ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 131, 2010-05-11 00:00

ראובן ריבלין: אדוני השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, היום יום שלישי, כ"ז באייר תש"ע, 11 במאי 2010 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הרשות לשיקום האסיר (תיקון) (החלת חוק שירות המדינה (משמעת) על עובדי הרשות לשיקום האסיר), התש"ע–2010.

ירדנה מלר-הורוביץ: דוח ביקורת שנתי של מבקר המדינה – דוח 60ב, וכן הערות ראש הממשלה לדוח זה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מבקש להזכיר לסדרנים שיאמרו לאורחינו הנכבדים והיקרים שאנחנו חייבים להמשיך בשגרת הכנסת.

ראובן ריבלין: זה לא תיאטרון, ואנחנו לא יכולים לדבר למעלה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו מתחילים, כמובן, בנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: אני מבקש מכל מי שרוצה להשתתף בנאומים להצביע.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: ראשונת הדוברים – חברת הכנסת עינת וילף, ואחריה – חברת הכנסת רונית תירוש.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

עינת וילף: יושב-ראש הכנסת, תודה, חברי חברי הכנסת, אתמול היה היום, בשנת 1942, שבו שמחה קז'יק רותם הציל את אחרוני המורדים במרד גטו ורשה.

עינת וילף: תוך סיכון חיים הוא אפשר להוציא את אחרוני המורדים מהגטו הבוער, שמר עליהם ואפשר להם להתקיים ביערות ובדירות מסתור עד לתום המלחמה, לשוב לארץ ולהקים את קיבוץ לוחמי-הגטאות.

עינת וילף: בעוד יומיים ממשלת פולין תצטיין את גבורתו ותקים אנדרטה – תסיר את הלוט מעל אנדרטה ברחוב – מעל בור הביוב שממנו יצאו הלוחמים.

עינת וילף: חשוב שגם פה, במדינת ישראל, ולא רק הפולנים, יזכרו וידעו להוקיר את הגבורה של הלוחמים, את הלוחמים שעוד נותרו בחיים, ונזכור עוד שהרבה מהגבורה הזאת היתה תוצאה של היותם חניכי התנועות הציוניות – רעיונות שנתנו להם את האומץ ואת הגבורה להילחם.

עינת וילף: חשוב שהיום אנחנו, במדינת ישראל, יחד עם ממשלת פולין, נכיר תודה לשמחה קז'יק רותם, שהציל את אחרוני המורדים במרד גטו ורשה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת תירוש, ואחריה – חבר הכנסת אורי אורבך.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, קהל נכבד, ובו הווטרנים היקרים, אני בהחלט רוצה לציין בסיפוק את המראות שראינו בכיכר הקרמלין, כאשר לא רק הצבא הרוסי צעד שם לציון שחרור אירופה מגרמניה הנאצית אלא גם צבאות בריטניה ומדינות אירופה האחרות, ובאמת כולם היו שותפים – לטעמי ולטעמם של אחרים מאוחר מדי, אבל בכל זאת היו שותפים לשחרור אירופה כולה, וכמובן היהודים שנכלאו בגטאות וחלקם הגדול הושמדו.

רונית תירוש: אין ספק שחירות היא דבר שיש עליו קונסנזוס וכולנו חפצים בכך.

רונית תירוש: אני, ברשותכם, רוצה להזכיר, בשניות שנותרו לי, את היום ה-1,416 מהיום שגלעד שליט, נשללה ממנו חירותו, והוא נמצא בכלא של אנשי טרור שאינם מוכנים אפילו לאפשר לצלב-האדום לממש זכות מינימלית לראות אותו בשביו.

רונית תירוש: אני, יחד אתכם, רוצה לאחל שכולנו נצפה בחירותו מהר, במהרה בימינו.

רונית תירוש: תודה.

ראובן ריבלין: אמן ואמן.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אורבך, ואחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, היום הוא יום שמצוין ברחבי אירופה והעולם.

אורי אורבך: אנחנו העם היהודי מחנכים ולומדים כל הזמן על שואת העם היהודי.

אורי אורבך: אני חושב שאולי בגלל שזה האפיל – אנחנו לא היינו שותפים לשמחת הניצחון, כי לנו הניצחון, לרבים מאתנו, הגיע מאוחר מדי.

אורי אורבך: אבל אני חושב שאנחנו צריכים לחנך את עצמנו בלימודי ההיסטוריה וההיסטוריה הכללית שהעולם המערבי, העולם החופשי, ניצח את החיה הנאצית; שגם אנחנו נציין את הימים האלה בתאריך הלועזי יחד עם שאר העולם ומעבר לציון ימי השואה והגבורה של העם היהודי, ונזכור שהיתה פה מלחמה של העולם החופשי – וגם העולם הקומוניסטי, יש לציין – בחיה הנאצית.

אורי אורבך: לכן, האנשים המכובדים שמתארחים כאן בכנסת, אנחנו מכירים להם תודה וטובה לא רק על מה שהם עשו למען העם היהודי אלא גם למען מה שהם עשו להצלתו של העולם החופשי, ונזכור שהמלחמה של העם היהודי היא הרבה פעמים חלק ממלחמה גדולה וחשובה של כוחות האור והטוב נגד כוחות החושך.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת מג'אדלה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני, כבר יצא לי לברך בצורה מסודרת את האורחים הנכבדים.

מוחמד ברכה: אתמול ישראל התקבלה לארגון המדינות המפותחות, ה-OECD.

מוחמד ברכה: רק לפני כמה חודשים הרגשנו בתנועה ערה בהצהרות שרי הממשלה בכל מה שקשור לשוויון וכו' וכו' על מנת לקדם את ההצטרפות של ישראל ל-OECD.

מוחמד ברכה: אני מקווה שאחרי שההצטרפות הפכה לעובדה מוגמרת, הדיבור והמעשה למען שוויון לא ייפסקו – השוויון בין יהודים לערבים, בין גברים לנשים, בין חרדים לחילונים; שאף אחד לא ינוח על זרי הדפנה – הנה השגנו, אנחנו כבר חברים במועדון היוקרתי האקסקלוסיבי הזה, ועכשיו לא צריך לעשות שום דבר.

מוחמד ברכה: אני חושב שמעכשיו יום-יום ממשלת ישראל, ממשלות ישראל, צריכות להוכיח שיש להן מקום במקום הזה.

מוחמד ברכה: אני אגיד את זה בכנות – אם היו שואלים אותי שם ב-OECD מה דעתי, הייתי אומר לעכב את קבלת ישראל עד שייעשו צעדים ממשיים.

מוחמד ברכה: אבל אם ישראל כבר התקבלה, לפחות שהצעדים הממשיים ייעשו לאחר מכן.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה, ואחריו – חברת הכנסת לוי אבקסיס.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי הכנסת, מבחינתי השמחה על ההחלטה של ה-OECD היא כפולה.

גאלב מג'אדלה: פעם אחת, שישראל מצטרפת לפורום מעורר כבוד וחשוב מאוד בעולם.

גאלב מג'אדלה: ופעם שנייה, שאולי זו הדרך גם להבטיח את צמצום הפערים, כי ב-OECD – ומאוד שמחתי לשמוע ברדיו בדרך את דבריו של ראש הממשלה.

גאלב מג'אדלה: אני רוצה לקוות, שבאותה נשימה ראש הממשלה יביא לנו את הבשורות על צמצום הפערים ועל השוויון, שהם, בין היתר, הדרך וסדר-היום של ה-OECD.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מג'אדלה, שעוד מעט יהיה סגן יושב-ראש הכנסת.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, ולאחריה – חברת הכנסת זוארץ.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אורחים נכבדים, היום הכנסת מציינת 65 שנה לניצחון של בעלות-הברית על הנאצים, על גרמניה הנאצית כמובן.

אורלי לוי אבקסיס: כהמשך מתבקש לכך הייתי רוצה לחלוק אתכם חוויית צפייה ייחודית, מרתקת ומרשימה שחוויתי ביום ראשון וגם ביום האתמול, וכנראה גם היום.

אורלי לוי אבקסיס: אני מדברת, כמובן, על תוכנית התעודה "אפוקליפסה", שמשודרת בערוץ הראשון.

אורלי לוי אבקסיס: היא בעצם מביאה לנו איזשהו מסמך נדיר ויוצא דופן של קורות מלחמת העולם השנייה, בצורה נדירה וסוחפת, ואפילו בצבע; ממש ממבט עיניהם של אותם לוחמים שלחמו את המלחמות, ממש מתוך התופת, מתוך אזור הלחימה.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת להגיד שאלה פרטים שצולמו על-ידי חיילים בריטים, רוסים, אמריקנים, והייחודי בזה הוא שאנחנו יכולים לראות את הדברים גם בצבע.

אורלי לוי אבקסיס: בתור אחת שלמדה ועשתה בתיכון חמש יחידות בהיסטוריה, וכמי שאוהבת את המקצוע הזה, הייתי רוצה להמליץ לשר החינוך להפוך את זה לחלק מתוכנית הלימודים, שכל מי שצריך לעבור, וגם להיבחן על הנושאים הללו, שיראה את זה מהמבט הזה.

אורלי לוי אבקסיס: כי זה ממחיש – – –

אברהם מיכאלי: – – –

אורלי לוי אבקסיס: אז אני שמחה מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: אבל יש פה גם עוד משהו, איזושהי אנקדוטה קטנה שחייבים להזכיר אותה.

אורלי לוי אבקסיס: בימים כאלה, כשאנחנו מדברים על חשיבותו של הערוץ הציבורי, אין יותר טוב מתוכנית שכזו, וגם מתוכניות תחקירים כמו "מבט שני" של קרן נויבך, שמביאות לנו מסמכי תעודה שלא תמיד העניינים הכלכליים הם אלה שמביאים אותם לפריים-טיים.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: באמת יש לשבח את מה שנקרא השידור הציבורי, שמוכיח בתוכניות המיוחדות שלו, בתוכניות אלה, עד כמה חשוב השידור הציבורי.

ראובן ריבלין: המסמך הזה של "אפוקליפסה" – צילומים מקוריים מ-1930 שעשו אנשים ותושבים בכל האזורים, אם זה היה באזור של רוסיה וברית-המועצות, אם היה בצרפת, אם היה באנגליה, אם היה בבלגיה ואם היה בפולין ובצ'כוסלובקיה של אז – כל הדברים האלה הם באמת מסמך מאלף, ואתמול כבר הוקרן הפרק השני, ובמשך השבוע הוא מוקרן אחד לאחד.

ראובן ריבלין: מסמך באמת חשוב ביותר.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, ולאחריה – חבר הכנסת יריב לוין.

אורית זוארץ: כבוד יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, כבוד השר, השרה, אני רוצה לברך את הווטרנים שנמצאים כאן, ומה שאני הולכת לקרוא באמת קשור אליהם.

אורית זוארץ: המדינה דאגה להעלות הנה עולים, גמלאים, אבל לא תמיד היא מאפשרת להם להיות מוגנים, ומה שאני אקרא זה פנייה של אזרח, גמלאי, שפנה אלי.

אורית זוארץ: בסוף השבוע שחלף נרצח קשיש בן 89 במהלך שוד, כאשר שני שודדים נכנסו לביתו בתל-אביב, ניסו לחסום את פיו ואת פיה של אשתו, וכשצעקו, ירו בקשיש.

אורית זוארץ: הוא נפצע פצעים אנושים ומת מפצעיו בבית-החולים – וכאן אני שולחת נחמה למשפחה.

אורית זוארץ: התופעה היא לא חדשה.

אורית זוארץ: זה לא דבר שקרה רק היום, גם לא רק אתמול.

אורית זוארץ: פשוט התרגלנו אליה, עד שאיננו רואים אותה.

אורית זוארץ: אנו מרגישים בה רק כשהיא מכה בנו פעם נוספת בכל עוצמתה.

אורית זוארץ: מכת האלימות מגיעה בארץ לשיאים חדשים מדי יום והפכה לחלק בלתי נפרד מתרבותנו.

אורית זוארץ: מדי יום אנו שומעים על תקיפות אלימות של אנשים, על קטטות ברחוב, דקירות ויריות, והיד על ההדק הפכה להיות קלה.

אורית זוארץ: קשישים רבים הם קהל היעד של אחת מתופעות הפשע החמורות ביותר: אלימות נגד קשישים חסרי ישע.

אורית זוארץ: כנבחרי ציבור מוטלת עלינו אחריות לפנות ולדרוש מכל הגורמים האחראים על הנושא לעשות כל שביכולתנו להקטנת התופעה המדאיגה.

אורית זוארץ: אין ספק שמיגור הפשעים אינו משימה קלה.

אורית זוארץ: אני קוראת לשר לביטחון פנים ולשר החינוך לפעול, תוך שיתוף כל הגורמים, למען שלומם וביטחונם של תושבי המדינה בכללם ושלומם של הקשישים בפרט.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת זוארץ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יריב לוין, ולאחריו – חבר הכנסת זאביק בוים.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, חזרתי לפני כחצי שעה מסיור שחברת הכנסת מירי רגב ואני קיימנו בעיר-דוד וב"בית יהונתן".

יריב לוין: זו הזדמנות נוספת לשלוח ברכה חמה ונאמנה למתיישבים, שעושים שם עבודה חשובה מאוד, אבל גם לומר לעצמנו: ישנה טבעת הולכת ומתהדקת של בנייה ערבית בלתי חוקית באזורים האלה, שהתכלית שלה איננה ליצור פתרונות דיור אלא לנסות ליצור חלוקה דה-פקטו של ירושלים.

יריב לוין: הגיע הזמן שרשויות אכיפת החוק במדינת ישראל ינהגו באופן שוויוני ולא סלקטיבי, ובמקום לעסוק באטימה של בית יהודי אחד יטפלו במאות הבתים הערביים סביבו, הבלתי-חוקיים, יהרסו אותם, ובכך ישמרו גם על שלטון החוק וגם על אחדות ירושלים.

ראובן ריבלין: למה אחדות ירושלים?

ראובן ריבלין: של כל תושביה.

יריב לוין: – – –

ראובן ריבלין: זה בטוח.

ראובן ריבלין: אנחנו מדינת חוק.

יריב לוין: – – –

ראובן ריבלין: ירושלים היא בירת ישראל, מדינת ישראל, שבה חיים יהודים וערבים ונוצרים וכו'.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זאב בוים, בבקשה, ולאחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

ראובן ריבלין: בבקשה.

זאב בוים: אדוני היושב-ראש, אנחנו עוד לא סיימנו את חשבון הנפש הלאומי שאנחנו נוהגים לעשות מאז חודש ניסן, פסח, יציאת מצרים, התהוותו של עם, דרך השואה והגבורה ועד ליום הזיכרון לחללי מערכות ישראל והקמת המדינה, יום העצמאות, ועוד לפנינו יום ירושלים מחר, ובתוך זה לציין את הסבל המיוחד של עולי אתיופיה במבצעים, בכמיהה שלהם לירושלים.

זאב בוים: כל חשבון הנפש הלאומי הזה, בתוכו אנחנו משבצים אירוע שהוא אירוע הניצחון הגדול של העולם החופשי על גרמניה הנאצית.

זאב בוים: ברור שזה אירוע שיש לו משמעות אנושית רחבה כללית, אבל בתוכו – תרומתו של העם היהודי בגבורה, במלחמה.

זאב בוים: נמצאים פה הווטרנים, חיילים לוחמים בצבאות בעלות-הברית, הצבא האדום והצבא האמריקני, הבריטי, הצרפתי, יהודים שנרתמו בכל מקום למאמץ האנושי הזה להדביר את החיה הנאצית.

זאב בוים: לכן אנחנו מברכים פה את הווטרנים שהתכנסו כאן, שחסמו בגופם והביאו לניצחון הזה, שהיה ניצחון גדול של העולם החופשי על העולם העריץ הפאשיסטי.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת בוים.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת חנין זועבי, ואחריה – חבר הכנסת מיכאלי.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, בצל האווירה הכללית, דיקן הסטודנטים באוניברסיטת חיפה מנסה, ויש לומר מצליח, להגביל את פעילויותיהם החברתיות והתרבותיות והפוליטיות של תאי הסטודנטים הערבים.

חנין זועבי: רק לפני כמה חודשים הדיקן החליט על העברת מקום הצבת תאי הסטודנטים מהרחבה המרכזית באוניברסיטה למקום אחר, שאינו נגיש לסטודנטים.

חנין זועבי: תאי הסטודנטים הערבים התנגדו להחלטה זו ובחרו להפיץ כרוז נגדה, המיועד לכל הסטודנטים.

חנין זועבי: אלא שהדיקן, לאחר שבועיים של עיכוב אישור הפצת הכרוז, סירב לאשר את הפצתו.

חנין זועבי: הדיקן טען בפגישה עם נציגי תאי הסטודנטים שהם אינם מייצגים את הסטודנטים הערבים, אף שנבחרו על-ידם; טענה שמזכירה טענה דומה כלפי נציגים אחרים של החברה הערבית.

חנין זועבי: הוא טען גם כי הם יורקים לבאר שממנה שותים, גם כן טענה ידועה בגרסאות שונות.

חנין זועבי: נודע לי גם כן כי הנהלת האוניברסיטה ביטלה אתמול בערב אירוע מתוכנן על-ידי תא "אקראא", וזאת לאחר שהאישור לאירוע התקבל לפני חמישה ימים.

חנין זועבי: על-פי הנמסר לסטודנטים, האירוע התבטל מאחר ששיח' כמאל ח'טיב, אחד הנואמים באירוע, מסית נגד מדינת ישראל וכי נשקפת סכנה לחיי הסטודנטים.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, אין זה מכובד, ואני חושבת שאין זה דמוקרטי, למוסד אקדמי, וגם לפרלמנט, להתייחס לביקורת פוליטית כאל הסתה נגד המדינה.

חנין זועבי: זה יכול להתאים למוסדות אקדמיים ולפרלמנט אנטי-דמוקרטיים, בלשון המעטה, ששמים את האידיאולוגיה מעל לאדם ומעל לזכויותיו.

תודה רבה.

חבר הכנסת מיכאלי, ולאחריו – חבר הכנסת גנאים.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ראשית כול, אני רוצה באמת לברך את האורחים החשובים שנמצאים פה היום.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, זה כבוד גדול לנו ככנסת לארח את אותם גיבורי מלחמה, שניצחו בסוף את החיה הנאצית, יחד עם כוחות הברית.

אברהם מיכאלי: לצערנו, במדינת ישראל, עד לשנים האחרונות, כנראה לא חשבו מספיק איך לתת הוקרה לגיבורים האלה שנמצאים אתנו היום, ורובם מעל גיל לא צעיר.

אברהם מיכאלי: צריך להוקיר אותם וצריך ללמוד את המורשת שהם הנחילו במלחמה שלהם לעם ישראל.

אברהם מיכאלי: שמחתי היום לשמוע בוועדת העלייה והקליטה שמשרד החינוך כבר הכין תוכנית מפורטת בעניין הזה, ואני מקווה שבני-הנוער גם ילמדו את ההיסטוריה הזאת של עם ישראל.

אברהם מיכאלי: אני רוצה להוקיר את השרה, הגברת סופה לנדבר, שארגנה ביומיים האחרונים באמת טקסים מיוחדים לכבוד אותם וטרנים.

אברהם מיכאלי: מיום ראשון עד עכשיו קיימנו כמה וכמה טקסים.

אברהם מיכאלי: היום ישיבת ועדת הקליטה המיוחדת הוקדשה גם לעניין הזה, ובאמת זה לכבודנו, לכבוד הכנסת.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אני גם רוצה לציין את ערב יום ירושלים.

אברהם מיכאלי: אנחנו עומדים היום לקראת כ"ח באייר, בעוד כמה שעות, ואני רוצה שנזכור את ירושלים.

אברהם מיכאלי: "עומדות היו רגלינו בשעריך ירושלם.

אברהם מיכאלי: ירושלם הבנויה כעיר שחברה לה יחדו", "שאלו שלום ירושלם ישליו אהביך.

אברהם מיכאלי: יהי שלום בחילך שלוה בארמנותיך" – ושנהיה שומרים על כבוד ירושלים, ושלא נשכח את ירושלים לעד ולעולמי עולמים.

תודה רבה.

ירושלים לא צריכה רק דברי נביאים, אלא גם עשייה ולובי מעשי, שיאחד אותה הלכה למעשה.

רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת גנאים, ולאחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תחילה אני מברך על עצם קיום היום הזה לציון הניצחון על גרמניה הנאצית.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, יש חקלאי מסח'נין בשם אבו עלי, סעיד עלי גנאים – גם הוא גנאים.

מסעוד גנאים: הוא חקלאי שעבד עשרות שנים באדמות יהודים וביישובים יהודיים בעמק החולה, כמו איילת-השחר, ראש-פינה.

מסעוד גנאים: אבו עלי העז לפני כמה שנים וקנה כמה דונמים אדמה פרטית מיהודים באזור ראש-פינה.

מסעוד גנאים: ומאז, אש גיהינום נפתחה עליו.

מסעוד גנאים: פתאום אבו עלי, שעבד באדמה והיה פלאח צייתן באדמתם של היהודים, מצא את עצמו סוכן סעודי, פעם, קטארי פעם שנייה, סוכן של "חיזבאללה", והכסף שהוא קנה בו הוא ממדינות עוינות ואויבי ישראל.

