדי לאפשר את המשך החקיקה של הרשות להגנת עדים בתוך ועדת המשנה.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני יושב-ראש והגנת הסביבה.

אורי מקלב: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

אורי מקלב: אחריו אנחנו נעבור להצבעה, אם ליושב-ראש לא יהיה מה להוסיף בעניין.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, הצעת החוק מתבקשת.

נסים זאב: ישנם מקרים מסוימים שבהם באים אנשים לוועדות ולמעשה נהפכים להיות אפילו עדים.

נסים זאב: אפשר לעשות שימוש באותה עדות, כך שלפעמים יכולים אולי גם כן לסבך אותו בהליך משפטי רגיל.

נסים זאב: אני רוצה לומר שלפעמים יש מצב – דוד רותם, הייתי רוצה שתקשיב ותאמר לי אם זו הכוונה של החקיקה.

דוד רותם: – – –

נסים זאב: לא משנה.

נסים זאב: אבל אתה יושב-ראש ועדת החוקה.

דוד רותם: – – –

נסים זאב: אני יודע.

נסים זאב: אבל זה הגנה על עדים, ואני חושב שזה היה צריך להיות בו.

נסים זאב: אני מסכים אתך.

נסים זאב: את הסוגיה הזאת, כשהייתי חבר ועדה – אני זוכר שהנושאים האלה היו בו.

נסים זאב: אבל אם ויתרת על זה לחברי , אני רק יכול לברך אותך על כך שהנושא הזה יידון בו והגנת הסביבה, מכיוון שמדברים על הגנת העדים וזה הגנה על הסביבה.

נסים זאב: הסביבה – זה יכול להיות גם כן האנשים האזרחיים.

נסים זאב: אבל יכול להיות מצב שבאים אנשים, מדברים בוועדות, ובסוף הם חשופים אפילו לדרישה לומר את עדותם בבית-המשפט, ואפילו להשוות את הגרסאות – מה אמרו פה, מה נאמר שם.

נסים זאב: והיה לי מקרה כזה, אגב, שדיברנו באיזושהי ועדה, ואחר כך, כשזה עבר לבית-המשפט היתה איזושהי השוואה בין גרסה לגרסה.

נסים זאב: אני אומר שגם זה צריך להיות חלק מהגנה על העדים.

נסים זאב: זאת אומרת, אם זה חסוי, גם צריכים לומר שאי-אפשר לעשות בזה שימוש במקום אחר.

נסים זאב: האם זו גם כן הכוונה או לא?

נסים זאב: כי זה צריך להיות חלק מהדברים של כוונת המחוקק כדי להגן על העדים.

נסים זאב: בכל מקרה, אני רוצה לומר גם כן על הגנת החשודים.

נסים זאב: המקרה שהיה בשבוע שעבר, שנעצרו ארבעה בחורים מישיבת "נחלת ישראל" ברכסים, שהיו חשודים בריסוס גרפיטי על מסגד.

נסים זאב: הבחורים האלה, היתה להם הארכת מעצר לפחות פעמיים בבית-המשפט, כאשר היה ברור שאין להם שום קשר לכך.

נסים זאב: הם לא ידעו אפילו על מה מדובר.

נסים זאב: בית-המשפט האריך את מעצרם, כאשר התביעה באה ואמרה: החומר שנמצא בבית-המשפט הוא חסוי, וחסוי ביותר, ואין אפשרות לעורכי-הדין, לסניגורים, לראות את החומר.

נסים זאב: אני חושב שזה נושא שצריך באמת לעורר אותנו בכנסת כמחוקקים, לקחת את הדבר הזה לתשומת לבנו.

נסים זאב: אז יכול להיות שבפעם הראשונה יגידו: חסוי.

נסים זאב: לא יכול להיות ששלוש פעמים יבואו לבית-המשפט ויגידו: חומר חסוי, ובסוף מתברר שאפילו החוקרים מתנצלים על כך שהושיבו אותם במעצר למעלה משבוע רק מכיוון שהפרקליטות – – –

אורי מקלב: זה כבר התקדמות.

אורי מקלב: שהחוקרים מתנצלים זה כבר התקדמות.

אורי מקלב: לצערנו – – –

נסים זאב: אני אומר לך – – –

אורי מקלב: זה גם לא היה.

נסים זאב: אבל אסור להגיד שהם התנצלו.

נסים זאב: החוקרים מתנצלים בפני האבות, כי הם יודעים שנעשה עוול לאותם ילדים.

נסים זאב: זה בחורים בני 18, 18.5, שלא היה להם שום ידע בעניין הזה, לא היה להם מושג על מה מדברים אתם.

