ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 119, 2010-03-09 00:00

ראובן ריבלין: חברות וחברי הכנסת, היום יום שלישי, כ"ג בחודש אדר תש"ע, 9 בחודש מרס 2010 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: כל המבקש, בהתאם למצוות התקנון, להשתתף בנאומים בני דקה, אנא יואיל להפעיל את שעון ההצבעה על מנת שיהיה לי איזה אישור למי שרוצה להשתתף.

ראובן ריבלין: ראשון הנואמים הוא חבר הכנסת יעקב כץ.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: עוד לא הפעלתי, נא להפעיל.

ראובן ריבלין: זה בסדר, הצביעו בנחת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, הינך מוכן ומזומן, ואכן כך נעשה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

יעקב כץ: תודה ליושב-ראש.

יעקב כץ: כנסת נכבדה, רציתי להביא לידיעת חברי הכנסת, ומתוך כך לעם ישראל כולו – כבוד היושב-ראש, יש לנו בעיה קשה עם כמות אדירה של מסתננים מאריתריאה ומסודן, שמגיעים היום לכמויות של בין 1,000 ל-2,000 איש בחודש.

יעקב כץ: אני אומר את הדברים האלה משום שאני יושב-ראש הוועדה.

יעקב כץ: לא כולם מודעים לכמויות של האנשים שכבר נכנסו.

יעקב כץ: יש כיום בין 22,000 ל-25,000 מסתננים שנכנסו, מהגרי ומחפשי עבודה, שרובם – כ-20,000 – גרים היום בתל-אביב.

יעקב כץ: בשנה הבאה יהיו 30,000, בעוד שנתיים 40,000, ובטור חשבוני עולה אנחנו מגיעים בתוך שש, שבע שנים ל-70,000 מסתנני עבודה באזור תל-אביב בלבד.

יעקב כץ: אני באתי להתריע על כך, כי אנחנו יודעים שראש הממשלה מתכנן בנייה של גדר.

יעקב כץ: זאת צריכה להיות עכשיו ממשלת חירום לאומית – לעצור את ההסתננות שהולכת ומתגברת ויכולה להגיע גם ל-3,000 איש לחודש, כי הם יודעים שהולכים להקים את הגדר.

יעקב כץ: יש לי שני בנים שמשרתים במילואים בדרום.

יעקב כץ: הם אומרים: אבא, זה הפסיק להיות 1,000 לחודש או 1,500, הם מגיעים בכמויות של 100–150 ביום.

יעקב כץ: תעשו את החשבונות.

יעקב כץ: עם ישראל בנה מדינה יהודית פה, לא בנינו מדינה אריתריאית, ואת הדבר הזה צריך להביא לידיעת הציבור.

יעקב כץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב כץ.

ראובן ריבלין: אחריו – גברת אנסטסיה מיכאלי, חברת הכנסת הנכבדה, ואחריה – חברת הכנסת עינת וילף.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, סיימת.

ראובן ריבלין: עכשיו חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי.

אנסטסיה מיכאלי: כבוד יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, אני מבקשת להקדיש את הדקה שעומדת לרשותי לוורוניקה, מריה, רחלי ואלונה.

אנסטסיה מיכאלי: אלה ארבע הבנות שייצגו את מדינת ישראל בהצלחה רבה בתחרויות התעמלות אמנותית ברחבי העולם.

אנסטסיה מיכאלי: לפני כשנתיים הן ייצגו את מדינת ישראל באליפות – הן הגיעו למקום השישי בגמר האליפות בסין.

אנסטסיה מיכאלי: לפני כחצי שנה הן זכו במקום החמישי באליפות העולם בהתעמלות אמנותית ביפן.

אנסטסיה מיכאלי: הנערות האלה, לאחר שנים של אורח חיים קפדני ואימונים קשים, לאחר שנים של ויתור על חיים נורמליים של לימודים, חברים ובילויים, מוצאות את עצמן בתוך סערה פוליטית, שכל קשר בינה לבין הספורט מקרי בהחלט.

אנסטסיה מיכאלי: העצוב ביותר הוא שסיפורו של הספורט הישראלי – ידענו כבר פרשיות במקצועות הסיף, הגלישה, הכדורעף, השחייה, וכמובן כדורגל וכדורסל, ואנו רגילים לריטואל שבו עסקנים ורודפי כבוד וסמכויות רבים בינם לבין עצמם, והקורבן הוא הספורטאים וחובבי הספורט.

אנסטסיה מיכאלי: אני רוצה, חברי חברי הכנסת, לחזק את ידיהן של ארבע בנות, שכיום, על לא עוול, עומדות מול שברו של מפעל החיים.

אנסטסיה מיכאלי: אני מאוד מבקשת התייחסות של שרת הספורט – להתערב באופן מיידי כדי לנסות לתקן את הנזק ולתת לספורט לנצח את העסקנות.

אנסטסיה מיכאלי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת עינת וילף, ואחריה – חברת הכנסת אורלי – לא, זה מאותה סיעה.

ראובן ריבלין: מייד אני מסדיר את העניין.

ראובן ריבלין: בבקשה.