מסעוד גנאים: כל זה כי מסלול הקנייה והרכישה של האדמות השתבש קצת, ושינה כיוון, שהוא מאוד מזערי.

מסעוד גנאים: כל ה"עליהום" על אבו עלי, וההתקפות, ההשמצות וההסתה, זה כי יש כאלה במדינה, והם הרוב, שחושבים שקניית האדמות היא חד-סטרית, מהערבים ליהודים, ואינה דו-סטרית.

מסעוד גנאים: כאילו לא מספיק שכל אדמות הערבים הופקעו על-ידי המדינה.

מסעוד גנאים: תודה.

תודה רבה.

ברוך השם, אצלנו אין חוק שמטיל עונש מוות על מי שמוכר לערבי אזרח ישראל את האדמה, והקנייה שלו היא קנייה חוקית לעילא ולעילא.

בבקשה, חבר הכנסת נחמן שי.

חנין זועבי: תמיד יש לך – – –

כן, כן.

בכל זאת לא, כי אני יודע שאנחנו עתידים להיות בח'ליפות האסלאמית, אז אני רציתי רק לומר לכם שאצלנו, לעת עתה – לעת עתה אין פסק-דין כזה.

יכולה להיות ביקורת, יכולה להיות ביקורת מהצד הזה, יכולה להיות ביקורת מהצד הזה, אבל אצלנו – – –

מיכאל בן-ארי: – – –

עפו אגבאריה: – – –

חנין זועבי: – – –

אצלנו, יכול להיות שזה בתורת הציונות, אבל זה לא בתורה היהודית.

בבקשה, חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: תודה, אדוני היושב-ראש.

רבותי, כל הדברים – חבר הכנסת כץ, חבר הכנסת עפו אגבאריה.

עוד רגע אתה – חבר הכנסת אגבאריה.

מיכאל בן-ארי: – – –

אבל אסור לו לחשוב או לחלום?

יש כאלה שחולמים על כל מיני דברים.

כל אחד רשאי, במדינה דמוקרטית, לחלום את חלומו, ובלבד שהוא לא פוגע בדמוקרטיה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, השר הראשון בח'ליפות.

בבקשה.

חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הייתי לאחרונה ימים אחדים בארצות-הברית, הסתובבתי בקהילות והתרשמתי משני נושאים וחשבתי שכדאי לחלוק זאת אתכם.

נחמן שי: דאגה – יהודים דואגים מטבעם, וזה בסדר גמור – דאגה אחת שלהם מופנית אל היחסים בין ארצות-הברית לבין ישראל, ולהם זה חשוב במיוחד, מפני שזה מעורר בצורה גלויה או סמויה את הדילמה של נאמנות כפולה, שהם מאמינים שלא קיימת ושאסור שתעלה על סדר-היום; אבל הם בהחלט מרגישים שנוצרו בין ממשלת ישראל לבין הממשל האמריקני חיכוך ושיבוש ביחסים, ואני אומר את זה כי כדאי שגם ממשלת ישראל, שמנווטת את מדיניות החוץ שלנו בצורה כזו או אחרת, תזכור את זה.

נחמן שי: הדבר השני שהם ביקשו, ואני הבטחתי להביא אותו אל הבית הזה, זה נושא הגיור.

נחמן שי: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, אתם יודעים, חברי, שהגיור הוא סוגיה מרכזית.

נחמן שי: הרבה שנים לא נגענו בעניין של הגיור, מפני שהבנו שזה אומר דברים אחרים ליהודים אחרים במקומות אחרים.

נחמן שי: גם הקהל הטוב שיושב פה מסביב מכיר את הסוגיה הזאת, ומי שיתחיל לחפור בשורשים ובשורשי השורשים, יתחיל להטיל דופי גם – אולי לא ביהדותם, אבל ביהדות קרוביהם וקרובי קרוביהם, דבר שהוא לחלוטין לא מקובל.

נחמן שי: מה שאמר לי בשעתו אריאל שרון, כשהיינו באים אליו עם הפנייה הזאת של יהדות ארצות-הברית, הוא אמר: יש מספיק צרות לעם ישראל בימים האלה, וכנראה גם לימים הבאים.

נחמן שי: לא נעסוק בנושא הגיור.

נחמן שי: ולכן, אני מביא גם בפניך ובפניכם את הפנייה הזאת.

נחמן שי: בואו נניח היום לנושא הגיור, באמת אין לו מקום, ולא ראוי שיפלג בין עם ישראל פה ושם.

חבר הכנסת נחמן שי, היו פניות רבות אלי.

הכנסת תמלא את תפקידה.

הממשלה תחליט אם היא רוצה לחזור, הכנסת גם תצביע.

תרצה, תצביע בעד, תרצה, תצביע נגד.

אנחנו נקיים דיון ממצה בוועדות.

דיון ממצה.

אני רואה את ועדות הכנסת יותר ויותר לא אומרות "אמן" על כל החלטות הממשלה.

אבל לא מפסיקים את עבודת הכנסת, אלא אם כן הממשלה מבקשת להשעות את ההצעה משום שהיא מבקשת לחזור בה.

לא רוצה לחזור בה – הכנסת תביע את דעתה בהצבעתה.

חבר הכנסת אורי אריאל, ולאחריו – חבר הכנסת זחאלקה.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אדוני היושב-ראש, כמנהגנו נזכיר שבעוד 139 ימים יהיה יום חג.

אורי אריאל: זה יהיה בי"ט בתשרי, 26 בספטמבר.

אורי אריאל: חברי הכנסת, בטח כל אחד מהם יבחר לו אחד מהיישובים ביהודה ושומרון לבוא אליו ולהצטרף לחגיגת הבנייה, שכן אז נגמר הצו.

אורי אריאל: כולם יהיו שם, כולנו נבנה בעזרת השם.

אורי אריאל: מכאן נעבור לבניין ירושלים, שהרי גם בירושלים, מכובדי חבר הכנסת יריב לוין, מכובדי יושב-ראש הכנסת, לא בונים.

אורי אריאל: נאמר את האמת, לא נכחד; אמר את זה השר אריאל אטיאס, שממונה על מינהל מקרקעי ישראל.

אורי אריאל: אנחנו נשיר לירושלים, נחגוג עם ירושלים ונדרוש בשלום ירושלים.

אורי אריאל: אני קורא מפה לראש הממשלה: נתניהו, בנה.

אורי אריאל: בנה את ירושלים.

אורי אריאל: אל תרים את ידך על עיר הקודש.

אורי אריאל: ואני מסיים בהצדעה לאחינו הווטרנים, לוחמי החופש, שהורידו את המפלצת הנאצית מעל העולם החופשי.

אורי אריאל: תודה רבה לכם.

תודה רבה.

תודה רבה לחבר הכנסת אורי אריאל.

חבר הכנסת זחאלקה, ולאחריו – חבר הכנסת בן-סימון.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מעצרם של ד"ר עומר סעיד ואמיר מח'ול הוא מעשה של רדיפה פוליטית.

ג'מאל זחאלקה: יש כאן ניסיון לתת לפעילות פוליטית לגיטימית ממד פלילי או ממד ביטחוני, וזו בדיוק הרדיפה הפוליטית.

ג'מאל זחאלקה: זה צעד פוליטי, המניע פוליטי והמטרה פוליטית.

ג'מאל זחאלקה: המטרה היא לא רק אמיר ועומר, אלא כלל הציבור הערבי, שמנסים להכניס אותו לגטו פוליטי.

רונית תירוש: – – –

ג'מאל זחאלקה: עשו את זה בעבר, ניסו את זה בעבר, זה נכשל.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו נכשיל את זה – –

אורי אריאל: – – –

ג'מאל זחאלקה: – – גם הפעם.

ג'מאל זחאלקה: – – –

חבר הכנסת אורי אריאל, לא להפריע לחבר הכנסת זחאלקה.

אורי אריאל: – – –

חבר הכנסת אורי אריאל, אני לא ראיתי שחבר הכנסת זחאלקה הפריע לך, חלילה.

עפו אגבאריה: – – –

אריה אלדד: – – –

חבר הכנסת אלדד, אתה מקבל את כל הדקה מהתחלה.

אורי אריאל: – – –

חבר הכנסת אורי אריאל.

חבר הכנסת עפו אגבאריה, אני מבקש.

חבר הכנסת אריאל, אין בנאומים בני דקה – – –

עפו אגבאריה: – – –

חבר הכנסת אגבאריה.

חבר הכנסת אגבאריה, אתה רוצה, אני אלך כדי לא להפריע לכם לדבר.

אני מבקש מכם עכשיו.

אין הפרעות בנאומים בני דקה.

חבר הכנסת זחאלקה, אתה מתחיל את הדקה עכשיו.

בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, הגטו הפוליטי שניסו להכניס אותנו אליו, אנחנו פרצנו את חומותיו, ואנחנו לא נחזור בנו מהדבר הזה.

ג'מאל זחאלקה: הציבור הערבי, כל המפלגות, כל המנהיגות הערבית, בחר בחירה אסטרטגית ברורה וחד-משמעית של פעילות פוליטית לגיטימית במסגרת החוק.

ג'מאל זחאלקה: זה בסיס הפעילות שלנו, ובכלל זה מר אמיר מח'ול, שהוא מנכ"ל רשת העמותות הערבית "אתיג'אה", וגם מר עומר סעיד, שהוא חבר בתנועת בל"ד.

ג'מאל זחאלקה: הניסיון לתת לפעילות הפוליטית שלנו ממד ביטחוני ייכשל, כי אנחנו ממשיכים במאבק שלנו ללא לאות.

ג'מאל זחאלקה: אני קורא לשחרר גם את עומר סעיד וגם את אמיר מח'ול ולהפסיק את שלטון השב"כ, שלטון המשטרה, שלטון כוחות הדיכוי – –

ראובן ריבלין: תודה.

ג'מאל זחאלקה: – – ושלטון החושך.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

רוני בר-און: שיעשו עסקה.

רוני בר-און: שיחזירו את בשארה וייתנו להם את מח'ול.

ראובן ריבלין: לא לקרוא קריאות ביניים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אמרתי שהבא אחריו הוא חבר הכנסת בן-סימון, ואחריו – חבר הכנסת בן-ארי.

רוני בר-און: תביאו את בשארה, תקבלו את מח'ול.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה רגע לחלוק כבוד – –

ג'מאל זחאלקה: קח את חברון ותביא את – – –

רוני בר-און: בשמחה.

דניאל בן-סימון: – – לשני אירועים היום: הראשון הוא האנשים שיושבים מאחורינו, שרשמו פרק מפואר בהיסטוריה וראוי שהוא יירשם בדפים הפתוחים של ההיסטוריה הישראלית, וטוב שהיא עדיין פתוחה.

דניאל בן-סימון: יש מקום להרבה מאוד סיפורי גבורה, והסיפור שלהם הוא אחד מהם; ולציין גם כן, מכיוון שזה יום הסטודנט הלאומי, את השינוי הענק שהתחולל במעמד של הסטודנט מהמעבר הזה מאוניברסיטה למכללות אזוריות, ששינו את כל הנוף הפריפריאלי בישראל; איפה שקמה מכללה היא הרימה את היישוב, היא שינתה דרכי חיים.

דניאל בן-סימון: במובן הזה, זו חגיגה כפולה.

דניאל בן-סימון: באתי לציין את החג הזה גם לסטודנטים וגם לווטרנים.

דניאל בן-סימון: תודה רבה לכם.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי הוא הדובר אחרי חבר הכנסת בן-סימון.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה, אחריו – חבר הכנסת אלדד, ואחרון הדוברים הוא חבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, פרשת השבוע שלנו, פרשת במדבר, המתארת את המסע המהיר והמאורגן של עם ישראל לארץ-ישראל במדבר, מתארת גם את פירוק המשכן והרכבתו, והפסוק החותם את הפרשה אומר: "ולא יבאו לראות כבלע את הקדש ומתו" – פסוק מאוד מוזר ומאוד תמוה, שפרשני ימי-הביניים ניסו לתאר אותו ולהסביר אותו בצורות ובאופנים שונים.

מיכאל בן-ארי: לפני כ-65 שנה התגלה במדבר יהודה ספר נפלא שנכתב לפני קצת יותר מ-2,000 שנה, שנקרא "מגילת המקדש".

מיכאל בן-ארי: ההדיר אותו אחד מחברי הכנסת, הרמטכ"ל השני של מדינת ישראל, יגאל ידין.

מיכאל בן-ארי: שם אנחנו מוצאים כתוב באופן הזה: "ועשית חיל סביב למקדש רחב מאה באמה אשר יהיה מבדיל בין מקדש הקודש לעיר ולא יהיו באים בלע אל תוך מקדשי", כשהפירוש פה של "בלע" הוא שלא יבואו באופן פתאומי.

מיכאל בן-ארי: יש כאן תיאור של אחד מתחומי המקדש שהקיף את המקדש, מין סוג של רצועת ביטחון, שמנע מזרים להיכנס, והוא מתואר בספרו של יוסף בן מתתיהו ובממצא ארכיאולוגי קשיח – באנו עכשיו מחפירות ארכיאולוגיות – שנמצא ברחוב שיורד משער האריות: על קיר של בית-ספר כתוב "הזר אל ייכנס פנימה".

מיכאל בן-ארי: מה טוב להזכיר את ימי המקדש, את הכבוד הגדול שהיה לעם ישראל ולאומות העולם.

מיכאל בן-ארי: גם לרומאים, שאומרים: "אנחנו ציווינו שאיש זר לא ייכנס פנימה.

מיכאל בן-ארי: רק יהודים ייכנסו פנימה".

מיכאל בן-ארי: לצערנו הרב, כ-43 שנים אחרי שחרורו של הר-הבית, עדיין יהודים נשארים בחוץ וזרים נכנסים פנימה.

מיכאל בן-ארי: אני מציע שיעצרו את זחאלקה, ואז אנחנו גם נפתור את הבעיה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, תודה רבה.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת עפו אגבאריה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת אריה אלדד.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מברך על זה שהתחילו לחגוג במדינת ישראל גם את יום הניצחון על הפאשיזם, למרות שהיה צריך לעשות את זה לפני הרבה שנים, ואנחנו עשינו את זה.

עפו אגבאריה: דבר שני, אני רוצה לברך את הווטרנים שהגיעו היום לכאן.

עפו אגבאריה: אבל אני רוצה לציין שמלחמת העולם התחילה ב-1939 והיא היתה מברלין ומזרחה, והחזית המערבית נפתחה רק ב-1943.

עפו אגבאריה: אני חושב שהיות שהיום שר החינוך יהיה פה בנוכחות מסיבית, אני רוצה לפנות אליו – צריך לתקן את העוול ההיסטורי שנעשה לאנשים האלה; האנשים האלה שנתנו את מרבית הכוח שלהם והם היו הגורם המכריע בניצחון במלחמה הזאת – שיוכר שזה העם הסובייטי על כל העמים שלו.

עפו אגבאריה: כל העם הסובייטי – –

ראובן ריבלין: ברית-המועצות.

עפו אגבאריה: – – ברית-המועצות על כל העמים שלה – –

ראובן ריבלין: לא כל מי שהיה בברית-המועצות היה סובייטי.

עפו אגבאריה: – – הם שניצחו באופן חוקי את המלחמה.

עפו אגבאריה: אני מבקש שזה באמת יהיה.

עפו אגבאריה: דבר שני – אני רוצה להגיד כמה מלים ברוסית.

ראובן ריבלין: לא, אתה בנאום בן דקה.

ראובן ריבלין: אנחנו נסתפק בנאום הראשון.

ראובן ריבלין: ביום שלישי הבא תזמין את כולם.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

עפו אגבאריה: אני רוצה להגיד להם ברוסית – – –

ראובן ריבלין: לא, אתה לא יכול.

ראובן ריבלין: או בערבית או בעברית.

עפו אגבאריה: למה?

עפו אגבאריה: ברוסית אסור?

ראובן ריבלין: לא אסור.

ראובן ריבלין: שתי השפות הרשמיות בכנסת ישראל הן – אתה יכול לומר משפט קצר עד שאני אפסיק אותך.

עפו אגבאריה: קצר?

עפו אגבאריה: אמרתי.

עפו אגבאריה: (אומר דברים בשפה הרוסית.

עפו אגבאריה: )

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, לא.

ראובן ריבלין: לא מוחאים כפיים בכנסת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, מספר שנים די רב הכנסת מציינת את יום ה-9 במאי, אם לא באותו יום אז באותו שבוע, ואנחנו מציינים את יום הניצחון על הפאשיזם, גם בעזרת הקומוניזם, כיום מיוחד במינו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלדד, בבקשה.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, כפי שהזכיר חברי חבר הכנסת אריאל, בעוד 188 יום מסתיימת ההקפאה, כפי שהבטיחו ראש הממשלה ומרבית שריו.

אריה אלדד: בעוד 188 יום מתחילים בתנופת בנייה ביהודה ושומרון.

אריה אלדד: אני ממליץ לחברי הכנסת להשקיע בחומרי בניין, בברזל, במלט ובכל מה שנחוץ.

אריה אלדד: המחירים יעלו בגלל העלייה בביקוש.

אריה אלדד: בהזדמנות זו אני מבקש לדווח לחברי הכנסת שמצאתי מסמר ברזל, והוא טרם תוארך.

אריה אלדד: אנחנו חוזרים עכשיו, שמונה חברי כנסת, מסינון העפר שהוצא מהר-הבית על-ידי 400 משאיות ווקף שהרסו עתיקות באופן יזום, במזיד, ניסו להשמיד את עברנו.

אריה אלדד: עשרות אלפי אנשים השתתפו עד כה בסינון הממצאים מהר-הבית בעמק-צורים.

אריה אלדד: תלכו.

אריה אלדד: אין לזה שום דבר מקביל – לנגוע בממצאים מהר-הבית, לזהות אותם ולהניח אותם לאור השמש.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אלדד.

ראובן ריבלין: אחרון הדוברים בנאומים בני דקה, חבר הכנסת מולה, בבקשה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מחר אנחנו עולים אל ירושלים עוד פעם לחגוג את יום ירושלים.

שלמה מולה: אנחנו קיימנו היום, בשדולה למען ירושלים, דיון על אופיה ותרבותה של ירושלים, על העתיד של ירושלים; לא על הסכסוך שבה, אלא על עתידה היהודי של ירושלים.

שלמה מולה: אנחנו מדברים על אופיה, על העוני שבה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, ממשלות ישראל מבטיחות מדורי-דורות שיסייעו לירושלים, אבל אלה שבאו אליה מרחוק-רחוק, ואף ברגל – אנחנו לא רואים שהממשלות משקיעות מספיק כספים.

שלמה מולה: אנחנו לא רואים שהחינוך הממלכתי מתחזק והעוני מתרחק מאתנו.

שלמה מולה: אני מקווה, דווקא ירושלים המאוחדת, שמאחדת את הבית הזה – אנחנו יחד כולנו נוציא אותה מהעוני שלה, שתהיה ירושלים של מעלה-מעלה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: תמו נאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: אני מודה לכל חברי הכנסת, 24 במספר, שהשתתפו בנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את יושב-ראש ועדת הכנסת, על מנת להכריז על בחירתו של אחד מחברינו לסגן יושב-ראש הכנסת.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: בהתאם לקבוע בתקנון כמובן.

ראובן ריבלין: ומייד לאחר מכן נעבור לציון יום הניצחון על כוחות הרשע.

): אדוני היושב-ראש, כבוד המשנה לראש הממשלה וכבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את המלצתה של ועדת הכנסת, שכמובן, אדוני, מחייבת הצבעה ואישור כאן של המליאה.

ראובן ריבלין: מחייב הצבעה, אז אנחנו נצביע מייד.

): בוודאי.

): עם התפטרותה של חברת הכנסת לשעבר והשרה לשעבר יולי תמיר, התפנה מקומה בנשיאות הכנסת.

): נשיאות הכנסת הנוכחית מונה תשעה חברים – תשעה סגנים ליושב-ראש, ולמעשה עשרה, בראשה יושב-ראש הכנסת עצמו – כאשר הכוונה היתה לאפשר הקמת נשיאות רחבה, שיש בה ייצוג רחב של הסיעות השונות.

): כתוצאה מהתפטרותה של חברת הכנסת לשעבר תמיר, נותרה סיעת העבודה, שהיא בת 13 חברי כנסת, ללא נציג בנשיאות, ולכן מן הראוי ומן הדין שגם סיעת העבודה תוכל להיות מיוצגת ויתאפשר לה לבחור או למנות נציג מטעמה.

): סיעת העבודה הודיעה לוועדת הכנסת כי המועמד מטעמה לכהן כסגן יושב-ראש הכנסת הוא חבר הכנסת והשר לשעבר גאלב מג'אדלה.

): בהתאם לסעיף 2(א) לתקנון הכנסת החליטה ועדת הכנסת להמליץ לכנסת לבחור בחבר הכנסת מג'אדלה לכהן כסגן ליושב-ראש הכנסת.

): ועל כן אני מבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

ראובן ריבלין: תודה רבה, רבותי, הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת מחייבת הצבעה, לכן אני מזמין את חברי הכנסת, מאפשר ליושב-ראש הוועדה להגיע למקומו ומאפשר לחברי הכנסת להביא את דעתם על-ידי הצבעה.