נסים זאב: יש הרבה מקרים של – – –

גאלב מג'אדלה: מה אתה אומר לגופו של עניין?

נסים זאב: זה גופו של עניין, זה חלק מהעניין.

נסים זאב: זה חלק מהמדיניות.

גאלב מג'אדלה: מה אתה אומר לגופו של עניין, של המקרה?

נסים זאב: המקרה עצמו חמור, ואין פה שאלה.

נסים זאב: אני מדבר על שיטת החקירות, על צורת החקירה – –

גאלב מג'אדלה: היות שאתה נבחר ציבור – – –

נסים זאב: – – שאם יש בפרקליטות חומר ראיות, היא צריכה להציג את זה בבית-המשפט בצורה הגלויה ביותר.

נסים זאב: ואפילו אם לא רוצים להציג את זה בפני, קבל עם ועדה – לפחות הסניגור של אותם ילדים, זכותו לדעת מה חומר הראיות, כדי שתהיה לו אפשרות להגיב.

נסים זאב: והעובדה, והראיה, שסופו מוכיח על תחילתו, שכל הדבר הזה היה עורבא פרח, ואפילו היתה התנצלות של החוקרים.

נסים זאב: אבל בסופו של תהליך, של כל החקירה הזאת, מי שנפגע פה זה הנפש של אותם ילדים, ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, הם פגועים קשות.

נסים זאב: אני חושב, בלי התנצלות של המשטרה לאותם ילדים – יש לי, אגב, הצעת חוק בעניין הזה, שמשטרה שחוקרת ומגיעה למסקנה שאין לחשוד שום קשר, כאשר הוא נחשד ונחקר, המשטרה חייבת להתנצל על כך שפגעה, לא במתכוון כמובן, במהלך החקירה באותן נשמות.

גאלב מג'אדלה: מה שאני התכוונתי, כבוד חבר הכנסת נסים זאב: היות שאתה נבחר ציבור, וגם אוהב לדבר על כל נושא, אז ציפיתי ממך שתגיד מלה על המקרה ודעתך על החומרה שלו.

אורי מקלב: – – – בשיחה אחר כך.

נסים זאב: אני אמרתי חד-משמעית.

נסים זאב: אני ישר אמרתי.

נסים זאב: המקרה הוא חמור, המקרה הוא חמור.

נסים זאב: אני לא מוריד מחומרתו.

נסים זאב: אבל אני אומר שכל הצורה של החקירה, שסופה מוכיח תחילתה שהיתה טעות בידי המשטרה – – –

גאלב מג'אדלה: זה בסדר.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

אורי מקלב: רבותי, אני מאפשר לחבר הכנסת נסים זאב להגיע למקומו, ומייד אחר כך אנחנו ניגש להצבעה, הצבעה בקריאה ראשונה.

אורי מקלב: חברים, בבקשה – הצבעה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק להגנה על עדים (תיקון מס' 3) (דיונים בחקיקת משנה), התש"ע–2010, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 8, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך – – –

אורלי לוי אבקסיס: לא נקלטה ההצבעה שלי.

אורי מקלב: אז בבקשה, המזכיר יתקן בלי להוסיף, לפרוטוקול, וזה לא משנה את ההצבעה.

אורי מקלב: אנחנו יכולים לקבוע, כי הצעת חוק זו, הצעת חוק להגנה על עדים (תיקון מס' 3) (דיונים בחקיקת משנה), תועבר להכנה לקריאה ראשונה לו.

אורי מקלב: סליחה, זה כהכנה לקראת קריאה שנייה ושלישית.

אורי מקלב: אנחנו עכשיו הצבענו עבור קריאה ראשונה.

אורי מקלב: [מס' כ/316; "דברי הכנסת", חוב' כ"ג, עמ' 9012; נספחות.

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: הצעת החוק הבאה היא הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 95), התש"ע–2010, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

אורי מקלב: יציג את החוק יושב-ראש והגנת הסביבה חבר הכנסת .

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: הסתייגות דיבור – חבר הכנסת נסים זאב – – –

דוד אזולאי: יש לו הסתייגות, נכון, אדוני היושב-ראש?

אורי מקלב: – – – הסתייגות הדיבור, או שהוא מסתייג הפעם – – –

קריאה: מה יהיה אתך בסוף, נסים?

אורי מקלב: בבקשה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 95), התש"ע–2010, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דוד אזולאי: מקורה של הצעת חוק זו בהצעת חוק פרטית שיזמו חברי הכנסת חיים אמסלם, אברהם מיכאלי, נסים זאב, דוד אזולאי ויצחק וקנין.