עינת וילף: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אורחים נכבדים, אני מבקשת להתייחס לתופעה מאוד חמורה שדווחה לנו באחרונה ורק שלשום קיבלתי אימייל פרטי לגביה, של פתיחת קבוצות ב"פייסבוק" על-ידי תלמידים נגד מורים.

עינת וילף: יש שימוש בכלי הזה כדי להתעמר במורים, להשפיל אותם, להתעלל בהם, וההתייחסות לזה היא כאל מעשה קונדס.

עינת וילף: אלה דברים מאוד קשים.

עינת וילף: שמעתי ממורים שעוברים את זה, וזאת חוויה קשה ביותר.

עינת וילף: בחוזר מנכ"ל משרד החינוך מספטמבר הובהר ששימוש באינטרנט כדי להשפיל אדם הוא מעשה אלימות קשה.

עינת וילף: צריך להתייחס לזה באופן כזה.

עינת וילף: צריך להבהיר לתלמידים שלא מדובר פה במשהו קליל ובמעשה קונדס.

עינת וילף: אפשר לראות מי הקים את הקבוצות האלה, צריך לפעול בעניין הזה, ובעיקר – תלמידים שלאחר שהובהר להם שאסור להקים את הקבוצות האלה הם עדיין ממשיכים לקיים קבוצות כאלה ב"פייסבוק", מקומם אינו בבית-הספר.

עינת וילף: זהו מעשה אלימות מסוג קשה, ותלמיד כזה לא צריך להישאר בבית-הספר.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מיכאלי, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום, אדוני היושב-ראש, ביוזמתך, צוין יום הצדעה לעולי הגרדום, לוחמי מחתרות אצ"ל ולח"י, בטקס שהתקיים באודיטוריום לפני כשעה.

אברהם מיכאלי: אני מבין שיש לנו עוד מעט דיון מיוחד בכנסת.

אברהם מיכאלי: אני באמת רוצה שאנחנו כחברי הכנסת נעלה את זכרם של אותם קדושים, שהיו שרשרת של גיבורים ולוחמים למען עם ישראל.

אברהם מיכאלי: הם לחמו ומסרו את נפשם למען ארץ-ישראל.

אברהם מיכאלי: 12 גרדומים העמיד השלטון הבריטי ל-12 לוחמי חירות עבריים, חברי מחתרות אצ"ל ולח"י, שנלחמו לסלק את המנדט מארץ-ישראל ולכונן בה את מדינת היהודים.

אברהם מיכאלי: צריך לזכור את שמותיהם: שלמה בן-יוסף, אליהו בית-צורי, אליהו חכים, דב גרונר, יחיאל דרזנר, מרדכי אלקחי, אליעזר קשאני, אבשלום חביב, יעקב וייס ומאיר נקר.

אברהם מיכאלי: הם צעדו אל עמוד התלייה בגאון ושירת "התקווה" בפיהם.

אברהם מיכאלי: שני לוחמים נוספים, מאיר פיינשטיין איש אצ"ל ומשה ברזני איש לח"י, הצמידו רימון נפץ בין חזותיהם ופוצצו את עצמם למוות בכלא בירושלים לפני בוא התליין.

אברהם מיכאלי: אנחנו כעם ישראל מצדיעים להם כל הזמן, ותהי נשמתם צרורה בצרור החיים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת דוד רותם.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, תודה, הסרט "עג'מי" לא זכה, כידוע לך, בפרס האוסקר, אבל הוא משאיר אותנו עם טעם מר מאוד.

נחמן שי: דווקא סרט שנועד להראות כיצד החברה הישראלית מתמודדת עם החיים המשותפים והנפרדים של יהודים וערבים הפך להיות במה למיצג שנראה לי אנטי-ישראלי, דווקא על-ידי הבמאי של הסרט, שבחר לומר את הדברים האלה מחוץ לגבולות הארץ, בלוס-אנג'לס.

נחמן שי: אני חסיד של זכותם של אנשים לומר את דעתם, ואני אלחם על זכותם לומר את זה בתוך הבית שאנחנו חיים בו.

נחמן שי: אבל יחד עם זאת אני מתקשה לראות כיצד בסופו של דבר הוא בחר לירוק בפרצופה של החברה הישראלית, שאותה הוא נבחר לייצג.

נחמן שי: אנחנו נצטרך כולנו לחשוב על האירועים הללו, מפני שהם משקפים ללא ספק משבר בתוך החברה הישראלית, והמשבר הזה מחייב התמודדות.

נחמן שי: יחד עם זאת, האירוע הזה, המסוים, ראוי לכל גינוי.

נחמן שי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רותם, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ביומיים האחרונים נרצחו בכבישי ישראל אנשים, נשים וילדים, והבעיה איננה נפתרת.

דוד רותם: אין אפשרות שכאשר מפילים את מיטב ילדינו ואת מיטב בנינו בתאונות דרכים, אנחנו נשתוק.

דוד רותם: אילו היו הדברים האלה קורים בפעולות טרור, המדינה היתה סוערת.

דוד רותם: הגיע הזמן, אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, שאנחנו נדע שתאונות הדרכים הן פעולות חבלה, שצריך להתייחס אליהן בצורה רצינית.

דוד רותם: הטרור בכבישים חייב להיפסק.