ראובן ריבלין: מי בעד, מי נגד, מינוי של חברנו, השר לשעבר וחבר הכנסת גאלב מג'אדלה, לתפקיד סגן יושב-ראש הכנסת מטעמה ועל-פי המלצתה של מפלגת העבודה בוועדת הכנסת – יצביע.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: בבקשה להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת ועדת הכנסת – 28 נגד – 2 נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת לבחור את חבר הכנסת גאלב מג'אדלה לסגן ליושב-ראש הכנסת נתקבלה.

ראובן ריבלין: 28 בעד, שניים נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהודעת ועדת הכנסת אושרה, וכתוצאה מכך אני מברך את חברנו, חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, השר לשעבר, על התמנותו לסגן יושב-ראש הכנסת בכנסת השמונה-עשרה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, רבותי.

ראובן ריבלין: אדוני ומכובדי ראש הממשלה בנימין נתניהו, גברתי יושבת-ראש האופוזיציה חברת הכנסת ציפי לבני, חברי הממשלה, אדוני המשנה לראש הממשלה, חברי הכנסת וחברות הכנסת, חברי הנהלת "יד-ושם", חברי העמותה הפרלמנטרית לזכר השואה וסיוע לניצוליה, נציגי המשרד לקליטת העלייה, ואחרונים יקרים – ותיקי מלחמת העולם השנייה מכל הארגונים, אורחות ואורחים יקרים; האורחים הנמצאים אתנו כאן, חברי הכנסת, ותיקי הלוחמים נגד הנאצים במלחמת העולם השנייה, הפרטיזנים ולוחמי המחתרות, כולם, ברוכים תהיו.

ראובן ריבלין: כמדי שנה במעמד זה אנו מקבלים את פניכם היום בחיבה ובהערצה גלויה – ביום שבו אנו מציינים מלאות 65 שנים לניצחון על גרמניה הנאצית.

ראובן ריבלין: מכובדי, בשנת 1936, שלוש שנים לאחר הקמת הרייך השלישי, זכתה ברלין בכבוד מלכים כאשר אירחה בשטחה את האולימפיאדה, לראשונה כאירוע ספורט עולמי.

ראובן ריבלין: נפילת רפובליקת ויימאר ועליית הנאצים לשלטון גרמו אומנם לפקפוקים והיסוסים מסוימים בקרב מדינות המערב אם לשתף פעולה עם משטר שסימל יותר מכול את הרודנות, את הטוטליטריות והפאשיזם, אך לבסוף גברו שיקולים "הגיוניים" אחרים, ואף מדינה, אף מדינה לא החרימה את גרמניה הנאצית.

ראובן ריבלין: כפי שכולנו יודעים, האולימפיאדה התקיימה והיא היתה גם למפגן תעמולה גרמני.

ראובן ריבלין: המשטר הנאצי ניצל את ההזדמנות עד תום והפגין, הרחק ממחנות הריכוז, את עוצמתו ואת מתינותו כביכול.

ראובן ריבלין: בחסות האולימפיאדה המשיך המשטר הנאצי, המשיך הרוע המוחלט להרוויח זמן, ואף זכה להכרה וכבוד ממי ששנים ספורות לאחר מכן יהיו קורבנותיו.

ראובן ריבלין: היום, במבט לאחור – היו לאותן מדינות שעקבו בדאגה אחרי גרמניה סיבות רבות, ואולי גם משכנעות, להעלים עין ממה שחולל הרייך השלישי ולתת לגיטימציה למשטר בעצם ההשתתפות באולימפיאדה.

ראובן ריבלין: המעצמות הדמוקרטיות הרי לא רצו להרגיז את היטלר ולדחוק אותו למעשים קיצוניים ומטורפים, המשטרים הדיקטטוריים האחרים ראו בגרמניה סמל ומופת, ואילו מדינות אחרות העדיפו לשמור על נייטרליות, לשבת על הגדר, ולהמתין ולראות לאן נושבת הרוח.

ראובן ריבלין: מה שברור היום הוא שהלקח לא נלמד במלוא עוצמתו וחריפותו.

ראובן ריבלין: כיום חוזרות מדינות בעולם החופשי על אותה הטעות, והנימוקים נשמעים דומים להפליא: אף מדינה איננה רוצה להרגיז את הרודן התורן; אף מדינה אינה רוצה לדחוק אותו למעשים קיצוניים; אף מדינה אינה רוצה לפעול באופן אמיתי ואפקטיבי, מחשש שזה יפגע בנתיני המדינה במקום במשטר; ועוד כהנה וכהנה תגובות רפות, שמזכירות את אותם נימוקים "הגיוניים" שנשמעו סביב אולימפיאדת ברלין.

ראובן ריבלין: חמור מכך, גם היום מבקש המשטר האירני להפגין את עוצמתו ואת חוסנו בוועידות ובכינוסים בין-לאומיים תחת מעטה של מתינות וסובלנות לכאורה, בדיוק כפי שהפגינה גרמניה של היטלר באמצעות אולימפיאדת ברלין.

ראובן ריבלין: והנה גם היום עדיין ישנן מדינות שהכריעו שעדיף ליטול חלק ב"אולימפיאדות" הללו, ובכך לתת לפאשיזם של 2010 הכרה ולגיטימציה במקום לדחוק אותו לפינה.

ראובן ריבלין: עדיין ישנן דמוקרטיות, כמו רוסיה ומדינות אחרות באירופה, שמראות לכולנו שהן לא למדו מאומה אפילו מהכוויות והפצעים שלהן עצמן, שאותם ספגו רק לפני 65 שנים, בריקוד דומה עם השטן הנאצי.

ראובן ריבלין: היום, 65 שנים אחרי, אסור, אסור לעולם החופשי לחזור על אותה טעות, אסור למדינות שמובילות את המאבק נגד הרוע הצרוף של היום לתת הכרה עקיפה למעשיה של טהרן, אסור להן להתעלם מקולה של ההיסטוריה ומהפצעים שטרם הגלידו ב-65 השנים האחרונות, מאז הוכרעה המערכה נגד הצורר הנאצי.

ראובן ריבלין: היום, למרבה הצער, מקבל המשטר בטהרן הכרה ולגיטימציה מסוג אחר, בדמותן של רמיזות מצד מדינות בעולם החופשי שעל ישראל להתרגל למציאות עולמית חדשה, מציאות שבה מחזיק משטר האייטולות הפונדמנטליסטי בנשק להשמדה המונית.

ראובן ריבלין: אם אכן כך יקרה, ואם אכן ייעשה חלילה שימוש בנשק כזה כלפי אחת ממדינות העולם, אזי יהיו הלקחים ההיסטוריים והמוסריים של מלחמת העולם השנייה נכונים ורלוונטיים בדיוק באותה מידה גם לטרגדיה אפשרית כזאת, חס וחלילה, בתקווה שלא תקרה לעולם.

ראובן ריבלין: תפקידנו כיהודים וכישראלים יהיה אז, בדיוק כמו עכשיו, להזכיר לעולם ולדורות הבאים מי היה לצדם של בני האור מן הרגע הראשון, ומי כרת ברית עם בני החושך, כשנדמה היה לו שיועיל לו הדבר; מי רקד עם השטן ומי נלחם בו מהרגע הראשון, מי שיתף פעולה ומי נמנע משיתוף פעולה, מי ישב על הגדר והמתין ומי צפה את הסכנה ונחלץ נגדה.

ראובן ריבלין: מכובדי, ב-22 ביוני 1941 נשא מולוטוב, שר החוץ הרוסי דאז, נאום לאזרחי ברית-המועצות, שבו ניכרו היטב ההלם והתדהמה מכך שבחסות ההסכם עם הגרמנים התכונן היטלר לפלישה האכזרית לברית-המועצות.

ראובן ריבלין: בנאומו גינה מולוטוב את השליטים הפאשיסטים של גרמניה והדגיש פעם אחר פעם שהממשלה הסובייטית מילאה בנאמנות את כל תנאיו של הסכם זה, שנעשה בין ריבנטרופ ומולוטוב.

ראובן ריבלין: אך כל זה, רבותי, כבר לא היה חשוב נוכח השמדתם של מיליון חיילים רוסים בפלישה, ובהינתן האות לפרוץ אחת התקופות החשוכות בתולדות האנושות, שבה הושמדו עשרות מיליוני בני-אדם.

ראובן ריבלין: עלינו, היהודים והישראלים, כמי שמהווים חלק מהעולם החופשי, לעשות הכול כדי שאף אחד לא יתפתה שוב לכרות הסכם כלשהו עם השטן או לתת לו לגיטימציה בדרך אחרת.

ראובן ריבלין: תפקידנו להציב מראה בפני אי-אלו מדינות הססניות כדי שהעולם כולו לא יחזור לאותה טרגדיה נוראה שפקדה אותו רק לפני 65 שנה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, לשאת דברים לכבודם של אורחינו באולם ולציון 65 שנה לנפילתו של משטר הרשע, המשטר הנאצי.

ראובן ריבלין: אדוני ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: תודה; אין מוחאים כפיים.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, תודה לך, תודה לכם, יקירינו הווטרנים, לוחמות ולוחמי מלחמת העולם השנייה, ידידי חברי הכנסת, יונה דגן נולד בכפר אוקראיני שבשנת 1941 מחצית מתושביו היו יהודים.

בנימין נתניהו: במהלך מלחמת העולם השנייה יונה ברח מן הבית – הוא היה בסך הכול בן 16 וחצי – והצטרף לשורות הצבא האדום.

בנימין נתניהו: הוא מייד הרשים את מפקדיו, הוא היה אמיץ מאוד, ולאחר כמה ימים בקרב, בגלל עוז רוחו, הם מינו אותו למפקד מחלקה.

בנימין נתניהו: אנחנו כולנו, רבים מאתנו שירתנו בצה"ל, ואנחנו יודעים מה המשמעות של מינוי כזה של נער, של ילד.

בנימין נתניהו: ויונה המשיך לטפס בסולם הדרגות.

בנימין נתניהו: הוא סיים קורס קציני שריון בצבא האדום, יש לו שורה של מדליות שתלויות על חזהו, והן ניתנו לו, בין היתר, על שהשמיד 16 טנקים של הוורמאכט.

בנימין נתניהו: באחד הקרבות במזרח רוסיה יונה נפצע קשה ורסיסים חדרו למוחו ורגליו, שבעה כדורים ניקבו את ידיו, ועל כן הוא נותר נכה לכל חייו.

בנימין נתניהו: המלחמה הסתיימה, אבל יונה לא סיים את לימודיו.

בנימין נתניהו: הוא החליט לחזור ללמוד – הוא לא סיים בית-ספר תיכון.

בנימין נתניהו: הוא חזר ללמוד, והמשיך ללימודי רפואה באוניברסיטת קייב.

בנימין נתניהו: לימים הוא סיפר שהוא בחר להתמחות באורטופדיה "בגלל הנכות שלי", כך הוא אמר, כדי לעזור לאנשים אחרים להתמודד עם נכויות.

בנימין נתניהו: הוא הוכר כפרופסור לרפואה.

בנימין נתניהו: אבל לאט-לאט הוא התחיל לטעום את טעמה של האנטישמיות, ולכן גם התחיל להתעניין ביהדותו.

בנימין נתניהו: הוא חיפש ספר תנ"ך שבו יוכל לקרוא ולהכיר את תולדות עמו, אבל היה קשה מאוד למצוא ספר תנ"ך באותה תקופה בברית-המועצות לשעבר.

בנימין נתניהו: ובכן, יונה פנה בסתר לחבר נוצרי בפטיסט.

בנימין נתניהו: הוא אמר לו: אני רוצה לדעת את תולדות העם שלי, אולי תוכל לעזור לי להשיג ספר תנ"ך?

בנימין נתניהו: ובדרך חשאית הוגנב ספר תנ"ך לידיו של יונה.

בנימין נתניהו: בשנת 1977 הוא עלה לישראל והשתלב בקופת-חולים "לאומית" כאורתופד מומחה.

בנימין נתניהו: היום יונה הוא בן 85, הוא כותב ספרי רפואה בצד היותו סבא – סב לשלושה נכדים, ואחד מהם הולך בעקבות סבו, הוא משרת ביחידה מובחרת של צבא-הגנה לישראל.

בנימין נתניהו: הסיפור של יונה הוא תמצית סיפורם של כל מי שיושב פה, גיבורי מלחמת העולם השנייה, משחררי אירופה, מצילי עמנו.

בנימין נתניהו: זהו סיפור של מאבק והקרבה, של גבורה ותקומה.

בנימין נתניהו: אתם, יקירינו, עטורי המדליות, כסופי השיער, אתם הגיבורים האמיתיים של היום הזה.

בנימין נתניהו: וכל אחד מכם, המדליות שלו, סיפורי הגבורה שלו, ואני לפעמים משתאה, כשאנחנו נפגשים באירועים שונים, אני תמיד רוצה לדעת מה זאת המדליה הזאת, על מה קיבלת את המדליה הזאת.

בנימין נתניהו: בדרך כלל לא נוהגים לספר, אבל כשמספרים אנחנו עומדים נפעמים, כי אנחנו יודעים מה היה גודל המעמד, מה נדרש באותה עת; ואנחנו יודעים שרבבות רבבות של לוחמים יהודים נפלו בשדות הקטל של אירופה בטרם זכו לראות את הקמת ביתו הלאומי של העם היהודי.

בנימין נתניהו: אבל היא התאפשרה בגלל ההקרבה שלכם ושל חבריכם שלא שבו משדות הקטל.

בנימין נתניהו: אתם שחררתם את שארית עמנו ממוראות מחנות ההשמדה ועצרתם את ההרג ההמוני הגדול ביותר בהיסטוריה ואת הקטסטרופה הגדולה ביותר בתולדות העם היהודי.

בנימין נתניהו: אנחנו זוכרים שעשיתם זאת בשורות הצבא האדום, ובצד התרומה הגדולה של לוחמים יהודים לניצחון, אנחנו זוכרים ומעריכים את תרומתם של הלוחמים הלא-יהודים.

בנימין נתניהו: לאחרונה כשהייתי במוסקבה, אמרתי לראש ממשלת רוסיה, ולדימיר פוטין, שאנחנו מתכוונים להקים בישראל אתר הנצחה לאומי לציון ניצחון הצבא האדום על גרמניה הנאצית.

מוחמד ברכה: יש, אדוני.

בנימין נתניהו: לאומי.

מוחמד ברכה: יש פה בירושלים.

בנימין נתניהו: האנדרטה תוקם בנתניה.

בנימין נתניהו: יש אנדרטאות ברחבי הארץ, זה נכון, אבל אנחנו מקימים אתר במימון ממשלתי, גדול, נרחב, ראוי, כדי לבטא את התודה ואת ההערכה שהעם היהודי רוחש להקרבה ולגבורה שלכם, הווטרנים, ושל חיילי הצבא האדום, על השגת הניצחון על הנאצים.

בנימין נתניהו: אנחנו נזכור ביום הזה את אחינו ואחיותינו שהושמדו בידי הצורר הנאצי.

בנימין נתניהו: אנחנו נכיר תודה והערכה מעומק הלב לכם, לוחמי הצבא האדום, וגם ללוחמי הבריגדה והמחתרות, אלה שלחמו בצבאות שהביאו את התבוסה של החיה הנאצית.

בנימין נתניהו: אנחנו נמשיך לפעול לרווחתכם ולשיפור חייכם, ואנחנו נעריך את העובדה שהנכדים שלכם ממשיכים את הדרך שציינתם אתם בניצחון הגדול לפני 65 שנה.

בנימין נתניהו: היום, בדיוק כמוכם, הם מבטיחים את המשך קיומו ואת עתידו של העם היהודי, ואנחנו יודעים שהעתיד הזה והקיום שלנו תלויים בלקח הגדול של השואה, ביכולתם של היהודים להגן על עצמם.

בנימין נתניהו: ביום הזה אני מבקש לברך את כולכם בחג ניצחון שמח.

בנימין נתניהו: התאמנתי על זה הרבה זמן, קיבלתי שיעורים מחברי דוברי הרוסית: סְניוֹם פּאבְּיֶדֶה – חג ניצחון שמח.

בנימין נתניהו: תודה רבה לכם.

ראובן ריבלין: הואיל ונתתי לך, חבר הכנסת עפו אגבאריה, לדבר ברוסית, אתה רואה, גם ראש הממשלה מנצל את זה מייד.

ראובן ריבלין: תודה רבה לראש הממשלה, אני מתכבד להזמין את יושבת-ראש האופוזיציה חברת הכנסת ציפי לבני לשאת את דברה.

ציפי לבני: מכובדי אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי ממשלת ישראל וכמובן הווטרנים ותיקי לוחמי מלחמת העולם השנייה, ישראל מציינת את ה-9 במאי כיום הניצחון על גרמניה הנאצית, ניצחון בעלות-הברית – כל כוחות האור חברו אז נגד כוחות הרשע.

ציפי לבני: בעלות-הברית הניחו בצד את התפיסות האידיאולוגיות והמחלוקות המפרידות ביניהן, שעומקן היה לעתים כרוחב וכגודל האוקיינוס המפריד ביניהן, ויצאו לקרב על חייו של העולם ועל ערכיו, והם עצרו בגופם ממש את הרוע הגדול ביותר שיצר המין האנושי, ובכך גם אתם, שהייתם שם, בקרבות האלה, הצלתם את יתרת העם היהודי מכליה.

ציפי לבני: ב-8 במאי 1945, ב-9 במאי שעון רוסיה, מציין העולם את יום הניצחון שבו נחתם המסמך המאשרר את כניעתה ללא תנאי של גרמניה, אם כי רק משהושלם הניצחון בהחלטה דרמטית גם על יפן יכול היה העולם לנשום לרווחה.

ציפי לבני: ציון יום ה-9 במאי בישראל כאירוע ממלכתי נעשה שנים רבות לאחר הניצחון ולאחר הקמת המדינה, וזאת בזכות העלייה הגדולה מברית-המועצות לשעבר, שהביאה עמה לישראל לא רק את המנהג אלא גם את גיבורי המלחמה עצמם – אתכם, הווטרנים, עמוסי המדליות – שבתחילה הם ופועלם לא היו מובנים מספיק לדור הצעיר בישראל, והיום יותר מתמיד ברורה תרומתם האישית לעצירת הצורר הנאצי.

ציפי לבני: אתם עזבתם בית ומשפחה ויצאתם לקרב על עתידו של העולם.

ציפי לבני: זה נכון שאנחנו נוטים לעתים לדבר בססמאות גבוהות, אבל המלחמה ההיא, הקרב ההוא היה ממש, פשוטו כמשמעו, קרב על עתידו של העולם.

ציפי לבני: וחובת העם היהודי כולו, ומדינת ישראל, שהיא ביתו הלאומי, ללמד את הדור הצעיר על גבורתכם, לחנך על הערכים שבשמם יצאתם להגן על העולם, וגם במובן הפשוט ביותר – לכבד אתכם ואת תרומת

ציפי לבני: כם, הן בספרי הלימוד, ותהליך כזה התחיל לקרות, והן במוזיאון שלו אתם כל כך מחכים.

ציפי לבני: אדוני ראש הממשלה, יש התחלת תהליך בלטרון, צריך פשוט להשלים אותו.

ציפי לבני: חיילי צה"ל של היום, הנכדים שלכם, הם ממשיכי הדרך; מורשת הקרב שלכם היא הדבר שהם מיישמים בקרבות על המשך קיומה של המדינה.

ציפי לבני: לא פחות חשוב, חובתנו כלפיכם היא לא רק להצדיע לכם ביום הזה, ואת זה אנחנו עושים, אלא גם לאפשר לכם לחיות בכבוד בישראל, במובן הפשוט ביותר, בחיי היום-יום שלכם כאן אתנו.

ציפי לבני: נשאלתי בימים האלה למה ישראל בעצם לא ציינה את יום הניצחון קודם.

ציפי לבני: ייתכן שמשום שבעינינו מלחמת העולם השנייה היא שואת יהודי אירופה, שנעצרה עם יום הניצחון אך המשיכה ללוות את הניצולים שהגיעו הנה.

ציפי לבני: אולי יותר משיש בנו שמחת הניצחון, מלווה אותנו העצבות הקבועה הקשורה למלחמה הזאת.

ציפי לבני: לכן זיכרונה הוא יום השואה יותר מיום הניצחון.

ציפי לבני: אבל היום אנחנו מבינים, יותר מתמיד, שיום הניצחון הוא גם ראשית תחילת הגאולה, במובן של אבן דרך היסטורית בדרך להקמת המדינה.

ציפי לבני: הניצחון ההוא הפך את המגן-דוד, את הטלאי הצהוב על בגד האסיר היהודי, למגן-דוד כחול על דגלה של מדינת ישראל, שקמה לאחר הניצחון ההוא.

ציפי לבני: לכן, באופן סמלי, גם יום הכרזת המדינה הוא יום הניצחון האמיתי של כל המאבקים שהיו עד אז.

ציפי לבני: אבל מאז הוחלט לציין את יום הזיכרון באופן ממלכתי גם בכנסת, אנחנו, נציגי אלה ששרדו והקימו מדינה, מודים למצילים בני עמים זרים, ובני העם היהודי בתוכם, שעצרו את הרוע בגופם.

ציפי לבני: אלה גם ימים שבהם מנהיגות צריכה לשאול את עצמה מהי הנקודה שבה נדרשת החלטה – האם אנחנו מזהים את התהליכים המתרחשים לנגד עינינו, לעמנו או לעמים אחרים?