דוד אזולאי: מטרתה של הצעת החוק היא להקל את דרישות ההליך התכנוני לאנשים עם מוגבלויות ולאפשר להם ליצור דרך גישה לביתם המתאימה לצורכיהם תוך איזון עם זכויות קנייניות ואחרות של שכנים ובעלי נכסים גובלים.

דוד אזולאי: אנשים עם מוגבלויות המבקשים להנגיש את ביתם וליצור דרך גישה המתאימה לצורכיהם נדרשים כיום למלא את דרישות החוק ככל אדם אחר על מנת לקבל היתר לבנייה.

דוד אזולאי: סעיף 149 לחוק התכנון והבנייה מטיל חובה על המבקש היתר לשימוש חורג או להקלה להגיש בקשה, לפרסם את הבקשה על חשבונו בעיתון, ולהודיע על הבקשה, על חשבונו, לכל הבעלים והמחזיקים בקרקע או בבניין שלגביהם הוגשה הבקשה ולכל בעלי הנכסים הגובלים ובעלי הנכסים אשר עלולים להיפגע מהבקשה.

דוד אזולאי: על מנת להקל על מצוקתם של אנשים עם מוגבלויות הזקוקים לנגישות, מוצע להסמיך את יושב-ראש הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה לפטור בקשה שעניינה יצירת דרך גישה מהוראות סעיף 149, כולן או חלקן, אם המבקש הוא בעל זכות בנכס, והוא או בן-משפחתו המתגורר עמו הוא אדם בעל מוגבלות.

דוד אזולאי: לשם ייעול ההליך מוצע לקבוע כי החלטת יושב-ראש הוועדה המחוזית תינתן בתוך 60 ימים מיום שהתבקש לכך.

דוד אזולאי: עוד מוצע לקבוע כי מנהל מינהל התכנון במשרד הפנים יפרסם הנחיות בדבר אופן הגשת הבקשה והמועד לקבלת החלטה ולמסירת הודעה למגיש הבקשה, וזאת כדי להבטיח מתן החלטה בתוך התקופה שנקבעה.

דוד אזולאי: כדי לאזן בין הרצון להקל על אנשים בעלי מוגבלויות לבין זכויות קנייניות ואחרות של בעלי זכויות בנכסים אחרים, מוצע לסייג את הפטור האמור במקרים שבהם התאמת הנגישות תמנע מאדם אחר שימוש סביר בקרקע או בבניין, תפגע באופיו המיוחד של המקום או תגרום לשינוי מהותי בבניין.

דוד אזולאי: להצעת חוק זו הוגשו הסתייגויות.

דוד אזולאי: אני מבקש שהכנסת תדחה את ההסתייגויות ותאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח המוצע על-ידי הוועדה.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: אני מבין שההסתייגויות הן רק הסתייגויות דיבור ולא הסתייגויות מהותיות.

דוד אזולאי: לא, הן לא הסתייגות מהותיות.

אורי מקלב: אנחנו לא חייבים להצביע על ההסתייגויות, כך שאנחנו נצביע רק על החוק, אבל לאחר שנאפשר לחבר הכנסת נסים זאב לומר את דבריו בנדון.

אורי מקלב: עד שחבר הכנסת נסים זאב ניגש, אדוני יושב-ראש , אתה יודע שדברי ההסבר קצת מטעים: וזאת ללא צורך בהסכמת השכנים בבתים הסמוכים – לאור זאת שהייתי שותף ואני זוכר ששמנו באמת דגש מיוחד שלא תהיה פגיעה.

אורי מקלב: לא תהיה הסכמה, אבל ודאי שלנגד עיניה של הוועדה ולעיני מהנדס העיר חייבת לבוא כל פגיעה שעלולה חס וחלילה להיות לשכן מכוח נגישות הבית.

דוד אזולאי: נתנו 60 יום לוועדה המחוזית למסור את כל הנתונים כדי למנוע נזק לשכנים, שהם לא יינזקו כתוצאה מפתרון בעיה לאדם שיש לו קשיי נגישות.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, הצעת החוק הזאת כל כך נהדרת, מקסימה, כל כך מהר הוועדות עובדות, פועלות.

נסים זאב: איך אומרים בערבית, מא שאא אללה עליהום – בלי עין הרע.

נסים זאב: הרי אנחנו יודעים שאנחנו יכולים להביא הצעות חוק מפה ועד להודעה חדשה כדי שוועדת התכנון תתפקד, אבל היא לא מתפקדת, כי אין מי שבכלל מקבל את התוכניות.

נסים זאב: אין עם מי לדבר.