דוד רותם: הכנסת חייבת לומר, הן לרשויות האכיפה והן לבתי-המשפט: היד הקלה שאתם נוהגים בה כלפי אותם רוצחים המסתובבים בכבישים גורמת לתקלה רצינית.

דוד רותם: הגיע הזמן שאנשים ידעו שכאשר אנחנו נוהגים בכביש והולכים ברחוב, זכותנו להגיע הביתה בשלום.

דוד רותם: הגיע הזמן שיוחמרו העונשים, וכל מי שהיה בתאונת דרכים, יישלל רשיונו לתקופה ארוכה.

דוד רותם: אולי כך נציל את הדור הבא.

דוד רותם: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לדוד רותם על דבריו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גנאים, ואחריו – חבר הכנסת סגן היושב-ראש מגלי והבה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, באמת העולם הוא רחב מאוד ומורכב מאוד, אבל הוא גם מאוד צר.

מסעוד גנאים: בצל הגלובליזציה – מאוד מאוד צר.

מסעוד גנאים: ואם מישהו חושב שהוא יכול לעשות מה שהוא רוצה, לפי תפיסתו הדתית, ההיסטורית, ולסכן את השלום האזורי והעולמי, הוא טועה.

מסעוד גנאים: העולם כבר אינו כפר קטן אלא אפילו חדר קטן, ובזה נוכחתי לדעת היום בוועדת החינוך, בדיון על חוק הפרווה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, היה שם כל העולם.

מסעוד גנאים: אני הופתעתי.

מסעוד גנאים: בן-סימון, היית שם גם.

מסעוד גנאים: מכתבים – לא רק מכתבים, נציגים מקנדה, סין מכחישה, איחוד אירופי, יפן, אפילו מבריז'יט ברדו הגיעו מכתבים אלינו, אל חברי הוועדה.

מסעוד גנאים: נציגים מחו"ל היו, שמייצגים את תעשיית הפרווה באירופה, בקנדה.

מסעוד גנאים: החדר הפך לזירה עולמית בגלל חוק.

מסעוד גנאים: זה איתות לממשלת ישראל, לפי דעתי, שמה שהיה לא יהיה, ומה שנעשה לא ייעשה, ויש חדש תחת השמש.

מסעוד גנאים: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת גנאים.

ראובן ריבלין: אני קראתי לחבר הכנסת מגלי והבה, ואחריו – חברת הכנסת אורלי לוי.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להעלות נושא שהעלינו יותר מפעם אחת, ודנו עליו יותר מפעם אחת – הקטל בדרכים.

מגלי והבה: לצערי הרב, הרבה תאונות מתרחשות בזמן האחרון.

מגלי והבה: משפחות שלמות נקטלות, אם זה בדרום ואם זה בצפון ואם זה בכל הארץ.

מגלי והבה: משרד התחבורה וכל העוסקים בבטיחות בדרכים אמרו לנו: 300 הרוגים זה המספר שישראל צריכה לעמוד בו.

מגלי והבה: אני פונה כאן לכל הנהגים, לכל המחנכים, לכל מי שנמצא ויכול להשפיע, לפנות למצפונם של הנוהגים בכבישים: אנא מכם, תשמרו על חייכם, תשמרו על חיי בני המשפחה.

מגלי והבה: את הקטל בדרכים צריך להוריד, ולהוריד אותו למינימום.

מגלי והבה: מי שמציל נפש אחת, כאילו הציל עולם ומלואו.

מגלי והבה: תודה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מגלי והבה, סגן יושב-ראש הכנסת.

ראובן ריבלין: אני אמרתי כבר: חברת הכנסת אורלי לוי, ואחריה – חבר הכנסת סעיד נפאע.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו התעוררנו היום לאיזושהי כתבה די מזעזעת בעיתון; כן, גם נשים יכולות להטריד מינית ולאנוס ילדים.

אורלי לוי אבקסיס: מסתבר שצעירה בת 27 באחת מהערים בארץ הטרידה מינית נערים וילדים.

אורלי לוי אבקסיס: ואני רוצה לומר ולהזכיר פה, שבוועדה לזכויות הילד דיברנו היום על החינוך המיני בבתי-הספר.

אורלי לוי אבקסיס: חברים, אין מספיק, וגם כאשר כבר יש, אז זה בתוך איזשהו סל של "כישורי חיים", שיש שם עוד המון דברים אחרים, ולא מגיעים לזה.

אורלי לוי אבקסיס: וגם כאשר מגיעים לזה, מי שמעביר את השיעורים האלו, אלה לא יועצות שיש להן העניין הפדגוגי והן יכולות – או יכולים, אם זה יועץ – להעביר את זה בצורה הנגישה ביותר לילדים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אני חייבת להגיד לכם כמה נתונים שהם מבחינתי מזעזעים, מאיגוד מרכזי הסיוע לנפגעי תקיפה מינית: אחת מכל שלוש נשים תותקף מינית במהלך חייה.

אורלי לוי אבקסיס: אחת מכל ארבע תיאנס.

אורלי לוי אבקסיס: אחת מכל שש בנות עוברת גילוי עריות.

אורלי לוי אבקסיס: אחד מכל שישה בנים עובר תקיפה מינית.