ציפי לבני: האם אנחנו נחושים מספיק ומוסריים מספיק לנקוט פעולה?

ציפי לבני: בעניין זה החלטה יכולה להיות לשלוח כוחות או להסיגם, לפתוח במלחמה או לשלם את מחיר ההסדר.

ציפי לבני: העולם החופשי של אז, בעלות-הברית, הבינו בנקודת זמן מסוימת ששוב אינן יכולות לעצום עין, שלא מדובר בעניין שמתרחש במקום שאיננו נוגע להן, אלא שעליהן לצאת למאבק על עתיד העולם.

ציפי לבני: גם היום מנהל העולם החופשי מאבק, מסוג אחר, שכן אין בעיני שום השוואה ראויה לנאציזם של אז.

ציפי לבני: יש עדיין מאבקים של העולם החופשי שאסור לו להרים בהם ידיים, כי זהו מאבק על ערכיו ועל המשך קיומו.

ציפי לבני: לעתים הסימנים מתחת לפני השטח: תופעות של אנטישמיות ותנועות ניאו-נאציות שמרימות את ראשן המכוער, כן, גם באותם מקומות שבהם אז הן חטפו את המכה; מדינות וארגונים המפיצים את אידיאולוגיית השנאה ומשתמשים בטרור, חלק מתמקדים שוב נגד העם היהודי ויש אלה המכוונים נגד העולם החופשי כולו.

ציפי לבני: נציגי בעלות-הברית צועדים, 65 שנה אחרי, את מצעד הניצחון בכיכר האדומה, וגרמניה של היום מתייחסת לכניעתה אז כאל שחרור, ובצדק.

ציפי לבני: אבל עדיין ניצב העולם החופשי בפני אתגרים אלה, לא מספיק לציין את ניצחון העבר.

ציפי לבני: עדיין יש אלה שמנצלים את הדמוקרטיה על מנת לתפוס מקום של כבוד במסגרת הנהגות העולם, ובפועל מביאים הרבה אי-כבוד למקומות שבהם הם נמצאים.

ציפי לבני: זאת האחריות של ההנהגות שבהן מופיעות התופעות האלה, באחריות מדינות העולם החופשי כולו להילחם בהן.

ציפי לבני: ישיבה על הגדר היא בפועל הרמת דגל לבן.

ציפי לבני: המאבק הזה אינו רק של מדינת ישראל, אם כי היא מטבע הדברים לעולם נעמוד בחזיתו.

ציפי לבני: ישראל של היום היא מדינה חזקה, חלק מאותו עולם חופשי שצריך, בכל נקודת זמן, לזכור איך הרוע הבלתי מתקבל על הדעת ועל הלב יכול לקרות.

ציפי לבני: על כולנו לחבור לאותם ערכים שעליהם נלחמו בעלות-הברית אז ולהמשיך להילחם עליהם היום.

ציפי לבני: יום הניצחון הוא לא רק חלק מההיסטוריה אלא צריך להיות גם מורה דרך לעתיד.

ציפי לבני: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה ליושבת-ראש האופוזיציה, חברת הכנסת ציפי לבני, אני מתכבד להזמין את השרה סופה לנדבר.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, כבוד ראש הממשלה, יושבת-ראש האופוזיציה, חברי כנסת, חברי ממשלה, יקירינו הווטרנים, פרטיזנים ונכים, לוחמי מלחמת העולם השנייה.

סופה לנדבר: חלפו 65 שנים מאז ניצחו בעלות-הברית את גרמניה הנאצית, המפלצת שנולדה מתוך פאשיזם, מתוך שנאה, איימה על העולם כולו, והתחילה מכונת השמדה נגד העם היהודי.

סופה לנדבר: לא נמצא בית ומשפחה שלא ידעו כאב, אבל, סבל, שלא ראו כיצד ילדים ונשים, גברים וזקנים, מובלים כצאן לטבח, למשרפות, לתאי הגזים, לגיא ההריגה.

סופה לנדבר: מכובדי, היום כשאני רואה אתכם, הווטרנים, עטורי מדליות, יושבים ביציע הכבוד של כנסת ישראל, לבי נודד לבית אבי, שהיה לוחם בצבא האדום מגיל 17 וחצי.

סופה לנדבר: אבי, גירש קוכין, התנדב לשירות הצבאי ולחם בנאצים, המשיך בשירות הצבאי, היה בוגר האקדמיה הצבאית ברוסיה והשתחרר בדרגת אלוף-משנה.

סופה לנדבר: כאן באולם הזה יושב חבר שלו, שלמד יחד אתו באקדמיה, והגיע ליום הזה בגיל 85.

סופה לנדבר: מאחורי כל מדליה שהיתה לו – היו לו רבות – הסתתר סיפור גבורה, אומץ והקרבה למען המדינה.

סופה לנדבר: ביום הזה גם אבי יכול היה לשבת אתכם ולהיות גאה במדינת ישראל, שקמה הרבה בזכותכם, וקצת בזכותו.

סופה לנדבר: כנסת נכבדה, היו אלה הימים החשוכים בהיסטוריה של העם הנאור, העולם הנאור, שבהם מנהיג מטורף הפך מדינה למכונת השמדה, והעולם שתק.

סופה לנדבר: מסך חשוך ירד על אירופה כולה, ומתוך החושך הנוראי מנצנץ אור.

סופה לנדבר: אתם הווטרנים, הפרטיזנים, מתנדבי היישוב בארץ, שפעלתם ולחמתם שכם אחד עם בעלות-הברית, אתם שהתייצבתם לדגל, אתם הייתם הלפיד ואבוקת האור שהאירה את החשכה.

סופה לנדבר: יותר ממיליון וחצי לוחמים יהודים, חיילים, פרטיזנים, יוצאי מדינות אירופה וצפון אפריקה, ורבבות מבני היישוב היהודי בארץ-ישראל, יצאו למלחמה באויב האכזרי.

סופה לנדבר: כך נכתב בהמנון המלחמה: "אמא, לא כולנו חזרנו, חצינו את כל אירופה, את חצי כדור הארץ, כדי להגיע ליום הזה, יום הניצחון".

סופה לנדבר: אני יכולה מלה ברוסית?

סופה לנדבר: (נושאת דברים בשפה הרוסית.

סופה לנדבר: )

מיכאל איתן: ברוסית יש מלים ארוכות.

ראובן ריבלין: היא הבטיחה לי מלה, אבל הבטיחה שיהיה תרגום.

סופה לנדבר: אמרתי את זה קודם בעברית ועכשיו תרגמתי לרוסית.

סופה לנדבר: אתם שהגעתם לכאן היום, בשורות חסרות, אלמנות ויתומים, בשיער לבן אך בקומה זקופה, אתם הווטרנים, גאים ועטורי מדליות – אני עומדת כאן ופונה אליכם: אתם שנלחמתם, אתם שהבאתם את הניצחון, אתם גיבורי המלחמה, אתם מגש הכסף שעליו קמה מדינת ישראל.

סופה לנדבר: כאן, במדינת ישראל, המנון הניצחון נשמע חזק יותר.

סופה לנדבר: כאן יודעים אנחנו מהן המלחמות, מהו מחיר הניצחון.

סופה לנדבר: רבותי, מתוך השואה וזוועות המלחמה נולדה הגבורה.

סופה לנדבר: המדליות על החזה מעידות על מעשי הגבורה והאומץ שהפגנתם.

סופה לנדבר: מהגבורה נולדה התקומה.

סופה לנדבר: מדינת ישראל קמה בזכות המאבק והניצחון שהייתם שותפים לו.

סופה לנדבר: שלשום צעדנו יחד בחוצות ירושלים, בירת הנצח של מדינת ישראל.

סופה לנדבר: בגאווה הפגנו ביום הזיכרון לניצחון.

סופה לנדבר: ביום זה, שבו אנו מציינים את יום הניצחון, עלינו לזכור את אלה שאינם אתנו, שלא זכו לראות את שמחת הניצחון.

סופה לנדבר: עלינו לזכור היטב שתותחי המלחמה טרם נדמו.

סופה לנדבר: גם בימים אלה ממש חותרים אויבינו להשמדה, להרס ולחורבן.

סופה לנדבר: אירן, סוריה, ארגוני טרור ותנועות פאשיסטיות-אנטישמיות מרימות ראש ומאיימות בהשמדת מדינת ישראל.

סופה לנדבר: אבל לא עוד.

סופה לנדבר: עכשיו עומדת נגדם מדינת ישראל, מדינה ריבונית, בעלת צבא מהטובים בעולם, צבא שנבנה על מורשת הלוחמה והניסיון שלכם; מדינה שקמה בזכות גבורתכם, בזכות אומץ לבכם והרצון להכות באויב ולנצחו.

סופה לנדבר: אתם, שהבאתם להתמוטטות משטר הרשע, אתם הייתם המאיץ לבנייתה של מדינה יהודית שבכוחה לעמוד בשער.

סופה לנדבר: ממשלת ישראל ערה לאיומים ועושה כל שביכולתה לעורר את מדינות העולם ולהתריע מפני הסכנות על העולם הנאור כולו.

סופה לנדבר: ביום זה ומכאן אני קוראת לכל יהודי העולם להיות ערים לסכנות המתחדשות, העלולות להשמיד ולהרוס, ואני אומרת: בואו וראו במדינת ישראל את ביתכם.

סופה לנדבר: ראו במדינת ישראל את ביתו של העם היהודי ודלת פתוחה לקליטת כל יהודי באשר הוא.

סופה לנדבר: רק לפני כמה שנים הוחלט בממשלת ישראל לחוקק את חוק הווטרנים ולהכריז על 9 במאי כיום הניצחון.

סופה לנדבר: היתה לי הזכות להיות בין יוזמי החוק אשר חשבו שזה המעט, פיצוי-מה לכם, הלוחמים הגיבורים.

סופה לנדבר: ביום זה עלינו לזכור שגם אנחנו כאן, במדינת ישראל, טרם פרענו את מלוא חובנו לניצולי השואה ולכם הווטרנים, גיבורי העם היהודי.

סופה לנדבר: עלינו לעשות כל מאמץ על מנת שתמשיכו לחיות עמנו בכבוד את שארית חייכם.

סופה לנדבר: אתם הגיבורים, לכם חייבים אנחנו כל כך הרבה, לכם נצדיע ונאמר מעומק הלב: תודה, אחי גיבורי התהילה.

סופה לנדבר: ומשפט, באמת משפט, ברוסית.

סופה לנדבר: (נושאת דברים בשפה הרוסית.

סופה לנדבר: ) תודה רבה.

ראובן ריבלין: זה בטח היה חזק, אני רק לא מבין.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשרה סופה לנדבר, שרת העלייה והקליטה.

ראובן ריבלין: רבותי, אני מזמין את השר יוסי פלד, שאי-אפשר ביום זה לא לציין שהוא כתינוק וכפעוט מניצולי השואה עלה לארץ אחרי שהצלתם אותו, והוא היה לאלוף בצבא-הגנה לישראל, אלוף פיקוד צפון.

ראובן ריבלין: תודה, אדוני.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יוסי פלד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד הווטרנים, אני מדבר אליכם כחייל אל חייל, כלוחם אל לוחמים.

יוסי פלד: אני חושב שציון היום הזה, שהוא יום מאוד מאוד – אני לא חושב שאני אגזים אם אומר שהוא דרמטי בעת החדשה של האנושות, בוודאי הוא דרמטי בהיבט של תולדות העם שלנו.

יוסי פלד: יצא לי לא מזמן להיות עם ראש הממשלה במקום נורא בעיני, ואנזה, שבו הוחלט על "הפתרון הסופי", מה שהם קראו "הפתרון הסופי לבעיית היהודים".

יוסי פלד: הציגו לנו על הקיר את היעד – 11 מיליון – מחולק לפי מדינות, בצורה מסודרת: בלגיה, צרפת, הולנד, והמספר למטה היה 11 מיליון.

יוסי פלד: אינני יודע, במסגרת ציון היום הזה, שבעצם זו היתה תבוסה, ברוך השם, לחיה הנאצית – אינני יודע אם מותר להגיד שמתוך ה-11 הם הצליחו רק 6 מיליון, אבל היעד היה 11 מיליון.

יוסי פלד: אני אומר לכם, כשעומדים שם במקום היפהפה הזה על האגם – והוא המקום, אחד הנוראיים שרגלי דרכו בו – כשאתה עומד שם במקום הזה, אתה מסתכל לירושלים משם, לתל-אביב, לקריית-שמונה, למדינת היהודים, אתה מבין לפתע, בעוצמות גדולות, מה המשמעות של להיות עם ללא מולדת.

יוסי פלד: ובאותה עת אתה גם מרגיש בעוצמות גדולות את החשיבות והמשמעות של להיות עם עם מולדת, ומהמקום הזה אתה מרגיש את זה בעוצמות מאוד מאוד גדולות.

יוסי פלד: אני יודע מניסיון אישי, ואני אומר את זה בעיקר ללוחמים הוותיקים שיושבים פה – איפה שישנה לחימה ישנה גבורה, ובוודאי כל אחד מכם במעשיו ובמעשי חבריו נתקל באין-ספור מעשי גבורה.

יוסי פלד: ראיתי בחיי גבורה.

יוסי פלד: לחמתי כמפקד פלוגה במלחמה, כמפקד גדוד במלחמה, כמפקד חטיבה במלחמה, כמפקד אוגדה במלחמה, וראיתי מעשי גבורה של לוחמים.

יוסי פלד: מצאתי לעצמי חובה מוסרית לאחרונה, בכל אירוע שקשור לתקופה הקשה, האפלה והנוראית הזאת בדברי ימי העמים, בדברי ימי העם שלנו, אני מוצא לאחרונה צו מוסרי עליון לדבר על גבורה של האמא היהודייה.

יוסי פלד: אני רוצה לומר לכם: אלפי האמהות היהודיות, שבניגוד לכל חוקי הטבע, בניגוד לאינסטינקט הבסיסי של כל אמא – אותן אלפי אמהות שהיה להן הכוח לעטוף את התינוק בן החודשים בשמיכה דקה, למסור אותו למשמורת לכנסיות, מנזרים, משפחות נוצריות, ודרך זה להבטיח לאלפי תינוקות יהודים סיכוי לשרוד, לגדול, להתבגר, להקים משפחות, ואולי שלא במודע להבטיח את המשך קיום העם היהודי.

יוסי פלד: חברים וחברות, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כחייל אני אומר לכם, הגבורה של האמא היהודייה, הגבורה של האמהות היהודיות, ראויה לציון.

יוסי פלד: אין גבוהה ממנה.

יוסי פלד: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אחרון הדוברים, חבר הכנסת מוחמד ברכה – אדוני, בבקשה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, רבותי חברי הכנסת, תחילה אני רוצה כמובן לברך את הווטרנים הגיבורים ולהרכין ראש בפני הגבורה שלכם באותם ימים חשוכים בהיסטוריה האנושית, אבל גם להרכין ראש בפני הקורבן שנותר מאחוריכם באותם מחוזות חשוכים.

מוחמד ברכה: יש במפלגה שלי, המפלגה הקומוניסטית, חבר שהכרתי לפני שנים רבות, הייתי פוגש אותו בהפגנות – שנושאן הוא חיינו, עניינים של שלום, עניינים של צדק חברתי וכו'.

מוחמד ברכה: כשפורסם שאני נענה להזמנתו או לבקשתו, להצעתו של יושב-ראש הכנסת להצטרף למשלחת הכנסת לאושוויץ, הוא התקשר אלי ואמר לי: אני מבקש שתיסע לשם גם בשמי.

מוחמד ברכה: החבר, קוראים לו מרדכי פרוינד מפתח-תקווה, אחד מניצולי מחנה ההשמדה באושוויץ, והוא סיפר לי שהוא בן למשפחת רבנים.

מוחמד ברכה: שאלתי אותו: איך אתה, כבן למשפחת רבנים, מגיע למפלגה הקומוניסטית?

מוחמד ברכה: הוא אמר לי משפט פשוט: אני יודע מי הכניס אותי לאושוויץ, אבל בעיקר אני יודע מי הוציא אותי משם.

מוחמד ברכה: אני יודע מי הוציא אותי משם.

מוחמד ברכה: שלשום, ביום א', השתתפתי בחגיגה של חברי בוגרי ברית-המועצות בארץ, חגיגה שהיתה בחיפה, בהשתתפות הקונסול הרוסי בחיפה ונספח התרבות של שגרירות רוסיה בישראל.

מוחמד ברכה: זה היה אחד הרגעים של הכרת תודה לעם הסובייטי – גם על הניצחון וגם על מה שתרמו הסובייטים לחינוך שלנו, לפחות של האוכלוסייה הערבית בישראל.

מוחמד ברכה: יום קודם לכן, בשבת, חגגו, אדוני ראש הממשלה, ביער הצבא האדום במבואות ירושלים את יום הניצחון על הנאציזם, בטקס שחוזר על עצמו – אני לא רוצה לומר 65 שנה, אבל כמה שנים אחרי קום מדינת ישראל מקפידים על העניין הזה.

ראובן ריבלין: למעלה מ-50 שנה.

עפו אגבאריה: 60 שנה בדיוק.

מוחמד ברכה: 60 שנה.

מוחמד ברכה: 60 שנה.

ראובן ריבלין: שם גם האנדרטה.

מוחמד ברכה: הוותיק ביותר, נדמה לי, בבית הזה בציון חגיגות יום הניצחון על הנאציזם כאן בישראל זה חבר הכנסת ד"ר עפו אגבאריה, שמילדותו נמצא שם.

מוחמד ברכה: הניצחון על גרמניה הנאצית ב-9 במאי הוא יום כניסת הצבא האדום הסובייטי לברלין, כאות למיגורה הסופי של החיה הנאצית.

מוחמד ברכה: לקח שנים, אדוני ראש הממשלה, לישראל הרשמית להכיר בתפקידו המכריע של הצבא האדום.

מוחמד ברכה: גם אתה, בפתח ישיבת הממשלה שלשום, ציינת זאת, וגם נשיא המדינה בביקורו ברוסיה ציין זאת.

מוחמד ברכה: הניצחון הזה, יש לזכור, הוא ניצחון של הערכים של פטריוטיזם אמיתי חף מקנאות להגנת המולדת הסובייטית, ובאותו זמן ביטוי של ערכים של אינטרנציונליזם אמיתי שלא הפקיר ולא יפקיר את העמים ואת האנושות כטרף בידי החיה הנאצית.

מוחמד ברכה: האמת היא שמתלווה אלי מאותו יום ועד היום החוויה המכוננת והנוראית של הביקור באושוויץ, אדוני יושב-ראש הכנסת, ביום הבין-לאומי לציון השואה.

מוחמד ברכה: אני עדיין רואה בעיני רוחי את ערימות הנעליים של הילדים הקטנים ורואה כמה פרצופו של האדם יכול להיות מכוער, ואני בא כאן ועומד על הדוכן הזה בכנסת ישראל ורואה את הלוחמים הווטרנים, ואני אומר כמה יפים יכולים להיות בני-אדם.

מוחמד ברכה: אבל אנחנו צריכים גם כן לזכור: היטלר הגיע לשלטון בבחירות ואישר חוקים בפרלמנט.

מוחמד ברכה: הוא טען שהוא מגן על האומה הגרמנית מפני אויביה ואלה שרוצים למוטט אותה.

מוחמד ברכה: הוא עמד בראש מפלגה שקראה לעצמה לא פחות ולא יותר מאשר המפלגה הלאומית-סוציאלית.

מוחמד ברכה: ואחרי שוך המלחמה ותבוסת הנאצים התגלגלו מטבעות לשון באירופה: לא ראינו, לא שמענו, לא הבנו, ואפילו היו שאמרו שבסך הכול אנחנו מילאנו פקודות.

מוחמד ברכה: צריך, אדוני היושב-ראש, לציין את יום הניצחון, אבל זה יהיה חסר משמעות אם לא נפיק את הלקח.

מוחמד ברכה: אני לא בעניינים של אנלוגיות; אנלוגיות הן גם לא נכונות וגם לא נחוצות.

מוחמד ברכה: השאלה היא, לצד הלקח שאנחנו דורשים מאחרים, אנחנו בבית הזה, על כל מרכיביו, על כל גווניו, על כל זרמיו, ואנחנו יכולים – אני, אתה, הוא – לדרוש מהעולם להפיק איזה לקח מאותו ניצחון ומאותה התנסות נוראה של האנושות; אני חושב שלא פחות אנחנו צריכים לשאול את עצמנו איזה לקחים אנחנו צריכים להפיק כאן ועכשיו.

מוחמד ברכה: הדמוקרטיה אינה זכות הרוב לשלוט – אינה רק – כי הרוב שולט בלאו הכי.

מוחמד ברכה: מבחנה של הדמוקרטיה הוא בעיקר ביכולתה להגן על החלש ועל המיעוט, ויכולתה לתפקד גם בימים קשים.

מוחמד ברכה: המשטר הפוליטי הנאור בן-זמננו נבחן ביחסו למיעוט, נבחן בריסון תאוות הרוב לדכא את המיעוט ולחוקק חוקים של גזענות ושל הדרה.

מוחמד ברכה: מדינה אינה יכולה להיות דמוקרטית ובאותו זמן להיות כובשת ומטילה מצור על עם שלם.

מוחמד ברכה: היא לא יכולה.