נסים זאב: אתה תופס?

נסים זאב: מטפס על הקירות, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: האטימות שם חוגגת.

נסים זאב: אני כבר לא נכנס למהות.

נסים זאב: אם דובר בפגיעה מהותית בבנייה, לדעתי ודאי שזה מחייב.

נסים זאב: אי-אפשר לבוא ולדלג על העניין הזה, כי הדבר הזה מאוד מהותי.

נסים זאב: הרי מדובר בבניינים שהם כבר קיימים, ואתה רוצה לתת לאותו נכה שבא לגור, רק אתמול הגיע וכבר הוא רוצה לעשות שינויים בבניין.

נסים זאב: ושכנים, בצדק, הייתי אומר, באים ואומרים: בסדר, אנחנו רוצים לכבד את הנכה שיגור עמנו, אבל לבוא ולשנות את חזית הבניין – ולפעמים זה דורש שינויים שעלולים לפגוע, הייתי אומר בצורה של הבניין עצמו, או זה יכול לבוא לפעמים על חשבון כניסה לחצר – זה תלוי – – –

אורי מקלב: לפעמים זה יכול להיות גם ברמפה, והרמפה יכולה להיות מעל חלון של – – –

נסים זאב: את הרמפה אתה צריך לעשות בשיפוע של 10%, ולפעמים זה תלוי לאן הוא צריך להגיע, מה השיפוע, לפעמים זה מחייב 6 ו-7 מטר, שזה מאוד-מאוד מהותי ומשמעותי.

נסים זאב: ולכן לבוא ולומר שבתוך 60 יום אנחנו נוכל לקבל תוכנית, שזה יהיה מקובל על מהנדס העיר, הגורמים המקצועיים הרלוונטיים, שהם יאשרו את הבקשה – אנחנו פשוט חיים באשליות.

נסים זאב: אני רק רוצה לומר, אדוני, אני מדבר ממש מתוך כאב.

נסים זאב: מה שהולך בעיריית ירושלים, אנשים, עד שמקבלים מספר תיק, פתיחת תיק, לוקח להם יותר מחצי שנה.

נסים זאב: אין מי שיקבל ויסתכל אפילו על התוכניות כדי לראות אם יש התאמה, אם הניירת היא מושלמת, לא מושלמת.

נסים זאב: יש מצב שאפשר לתת מספר לתיק או לא, ומחכים חודשים רבים, ובסוף אומרים שהיו חסרים נייר x, נייר y, והתוכניות לוקחות הרבה-הרבה זמן.

נסים זאב: אנשים פשוט נמאס להם להגיש תוכניות כדי לקבל רשיון, ולכן אנחנו רואים את ההפקרות שהולכת היום בעיר הזאת.

נסים זאב: אנשים בונים בלי רשיונות – – –

גאלב מג'אדלה: איזה עיר?

נסים זאב: בירושלים.

נסים זאב: בסילואן אתה יכול לראות את זה בשפע – גן-המלך וגן-המועדון ומה שאתה רק רוצה.

נסים זאב: שם בכלל אין מגבלה.

נסים זאב: כל אחד שבונה על איזה שטח שהוא רוצה, ציבורי, לא ציבורי, ומה לעשות, אנחנו מאוד מגלים רגישות לבנייה הערבית במזרח-ירושלים, כי אנחנו פוחדים מה יאמרו הגויים, מה לעשות.

נסים זאב: אבל כשמדובר בבנייה יהודית, הרבה פעמים אנחנו אומרים שייקוב הדין את ההר.

גאלב מג'אדלה: אתה יודע מה הם טוענים, הם טוענים שאלי סויסה, השר לענייני ירושלים בזמנו, חבר שלך לסיעה, הוא לא השאיר להם קרקעות, עשה את הכול אפור, ירוק, אז בתור – – –

נסים זאב: אז אני רוצה לומר לך – –

גאלב מג'אדלה: אליהו סויסה.

נסים זאב: – – שהתוכנית הזאת שעליה היום ארצות-הברית קמה, היא לא יודעת על מה – אובמה אפילו מדבר, כל פעם מדבר על בית במזרח-ירושלים, שתי דירות בנחלת שמעון הצדיק; אני פשוט לא מבין איך נשיא כמו נשיא ארצות-הברית מדבר על דברים, שלדעתי מטעים אותו בהם; הוא לא יודע על מה הוא מדבר.