אורלי לוי אבקסיס: ב-95% מהמקרים התקיפה היא של גבר.

אורלי לוי אבקסיס: ב-85% מהם הנפגעות הן ילדה, נערה, אשה.

אורלי לוי אבקסיס: מעל 85% התקיפות נעשות על-ידי אדם מוכר.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת להגיד שאנחנו צריכים להכשיר את הילדים שלנו ולתת להם את הכלים לזהות, ומתי להיזהר ואיך לעשות, ואיש מקצוע צריך לעשות את זה.

אורלי לוי אבקסיס: הגשתי היום גם הצעת חוק שמדברת על כך שלא תיפתח שנת לימודים ללא יועצת חינוכית בתוך הסגל של בתי-הספר, ואני מקווה שכך יהיה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת אורלי לוי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת סעיד נפאע, ואחריו – חבר הכנסת בן-ארי.

סעיד נפאע: תודה.

סעיד נפאע: בשבוע שעבר, כבוד היושב-ראש, קיבלנו לידנו את "סטטיסטיקל 101", שנושאו האוכלוסייה הערבית ב-2008, והנתונים אשר מופיעים צריכים להדאיג את כולנו.

סעיד נפאע: אני אקרא בקצרה: ל-53% מהתושבים הערבים בני ה-20 ומעלה לא היה ביטוח רפואי משלים, בהשוואה ל-18% מהיהודים.

סעיד נפאע: בענייני השכלה, זכאים לתעודות בגרות 33%, לעומת 48% בקרב היהודים.

סעיד נפאע: בעניין עבודה, שיעור ההשתתפות בכוח העבודה בקרב הנשים הערביות – 21%, נמוך במידה רבה מזה שבקרב הנשים היהודיות – 57%.

סעיד נפאע: ובעניין רמת החיים, ההכנסה הממוצעת ברוטו לשעת עבודה של שכיר ערבי היא 61%; בקרב גברים היא 58%.

סעיד נפאע: וההכנסה ברוטו למשק-בית ערבי היתה 8,151 שקלים, לעומת 14,500 שקלים למשק-בית יהודי.

סעיד נפאע: אני אסיים ואומר שאם לא טוב לאוכלוסייה הזו, אז לא טוב לכולם, וצריך לשים לב לעובדה הזו.

סעיד נפאע: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת נפאע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת בילסקי.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, משפחות הגיבורים ואורחים של האירוע המכובד והחשוב שנערך היום לזכרם ולזכר גבורתם של עולי הגרדום, השבוע אנחנו הולכים לקראת סיום חומש שמות, שמכונה על-ידי הרמב"ן "חומש הגלות והגאולה" – הגלות שמתחילה בשעבוד הנורא במצרים, בהשלכת הילדים הרכים אל היאור, וממשיכה ביציאת מצרים ההירואית, המכות למצרים, מתן תורה ובניית המשכן.

מיכאל בן-ארי: מי שמכיר את הסרט שנעשה בצורה מקצועית, שנקרא "נסיך מצרים" – שם שמים בפה של משה רבנו, כשהוא בא לפני פרעה הוא אומר:

מיכאל בן-ארי: גם לעם הזה מגיעה אפשרות להיות אדונים לגורלם, להיות בעלי חירות.

מיכאל בן-ארי: אבל זה לא מה שכתוב בחומש.

מיכאל בן-ארי: שם אומר משה לפרעה שהקדוש-ברוך-הוא ציווה אותו: שלח עמי ויעבדוני.

מיכאל בן-ארי: גאולת ישראל לא תלויה אך ורק בזה שאני יצאתי לחירות, בזה שאני חופשי מכל עול, אלא כמו שאומרים חכמים: חרות על הלוחות, חירות בלוחות.

מיכאל בן-ארי: לוחות הברית.

מיכאל בן-ארי: התורה שלנו היא החופש האמיתי שלנו, היא יציאת מצרים האמיתית.

מיכאל בן-ארי: בעוד שלושה שבועות, כשנסב סביב השולחן ונזכיר את המורשת האמיתית שלנו, המורשת היסודית שלנו, שהיא יציאת מצרים, ניזכר שבעצם גאולת ישראל אינה שלמה אלא בזה שאנחנו גם מקבלים את התורה, וכמו שאנחנו אומרים ב"דיינו": "והביאנו לבית הבחירה", שזהו בעצם השיא של גאולת ישראל.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בילסקי, בבקשה.

ראובן ריבלין: ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, יום שחור כמו שהיה לנו לפני יומיים, שתשעה אנשים מקפחים את חייהם ביום אחד, שמשפחות שלמות נמחות בשנייה אחת – ואנחנו עוברים על כך לסדר-היום.

זאב בילסקי: חס וחלילה, אם אותו מספר של נפגעים היה כתוצאה מפעולות טרור של ארגוני הטרור, הממשלה היתה מתכנסת, הקבינט היה מזומן, הצבא היה מקבל מייד הנחיות לפעולה.

זאב בילסקי: בשנים האחרונות אנחנו יצאנו למלחמות ולמבצעים על הרבה פחות ממה שנהרגו בכבישים מתחילת השנה, ושום דבר לא קורה.