מוחמד ברכה: והיא אינה יכולה להיות נאורה, ושיתקיימו בה שני משטרים לאזרחיה, שני משטרים כביכול אזרחיים לאזרחיה, אחד למיעוט ואחד לרוב.

מוחמד ברכה: אני קורא היום ועכשיו לשיתוף פעולה של יהודים וערבים להגנת הדמוקרטיה ולמאבק למען שלום ושוויון.

מוחמד ברכה: השלום – למרבה הצער, על אף השיחות שכנראה מתחילות, השלום נראה מתרחק, אבל הוא בנפשנו.

מוחמד ברכה: הדמוקרטיה נראית מקרטעת, אבל היא צריכה להיות סם חיינו.

מוחמד ברכה: אם אנחנו לא נפנים את הלקחים האלה, אנחנו נעשה טקסים ועוד טקסים ונחכה לטקס בשנה הבאה.

מוחמד ברכה: אני חושב שהגיעה העת לעשות מעשה.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

ראובן ריבלין: אני מודה לכל האורחים שהיו אתנו כאן היום.

ראובן ריבלין: אני מודה לראש הממשלה, אני מודה ליושבת-ראש האופוזיציה ולחברי וחברות הכנסת.

ראובן ריבלין: אני עושה הפסקה לדקה, ומייד לאחר מכן אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

ראובן ריבלין: הפסקה לדקה.

ראובן ריבלין: בינתיים האורחים יכולים לצאת על מנת להיות שותפים לצילום עם ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: (הישיבה נפסקה בשעה 16:31 ונתחדשה בשעה 16:32.

ראובן ריבלין: )

ראובן ריבלין: [מס' כ/268; "דברי הכנסת", הכנסת ה-17, מושב רביעי, חוב' ב', עמ' 20244.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אני מתכבד לחדש את הישיבה.

ראובן ריבלין: הנושא הבא בסדר-היום הוא הודעת ועדת החוקה, חוק ומשפט על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון מס' 7).

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הוועדה, ומייד לאחר מכן אנחנו מתארגנים ומייד עוברים להצעה שלך, חבר הכנסת אלכס מילר.

ראובן ריבלין: בבקשה.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הכנסת השבע-עשרה החלה בדיון בהצעת חוק לתיקון חוק האימוץ, שהוגשה על-ידי חברת הכנסת לשעבר קולט אביטל וחבר הכנסת .

דוד רותם: הוועדה קיימה שבע ישיבות והכינה את החוק.

דוד רותם: לצערנו, הוא עבר בקריאה הראשונה, ולא היה סיפק בידי הוועדה להכינו לקריאה שנייה ושלישית.

דוד רותם: מדובר בנושא מאוד רגיש, שבעצם נוגע למהותו של האימוץ, האפשרות לחזור מאימוץ, האפשרות להיות מיוצג באימוץ.

דוד רותם: הממשלה הסכימה, ועדת השרים הסכימה, להחלת דין רציפות בתנאים שהמציע, חבר הכנסת אורלב, קיבל.

דוד רותם: לכן אני מבקש מהכנסת לאפשר לנו להמשיך ולהכין את החוק החשוב הזה לקריאה שנייה ושלישית.

דוד רותם: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת רותם.

ראובן ריבלין: ובכן, חברי הכנסת וראשי הסיעות, כל סיעה רשאית להגיש התנגדות להודעת הוועדה על כוונתה להחיל דין רציפות.

ראובן ריבלין: בתום השבועיים, אם לא תהיינה התנגדויות, נצביע לאישור; תהיינה התנגדויות, נצביע אם אנחנו מוכנים לקבל את ההתנגדות או שאנחנו מבקשים לאשר את דין הרציפות.

ראובן ריבלין: ציון יום הסטודנט הלאומי

ראובן ריבלין: חברות וחברי הכנסת, גברתי יושבת-ראש האופוזיציה, אנחנו מציינים היום בדיון מיוחד את יום הסטודנט.

ראובן ריבלין: לפעמים נדמה שאנחנו לוקחים את הסטודנטים שלנו כמובנים מאליהם, כאילו מי שזכה והגיע ללימודים אקדמיים, די לו שיאמר תודה על כך ששפר עליו גורלו.

ראובן ריבלין: אלא שאם תשאלו את הסטודנטים, שאחדים מהם נמצאים כאן אתנו ביציע, תשמעו דברים אחרים לחלוטין.

ראובן ריבלין: הם מתמודדים עם קשיים ואתגרים, הן בעת לימודיהם וגם לאחריהם.

ראובן ריבלין: על פניה, האקדמיזציה במקומותינו מצויה בשיא פריחתה.

ראובן ריבלין: זה נכון אולי מבחינה מספרית, אבל אסור לנו לטעות.

ראובן ריבלין: דרישת התואר הפכה היום כמעט לחם חוק בחלק מכריע של מקומות העבודה.

ראובן ריבלין: מי שפעם ראה בהשלמת תואר מותרות, הבין זה כבר שאיננו יכול לפגר אחרי חבריו.

ראובן ריבלין: אלא שהסטודנט הממוצע בישראל נאלץ לעבוד קשה מאוד כדי לממן את לימודיו ואת מחייתו.

ראובן ריבלין: רבים מעדיפים להיסמך על שולחן ההורים וגם לגור אצלם, אם צריך.

ראובן ריבלין: ועוד, גם ראשי האוניברסיטאות שעמם נפגשתי מסרטטים תמונת מצב לא פשוטה של ההשכלה הגבוהה מנקודת ראותם.

ראובן ריבלין: ההשקעה הלאומית במחקר ובפיתוח היא כקומץ שאינו משביע את הארי.

ראובן ריבלין: אנחנו יודעים להריע למדענים שמביאים לנו כבוד בארץ ובעולם, אבל כנראה יודעים הרבה פחות להפנות את המשאבים המתאימים כדי שגם בעוד 10 או 20 שנה נוכל לקטוף פירות של מצוינות.

ראובן ריבלין: בד בבד עלינו להוסיף ולדאוג שההשכלה הגבוהה לא תיוותר נחלתם של בני העלייה – עלייה מבחינת עילית או של מי שהפרוטה מצויה במיוחד בכיסם.

ראובן ריבלין: יש לפתוח את שערי האקדמיה לרווחה לכל מי שמסוגל ורוצה לעמוד באתגריה.

ראובן ריבלין: יש לברך על יוזמות מצוינות, כמו הרחבת הקמפוס האוניברסיטאי באילת או הכוונה לפעול לשילובם של אלפי סטודנטים מהמגזר החרדי.

ראובן ריבלין: השכלה גבוהה היא זכות יסוד, ויש להוסיף ולהנגיש אותה לכול.

ראובן ריבלין: יוזם היום הזה, חבר הכנסת אלכס מילר, אני קורא לו על מנת שיפתח הדיון, ולאחריו ניאותה יושבת-ראש האופוזיציה לדבר אל ציבור הסטודנטים בנאום מיוחד שהיא גם תישא לרגל ציון יום הסטודנט בישראל ובעולם.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: הצעות לסדר-היום מס' 3102, 3104 ו-3090.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלכס מילר, בבקשה.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, גברתי יושבת-ראש האופוזיציה, חברי חברי הכנסת, אתה יודע, אדוני היושב-ראש, זה מאוד סמלי לציין את יום הסטודנט, שזה בעצם היום של הצעירים של מדינת ישראל, ישר אחרי יום הניצחון על גרמניה הנאצית.

אלכס מילר: אנחנו הצעירים מצדיעים לגבורה של הווטרנים – על כל מה שהם עשו למען העולם כולו ולמען מדינת ישראל בפרט.

אלכס מילר: כמובן שללא הגבורה שלהם אנחנו לא היינו כאן, וכמובן שאנחנו נעביר הלאה לדורות הבאים את כל מה שהם עשו.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, כמי שמוביל את שדולת הסטודנטים כבר קדנציה שנייה בכנסת, אני מאוד מתרגש מזה שהצלחנו קודם כול להעביר את החוק, חוק יום הסטודנט הלאומי, ובזמן קצר מאוד מאז שהוא הוגש.

אלכס מילר: כבר בכנסת הקודמת, עם כמה חברי כנסת, גם כאלה שהיום הם חלק מהאופוזיציה, חלק מהם כבר בקואליציה, יזמנו הצעת חוק של זכויות הסטודנט במדינת ישראל.

אלכס מילר: הנושא הזה היה חלק מהחוק הזה.

אלכס מילר: החלטנו אז לבחון את הנושא בוועדת שרים לסמלים, ולאחר מכן, כשיצאנו לבחירות, ראינו לנכון לחוקק חוק, מכמה סיבות.

אלכס מילר: קודם כול, העולם הסטודנטיאלי הפך להיות לא רק איזשהו עולם שמתעסק בדברים שקשורים אך ורק לנושאים האקדמיים, אך ורק לנושאים הסטודנטיאליים – שכר לימוד וכל מה שקשור לחיים הפנימיים של הסטודנטים – אלא הפך להיות עולם חברתי שמתעסק במאבקים שקשורים לבעיות המאוד קשות שיש לנו במדינת ישראל.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה, ברשותך, לברך את ראשי אגודות הסטודנטים, את יושב-ראש התאחדות הסטודנטים, שהגיעו לכאן היום לציין את היום הזה אתנו.

אלכס מילר: זה יום שלהם, זה יום של אותם סטודנטים שהם מייצגים היום, שהם עובדים, חלקם יותר כמתנדבים, חלקם יותר מהמנוע שנמצא בלב שלהם ומניע אותם להתקדם הלאה ולהעלות את תחושת החשיבות של המעורבות, גם בהיבט המנהיגותי וגם בהיבט החברתי.

אלכס מילר: אני יכול להגיד לך, אדוני היושב-ראש, שהעולם הסטודנטיאלי הפך להיות בית-הספר הכי טוב למנהיגות שיש לנו היום במדינת ישראל.

אלכס מילר: יושבים כאן בכנסת הרבה מאוד שרים וחברי כנסת שצמחו מהעולם הזה.

אלכס מילר: אני בטוח שכאשר הם יושבים ונזכרים באותם ימים שהם היו ראשי אגודות הסטודנטים, כשהם היו חלק מצוות אגודת הסטודנטים, הם נזכרים באותם מאבקים שניהלו אגודות למען ייצוג הסטודנטים במדינת ישראל.

אלכס מילר: אני בטוח שכשהם מסתכלים היום על מה שהם הצליחו לבנות ועל מה שהחבר'ה האלה היום מצליחים לקדם, הם מאוד גאים במה שנעשה בארץ.

אלכס מילר: אני חושב שאנחנו במדינת ישראל יודעים גם להוקיר וגם להוביל את אותם דברים שקשורים למשאב העיקרי של מדינת ישראל, שזה המשאב האנושי.

אלכס מילר: אין דרך אחרת לבוא ולשלב את כל כוחותינו כדי לחזק את המשאב הזה.

אלכס מילר: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, ברשותך, לברך, כמובן, את כל אותם אלו שהיום לוקחים חלק בפעילות הסטודנטיאלית, בפעילות האקדמית, אם זה נשיאי האוניברסיטאות והמכללות, אם זה המועצה להשכלה גבוהה, שבראשה עומד שר החינוך גדעון סער.

אלכס מילר: כמובן, יש אתגרים רבים, ואתה נכנסת לתפקיד כאשר כל המערכת הזאת היתה בפני קריסה.

אלכס מילר: רק לפני שנה וחצי היינו עדים לאין-סוף הפגנות, לאין-סוף השבתות לימודים.

אלכס מילר: הקיצוצים שהיו בשנים האחרונות בתקציב מערכת ההשכלה הגבוהה הביאו למצב שאותם פרופסורים חדשים, סגל ההוראה שאמור להיכנס לתקנים מחכה ומחכה ולא מצליח להתקדם.

אלכס מילר: יש לנו פה בישראל בריחת מוחות שאנחנו צריכים להילחם בה.

אלכס מילר: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שיש לנו פה כוח ויש פה קונסנזוס, אני חושב, גם באופוזיציה וגם בקואליציה.

אלכס מילר: כאשר אנחנו מדברים על ההשכלה, כולנו יודעים שאם אנחנו מחפשים צמיחה כלכלית במדינה, ההשכלה היא הפתרון.

אלכס מילר: אם אנחנו רוצים שמדינת ישראל תמשיך לצמוח, תמשיך להגיע לאותם הישגים שהיא הגיעה אליהם ב-60 השנים האחרונות, הפתרון היחיד הוא השקעה בהשכלה הגבוהה, השקעה בצעירים שיושבים כאן ובאותם צעירים שהם מייצגים.

אלכס מילר: רק כך אנחנו באמת יכולים להגיע למצב שאנחנו ממשיכים לעמוד בשורה של אותן מדינות גדולות שהיום קובעות את סדר-היום הכלכלי והתרבותי בעולם.

אלכס מילר: לסיכום, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד שאנחנו התארגנו ממש בזמן קצר מאוד.

אלכס מילר: חוק יום הסטודנט הלאומי עבר, אני חושב, ביום האחרון של מושב החורף, והיום הצלחנו לקיים בוועדת החינוך דיון מאוד מעמיק על כל הנושא של חוק זכויות סטודנט שחוקקנו לפני שנתיים ועל אותם הנושאים שהעלו הסטודנטים שקשורים לחוק הזה.

אלכס מילר: אנחנו ביקשנו מהמועצה להשכלה גבוהה לבחון שוב את יישום החוק, כי אין מה לעשות, זה הכלי החשוב ביותר שיש היום לאגודות, לאותם סטודנטים, מבחינת הייצוג שלהם.

אלכס מילר: אחד הנושאים החשובים ביותר שעלו בוועדת החינוך הוא כמובן נושא הטיפול בסטודנטים המשרתים במילואים.

אלכס מילר: אני, כמובן, רוצה לברך את ממשלת ישראל על החוק שיגיע לכאן, אני מקווה מאוד, בזמן הקרוב, בעוד שבוע-שבועיים, שנותן לחיילים שמשתחררים ורוצים להיכנס למערכת ההשכלה הגבוהה שנת לימודים ראשונה חינם במוסדות, במכללות בפריפריה.

אלכס מילר: אני רוצה להודות על כך גם לממשלת ישראל, שתקצבה את החוק הזה, וכמובן לאותן סיעות ולאותם חברי כנסת שלוקחים חלק בפעילות של שדולת הסטודנטים, אם זה חברי כנסת מהאופוזיציה, אם זה חברי כנסת מהקואליציה; הנושא הזה בקונסנזוס.

אלכס מילר: אנחנו מברכים על הדרך, אבל בסופו של דבר המטרה אחידה אצל כולם: כמה שיותר צמיחה בהשכלה הגבוהה.

אלכס מילר: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אלכס מילר, שפתח את ציון יום הסטודנט.

ראובן ריבלין: אני מזמין את יושבת-ראש האופוזיציה, חברת הכנסת ציפי לבני.

ראובן ריבלין: באולם נוכח, כמובן, שר החינוך, אשר רוצה לשמוע וגם להתייחס לעניינים, אם יבקש זאת.

ראובן ריבלין: גברתי חברת כנסת ציפי לבני, יושבת-ראש האופוזיציה.

ציפי לבני: תודה רבה.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, שר החינוך, חברי הכנסת וכמובן הסטודנטים הצעירים שנמצאים כאן, מטבע הדברים כאן כולנו שותפים היום ומאוחדים סביב הצורך לחזק את ההשכלה הגבוהה.

ציפי לבני: השכלה גבוהה היא בוודאי קריטית לעתידה של מדינת ישראל.

ציפי לבני: מדינת ישראל שנכנסת ל-OECD בעצם מתענגת על הישגי העבר.

ציפי לבני: ההשכלה הגבוהה לא מתחילה – או היכולת או העתיד של מדינת ישראל לא נבנים רק במה שנבנה באוניברסיטה או במכללה, אלא הם תלויים בכלים שניתנים לאותם סטודנטים עוד במערכת החינוך, החל מהגן, כיתה א', עבור לבתי-הספר התיכוניים.

ציפי לבני: בסופו של דבר יש צורך בוודאי לחזק.

ציפי לבני: אני מודה – אני לא רוצה להפוך את זה לאיזה עניין פוליטי במסגרת החגיגות האלה, אבל אני קצת תמהה על הברכה המוקדמת לממשלה על חקיקה שתאפשר לבוגרי צבא מיחידות קרביות לקבל שנת לימודים חינם, לאור העובדה שהגשנו את ההצעה הזאת רק לפני כמה ימים והממשלה התנגדה.

ציפי לבני: אבל בואו נקווה שבאמת בזמן הקרוב תובא הצעה ממשלתית.

ציפי לבני: אנחנו בוודאי נתמוך בה.

ציפי לבני: אבל מעבר לכל העניינים שבהם אתם עסוקים והשדולה עוסקת בהם, כל זה – אנחנו נהיה חלק מזה.

ציפי לבני: יש דבר שהייתי רוצה פשוט לומר לאנשים צעירים במדינה הזאת.

ציפי לבני: הבית הזה מחויב לחוקק, או בעצם הוא מחוקק את העתיד שלכם.

ציפי לבני: המחויבות שלנו כאן בבניין הזה צריכה לראות את העתיד שלכם ושל הילדים שלכם.

ציפי לבני: זה כבר פחות עלינו – זה עליכם.

ציפי לבני: המאבק שלכם צריך להיות – או אתם צריכים להיות חלק מהמאבק הזה.

ציפי לבני: המאבק הזה לא רק עוסק בשאלות של השכלה גבוהה, שכר לימוד, מכללות, תכנים, אלא הוא עוסק באיך תיראה המדינה הזאת ואיך היא תיראה עבורכם ועבור הילדים שלכם.

ציפי לבני: זה לא משנה בעיני באיזו פלטפורמה תבחרו על מנת לשנות את המסלול שבו המדינה הולכת עכשיו.

ציפי לבני: אני יודעת שיש צעירים מדהימים וסטודנטים באוניברסיטאות שתורמים ומלמדים ילדים ונמצאים בערים בפריפריה וחיים שם ותורמים, כפרי סטודנטים – לכל אלה אני מצדיעה.

ציפי לבני: זה רק חלק ממה שאפשר לעשות.

ציפי לבני: תצטרפו לעשייה שהיא עשייה במובן העמוק יותר, לטווח הארוך יותר.

ציפי לבני: חלקה נעשה כאן.

ציפי לבני: אנחנו צריכים גם את העזרה שלכם מבחוץ על מנת שהבית הזה לא יראה רק את כותרת העיתון של מחר או של האינטרנט בעוד שתי דקות, אלא יראה אתכם מול העיניים.

ציפי לבני: בשביל זה אנחנו צריכים לעבוד ביחד.

ציפי לבני: תודה.

יצחק וקנין: תודה ליושבת-ראש האופוזיציה, חברת הכנסת ציפי לבני.

יצחק וקנין: אדוני שר החינוך, תרצה להתייחס?

גדעון סער: אני אשמח להתייחס.

גדעון סער: השאלה, אם לא כדאי שאתייחס אחרי כל ההצעות, אחרת אני אעלה פה לדוכן חמש או שש פעמים.

גדעון סער: ציון יום הסטודנט

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו נמשיך בסדר-היום.

יצחק וקנין: הנושא הבא: הצעה לסדר-היום מס' 3020, של חברת הכנסת עינת וילף.

יצחק וקנין: אני רואה שהיא איננה.

יצחק וקנין: גם חנין זועבי לא נמצאת פה.

יצחק וקנין: רונית, את תהיה הדוברת הראשונה.

יצחק וקנין: הצעה לסדר-היום מס' 3090 בנושא: ציון יום הסטודנט, של חברת הכנסת רונית תירוש.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, סטודנטים, נציגי הסטודנטים מכל מוסדות החינוך להשכלה גבוהה בארץ, ברוך בואכם.

רונית תירוש: היום השתתפתי בדיון בוועדת החינוך וציינתי את מה שאני עומדת לומר פעם נוספת כאן.

רונית תירוש: כשאנחנו מסתכלים על אירועים, על מחאות בעולם, בדרך כלל אנחנו רואים את ציבור הסטודנטים ברחבי העולם יוצא בראש חוצות, מפגין, שורף צמיגים; באמת מאוד דומיננטי.

רונית תירוש: אני חושבת שה-DNA של הסטודנטים במדינת ישראל הוא קצת שונה, ואני דווקא שמחה שהוא קצת שונה, משום שלפחות בשנים האחרונות, ככל שיש לי מגע או משא-ומתן אתם – עקיף או ישיר – אני חושבת שהשכילה הנהלת התאחדות הסטודנטים, על כל איגודי הסטודנטים – אני אזכיר כאן את בועז טופורובסקי, אבל בוודאי נוספים רבים וטובים לצדו עושים עבודה מאוד ראויה, לא מתלהמת, ובדרך מאוד נכונה משיגים ומקדמים את מעמד הסטודנטים במדינת ישראל.

רונית תירוש: אני רואה את הסטודנטים יותר ויותר חברים בוועדות כאלה ואחרות.

רונית תירוש: גם במועצה להשכלה גבוהה הם לוקחים חלק.

רונית תירוש: בדיונים על מעמד או שכר או תנאי עבודה של סגל זוטר או סגל בכיר דעתם נשמעת.

רונית תירוש: האוצר מבין שהוא צריך לשמוע גם אותם, משום שלכל החלטה שכזאת יש השלכות ישירות על חייהם ועל איכות חייהם האקדמיים של הסטודנטים במדינת ישראל.