נסים זאב: כי בסופו של דבר נותנים פתרונות בצורה מאוד רצינית לתושבי המקום, כולל לאותן 22 משפחות שבעצם אולי יהרסו את הבתים שלהן, אבל נותנים להן דירה חלופית, אחרת, על חשבון אותה בנייה של 460 יחידות דיור נוספות שראש העיר ראה לנכון להוסיף ולשפר את איכות חייהם של תושבי מזרח-ירושלים.

נסים זאב: אז לא תמיד צריך לראות רק מה חסר.

נסים זאב: צריך לראות שהכוס המלאה היא כפולה ומכופלת ואפילו שבעתיים ממה שאולי לוקחים מאחרים.

נסים זאב: אגב, צריך לזכור שאותם אנשים שבנו, הם פשוט פלשו לקרקע המדינה, הם גזלו את קרקעות המדינה, ולכן אנחנו לא צריכים כל כך – –

גאלב מג'אדלה: ב-67'.

נסים זאב: – – להתחשב בהם.

נסים זאב: צריכים להתחשב גם בעצמנו קצת.

דוד אזולאי: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

אורי מקלב: אנחנו מצביעים בעד החוק.

אורי מקלב: חבר הכנסת נסים זאב, אנחנו לא מצביעים – – –

נסים זאב: לא, לא.

נסים זאב: אני מסיר.

דוד אזולאי: במסגרת ההסכם, אחרת בפעם הבאה אני לא מבקש בשבילו.

אורי מקלב: רבותי, הוא לא הסתייג והוא לא שם שום הסתייגות לחברי הסיעה שלו, שרובם הם אלה שהגישו את הצעת החוק – – –

קריאה: יש עוד כמה שהגישו.

אורי מקלב: זה בלי לשים לב.

אורי מקלב: אם כך, אנחנו יכולים לעבור ישירות להצבעה.

אורי מקלב: מצביעים בעד החוק לקראת הקריאה השנייה – –

דוד רותם: בקריאה שנייה.

אורי מקלב: – – והשלישית.

דוד רותם: בקריאה שנייה.

אורי מקלב: מצביעים על הצעת החוק בקריאה שנייה, כפי הצעת הוועדה, מי בעד ומי נגד ומי נמנע.

אורי מקלב: הצבעה מס' 5 בעד סעיף 1 – 9 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

אורי מקלב: בעד – 9, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, אנחנו נעבור לקריאה שלישית, ואנחנו נקבע שהצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 95), התש"ע–2010, עברה בקריאה שנייה.

אורי מקלב: אדוני יושב-ראש , יש הסכמה לעבור להצבעה בקריאה שלישית?

אורי מקלב: בבקשה, חברים.

דוד אזולאי: כן, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: כשאין הסתייגות, אני חושב שאנחנו לא חייבים לשאול את היושב-ראש.

דוד רותם: צריך.

אורי מקלב: יש מחלוקת על כך, אתה יודע.

איתן כבל: אנחנו הולכים לפי בית הלל.

זבולון אורלב: אנחנו הולכים לפי בית נסים זאב.

אורי מקלב: עושה מעשה נסים, אבל אני לא יכול להגיב בזמן הצבעה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 9 נגד – אין נמנעים – אין חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 95), התש"ע–2010, נתקבל.

אורי מקלב: בעד – 9, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך אני קובע שהצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 95), התש"ע–2010, עברה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית, והיא תעבור לספר החוקים של מדינת ישראל.

אורי מקלב: תודה רבה לכל היוזמים ותודה רבה ליושב-ראש הוועדה.

אורי מקלב: [מס' מ/513; "דברי הכנסת", חוב' ל"א, עמ' 10592; נספחות.

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: אנחנו נעבור להצעת חוק התקשורת (המשך שידורי חדשות מקומיות בטלוויזיה) (תיקוני חקיקה) (הוראות שעה) (תיקון מס' 3), התש"ע–2010, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

אורי מקלב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש , חבר הכנסת אופיר אקוניס.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: אין מסתייגים, אין הסתייגויות, ואנחנו נעבור מייד לאחר הדברים של חבר הכנסת אופיר אקוניס, יושב-ראש הוועדה, להצבעה.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תודה.

אופיר אקוניס: אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק התקשורת (המשך שידורי חדשות מקומיות בטלוויזיה) (תיקוני חקיקה) (הוראות שעה) (תיקון מס' 3), התש"ע–2010, לקריאה השנייה והקריאה השלישית.

אופיר אקוניס: מטרת הצעת החוק היא לאפשר את המשך שידורי החדשות המקומיות והתוכניות המקומיות בענייני היום במסגרת שידורי הטלוויזיה בכבלים.