זאב בילסקי: ואני מבקש ממך, אדוני היושב-ראש, ודרכך מממשלת ישראל – להתעורר.

זאב בילסקי: חבל על האנשים האלה.

זאב בילסקי: אפשר למנוע את ההרג הזה בכבישים, ניתן לעשות את זה.

זאב בילסקי: צריך להפשיל שרוולים ולהתחיל לעבוד.

זאב בילסקי: יהי זכרם ברוך.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת בילסקי על דבריו החשובים.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – את חבר הכנסת בן-סימון.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שני נושאים.

טלב אלסאנע: הראשון הוא ששלשום פורסם ב"ידיעות אחרונות" שבקהיר שופץ בית-הכנסת הגדול – של הרמב"ם.

טלב אלסאנע: זה נעשה על-ידי מצרים, והיו שם אנשי חב"ד שהשתתפו בטקס.

טלב אלסאנע: וראה איזה פלא, כבוד היושב-ראש, במצרים, שלא מתיימרת להיות – לא מכריזים כלפי העולם שהם מדינה דמוקרטית – שומרים על מקומות קדושים ליהודים, משפצים אותם, משקיעים בהם, למרות המצב הכלכלי שלהם, שהוא לא הכי טוב.

טלב אלסאנע: בישראל הרבה מסגדים, הפכו אותם לבארים או מוזיאונים.

טלב אלסאנע: הגיע הזמן ללמוד גם מהמצרים איך להתייחס למקומות הקדושים למוסלמים.

טלב אלסאנע: הדבר השני, מה שאמר סכנדר קובטי, כבוד היושב-ראש.

טלב אלסאנע: מה שהוא אמר – לא צריך לבוא אליו בטענות אלא צריך לעשות חשבון נפש מדוע הוא הגיע למסקנה הזאת.

טלב אלסאנע: כאשר עושים מדיניות ניכור ומידור ושוליות – ראינו את הנתונים שהביא חבר הכנסת סעיד נפאע, בכל התחומים: מבחינת תעסוקה, מבחינת הכנסה, מבחינת אבטלה.

טלב אלסאנע: ולכן, זו המסקנה.

טלב אלסאנע: כדי שלא יחזרו הדברים האלה צריך לשנות מדיניות.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-סימון, ואחריו – חבר הכנסת אריה ביבי.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לברך קודם כול את הקהל שיושב כאן על תרומתו להקמת המדינה, ולברך באותה הזדמנות את מפקד האצ"ל, הלוא הוא ראש הממשלה מנחם בגין, על היותו המנהיג הראשון שעשה שלום עם מדינה ערבית, וזה יירשם באותיות זהב בתולדות המדינה ובתולדות הציונות.

דניאל בן-סימון: (מחיאות כפיים)

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: אין מוחאים כפיים.

ראובן ריבלין: אין מוחאים כפיים בכנסת, בבקשה מכל האורחים.

דניאל בן-סימון: כל זה גם כדי לברך את ראש הממשלה ושר הביטחון, ושר החוץ, על כך שהם הצליחו ליזום או להתחיל שיחות קרבה עם הפלסטינים.

דניאל בן-סימון: ואני אומר לך בלי ציניות, אדוני היושב-ראש, זה הישג יוצא דופן אחרי שנה מבוזבזת, שנה שבה לא נעשה כלום, ואחרי ממשלת קדימה, שהצליחה להביא את הפלסטינים לירושלים לשוחח, להגיע, כמעט לסיים את הארוחה.

דניאל בן-סימון: ומה ההישג שלנו היום?

דניאל בן-סימון: שאנחנו הולכים לעשות היכרות מחדש, וקצת לגעת, וקצת להציץ, וקצת להכיר את הפלסטינים.

דניאל בן-סימון: ואני רק חושב שלמרות חומרת העניין ואף-על-פי שחזרנו אחורה, לאור המבנה הזה של הקואליציה, אני חייב גם בהישג העלוב הזה להתפאר ולהגיד: הלוואי שמשיחות הקרבה האלה נגיע בעוד שלוש, ארבע שנים למה שהגעתם לפני כמה שנים, ואולי בא לציון גואל, והממשלה הזאת סוף כל סוף תגשים את מה שהיא התחייבה לעשות לציבור הישראלי.

דניאל בן-סימון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריה ביבי.

ראובן ריבלין: ואחריו – חבר הכנסת אריה אלדד.

ראובן ריבלין: תור האריות הגיע.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, קהל נכבד, אני אגע בשני נושאים בקצרה.

אריה ביבי: אחד – לא ידעתי שאנחנו כאלה נאיביים, ולא מבינים כלום.

אריה ביבי: איך אפשר לתת 2 מיליוני שקלים לסרט שנקרא "עג'מי", ובמאי הסרט משמיץ את היד שנתנה לו את הכסף.

אריה ביבי: לדעתי, הכסף הזה יכול היה ללכת למה שנקרא עניי עירך, לאנשים שביום שישי אתה רואה אותם מחטטים בפחי זבל בשביל למצוא אוכל.

אריה ביבי: והנושא הבא הוא תאונות דרכים.