רונית תירוש: אני רוצה לומר שסאגת הקיצוצים שפגעה בשנים האחרונות במוסדות להשכלה גבוהה, בתקציבים שלהם, פגעה באופן ישיר באיכות ההוראה, משום שאנחנו מוצאים כיתות לימוד יותר עמוסות.

רונית תירוש: אנחנו מוצאים, אולי – אני אומרת בזהירות רבה – איכויות שונות, אולי לפעמים מתפשרות, של מרצים.

רונית תירוש: דבר אחד ברור לי, ופה אדוני שר החינוך, לאוזניך.

רונית תירוש: יש תעשייה שמתפתחת, תעשיית קורסים חלופיים לאותם קורסים שמתקיימים כבדרך שגרה במוסדות להשכלה גבוהה.

רונית תירוש: את הקורסים החלופיים, או את התחליפים הללו, מעניקה התאחדות הסטודנטים בכל מוסד שהוא.

רונית תירוש: רק תבחר, ותמצא הרבה מאוד קורסים, ומשום מה הסטודנטים מעדיפים לבוא לקורסים האלה בתשלום נוסף.

רונית תירוש: אם תיקח את כל התשלומים שמשלמים, בסופו של דבר יוצא שהם משלמים כמעט שכר לימוד כפול: אחד לאוניברסיטה ואחד עבור שיעורי העזר או הקורסים, או התרגולים, או שיעורי הכנה, או מרתונים לקראת מבחנים.

רונית תירוש: אני כבר לא מדברת על שיעורים פרטיים ממש שלוקחים סטודנטים אצל סטודנטים בוגרים יותר שעשו את הקורס, ובבתיהם או בדרך אחרת מסייעים בידם לעבור את הבחינה.

רונית תירוש: זה עולה הון תועפות כשזה מצטבר.

רונית תירוש: זאת מגמה לא ראויה, משום שזה מעיד על כך שאיכות ההוראה במוסדות להשכלה גבוהה פגומה, בין אם זה קשור לשיעור שניתן על-ידי המרצה ובין אם זה קשור לכך שיש פחות מתרגלים כדי שיאפשרו לתלמידים להפנים ולהטמיע את מה שלמדו בשיעור של המרצה.

רונית תירוש: אם אגודות הסטודנטים יודעות לעשות את זה כל כך טוב, למה לא תיקח לתשומת לבה הנהלת האוניברסיטה בכל מקום שהוא, ותראה איך הם באמת מונעים מהסטודנטים בזבוז זמן כפול, כי הם משקיעים בזה זמן, ובוודאי בזבוז כספים, שזאת כפילות.

רונית תירוש: חופש אקדמי.

רונית תירוש: נהוג לומר או לייחס או לנכס את החופש האקדמי למרצים, למוסדות להשכלה גבוהה, להנהלות.

רונית תירוש: אבל אני דווקא רוצה לגעת, בהקשר של היום הזה, בחופש אקדמי שנוגע לסטודנטים עצמם.

רונית תירוש: פה יש עוד איזו מגמה – אני לא יודעת לומר מתפתחת, אבל יש תופעה שבעיני היא מאוד לא ראויה.

רונית תירוש: מרצים, בדרך כלל מהשמאל הקיצוני כנראה, או שמשקפים את ההוויה הזאת, מנצלים את הבמה האקדמית שניתנה להם לצורך תעמולה של דעותיהם האישיות, הפוליטיות, יש לומר, לעתים השנויות במחלוקת; אמרתי לעתים והייתי עדינה – בדרך כלל שנויות במחלוקת.

רונית תירוש: אני חושבת שכשבא סטודנט ללמוד נושא מסוים – אגב, זה נכון לא רק למדעי המדינה, אולי שם זאת איזו פלטפורמה שמזמנת השמעת דעות שכאלה.

רונית תירוש: ואני לא מדברת על השמעת דעות פשוטה – אני תיכף אומר מה הסיכון שבעניין – אלא אני מדברת על קורסים שניתנים גם בכלכלה, בראיית-חשבון, חשבונאות, בכל מיני קורסים שלכאורה אין להם ולא כלום עם הפוליטיקה.

רונית תירוש: עומד מרצה ומנצל את הזמן הנתון בידיו לדבר נכוחה נגד מדינת ישראל, נגד חיילי צה"ל, נגד מבצע כזה, נגד מבצע אחר.

רונית תירוש: עכשיו אני רוצה שתדמיינו, שערו בנפשכם מה עובר על הסטודנט.

רונית תירוש: נניח שהוא ממש כופר במה שאומר המרצה, אבל הוא לא יעז.

רונית תירוש: אין פה עניין להתחיל דיון על הנושא, כי זה לא מהות השיעור.

רונית תירוש: אבל גם אם כן, המעמד של המרצה, היכולת שלו, הלגיטימית, לתת לך את הציון בסוף הקורס – אני רוצה לראות את הסטודנט שיעז לעמוד ולומר דברים אחרים נכוחה כביקורת.

יעקב כץ: אין מרצים שאומרים להם: תהיו דתיים?

רונית תירוש: אני לא סתם בודה מלבי את הדברים.

רונית תירוש: יש מרצה, פרופסור נירה חטיבה, שעשתה סקר.

רונית תירוש: היא אחראית באוניברסיטת תל-אביב לסקרי משוב – אתם יודעים, לתת ציונים למרצים.

רונית תירוש: היא בדקה את המשוב, וראה זה פלא: לצד הציון שנותנים למרצה יש מקום להערות, ובהערות, באופן חופשי, כל אחד כותב מה שעל לבו.

רונית תירוש: היא קיבלה יותר ויותר תלונות בנושא הזה.

רונית תירוש: כשהיא נשאלה היא אמרה קצת, היא דיברה על זה וכמובן שדברים יצאו החוצה; זה היה פנימי.

רונית תירוש: כמובן היא אמרה: זאת ההתרשמות שלי מהתלונות, זה לא משהו מדעי שעשיתי.

רונית תירוש: אז אנא בטובך, אדוני שר החינוך, יושב-ראש המל"ג, תבקש סקר מדויק בכל המוסדות ותבדוק.

רונית תירוש: לפי הנתונים שהגיעו לידי, המצב הוא בערך 80%–20%, לשאלתך.

רונית תירוש: דהיינו, שהדעות שתוקפות את מדינת ישראל, את ההתנהלות שלה, את הצבא שלה, זה בהיקף בערך של 80%, לעומת 20% שמעזים לומר דברים קצת שונים.

יעקב כץ: שמדינת ישראל היא טובה.

רונית תירוש: שמדינת ישראל טובה, היא לגיטימית, שהצבא הוא הומני.

יצחק וקנין: רונית, רונית.

רונית תירוש: יש לי הגבלת זמן?

רונית תירוש: אז אני אסיים.

יצחק וקנין: אני חושב שאת דיברת שבע דקות.

יצחק וקנין: אני לא רוצה שייווצר מצב שאני אצטרך – – –

רונית תירוש: אתה צודק, ואני אסיים.

רונית תירוש: אני פשוט נסחפתי.

רונית תירוש: אני רק רוצה לומר לסיום שאם הזכרתי נושא של חופש – חופש אקדמי – אז רציתי גם לדבר על הנושא של חופש או היכולת להתקבל לאוניברסיטה, על כל הנושא של פסיכומטרי והמגבלות שזה מכתיב, אבל זה לדיון הבא.

יצחק וקנין: לאור חשיבות הנושא לא הפסקתי אותך.

רונית תירוש: אני מכבדת את ההערה שלך.

רונית תירוש: לסיום דברי אני רוצה לומר חג שמח לכם, סטודנטים יקרים, ובהצלחה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת רונית תירוש.

יצחק וקנין: אני חוזר אחורה.

יצחק וקנין: מכיוון שחברת הכנסת עינת וילף לא היתה פה – – –

רונית תירוש: אני ביקשתי להתחלף אתה.

יצחק וקנין: לא משנה, גם חנין זועבי לא היתה.

יצחק וקנין: אני אאפשר לך, ומייד אחרייך היא תדבר.

יצחק וקנין: אני מאפשר לכולם, בגלל הנושא החשוב שבו מדובר.

חנין זועבי: מה אתי?

יצחק וקנין: את אחריה.

חנין זועבי: הן התחלפו, עכשיו התור שלי.

יצחק וקנין: לא משנה.

יצחק וקנין: אנחנו פה בנשיאות לא יודעים מי מתחלף עם מי.

יצחק וקנין: זה היה סידור ביניהן.

יצחק וקנין: אני הולך לפי סדר-היום כפי שמוכתב לי.

יצחק וקנין: אף אחד לא אמר לנו שהן מתחלפות.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: הסטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה הם משאב לאומי חיוני

יצחק וקנין: הנושא הבא: הסטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה הם משאב לאומי חיוני – הצעה לסדר-היום שמספרה 3020.

עינת וילף: תודה רבה לך, סגן היושב-ראש.

עינת וילף: חברי חברי הכנסת, אדוני השר, סטודנטים יקרים, חג שמח.

גאלב מג'אדלה: השרים.

עינת וילף: נכון, נכון, כבוד השרים.

עינת וילף: רציתי לדבר היום על הנושא של סטודנטים כמשאב.

עינת וילף: כולנו מכירים את הנתונים, שהשכלה ועבודה של שני הורים הן כמעט הבטחה מוחלטת שהאדם ומשפחתו לא יהיו עניים.

עינת וילף: כלומר, אם אנחנו רוצים להבטיח חברה שוויונית יותר, מתקדמת יותר, אנחנו רוצים להגיע למצב שכמה שיותר מהבוגרים שלנו יהיו בעלי השכלה גבוהה וששני ההורים במשפחות יצאו לעבוד.

עינת וילף: כך נצליח לצאת מהעוני באופן שאינו תלוי בקצבאות ובעזרה שהיא קצרת טווח.

עינת וילף: זה אומר שאנחנו צריכים להסתכל על הסטודנטים כמשאב ועל ההשכלה שלהם כמשאב לאומי שיש לנו אינטרס של ממש להשקיע בו.

עינת וילף: בפועל, בגלל המבנה המיוחד של החברה הישראלית – הלימודים שהם לאחר הצבא, לפעמים לאחר טיול – הסטודנטים הם גדולי השורדים.

עינת וילף: הם נדרשים לא רק ללמוד.

עינת וילף: כמעט כולם עובדים, ומנסים לעשות את שני הדברים במקביל, ובדרך כלל בעבודות במשרה מלאה.

עינת וילף: וזו אוכלוסייה שכמעט אינה זוכה להטבות כתוצאה ממעמדם.

עינת וילף: התפרסם גם בעזרת

עינת וילף: כם מחקר שהראה ששכר הלימוד מהווה רק חלק קטן בסך הכול, בשלל ההוצאות והתשלומים שסטודנטים נדרשים להם כדי ללמוד.

עינת וילף: יכול להיות שהגיע הזמן, לאחר תקופות ארוכות של מאבקים על שכר לימוד – וגם אם פה ושם יהיו שינויים בו, בסופו של דבר לא שם יהיה השינוי הגדול – להפנות את תשומת הלב לתשלומים שסטודנטים נדרשים להם, לשכר הדירה, לתחבורה, ולבחון את האפשרויות להגיע להישגים שם, למשל בשיתוף עם העיריות.

עינת וילף: הובא לידיעתי, למשל, שסטודנטים שאינם עובדים זוכים להנחה בארנונה, ואילו סטודנטים שכן עובדים אינם זוכים להנחה בארנונה.

עינת וילף: זה לא צריך להיות המצב, ובדרך כלל זה דווקא עוזר לסטודנטים שהכי לא צריכים את זה ושיכולים להרשות לעצמם לא לעבוד.

עינת וילף: צריך לבדוק אפשרויות, למשל, אולי לזיכוי במס לסטודנטים על עבודתם, וכמובן לסייע בתחבורה ציבורית.

עינת וילף: נושא נוסף, שעולה יותר ויותר בפגישות שלי עם סטודנטים, ובעיקר סטודנטיות, הוא כל הנושא של סטודנטיות הרות.

עינת וילף: גם זה נושא שנצטרך להתחיל להפנות אליו את תשומת הלב, כי מדובר הרבה פעמים בשאלות של מלגות – הזכאות שלהן – ביטוח לאומי.

עינת וילף: כל אוניברסיטה יש לה מדיניות אחרת כיצד להתייחס לסטודנטית שנמצאת בחופשת לידה, לבחינות שלה.

עינת וילף: אלה דברים שצריך להסתכל עליהם מתוך התפיסה הכוללת שיש לנו אינטרס מובהק כמדינה שכמה שיותר מהאנשים הבוגרים שלנו יהיו בעלי השכלה גבוהה.

עינת וילף: כמובן, צריך להסתכל לא רק על הצד של ההטבות, אלא גם איך לעודד למשל חסכונות ולקיחת הלוואות.

עינת וילף: ידוע שיש מדינות שבהן התרבות היא שמייד כשילד נולד, הוריו פותחים חיסכון להשכלה גבוהה.

עינת וילף: רצוי לעודד תרבות כזאת בישראל באמצעות הטבות לחסכונות שיועדו להשכלה גבוהה, כאלה שנפתחים מייד עם לידתו של הרך הנולד.

עינת וילף: זו דרך להבטיח גם שלא רק מדובר בהטבות, אלא גם מדובר בתרומה של המשפחה עצמה לנושא הזה.

עינת וילף: וכמובן, לאפשר הלוואות בתנאים נוחים, שתלויות גם ביכולת ההשתכרות מאוחר יותר, כדי לאפשר לסטודנטים להתרכז בלימודים.

עינת וילף: כי המעגל הזה שבו סטודנטים עובדים – הרבה פעמים כתוצאה מזה הם לא מגיעים לכיתות.

עינת וילף: ההנחה היא שהרבה פעמים סטודנטים לא קוראים את חומר הלימוד.

עינת וילף: כתוצאה מזה, המרצים יודעים שהם מלמדים הרבה פעמים את מי שלא קראו ולא הכינו.

עינת וילף: יש נטייה להתייחס אך ורק לבחינות, לשים דגש על הבחינות, וכמעט לא להיות נוכחים בקורסים.

עינת וילף: כולם יודעים שכשיש ההזדמנות להקדיש את עצמך ללימודים כל הזמן – זו חוויה אדירה.

עינת וילף: לימודים זה לא רק רכישת מקצוע; זה הרחבת אופקים, זו השכלה.

עינת וילף: לכן חשוב שלסטודנטים תהיה הזדמנות לא רק לרכוש את המקצוע ואת התואר, אלא באמת לקחת כמה שנים מהחיים ולהיחשף לניסיון ולאווירה הזאת של לימודים לשם לימודים, כי זה דבר שאנחנו לפעמים שוכחים במירוץ הזה.

עינת וילף: ברור שכל הדברים האלה כרוכים בכסף, אבל בניגוד לנושאים אחרים בתחום החינוך שאני עוסקת בהם, בעיני אין ספק שכל מה שקשור להשכלה הגבוהה – כאן הכסף הוא הכרחי.

עינת וילף: אני גם רוצה לברך את שר החינוך על המאמצים שהוא עושה כדי להחזיר לישראל את כל המוחות שחונים כרגע בחו"ל.

עינת וילף: המשבר הכלכלי, במיוחד בארצות-הברית אבל גם באירופה, יצר הזדמנות בלתי רגילה – בגלל שמצבו של המשק הישראלי יחסית נוח – להחזיר את המוחות האלה לישראל.

עינת וילף: זה יעזור גם לסגל האקדמי, לסגל הזוטר, לסגל הבכיר.

עינת וילף: צריך להחזיר מוחות בכל הגילים, גם כאלה שהם כבר כוכבים בחו"ל וגם כאלה שהם כוכבים בדרך.

עינת וילף: זו באמת ההזדמנות, דווקא כשמצבה של ישראל היום טוב יחסית למדינות אחרות.

עינת וילף: זו ההזדמנות להחזיר אותם הביתה לטובת המדינה כולה.

עינת וילף: אז חג שמח ובהצלחה לכולנו.

עינת וילף: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עינת וילף.

יצחק וקנין: יום הסטודנט – מצבם של הסטודנטים הערבים

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת חנין זועבי – הצעה לסדר-היום מס' 3070, ואחריה – חבר הכנסת אריה אלדד.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, ברצוני להעלות סוגיה שאינה מוגדרת כאקדמית בלבד, אלא גם סוגיה חברתית וגם כלכלית, והיא בעיית חסימת המוסדות האקדמיים בפני הסטודנטים הערבים ופנייתם של סטודנטים אלה ללימודים גבוהים בחו"ל, בעיקר בירדן.

חנין זועבי: אני מבססת את הנתונים שאני מציגה פה על מחקרם של ד"ר קוסאי חאג' יחיא וחאלד עראר, שהתפרסם לא מזמן, ואני אתחיל מהנתון הכי בסיסי וגם הבעייתי, שאומר שאחוז הסטודנטים הערבים באקדמיה הישראלית לא עלה אף פעם על 9%, ועכשיו הוא בסביבות 7.6%.

חנין זועבי: כלומר, הוא אחוז יציב, שהיציבות שלו כשלעצמה היא נתון תמוה, מדאיג ומצריך הסבר, והוא גם אחוז נמוך יחסית לאחוז האוכלוסייה הערבית בקבוצת הגיל הזאת.

חנין זועבי: הנתונים מלמדים שבשנת 2004 החזיקו כמעט 11% מכלל הבוגרים הערבים בתעודות ממוסדות להשכלה גבוהה בחו"ל.

חנין זועבי: לעומתם 33% סיימו את לימודיהם באוניברסיטאות בישראל, 11% היו בוגרי מכללות אקדמיות ו-45% היו ממכללות אחרות.

חנין זועבי: משנת 1994 נעשתה ירדן ליעד העיקרי לסטודנטים הערבים שביקשו ללמוד מקצועות יוקרתיים, אם אפשר להגיד.

חנין זועבי: לא היתה שאיפה ואין שאיפה כללית ללמוד בירדן דווקא.

חנין זועבי: מי שיצליח לעבור בהצלחה את מסלול המכשולים שמציבה האקדמיה בישראל, יעדיף ללמוד כאן.

חנין זועבי: מגמה זו, גם אם אפשר להסתכל עליה כעל פתרון – ואי-אפשר ואסור להסתכל עליה כעל פתרון – יש לה השלכות עכשוויות וגם עתידיות, גם על תעסוקתם של סטודנטים אלה, כבוד השר, וגם על המציאות הכללית בבתי-הספר הערביים, כך שהסטודנטים שיודעים מלכתחילה שאינם יכולים להתקבל למוסדות האקדמיים בישראל לא מתאמצים דיים להשיג ציוני בגרות גבוהים.

חנין זועבי: כמובן, הטענה הראשונה שאני מצפה לשמוע היא, שאנחנו לא ננמיך את רמת הלימודים וגם לא את תנאי הקבלה.

חנין זועבי: טענה כזאת יכולה להישמע גם הגיונית וגם הגונה, אבל יש תנאי להגיוניות שלה וגם להגינות שלה.

חנין זועבי: התנאי הוא שאנחנו מדברים על שתי מערכות חינוך, עברית וערבית, שאינן נבדלות זו מזו בתשומות, ורק אז אפשר לסמוך על התפוקות של שתי מערכות אלה כמבחן וכקריטריון לכניסה למוסד האקדמי.

חנין זועבי: יש עוד מחסומים שהם מוטים מבחינה תרבותית לאי-קבלה לאוניברסיטה: הצבת גיל מינימום למקצועות מסוימים, כאשר הנוער הערבי, שלא משרת בצבא, אין לו מה לעשות מגיל 18 עד גיל 21; הריאיון האישי, כאשר הסטודנט או הסטודנטית הערבים לא מרגישים בטוחים מבחינת השפה, שמשפיעה מאוד על ההופעה שלהם, וגם הקושי של השפה האנגלית, שהיא שפה שלישית ולפעמים רביעית, אם מחשיבים את הערבית המדוברת והספרותית לשתי שפות שונות, וגם בעייתיות השפה העברית, כפי שאמרתי, כשלעצמה.

חנין זועבי: ויש הבעיה, בה"א הידיעה, אדוני השר, של הבחינה הפסיכומטרית.

חנין זועבי: השפעתו של תנאי סף זה על סיכויי הקבלה של הצעירים הערבים היא מכריעה.

חנין זועבי: מחקרים מצאו שלאורך שנים נשמר פער של יותר מ-100 נקודות בציוני המבחנים בין הנבחנים היהודים לערבים.

חנין זועבי: שמירה על פער בצורה יציבה לאורך השנים היא עדות מדעית שמצביעה על הטיה תרבותית ניכרת בבחינה עצמה.

חנין זועבי: בנוסף לזה, אין בקריטריוני הקבלה משקל, למשל, למרכיב כל כך חשוב, שהוא מרכיב המוטיבציה, שנחשב למרכיב מכריע דווקא אצל הערבים, מסיבה פשוטה שהמסלול האקדמי הוא כמעט מסלול המוביליות החברתית-כלכלית היחיד שפתוח יחסית לערבים, כאשר המסלול הפוליטי הוא כמעט חסום, המסלול הצבאי הוא מחוץ לתמונה, כמובן, המסלול הדיפלומטי לא בא בחשבון, המסלול העסקי חסום.

חנין זועבי: אז שמים את כובד המשקל על המסלול האקדמי כאפשרות היחידה, כמעט היחידה, להתפתחות האישית והכלכלית.