אופיר אקוניס: חשיבות החדשות המקומיות ותוכניות האקטואליה המקומיות היא בהקניית במה לאירועים חדשותיים וחברתיים המתרחשים באזורי הארץ השונים, ובכלל זה בפריפריה.

אופיר אקוניס: על-פי רוב, אירועים אלה אינם זוכים לסיקור או לטיפול מקיף, לא במהדורות החדשות הארציות ולא בתוכניות הטלוויזיה הארציות.

אופיר אקוניס: בשנת 1996 תוקן חוק התקשורת (בזק ושידורים), התשמ"ב–1982, ונקבע בו כי בעל זיכיון, שהפך מאוחר יותר לבעל רשיון כללי לשידורי כבלים, ישדר חדשות ותוכניות בענייני היום הנוגעים לעניינים מקומיים.

אופיר אקוניס: הסדר זה עמד בתוקפו עד 31 בדצמבר 2006.

אופיר אקוניס: תוקפו של ההסדר הוארך בשנה, עם קבלת תיקון מס' 35 לחוק התקשורת (בזק ושידורים), התשס"ז–2006.

אופיר אקוניס: במסגרת התיקון נקבע גם כי בעל רשיון כללי לשידורי כבלים רשאי לנכות מהתמלוגים שהוא משלם לפי הוראות חוק התקשורת סכומים שהוציא לשם מימון ההפקה והשידור של השידורים המקומיים, ובלבד שהסכומים שינכו בעלי הרשיונות לא יעלו על 25.5 מיליון שקלים חדשים בשנה.

אופיר אקוניס: חוק התקשורת (המשך שידורי חדשות מקומיות בטלוויזיה), התשס"ח–2007, האריך את תוקפו של ההסדר בשנה נוספת, ובסיומה של תקופה זו, במסגרת תיקון נוסף לחוק, הוארך תוקף ההסדר בשישה חודשים נוספים, עד ליום 30 ביוני 2009.

אופיר אקוניס: במסגרת תיקון נוסף לחוק הוארך תוקף ההסדר בעוד שנה, עד ליום 30 ביוני 2010.

אופיר אקוניס: לצערי, מאז שלהי שנת 2006, ואף-על-פי שבכל אחד מהדיונים שנערכו בו לגבי התיקונים האמורים הודיעה הממשלה – הודיעו הממשלות, הנציגים של הממשלות השונות – שלפני מועד פקיעת הוראת השעה יגובש הסדר קבע בנושא, טרם גובש הסדר כזה, דבר המחייב תיקוני חוק לעתים תכופות, כשכל פעם מחדש מתנהל ויכוח כיצד ומי יממן את משדרי החדשות המקומיות.

אופיר אקוניס: לאור חשיבות המשך שידורי החדשות המקומיות והתוכניות המקומיות בענייני היום, מוצע עתה להאריך את תקופת השידורים בשנה וחצי נוספות, עד ליום – והפעם, אדוני היושב-ראש, יש כאן איזה חידוש, שנה וחצי – עד ה-31 בדצמבר 2011.

אופיר אקוניס: זה חידוש מרענן וחידוש טוב, ועדיין, כמובן, לא מגיע למצב שבו מוצע הסדר קבוע בנושא המשדרים האמורים ומימונם.

אופיר אקוניס: לעניין מימון המשדרים בתקופת ההארכה, נכון להיום הצטבר חסר של 1.4 מיליון שקל לצורך הפקת שידורי החדשות, הנובע מכך שמימון ההפקה אמור להיות על חשבון התמלוגים שמשלמת בעלת הרשיון לשידורי טלוויזיה בכבלים, חברת "הוט", ובעלת הרשיון ללוויין, חברת yes, וסכום התמלוגים הכולל אינו מגיע ל-25.5 מיליון שקל בשנה.

אופיר אקוניס: בנוסף, עד למועד פקיעת החוק המוצע בדצמבר 2011 צפוי חסר של מיליון שקלים.

אופיר אקוניס: אני מקווה שהסכום החסר, שהוא סכום קטן, כמובן, לצורך הפקת שידורי החדשות המקומיות באיכות ובמתכונת המחויבות לפי החוק, יושלם על-ידי שר האוצר, על-ידי משרד האוצר, בהתאם להבטחת ראש הממשלה שדווחה לנו, אדוני היושב-ראש, על-ידי שר התקשורת, בישיבה שכמובן לא היינו בה, אף אחד מאתנו – בישיבת הממשלה שאישרה את החקיקה הזאת לקריאה הראשונה.

אופיר אקוניס: ובעצם זו הצעת חוק ממשלתית, כידוע לכם.

אופיר אקוניס: אני מבקש, כמובן – לא הוגשו הסתייגויות, כפי שאמרת.