אריה ביבי: היות שלא נשאר הרבה זמן, אלא כמה שניות, אדוני היושב-ראש, אני, מכל הנושאים אני בוחר דווקא את הנושא הזה.

אריה ביבי: אני חושב שהמדינה השתגעה.

אריה ביבי: מישהו צריך לשים יד על הנושא הזה.

אריה ביבי: לא יכול להיות שאנחנו נקבור משפחות שלמות במחי יד.

אריה ביבי: תאונות אינן קורות, הן נגרמות.

אריה ביבי: זה נושא של חינוך, זה נושא של בתי-משפט, זה נושא של אכיפה.

אריה ביבי: אנחנו צריכים להתמיד בזה, ואנחנו צריכים להראות לכולם שאנחנו מסוגלים לעשות את הדברים האלה, ועשינו את זה בשנה שעברה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אריה ביבי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריה אלדד, ואחריו – חבר הכנסת אלכס מילר.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני שבוע הלך לעולמו, והוא בן 94, אפרים בן-חיים – איש המוסד, מהפעילים הראשונים והעיקריים להעלאת יהודי צפון-אפריקה.

אריה אלדד: עוד ב-1942, במדי קצין צרפתי, הגיע לתוניס להתחיל לארגן שם את היהודים.

אריה אלדד: מאנשי תנועת העבודה, מאנשי טבנקין, ממייסדי קיבוץ בית-אורן, שבו חי עד מותו.

אריה אלדד: לאחר מלחמת ששת הימים היה ממייסדי התנועה למען ארץ-ישראל השלמה.

אריה אלדד: הוא סימל את הקשר בין תנועת ההתיישבות הקיבוצית לחידוש ההתיישבות היהודית ביהודה ובשומרון – שבה תמך עד יומו האחרון.

אריה אלדד: היה ממייסדי תנועת התחיה.

אריה אלדד: לא פעם נשאל מה לקיבוצניק כמותו עם אנשי הימין, והיה משיב: אני איש ארץ-ישראל, המפלגה שלי הלכה שמאלה, אני נשארתי במקומי.

אריה אלדד: יהי זכרו ברוך.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אריה אלדד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלכס מילר, סגן יושב-ראש הכנסת – בבקשה, אדוני.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס בקצרה לנושא שהיום גם פורסם בעיתון, ב"ידיעות אחרונות" – ב-"24" – הסיפור באיגוד ההתעמלות.

אלכס מילר: רק לפני שבועיים טיפלתי בנושא הזה בוועדת הספורט, בוועדת החינוך.

אלכס מילר: מה שקורה שם, אדוני היושב-ראש, זה פשוט שערורייה אחת גדולה.

אלכס מילר: יושב-ראש האיגוד, בצורה שיטתית, פוגע בספורטאים.

אלכס מילר: המאבק הפוליטי שמתנהל בתוך האיגוד עובר כל גבול.

אלכס מילר: אני יודע, אדוני היושב-ראש, שאנחנו כחברי כנסת וכממשלה מוגבלים מבחינת ההתערבות באיגודי הספורט.

אלכס מילר: אבל מה שקורה באיגוד הזה – אני חושב שהגיע הזמן שאנחנו נטפל בכל העניין של הפוליטיקה באיגודים, וההשלכות של ההשפעה של יושבי-ראש האיגודים על הספורטאים; בפגיעה בקריירה שלהם בצורה שיטתית אך ורק משום שהם עלולים, בצורה כזאת או אחרת, להשפיע על המעמד של יושב-ראש האיגוד.

אלכס מילר: אני מתכוון, אדוני היושב-ראש, להחזיר את הנושא הזה לוועדת החינוך.

אלכס מילר: אנחנו נדון בהזדמנות הראשונה בעניין של איגוד ההתעמלות וביושב-ראש האיגוד רענן ורשביאק, שפועל בצורה שיטתית כדי לפגוע בספורטאים.

אלכס מילר: תודה.

ראובן ריבלין: שרים מדברים רק מהבמה.

ראובן ריבלין: ביקש גם השר פלד להשתתף בנאומים בני דקה בנושא שהוא נמצא בו, לא כשר בממשלה אלא כאדם אשר עוקב אחרי ניצולי השואה – שהרי גם חברנו חבר הכנסת פלד הוא ילד אשר הגיע אלינו, ממש מהאודים המוצלים, מהשואה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת פלד, הואיל ואתה שר, גם נאומים בני דקה שלך הם מעל הבמה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יוסי פלד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אורחים מכובדים, אני חושב שצריך לדווח לכנסת שקרה היום מעשה, שבעיני הוא ערכי-מוסרי ממדרגה ראשונה.

ראובן ריבלין: תרים את הרמקולים אליך.

ראובן ריבלין: כן.

ראובן ריבלין: יפה.

יוסי פלד: אני חושב שצריך לדווח שהיום קרה אירוע שבעיני הוא ערכי, מוסרי, שהוא צו מצפוני.

יוסי פלד: היום הוקמה שדולה של חברי כנסת – ואני החלטתי להצטרף אליה – כדי למסד סוף-סוף בצורה ראויה למדינת היהודים – זאת שדולה שמטפלת באנשי השואה.