חנין זועבי: בסופו של דבר, אין קריטריון אחד שתחשוב עליו, אדוני השר, מבחינת הקבלה לאוניברסיטה, שאינו מוטה מבחינה תרבותית.

חנין זועבי: פשוט אין.

חנין זועבי: לכן, קריטריונים אלה לאמיתו של דבר מתפקדים כחסמים.

חנין זועבי: הם לא מתפקדים כקריטריוני סינון, אלא כחסמים, בעיקר לכניסה למקצועות כמו רפואה, רפואת שיניים, סיעוד, ריפוי בעיסוק, רוקחות ומקצועות פארה-רפואיים אחרים.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, עוד פעם, אני לא מדברת על הנמכת קריטריוני הקבלה.

חנין זועבי: אדרבה, אני מאמינה בלימוד אקדמי איכותי, אני מאמינה במערכת חינוך איכותית, מהגן ועד לתואר שלישי.

חנין זועבי: לא על הקושי בתנאי הקבלה אני מדברת אלא על חוסר ההגינות בתנאי הקבלה, בין הסטודנטים הערבים לבין אלה היהודים.

חנין זועבי: אין זמן להציג פה כמה מהמלצות המועצה להשכלה גבוהה אשר – – –

גדעון סער: אין זמן.

גדעון סער: הזמן כבר מזמן עבר.

חנין זועבי: אדוני השר, אתה סופר לי את הזמן?

גדעון סער: אם הייתי סופר, הייתי מעיר קודם.

גדעון סער: אבל לכל אחד מאתנו יש, אני מניח, לוח זמנים.

חנין זועבי: דקה.

יצחק וקנין: אני מאפשר לה עוד דקה.

חנין זועבי: אתה יכול לספור דקה.

יצחק וקנין: בתוך הדקה היא תסיים.

חנין זועבי: כן.

יצחק וקנין: את יכולה להמשיך.

חנין זועבי: יש עוד פסקה, פסקה אחרונה.

חנין זועבי: אני חושבת שההשכלה הגבוהה בישראל צריכה, מבחינה מוסרית ואקדמית, לעשות חשבון נפש מעמיק ורציני, על מנת קודם כול להציב את הנתון של אחוז הסטודנטים הערבים כנתון מדאיג – הנתון כשלעצמו הוא נתון מדאיג ולא הגון, ושנית, על מנת לאתר את הסיבות והנסיבות לתת-ייצוג זה.

חנין זועבי: וכן, יש לפעול ולתכנן מדיניות של שוויון מערכתי בהנגשת האוניברסיטאות והאקדמיה בכלל לסטודנטים הערבים.

חנין זועבי: אדוני השר, אני אומרת שוב: ההשכלה הגבוהה היא ההון האנושי הכמעט יחיד בנסיבות הפוליטיות שלנו, של החברה הערבית.

חנין זועבי: מכאן, ואני מכירה את הדעה שלך בנושא, בכל זאת אני צריכה לומר שיש חשיבות עליונה בהקמתה של אוניברסיטה ערבית לצד, ולא במקום, הנגשה שוויונית של המערכת הכללית.

חנין זועבי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: הפער שבין הצהרות הממשלה על תמיכתה בסטודנטים המשרתים במילואים ובין דפוסי פעולתה בוועדת השרים לחקיקה ובמליאת הכנסת

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אריה אלדד – הצעה לסדר-היום מס' 3092.

יצחק וקנין: אחרונת הדוברים היא חברת הכנסת מירי רגב.

יצחק וקנין: ישיב על כל ההצעות שר החינוך.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, הערה למה ששמענו זה עתה מפי חברת הכנסת זועבי: כשהיו סטודנטים יהודים בגולה, גם בארצות שבהן היתה אנטישמיות בוטה והיה נומרוס קלאוזוס לגבי מספר הסטודנטים היהודים, ונלחמו בהם, כולם, האנטישמים, האשימו אותם שהם הסטודנטים המצטיינים ביותר בכל הפקולטות.

אריה אלדד: הצעה לסדר: אולי תפסיקו להתבכיין ותתחילו ללמוד?

חנין זועבי: – – –

אריה אלדד: אבל אני רוצה להפנות את דברי לסטודנטים שבקהל.

אריה אלדד: סטודנטים לומדים באוניברסיטה לא רק לשנן חומר.

אריה אלדד: הם אמורים ללמוד גם לקרוא חומר, ללמוד אותו בצורה ביקורתית – ללמוד לקרוא לא רק מה שמלעיטים אותם, לא רק מה שמאכילים אותם, אלא לדעת לשאול שאלות, לתהות, לקרוא טקסטים באופן ביקורתי.

אריה אלדד: אנחנו שומעים מפי הממשלה פעמים רבות כמה היא רוצה להיטיב עם הסטודנטים, וביתר שאת בשבועות האחרונים – כמה היא רוצה להיטיב עם חיילים משוחררים ההולכים ללמוד באוניברסיטה.

אריה אלדד: אז אני מציע ללמוד קריאה ביקורתית או שמיעה ביקורתית של הדברים שנאמרים, וגם שמענו אותם כאן היום.

אריה אלדד: לפני שבוע האולם הזה סער מאוד, כי חברי חבר הכנסת יוחנן פלסנר ואני, עם הצעת חוק צמודה להצעה שלו, הצענו הצעות דומות שאומרות לתת לסטודנטים בוגרי צבא, מי שהשתחרר משירות צבאי, שנת לימוד חינם או שנה במכינה הקדם-אקדמית.

אריה אלדד: באה הממשלה וענתה לנו שיש להם הצעת חוק דומה מאוד שהם מכינים עכשיו, ולכן הם מציעים להצביע נגד ההצעה שלנו.

אריה אלדד: כללי המשחק השכיחים בבית הזה הם שאם חבר כנסת מציע הצעה שהממשלה תומכת בעיקרון שלה, היא אומרת: אנחנו תומכים בעיקרון, אנחנו נצביע בעד או נתמוך בהצעה, אם תתחייב, למשל, להמתין או לתאם את פעולותיך עם המשרד המקביל או לא לקדם את ההצעה שלך לפני הצעת החוק הממשלתית.

אריה אלדד: זה לא קרה.

אריה אלדד: כלומר, מה שהיה חשוב לממשלה באותה עת היה לקדם הצעת חוק ממשלתית, ואם מישהו ייטיב עם הסטודנטים זו תהיה הממשלה ואם מישהו ייטיב עם החיילים זו תהיה הקואליציה – לא עצם העניין ולא ההטבה לחייל המשוחרר, לא ההטבה לסטודנט, אלא מי מחלק אותה.

אריה אלדד: הירושה של סבתא שלהם.

אריה אלדד: זה כסף שלנו.

אריה אלדד: אבל חשוב מאוד מי מיטיב עם העם.

אריה אלדד: אז הפילו הצעת חוק, ובאים היום ואומרים: בעוד שבועיים נגיש לכם בדיוק אותה הצעת חוק.

אריה אלדד: תלמדו לשמוע ביקורתית, משום שמה שמחלקים זה את מס ההכנסה שכולנו משלמים, ולא איזו גבהות לב או רחבות לב מיוחדת של ממשלה כזו או אחרת.

אריה אלדד: אם חברי כנסת מציעים הצעות חוק שיש עליהן רוב בבית הזה, תמיכה, אז זה בכלל לא חשוב אם מציעים אותן מהקואליציה או מהאופוזיציה.

אריה אלדד: דוגמה שנייה: חברי, שלא נוכח כאן, חבר הכנסת דוד רותם, העלה לוועדת שרים לחקיקה, לפני שבוע או שבועיים, הצעת חוק שבאה להיטיב עם חיילים משוחררים ובוגרי שירות לאומי.

אריה אלדד: שוב, הנחות בשכר לימוד, הקלות בדיור.

אריה אלדד: באה הממשלה, והפעם כבר לא קואליציה ואופוזיציה, ואמרה לו: תחכה.

אריה אלדד: עכשיו, אומרים לו עוד פעם: תחכה.

אריה אלדד: שר החינוך יושב כאן, ואפשר יהיה להפנות אליו שאלה ישירה: האם הוא מתכוון לתמוך בהצעת החוק של חבר הכנסת דודו רותם שבאה לעזור לחיילים משוחררים ולסטודנטים, או ששוב יגידו להם: תחכה, תחכה?

אריה אלדד: אבל, פה, במליאה, ביום הסטודנט החגיגי, יפזרו הבטחות.

אריה אלדד: מה שאני מציע: שמיעה ביקורתית, קריאה ביקורתית, ולדעת מי באמת רוצה להבטיח הבטחות ומי באמת מתכוון, ולממשלה יש כוחות ויש כלים ולפעמים היא עושה את זה, בלחץ מתאים, ביצירת דעת קהל מתאימה, בגיוס מתאים של קואליציה ואופוזיציה.

אריה אלדד: כן, אפשר יהיה לתמוך בחיילים משוחררים, אפשר יהיה לתמוך בסטודנטים, ולקדם את העניין ולא את מי שמביא את העניין.

אריה אלדד: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אריה אלדד.

יצחק וקנין: זכויות סטודנטים שהם חיילי מילואים – מתן פטור מקורס חוזר בשל שירות במילואים

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מירי רגב – הצעה מס' 3099, אחרונה לסדר-היום.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, שר החינוך, השר פלד, חברי הכנסת, סטודנטים יקרים, חזרתי לפני כמה שעות מביקור בעיר-דוד, ב"בית יהונתן", בירושלים.

מירי רגב: בביקור לקחו חלק פעילים רבים, וביניהם סטודנטים מאוניברסיטת ירושלים – סטודנטים שרוצים להיות מעורבים, לקחת חלק ולהשפיע, כמו רוב הסטודנטים שאנחנו מכירים.

מירי רגב: סטודנטים שרק השתחררו מהצבא, שרוצים לבנות את חייהם באופן עצמאי ללא תלות בהורים – חלום רטוב של רובם.

מירי רגב: וזאת למה?

מירי רגב: כי החיים קשים, לא ברמת ססמה אלא בכלל, ולסטודנטים בפרט.

מירי רגב: הכול יקר יותר: הלימודים, הדיור, התרבות, התחבורה.

מירי רגב: בתוך כל זה צריך גם לשרת את המדינה ולצאת למילואים 21 יום בשנה.

מירי רגב: הם, הסטודנטים, מוכנים לשרת את המדינה.

מירי רגב: השאלה היא האם המדינה מחזירה להם.

מירי רגב: החלטתי להקריא אחד מהרבה מאוד מכתבים שאני מקבלת כיושבת-ראש ועדת המשנה לכוח-אדם ומילואים בוועדת החוץ והביטחון – מכתבו של חי, סטודנט שנה ג' בחוג להיסטוריה כללית ולימודי מדינת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון.

מירי רגב: אני מקריאה חלקים קטנים ממנו:

מירי רגב: לפי חוק המילואים, סטודנט יכול לשרת עד 21 ימי מילואים בשנה אקדמית.

מירי רגב: במקרים רבים השירות הוא תקופה ממושכת, ולעתים לא רחוקות הקריאה למילואים היא 21 ימים רצופים, במקרה של תעסוקה מבצעית.

מירי רגב: הקריאה למילואים יכולה להיות בתחילת סמסטר, באמצע סמסטר, בסוף הסמסטר ובתקופת המבחנים.

מירי רגב: מובן שלכל תקופה ישנן משמעויות אחרות, אך המשותף לכולן הוא הפגיעה בסטודנט.

מירי רגב: שירות המילואים בתחילת הסמסטר משפיע על תקופת ההרשמה לקורסים ומאלץ אותם הלכה למעשה – את הסטודנטים שנקראים למילואים – להירשם לקורסים אשר נשאר בהם מקום פנוי, ולאו דווקא לקורסים שהם חפצים בהם.

מירי רגב: בנוסף, הסטודנט מפסיד חלק ניכר מתקופת השינויים של תחילת הסמסטר – עוד סיבה אשר כופה עליו הרשמה לקורסים שבהם הוא לא חפץ.

מירי רגב: אם נקרא הסטודנט לשירות מילואים בתקופת הבחינות, הוא נאלץ למעשה לוותר על מבחני מועד א', אשר הם הקרובים ביותר למועד הלימודים, ולגשת למבחנים במועד ב' וג', אשר מועברים לסטודנטים במהלך סמסטר הלימודים העוקב.

מירי רגב: פער זה פוגע באופציה של הסטודנט להיבחן סמוך לסיום לימודי הקורס שעליו נבחן.

מירי רגב: רוב הסטודנטים אשר נפגעים בציוניהם מגיעים למצב שבו הם נכשלים בקורסים לא מעטים בלימודיהם.

מירי רגב: על מנת להשלים את הקורסים נאלצים הסטודנטים לחזור על קורסים בסמסטרים עוקבים.

מירי רגב: כל סטודנט אשר נקרא לשירות מילואים בעת לימודיו נקרע בין ערכיו לבין הפגיעה במהלך לימודיו ובחייו.

מירי רגב: הסטודנטים המילואימניקים מבצעים את עבודתם בצורה הטובה ביותר ומשתדלים לתת מעל ומעבר לנדרש מהם.

מירי רגב: עם זאת, אין ספק כי הסטודנטים המילואימניקים נפגעים לא מעט הן במישור האקדמי והן במישור הכלכלי, ואני יודעת שאמירותיו של חי מייצגות רבים אחרים.

מירי רגב: ביום א' הפילו בוועדת השרים הצעת חוק שלי ושל חבר הכנסת אלכס מילר – ומגיעות לך הרבה מאוד ברכות על היום הזה – – –

גדעון סער: – – –

מירי רגב: רגע, תן לי לסיים.

גדעון סער: למען הפרוטוקול – היא לא נדונה בכלל.

מירי רגב: היא עלתה.

מירי רגב: היא עלתה בוועדת השרים.

גדעון סער: לא, סליחה.

מירי רגב: תן לי רגע.

מירי רגב: שר החינוך, אני רוצה סוף-סוף להחמיא לך.

גדעון סער: להחמיא לי זה יפה, יש לי סבלנות גם לחכות עוד חצי דקה.

גדעון סער: על מנת שלא תהיה טעות בפרוטוקול אני אומר:

גדעון סער: ההצעה כלל לא נדונה בוועדת השרים לחקיקה.

מירי רגב: ההצעה עלתה לוועדת השרים לחקיקה.

מירי רגב: היא לא נדונה.

גדעון סער: יושב פה גם השר פלד, הוא יכול להעיד.

מירי רגב: ההצעה עלתה לוועדת השרים לחקיקה.

מירי רגב: התשובה שקיבלתי – שההצעה לא נדונה.

מירי רגב: מבחינתי אני גם לא יכולה להעלות את ההצעה הזאת שוב – כאילו ההצעה הזאת בעצם נפלה.

מירי רגב: מה ההצעה אומרת?

מירי רגב: זה חוק שמבקש למנוע מצב שבו סטודנט יצטרך לשלם על קורס נוסף משום שפספס את מועד ג'.

מירי רגב: ומדוע הוא פספס את מועד ג'?

מירי רגב: משום שהוא נקרא למילואים.

מירי רגב: זאת אומרת, אותו סטודנט צריך לשלם על קורס נוסף משום שהוא נקרא למילואים.

מירי רגב: מובן שהתעצבנתי ורציתי לדבר היום רעות, רעות מאוד, על שר החינוך, אבל לא הולך לי, הוא הפתיע אותי, כי השר הודיע לי שהבוקר המל"ג אישר את הכללים בעניין ההטבות לחיילי המילואים, ובין היתר הסדר לפטור מתשלום על קורס נוסף.

מירי רגב: ועל כך אני מודה לך, שר החינוך.

מירי רגב: אני מקווה שבתקופה הקרובה גם נפתור את סוגיית פר"ח בקרב אנשי המילואים שהם סטודנטים.

מירי רגב: שר החינוך ומשרד החינוך הולכים לקראת הסטודנטים, אבל לצערי רוב משרדי הממשלה אינם מיישמים את חוק המילואים ואת כל ההטבות הנגזרות מכך.

מירי רגב: אני יודעת שלמרות זאת ועם זאת סטודנטים ימשיכו לשרת במילואים, כפי שאמר חבר בפורום החפ"שים, שאנשי המילואים יבואו למילואים גם אם יצטרכו לשלם מכיסם.

מירי רגב: המילואימניקים הם מיעוט קיצוני במדינה.

מירי רגב: הם מביטים ורואים כיצד המדינה דואגת למגזרים שלמים בזמן שאותם היא מקפחת בתחומים לא מעטים.

מירי רגב: בהזדמנות זו אני קוראת לראש הממשלה ולשר הביטחון להתעשת.

מירי רגב: זאת לא בושה לתגמל יותר – לתגמל יותר את מי שעושה יותר, והסטודנטים שיוצאים למילואים ועושים יותר, מגיע להם, והם צריכים לקבל יותר.

מירי רגב: אני מבקשת לסיים את דברי ולהביע הערכה ליושב-ראש פורום המג"דים והמח"טים במילואים, אלוף-משנה אבי סייג, שמשתף אתי פעולה במהלך השנה האחרונה, לפורום החפ"שים, לשר החינוך על ההחלטה שקיבלו היום במל"ג, ולכם, הסטודנטים, שממשיכים ללכת לשמור על המדינה ולבצע מילואים בתנאים לא פשוטים.

מירי רגב: אני מודה לכם ומצדיעה לכם.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מירי רגב.

יצחק וקנין: ישיב על כל ההצעות לסדר-היום שר החינוך, השר גדעון סער.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כמובן ציבור הסטודנטים או נציגי ציבור הסטודנטים שנמצאים אתנו כאן, המציעים פרסו יריעה מאוד רחבה של נושאים, ואני אשתדל להתייחס לנקודות העיקריות שהעלו.

גדעון סער: חבר הכנסת מילר, שמרבה לפעול בנושא סטודנטים – היתה לי הזכות לסייע לו בהעברה מהירה של חוק יום הסטודנט, שהאירוע הזה בעצם מצוין מכוחו – התייחס למכלול הבעיות של מערכת ההשכלה הגבוהה בשנים האחרונות, והייתי אומר שמבחינת הדברים שהם העיקריים לסטודנטים ולמדינה.

גדעון סער: הוא התייחס לקיצוצים, הוא התייחס לשביתות, הוא התייחס לירידה בתקנים, שגרמה לכך שהיחס מרצה–סטודנטים השתנה לרעה, דבר שגרם גם לבריחת מוחות.

גדעון סער: כל הנקודות הללו אלה הנקודות שאותן מצאנו, כשנכנסתי לתפקידי, כמחייבות שינוי מגמה – שינוי מגמה בהשכלה הגבוהה אחרי עשור של שחיקה תקציבית, ומותר להגיד לא רק תקציבית.

גדעון סער: ודאי שמכל הדוברים בדיון הזה, ובכלל, קשה למצוא מישהו שיחלוק על כך שעתיד המדינה תלוי היום בשינוי המגמה הזאת.

גדעון סער: אני חושב שבשנה האחרונה נוצרו תנאים שנותנים לנו את ההזדמנות הזאת: 1.

גדעון סער: ההנהגה החדשה של כל המערכת של ההשכלה הגבוהה; 2.

גדעון סער: גישה שונה ושיתוף פעולה מצד המוסדות.

גדעון סער: אני מזכיר כמה מהמהלכים שעשינו יחד בשנה האחרונה: שקיפות מצד המוסדות לגבי נתוני שכר, כשבמשך שנים ארוכות היו התקוטטויות על כך עם האוצר, והדבר השתנה בקיץ האחרון; הסכמים, כמו באוניברסיטה העברית, שבהם מרצים היו מוכנים לוותר באופן זמני על תוספת שכר תמורת סיוע מוגדל של המדינה, כדי להתמודד עם מצב תקציבי מאוד מאוד קשה; שיתוף פעולה שבא לידי ביטוי גם מצד המוסדות, אני חייב להגיד, וגם מצד הסטודנטים.

גדעון סער: אחת הטעויות שהיו בעבר היא שניסו לבצע מהלכים בשדה ההשכלה הגבוהה ללא שיתוף של ציבור הסטודנטים, גם מהלכים שגילמו בתוכם הרבה מאוד נקודות נכונות.

גדעון סער: השיתוף הוא חלק מתפיסה שהסטודנטים הם לא רק, לצורך העניין, הצרכנים או מקבלי השירות במוסדות להשכלה גבוהה – אם כי זה נכון, וככל שהאיכות של השירות עולה, הם הנהנים.

גדעון סער: הם גם העתיד של המוסדות, הם עתידים להשתלב במוסדות בתפקידים אקדמיים, בוודאי חלקם, והם בוודאי מי שכאנשים צעירים, האיכות של מערכת ההשכלה במדינת ישראל היא קריטית בראייתם.

גדעון סער: זה נכון במובן האישי, זה נכון במובן היותר כללי.

גדעון סער: אני חייב לומר שקיימנו שיחות והגענו לפני כמה שבועות להסכם עקרונות, הסכם כללי, עם הנהגת ציבור הסטודנטים.

גדעון סער: במסגרת אותו הסכם גם סגרנו פרק של מחלוקות שהיו משנים קודמות.

גדעון סער: במסגרת הפרק הזה יקבלו הסטודנטים החזר כספי שהיה שנוי במחלוקת במשך תקופה די ארוכה.