אופיר אקוניס: אני קורא שוב לממשלה, אדוני, לגבש הסדר קבוע ולא להביא את החקיקה הזאת, את תיקוני החקיקה, הוראות השעה, תיקון שלישי – כל פעם אנחנו מביאים.

אופיר אקוניס: בסוף, כמובן, אין פה מחלוקת.

אופיר אקוניס: מצביעים.

אופיר אקוניס: אבל בהחלט כדאי כבר להגיע להסדר קבוע בעניין הזה.

אופיר אקוניס: זו הזדמנות טובה להודות למנהלת הוועדה גברת ורון וליועצת המשפטית לוועדה גברת אתי בנדלר, שעשו מאמצים גדולים – וכמובן לצוותים שלהן – שעשו מאמצים גדולים ואדירים בלחץ פיזי מתון או בלתי מתון, אני באמת לא יודע, כדי באמת למהר עם ההצעה הזאת, כי חשיבותה היא באמת יותר בפריפריה.

אופיר אקוניס: חשיבות חברתית.

אופיר אקוניס: וכמובן, יש לה גם חשיבות תקשורתית.

אופיר אקוניס: אני מאוד אודה לכם על הצבעה בעד החוק.

אופיר אקוניס: תודה.

אורי מקלב: תודה, אנחנו מצטרפים לכל התודות ולכל הברכות, ואנחנו רק נאפשר לך להגיע למקום ומייד נעבור להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק התקשורת (המשך שידורי חדשות מקומיות בטלוויזיה) (תיקוני חקיקה) (הוראות שעה) (תיקון מס' 3), התש"ע–2010.

אורי מקלב: רבותי, הצבעה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 7 בעד סעיפים 1–3 – 8 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

אורי מקלב: בעד – 8, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך אני קובע שהצעת חוק זו עברה בקריאה שנייה כפי נוסח הוועדה, ואנחנו נעבור לקריאה שלישית, בהסכמת יושב-ראש הוועדה.

אורי מקלב: חברים, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

אורי מקלב: הצבעה מס' 8 בעד החוק – 7 נגד – אין נמנעים – אין חוק התקשורת (המשך שידורי חדשות מקומיות בטלוויזיה) (תיקוני חקיקה) (הוראות שעה) (תיקון מס' 3), התש"ע–2010, נתקבל.

אורי מקלב: בעד – 7, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך אני קובע שהצעת חוק התקשורת (המשך שידורי חדשות מקומיות בטלוויזיה) (תיקוני חקיקה) (הוראות שעה) (תיקון מס' 3), התש"ע–2010, עברה גם כן בקריאה שלישית, ונכנסה לספר החוקים של מדינת ישראל.

אורי מקלב: תודה רבה לכולם.

אורי מקלב: [מס' כ/324; "דברי הכנסת", חוב' כ"ט, עמ' 10191; נספחות.

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: אנחנו נעבור להצעת החוק האחרונה בסדר-יומנו, הצעת חוק שיציג אותה חבר הכנסת , יושב-ראש , התרבות והספורט: הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 12), התש"ע–2010, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

אורי מקלב: אין הסתייגויות.

אורי מקלב: לאחר דבריו נעבור להצבעה.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 12), התש"ע–2010, שיזמתי כהצעת חוק פרטית, ואני מציג את החוק כיושב-ראש , התרבות והספורט.

זבולון אורלב: חוק חינוך ממלכתי, התשי"ג–1953, קובע הוראות בדבר הקמתם של כמה גופים שלהם סמכויות לפי חוקי החינוך.

זבולון אורלב: בין הגופים האלה ועד החינוך, ולוועד החינוך יש סמכויות הנוגעות לחינוך הממלכתי, והמועצה לחינוך ממלכתי-דתי, שיש לה סמכויות שנוגעות לחינוך הממלכתי-דתי.

זבולון אורלב: תקופת הכהונה של החברים בגופים אלה היא ארבע שנים.

זבולון אורלב: לעתים, אף שתקופת הכהונה של חברי אחד הגופים האמורים – או ועד החינוך או מועצה לחינוך ממלכתי-דתי – תקופת הכהונה הסתיימה, הליכי המינוי ההכרחיים על-פי חוק למינוי ועד או מועצה חדשים טרם הושלמו.

זבולון אורלב: מדוע?

זבולון אורלב: למשל, בשל בחירות לכנסת, שאז יש מניעה מצד היועץ המשפטי לממשלה להגיש מינויים, או חילופי שרים, או הימשכותם של הליכי מינוי בוועדות שצריכות לאשר כל מיני מינויים, ושם לפעמים יש עיכובים של חודשים ארוכים.