יוסי פלד: אני החלטתי להירתם לעניין הזה, כי נדמה לי שאנחנו מדינה מספיק מבוגרת כדי שאת הנושא הזה נביא סוף-סוף לידי פתרון מכובד ויעיל.

יוסי פלד: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת השר בני בגין גם הוא מוזמן לעלות על מנת להשיב לאותם אנשים אשר דיברו בנאומים בני דקה על הנושאים אשר הם העלו, וכמובן הוא יכול, כשר המשיב, שכן הוא היום השר התורן, לדבר על כל דבר שהוא רוצה לעסוק בו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, תודה, אחד הנושאים החשובים העומדים היום על סדר-היום הציבורי הוא האפשרות לחידוש של משא-ומתן – או תחילתו של משא-ומתן – בינינו לבין ההנהגה של השכנים שלנו בשומרון וביהודה.

זאב בנימין בגין: אני חושב שהיה קצת מוקדם אולי לציין את ההתחלה הזאת, מפני שעל-פי מיטב הבנתי, אדוני היושב-ראש, עדיין אלה שהיינו רוצים אולי להגיע אתם למשא-ומתן מתנים תנאים נוספים, שכמובן אינם יכולים להתקבל על דעתנו.

זאב בנימין בגין: משא-ומתן עקיף הקרוי "שיחות קרבה" לא יכול להיות בשום פנים תחליף למשא-ומתן ישיר, ואי-אפשר לצפות שיידונו נושאי מהות במהלך שיחות כאלה.

זאב בנימין בגין: אמרו חכמינו בהקשר אחר: התקן עצמך בפרוזדור לפני שתיכנס לטרקלין.

זאב בנימין בגין: וכפי שהגדיר ראש הממשלה פעמים אחדות בחודשים האחרונים, שיחות קרבה כאלה אינן יכולות אלא להיחשב לשיחות פרוזדור.

זאב בנימין בגין: בפרוזדור אנשים מתקינים את עצמם.

זאב בנימין בגין: גם אם נפגשים בפרוזדור אנשים שאמורים להיכנס בסופו של דבר לטרקלין ולהידבר, הם אינם מעלים את נושאי המהות – זה תולה את המעיל, השני תולה את הכובע, מדברים על דברים כלליים, על ההסדרים, על הסידורים, על הנהלים.

זאב בנימין בגין: אני חושב שיש ציפייה גבוהה מדי בקרב השכנים שלנו, ואני מאוד מקווה שבשבועות האלה לא נשתלים עצים חדשים כפי שנהגו בעבר – טיפסו עליהם על מנת לפגוש את המציאות, והיא קצת שונה.

זאב בנימין בגין: תרשה לי, אדוני היושב-ראש, להציב פדות בין הדברים האלה לבין הדברים היותר חשובים שעומדים להישמע כאן בעוד דקות אחדות.

זאב בנימין בגין: אני מבקש, אדוני היושב-ראש, להודות לך, כיושב-ראש הכנסת, על שקיבלת על עצמך את הזכות הזאת, ביוזמתה של הלוחמת גאולה כהן, וכינסת כאן אחר הצהריים, בשעות הצהריים המוקדמות, כינוס מרגש ביותר, חשוב ביותר, חינוכי מאין כמוהו.

זאב בנימין בגין: אני חושב שזה אחד הצעדים היותר נאים שהכנסת עשתה זה עשרות שנים – פורעת חוב לאנשים שלגבורתם אין שיעור.

זאב בנימין בגין: אבל לא הייתי רוצה להקדים את המאוחר ולהקדים את הנואמים הראשיים, המכובדים, שידברו כאן בפני המליאה.

זאב בנימין בגין: אני מודה לך, אדוני, מקרב לב.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר בני בגין על כך שהואיל לשמוע את הנאומים בני דקה ועל כך שבחר להשיב על כמה נושאים שהועלו כאן.

ראובן ריבלין: אדוני מזכיר הכנסת, הודעה.

איל ינון: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק ברית הזוגיות לחסרי דת, התש"ע–2010, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

איל ינון: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, ראש הממשלה הודיעני שבגלל נושאים לאומיים חשובים הוא יתעכב כמה דקות, ועם כולם הסליחה.

ראובן ריבלין: גברתי נשיאת בית-המשפט העליון, השופטת דורית בייניש, כבוד נשיא בית-המשפט העליון לשעבר, השופט מאיר שמגר, גברתי יושבת-ראש האופוזיציה, חברת הכנסת ציפי לבני, השרים, השר לשעבר חיים קורפו, אדוני מבקר המדינה, השופט מיכה לינדנשטראוס, ורעייתו, חברי הכנסת בהווה ובעבר, יושבת-ראש בית מורשת אורי צבי גרינברג, חברת הכנסת וסגנית השר לשעבר גאולה כהן, יוזמת הנושא שאנחנו מתכוונים להזכירו בשעה הקרובה, ראש מרכז מורשת מנחם בגין, מר הרצל מקוב, המוביל את מכון ז'בוטינסקי, חבר הכנסת לשעבר יוסי אחימאיר, ואחרונים יקרים, ותיקי המחתרות ומשפחות י"ב עולי הגרדום, מורותי, מורי ורבותי.