גדעון סער: הדבר הזה הוא בתהליכי ביצוע בימים האלה.

גדעון סער: אבל גם קבענו שניכנס לשיחות מפורטות לגבי תוכנית החומש.

גדעון סער: ותוכנית החומש, ההצלחה שלה היא לא הצלחת מערכת ההשכלה הגבוהה במדינת ישראל, היא הצלחת המדינה.

גדעון סער: אם אנחנו לא נוכל להגיע לתוכנית שיש בה מענה לבעיות היסוד, שיש בה שינוי כיוון מבחינת עידוד המצוינות ועידוד המחקר – קודם כול על-ידי מודל תקציבי שונה, שנית, עידוד נגישות של הציבור הערבי, גם של הציבור החרדי, להשכלה הגבוהה במדינת ישראל.

גדעון סער: אלה חלק מהיעדים שלנו.

גדעון סער: אם לא נוכל להביא תוספת משאבים להשכלה הגבוהה, שיאפשרו לנו גם להחזיר מוחות אבל גם להצמיח בתוך הכוחות הנוכחיים, לתת עתיד לצעירים כאן ולעבור מצמצומים להתרחבות ההשקעה במחקר ובהוראה – אינני יודע מתי תהיה הזדמנות כזאת.

גדעון סער: ואני אומר, ההזדמנות היא של כולנו, האחריות היא על כולנו, כולנו צריכים בוודאי לייצג, כל אחד יש לו תפקיד ואחריות ספציפית, אבל גם לראות את האינטרס הרחב יותר, היותר כללי.

גדעון סער: אני רוצה לשבח את יושב-ראש התאחדות הסטודנטים הארצית, בועז טופורובסקי, שעד היום, בכל השיחות שהתקיימו, גם הגיע להישגים עבור הציבור שהוא מייצג אבל גם גילה אותה גישה אחראית שהיא מעבר לגישה שאפיינה – אגב, זה לא אפיין רק את ציבור הסטודנטים, כל המערכת הזאת, מערכת ההשכלה הגבוהה במדינת ישראל, הסגל, הסגל הבכיר, הסגל הזוטר, המוסדות עצמם, האוניברסיטאות נגד המכללות, האוצר והסטודנטים, כולם נאבקו אחד נגד השני.

גדעון סער: במקום לקדם את המערכת נסוגונו בצורה מאוד משמעותית.

גדעון סער: לא היה אמון, גם לא היה אמון של הממשלה, של האוצר, במוסדות.

גדעון סער: מוסדות נפגעו בזה.

גדעון סער: אני גם יכול לומר יותר מכך, אבל מעדיף שלא לומר יותר מכך.

גדעון סער: היום אנחנו צריכים לחולל את השינוי הזה, וזה דבר קריטי.

גדעון סער: אני מקווה מאוד שעד סוף חודש הבא, עד לסוף חודש יוני, נוכל להשלים מהלך רחב.

גדעון סער: זה לא מותנה רק בהסכמה עם הסטודנטים, ואנחנו חייבים להגיע להסכמה עם הסטודנטים – אנחנו חייבים להגיע להסכמה עם האוצר, והאוצר חייב לגלות גישה שמבטאת את הרחבת ההשקעה בהשכלה הגבוהה במדינת ישראל.

גדעון סער: אני חייב לומר, לפחות עד היום, כולל בהצהרות פומביות, אבל לא רק, אני רואה בראש אגף התקציבים החדש, ד"ר אודי ניסן, גם אצל שר האוצר יובל שטייניץ, גישה שונה, שמכירה בחשיבות ורוצה להשקיע.

גדעון סער: ואנחנו ניבחן, פעם ראשונה בתוכנית החומש, ופעם שנייה כאן בעוד מספר חודשים, בתקציב 2011–2012, אם אכן נצליח לבטא את השינוי הזה.

גדעון סער: התייחסו חברי הכנסת אלכס מילר וחברת הכנסת מירי רגב לנושא הטיפול בסטודנטים המשרתים במילואים.

גדעון סער: אני רוצה לומר – בעצם ציינה את זה חברת הכנסת רגב – שהיום המועצה להשכלה גבוהה קיימה דיון בהמלצות ועדת משנה, שנועדו לעגן בכללים מחייבים לכלל המוסדות את הזכויות של הסטודנטים המשרתים במילואים.

גדעון סער: בוועדה הזאת ישבו גם נציגי סטודנטים, בוועדה הזאת ישבו גם נציגי המוסדות, ובסופו של דבר התקבלו החלטות.

גדעון סער: קיבלנו היום החלטות רחבות שנוגעות למכלול הסוגיות שנוגעות גם למקרים שבהם הם מפסידים קורס כתוצאה משירות מילואים, שנוגעות למועדי בחינות, שנוגעות להרבה מאוד היבטים.

גדעון סער: בסופו של דבר עוד נצטרך לעשות ניסוח או ליטוש סופי מול משרד המשפטים.

גדעון סער: ההחלטה התקבלה, הכללים האלה יפורסמו, הם יחייבו את המוסדות, ובוודאי הם ימלאו את המחויבות שלנו כמדינה לאותם סטודנטים שמשרתים בצה"ל ושומרים על ביטחון המדינה.

גדעון סער: אני רואה חשיבות גדולה בנושא הזה, ומודה גם לחברת הכנסת רגב, ששוחחה אתי, וגם ליושב-ראש התאחדות הסטודנטים ששוחח אתי בנושא הזה.

גדעון סער: הדבר הזה אפשר לנו להציב את הנושא על סדר-היום כבר בישיבת המועצה להשכלה גבוהה היום ולקבל את ההחלטה.

גדעון סער: השנה גם הגדלנו את היקף המלגות שלנו לחיילי מילואים שעושים פר"ח.

גדעון סער: בעניין הזה עשינו שינוי, אני לא זוכר ברגע זה את היקף התקציב שהוספנו, אבל הוספנו כבר משנת הלימודים הנוכחית, תש"ע, לסטודנטים חיילי מילואים שעושים פר"ח.

גדעון סער: חבר הכנסת אלדד, בצורה יותר ישירה, ויושבת-ראש האופוזיציה, בצורה עקיפה יותר, ניסו לטעון לגישה פוליטית מטעם הממשלה.

גדעון סער: אני התרשמתי יותר מגישה פוליטית מצדם.

גדעון סער: בסופו של דבר, ההחלטה של הממשלה לקדם הצעת חוק ממשלתית שהחל משנת הלימודים הבאה תוענק מלגת שכר לימוד לשנה הראשונה לתואר ראשון לחיילים משוחררים, כאלה שהשלימו שירות סדיר וכאלה שהשלימו שירות במסגרת שירות לאומי, במוסדות להשכלה גבוהה באזורי הנגב, הגליל ויהודה ושומרון, היא החלטה שהממשלה קיבלה הרבה לפני שהוגשה הצעת החוק הפרטית.

גדעון סער: הממשלה קיבלה את ההחלטה בחודש ספטמבר.

אריה אלדד: ההצעה שלי היא מהכנסת השש-עשרה והכנסת השבע-עשרה.

גדעון סער: בסדר, אז אני מדבר על הכנסת השמונה-עשרה.

גדעון סער: הרי הממשלה הזאת צריכה להיות אחראית למה שקרה בתקופת כהונתה.

גדעון סער: אני מזכיר שהממשלה קמה ב-31 במרס.

גדעון סער: ב-13 בספטמבר היא קיבלה את ההחלטה הזאת.

גדעון סער: היא נכנסה לדיונים בשלב מאוד מוקדם בקדנציה, וטיפלה בכך הרבה מאוד, גם עם סגנית השר , שלא נמצאת כאן היום, אבל אני מוצא לנכון לומר את זה, מגיע לה.

גדעון סער: הצעת החוק הממשלתית מוכנה, למיטב ידיעתי, וגם תובא לוועדת שרים לחקיקה ביום ראשון הקרוב.

גדעון סער: לטעמי, היה נראה, לכאורה, אני אומר את זה בזהירות, שהיה ניסיון לתפוס טרמפ על המהלך הזה, ואחר כך עוד באים – – –

אריה אלדד: הגשתי את הצעת החוק ביום שהכנסת התכנסה, איך זה יכול להיות טרמפ על מה שהממשלה החליטה שישה חודשים אחר כך?

גדעון סער: סליחה, אני ברשות דיבור.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלדד, אל תפריע לשר.

גדעון סער: תשמע, אתה יודע מה, חבר הכנסת אלדד, מאחר שאתה רוצה קרדיט על הרעיון, אני מודיע: הרעיון הוא של חבר הכנסת אלדד ולא רק מהכנסת השמונה-עשרה, מקדמת דנא.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלדד, הערת.

גדעון סער: הרעיון הוא של חבר הכנסת אלדד ולא רק מהכנסת השמונה-עשרה, מקדמת דנא.

אריה אלדד: ממש לא.

גדעון סער: אבל יש ממשלה שיש לה היכולות לבצע.

גדעון סער: ידוע לכולם שיותר קל, כאשר אתה עוסק בהליכי חקיקה, לשלוט בהליכי חקיקה שהיא חקיקה ממשלתית ולא בחקיקה פרטית, בוודאי בנושא כל כך כבד, אשר גם יכולים להיות לו סיבוכים במהלך הליכי החקיקה.

גדעון סער: ההחלטה היא החלטה מאוד מדודה, אגב, מאוד משמעותית, ההערכה התקציבית שלה היא 60 מיליון שקלים.

גדעון סער: לכן, קודם כול יישר כוח על האכפתיות, אני אומר את זה במלוא הרצינות.

גדעון סער: הממשלה תביא לכנסת הצעת חוק, היא מחויבת, היא תביא את זה בכנס הזה, בכנס הקיץ של הכנסת, היא תשלים את זה בכנס הזה, בכנס הקיץ של הכנסת, כדי שהיא תחול על שנת הלימודים הבאה, התשע"א.

גדעון סער: כל שאר הוויכוח הוא ויכוח שאין בו טעם.

גדעון סער: צריך לברך את הממשלה בנסיבות כאלה, כך אני למדתי כאשר הייתי באופוזיציה והממשלה עשתה משהו שנראה לי חיובי.

אריה אלדד: כשהיית באופוזיציה היית קורע את הממשלה לגזרים אם היא היתה מעזה להצביע נגד הצעת חוק שאתה תומך בה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלדד.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלדד, אני אפשרתי לכבודו להעיר הערה, לא צריך לעשות מזה איזה – – –

גדעון סער: אני מקבל את שבע המלים הראשונות של קריאת הביניים שלך, אבל לא את הסיפא.

גדעון סער: חברת הכנסת תירוש – נאלצה בינתיים לצאת לאירוע.

גדעון סער: קודם כול אני מוצא הזדמנות בפני המליאה, מאחר שזה קרה אתמול בפני המליאה, להתנצל בפני חברת הכנסת תירוש על ביטוי שהוא ביטוי לא פרלמנטרי, שבלהט הדיון שהתקיים אתמול בהצעת האי-אמון של סיעתה הטחתי בה.

גדעון סער: היית פה, אדוני היושב-ראש, ראית כיצד לא נתנו לי לומר משפט, והיו קצת קצרי סבלנות, אבל גם בנסיבות כאלה צריך להקפיד.

גדעון סער: מאחר שלא עשיתי את זה, אמרתי אתמול בערב – – –

יצחק וקנין: אני חושב שאורך הרוח שלך אתמול היה גדול מאוד.

גדעון סער: אורך רוח?

יצחק וקנין: גם של היושב-ראש.

יצחק וקנין: לו אני ישבתי פה, לא הייתי נותן למצב הזה בשום פנים ואופן – – –

גדעון סער: כן, בסדר, אבל בכל זאת יכול להיות שחרגתי פעם אחת מאורך הרוח, אז אני רוצה להתנצל.

גדעון סער: אני נוהג – אם אני עושה משהו לא בסדר ברבים, אז אני נוהג לתקן את זה גם כן ברבים.

גדעון סער: זה לעניין של אתמול.

גדעון סער: לעניין תופעות של קיצוניות שקיימות באוניברסיטאות, אני לא רוצה להיכנס לכל הנושא.

גדעון סער: אני רוצה לומר רק דבר אחד, שאנחנו קיבלנו במועצה להשכלה גבוהה החלטה מנחה בחודש יוני בשנה שעברה.

גדעון סער: נדמה לי שזה היה בעקבות ההופעות של ראאד סלאח בשתי אוניברסיטאות.

גדעון סער: קבענו עקרונות שכאשר קיים חשש להסתה נגד המדינה, להסתה לגזענות, להסתה לאלימות, על בסיס השכל הישר, על בסיס שיקול הדעת, מותר למוסדות להשכלה גבוהה לשקול לפני שהן נותנות במה.

גדעון סער: אני חייב לומר שהמוסדות עושים בזה שימוש.

גדעון סער: הפעם האחרונה היתה השבוע.

גדעון סער: אני מברך על כך, ואני חושב שניתן לשמור על חופש הביטוי ועל חופש הרעיונות בלי לגלוש להסתה, וככל שהאוניברסיטאות והמוסדות להשכלה גבוהה או המכללות יעשו זאת, הן בסופו של דבר יזכו ליותר אמון והערכה מהציבור הרחב.

חנין זועבי: אתה יודע – – –

גדעון סער: את לא רוצה להפריע לי, חברת הכנסת זועבי, זמן קצר לפני שאני צריך לענות על הצעה לסדר-היום שלך.

חנין זועבי: דווקא אני לוקחת ברצינות את מה שאתה אומר.

גדעון סער: אתם בוודאי לא הקורבן כאשר מונעים – אני לא רוצה להגיד "אתם", כי אני אינני נוהג לדבר בלשון מכלילה.

גדעון סער: אבל אם יש אדם מסוים שיש לו רקורד של הסתה והוא מסית, מוסדות לא חייבים להעניק לו במה להסתה.

גדעון סער: זו היתה עמדתי, ואני חושב שהאוניברסיטאות בישראל הן מהליברליות ביותר, גם בעולם הדמוקרטי המערבי, בנושא הזה.

גדעון סער: חברת הכנסת וילף העלתה עניין של סטודנטיות בחופשת לידה.

גדעון סער: גם הנושא הזה עלה היום במועצה להשכלה גבוהה.

גדעון סער: הוחלט להקים ועדה שתבחן את הנושא הזה, ואנחנו נטפל בו.

גדעון סער: ברגע שיהיו לנו מסקנות אני אביא זאת לידיעת הבית.

גדעון סער: זה עלה אגב הדיון בנושא הסטודנטים שמשרתים במילואים, והחלטנו להיכנס בעובי הקורה.

גדעון סער: הזדמנות להחזרת מוחות – הממשלה אישרה את התוכנית שהבאנו לה להקמת 30 מרכזי מצוינות.

גדעון סער: חמישה מרכזי מצוינות ראשונים אמורים לקום כבר בשנת הלימודים הקרובה.

גדעון סער: הממשלה אמורה על פני תוכנית החומש להשקיע בכך קרוב לחצי מיליארד שקלים.

גדעון סער: כסכום הזה צריכים להשקיע עוד גם המוסדות, ובנוסף גם גורמים או קרנות שעוסקים בחינוך, וזו בוודאי ההזדמנות גם להחזרת מוחות וגם לכוחות שלא עזבו את הארץ אבל הם כוחות חזקים.

גדעון סער: אנחנו נקים את מרכזי המצוינות איפה שיש בסיס ראשוני של מצוינות.

גדעון סער: כלומר, ההתחלה מבחינת התשתית המחקרית והאנושית הקיימת חייבת להיות מספיק חזקה, עם ידיעה על אנשים מאוד רציניים, שיהיו לנו מכתבי כוונה שהם מוכנים לחזור.

גדעון סער: הדבר הזה כבר נמצא בתחילת הליכי היערכות אליו, וזו באמת הזדמנות.

גדעון סער: את ציינת את הסיבות הגלובליות שמעצימות את ההזדמנות, ואנחנו איננו מתכוונים להחמיץ את ההזדמנות הזאת.

גדעון סער: חברת כנסת זועבי התייחסה לנושא של הציבור הערבי, או חסמים בפני סטודנטים ערבים.

גדעון סער: קודם כול, נקודת המוצא שהצגת, אמרת:

גדעון סער: בוא נאמר קודם כול שזה נתון מדאיג – אני מקבל את נקודת המוצא.

גדעון סער: אני חושב שבהתחשב בגודל האוכלוסייה, אנחנו צריכים לחתור לכך שיהיו יותר סטודנטים וגם יותר מרצים, כלומר יותר ייצוג גם בסגלים וגם בקרב הסטודנטים – לא ייצוג אבל נוכחות והשתתפות של הציבור הערבי בהיקפים אחרים.

גדעון סער: אני לא רוצה לתאר את כל מה שמתבצע בלאו הכי בתוכנית מעו"ף, במתן מלגות, בנושא ועדת היגוי שעוסקת בזה.

גדעון סער: אני רוצה לציין את הדבר הבא: אנחנו נציג בתוכנית החומש שמתגבשת בימים האלה, אחד היעדים של התוכנית – ולא יהיו יעדים רבים, יהיה מספר מצומצם של יעדים – הוא הגדלת הנגישות של המוסדות להשכלה גבוהה לציבור החרדי ולציבור הערבי.

גדעון סער: הכוונה שלנו היא לקלוט אלפי סטודנטים מהמגזר הערבי נוסף על אלה שלומדים היום.

גדעון סער: לכך אנחנו מכוונים, בסופו של דבר מתוך ראייה שזה דבר חיוני למוביליות חברתית, למוביליות כלכלית, לאינטגרציה יותר טובה במדינה וכדומה.

גדעון סער: כמובן, התפיסה מתבססת על תפיסה שוויונית, על תפיסה אזרחית.

גדעון סער: אמרתי את זה באחת ההצעות לסדר-היום שהיו כאן לפני שבוע: אני הייתי – למיטב ידיעתי, אבל אף אחד עוד לא סתר אותי עד היום, אדוני היושב-ראש, אז אני מניח שהידיעה הזאת מבוססת – השר הראשון שמינה חבר ות"ת מהמגזר הערבי, את פרופסור פייסל עזאיזה, שמונה בזכות כישוריו.

גדעון סער: הוא אדם רציני, מוכשר ומוערך, והוא מונה לאותו מועדון שהוא מועדון אקסקלוסיבי של שבעה אנשים שהוא הגוף המרכזי בתכנון ותקצוב מערכת ההשכלה הגבוהה במדינת ישראל.

גדעון סער: בשביל זה לא הייתי צריך לקבל מכתבים לא של "מוסאוא" ולא של "עדאלה" – אני לא אומר שום דבר נגד אף אחד מהם – אלא זה נעשה מתוך תפיסה שמבוססת על תפיסת עולם שוויונית.

גדעון סער: היום, אם יסתכלו היום על הרכב ות"ת מבחינת הציבורים שמיוצגים בו, יראו שזה הות"ת, לפי דעתי, הכי מגוון והטרוגני שהיה בתולדות ישראל.

גדעון סער: חבר הכנסת אלדד – התייחסתי; חברת הכנסת רגב – התייחסתי גם כן.

גדעון סער: אני רוצה לסכם ולומר, מעבר לנוסטלגיה שיש לכל אחד מאתנו כשהוא נזכר בימים שהוא היה סטודנט, שזה דבר בלתי נמנע וכנראה גם בלתי חולף, שאנחנו היום צריכים להסתכל על החודשים הקרובים כחודשים קריטיים לעתיד המדינה במובן של היכולת שלנו לגבש תוכנית לאומית, תוכנית חומש להשכלה הגבוהה.

גדעון סער: אני פונה אל ציבור הסטודנטים, שאני רואה בו ציבור אחראי, רציני, אכפתי לגבי עתיד המדינה, מבין את סדרי העדיפויות הנכונים כפי שצריכים להיות למדינה, להירתם יחד אתנו, כפי שזה התבצע עד היום, לנסות להתמודד עם גודל האתגר הזה על בסיס תפיסה רחבה.

גדעון סער: אני חושב שזה ייתן לנו עוצמות הרבה יותר גדולות כאשר נבוא מול הממשלה, מול האוצר, ונתבע את מה שמגיע להשכלה הגבוהה.

גדעון סער: אני חושב שהדבר הזה אפשרי, ואם נצליח בדבר הזה, סטודנטים במדינת ישראל בשנים הבאות ילמדו במערכת השכלה גבוהה יותר טובה, יותר איכותית, יותר משתפת את הסטודנטים בקבלת החלטות במוסדות עצמם – דבר שמעוגן גם בהסכם שחתמנו עם הסטודנטים – יותר מבטיחה לסטודנטים שלומדים לתארים השונים עתיד והשתלבות בתפקידים באקדמיה במוסדות עצמם, ויותר מהכול, מבטיחה עתיד למדינה ולדור הצעיר שיצטרף בתורו, והזמן מגיע מהר מאוד, לשאת את המדינה על כתפיו.

גדעון סער: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר החינוך גדעון סער.

יצחק וקנין: תודה לחברי הכנסת המציעים.

יצחק וקנין: תודה לראשי ארגוני הסטודנטים.

יצחק וקנין: תם הדיון ביום הסטודנט הלאומי, גם תם סדר-היום.

יצחק וקנין: הישיבה הבאה תתקיים ביום רביעי, כ"ח באייר התש"ע, 12 במאי 2010, בשעה 11:00.

יצחק וקנין: ישיבה זו נעולה.

יצחק וקנין: תודה.