זבולון אורלב: בהיעדר גוף חוקי מכהן, נוצרים עיכובים בפעולות שיש לבצען לפי חוק, כגון התקנת תקנות או צווים.

זבולון אורלב: שר החינוך צריך להוציא צו על הרחבת חוק חינוך חובה בכיתות י"א–י"ב, והוא חייב על-פי החוק להיוועץ בוועד החינוך, ואם אין ועד חינוך תקף הוא לא יכול להוציא את הצו, ומפסידים שנת לימודים; או שנוצרים עיכובים בפעולות הדרושות לתפקודה התקין של מערכת החינוך שמחייבות פעילות של אותם גופים.

זבולון אורלב: אתן דוגמה: המועצה לחינוך ממלכתי-דתי – התעכב מינוי מנהל, ראש מינהל החינוך הדתי, כי לא היתה מועצה לחינוך ממלכתי-דתי, והיא צריכה לשלוח שני נציגים לוועדת האיתור, ולכן הכול התעכב.

זבולון אורלב: על מנת למנוע עיכובים או שיבושים כאמור, מוצע לקבוע כי ניתן יהיה להאריך את תקופת כהונתם של חברי ועד החינוך או של חברי המועצה לחינוך ממלכתי-דתי שכהונתם עומדת להסתיים בשנה אחת נוספת.

זבולון אורלב: זאת, אך ורק בנסיבות מיוחדות ובאישור הממשלה – אותו אישור נדרש גם למינוי המקורי.

זבולון אורלב: כך יוכלו שר החינוך ומשרד החינוך לפעול באופן רצוף וללא עיכובים.

זבולון אורלב: יצוין כי בעניין המועצה לחינוך ממלכתי משלב, שהיתה בקריאה הטרומית, שעוסקת בתגבור לימודי יהדות, שאף לה נתונות סמכויות מסוימות לפי חוק חינוך ממלכתי – המועצה הזאת לא כלולה בחוק הזה, כי משרד החינוך הפיץ בימים אלה תזכיר חוק שבו מוצע לתקן את הוראות החוק העוסקות במועצה זו, ובמסגרת החקיקה החדשה המוצעת יוסדר הנושא באופן כולל, לרבות תקופת כהונתם של חברי המועצה ואפשרות הארכתה.

זבולון אורלב: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות.

זבולון אורלב: אני מבקש מהבית לאשר את הצעת החוק שהביאה , התרבות והספורט בקריאה שנייה ושלישית.

זבולון אורלב: הואיל ואני רוצה לחסוך חזרה לבמה, אני כבר רוצה להודות למנהלת הוועדה , למזכירת הוועדה רבקה וידר, ליועצת המשפטית, שבלעדיה אין חקיקה בו והתרבות, עורכת-הדין מירב ישראלי.

זבולון אורלב: תודה לכולם.

אורי מקלב: אנחנו מצטרפים לדברי הברכות.

אורי מקלב: למציע וליוזם נצטרף אחר כך, אם החוק יתקבל.

אורי מקלב: נאפשר לאדוני להגיע למקומו, כדי שנוכל להצביע בקריאה שנייה על הצעת חוק חינוך ממלכתי (חינוך מס' 12), התש"ע–2010.

אורי מקלב: בבקשה, חברים.

אורי מקלב: הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 1–2 – 7 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

אורי מקלב: בעד – 7, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: אם כך, אני קובע שהצעת חוק זו עברה בקריאה שנייה כפי נוסח הוועדה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, נעבור לקריאה שלישית.

, התרבות והספורט): – – –

אורי מקלב: יפה.

אורי מקלב: אנחנו מאוד שמחים על כך שיש החלטה בהתלבטויות שלך.

אורי מקלב: נעבור להצבעה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 6 נגד – נגד נמנעים – אין חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 12), התש"ע–2010, נתקבל.

אורי מקלב: בעד – 6, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, אני קובע שהצעת חוק זו עברה בקריאה שלישית כפי נוסח הוועדה, ותעבור לספר החוקים של מדינת ישראל.

אורי מקלב: אנחנו מודים גם למציע.

אורי מקלב: אנחנו מברכים אותו.

אורי מקלב: בכך סיימנו את סדר-היום.

אורי מקלב: תם סדר-היום.

אורי מקלב: הישיבה הבאה תתקיים, אם ירצה השם, ביום רביעי, י"א בתמוז התש"ע, 23 ביוני 2010, בשעה 11:00.

אורי מקלב: ישיבה זו נעולה.