ראובן ריבלין: אנחנו מעלים היום את זכרם של 12 עולי הגרדום, אותם לוחמי אצ"ל ולח"י שבתקופת המדינה שבדרך הקריבו את חייהם למען חירותו של העם היהודי השב למולדתו.

ראובן ריבלין: הם חירפו את נפשם במאבק נגד הכובש הבריטי.

ראובן ריבלין: לא נחו, לא שתקו ולא שקטו כדי להשיב את כבוד האומה הזאת שגלה ממקומו ומבית-חייו, ושילמו על כך בחייהם ממש.

ראובן ריבלין: הם נידונו למוות בתלייה בידי שלטונות המנדט.

ראובן ריבלין: אחד מהם, דב גרונר, הכריז עם הישמע גזר-דינו בבית-המשפט: בדם ואש יהודה נפלה – בדם ואש יהודה תקום.

ראובן ריבלין: הכרזה זו, לוחמנית ללא ספק, שהיתה גם ססמתו של ארגון "השומר", נשמעת אולי חריפה מדי לאוזניים בנות זמננו, המשוועות להידברות ולפיוס, ולרבים שקצו – ואולי אף בצדק – במאבק ובמלחמה, אך היום אנחנו מוקירים וגם מבינים את מי שלחמו את מלחמתנו, שלא מעט בזכותם אנחנו כאן, בזכות היותם מגש הכסף שעליו והודות לו קוממנו מחדש ריבונות ישראלית במולדתנו ההיסטורית.

ראובן ריבלין: אבל, חברי הכנסת, לטעמי אין זו רק אזכרה, אלא גם ובעיקר תזכורת, שכן אנחנו עדיין מדינה הנתונה במאבק מתמיד וקיומי על חירותה, על ביטחונה ועל עצם זכותה הלגיטימית פשוט להתקיים.

ראובן ריבלין: לכן אף-על-פי שהסגנון והאמצעים השתנו – כן, הם השתנו מאז שנות ה-30 של המאה הקודמת – לא כך לגבי המהות.

ראובן ריבלין: לצערי הרב אינני משוכנע שחל מאז שינוי של ממש ביחסים החשדניים השוררים בינינו לבין שכנינו הערבים, בעיקר הקרובים יותר, הפלסטינים.

ראובן ריבלין: המאבק עצמו נותר אפוא כשהיה, גם אם הוא לובש אופי מודרני.

ראובן ריבלין: אנחנו עדיין חותרים להידברות ולשלום, אבל עד אז חייבים להתגונן מתוך נחישות והבנה עמוקה בדבר מהותו של מאבק זה לעצמאות ולבית לאומי.

ראובן ריבלין: אך לפני שעה קלה מי שהיה באודיטוריום שמע את סיפורו המופלא של אולי אחד מסמלי הציונות, בן זמננו ובן דורנו, יושב-ראש הסוכנות דהיום, השר לשעבר וחבר הכנסת לשעבר נתן שרנסקי, שביקש לשחזר בפנינו את הרגשותיו בסיביר, שם, במקום שלא ידע מה ילד יום ומה יהיה גורלו, והנכונות שלו להקרבה, כדי לתת הסבר לנכונותם של עולי הגרדום למות ולא לבקש חנינה, בהבינם כי קורבנם הוא בבחינת שליחות עמם, בבחינה ראייה לאחור וראייה קדימה 2,000 ו-3,000 שנה לכאן ולכאן.

ראובן ריבלין: ביום הזה איננו מבקשים להעלות את סיפורם של עולי הגרדום רק כדי לחלוק כבוד.

ראובן ריבלין: אלו הן "אבני דרך" שאנחנו מבקשים להפוך ל"סימני דרך" עבורנו ועבור בנינו, שיוסיפו לזכור לשם מה אנחנו כאן, על מה אנחנו מתעקשים, על מה הם ואנחנו נלחמים.

ראובן ריבלין: זוהי אותה רוח שהיטיב לבטא אחד מהם, אליהו חכים, במכתב ששלח להוריו מתא הנידונים למוות בקהיר, וכך כתב: "צריך לדעת לא רק איך להילחם, אלא גם איך ליפול.

ראובן ריבלין: אני שמח לעמוד במבחן זה, מפני שעכשיו, יותר מאשר בכל רגע אחר בחיי, אני בטוח בצדקת רעיונותי, מפני שהאידיאל שלי הוא רעיון האמת, וסוף האמת לנצח".

ראובן ריבלין: וכמה אקטואליות נותרו גם היום מילותיו אלה: "אני מקווה כי קרוב היום", כך חתם, "כאשר יתנוסס הדגל העברי מעל הרי ירושלים, החופש ישרור בכל ערי הארץ, ואמהות ואבות ישמחו בילדיהם מתוך חירות ודרור".

ראובן ריבלין: יהי זכרם ברוך.

ראובן ריבלין: יש לי הכבוד להזמין את ראש ממשלת ישראל לשאת את דבריו.

ראובן ריבלין: אדוני ראש הממשלה.

בנימין נתניהו: אדוני יושב-ראש הכנסת, מכובדנו רובי ריבלין, מכובדי היקרים, לרבות ראשי מכון בגין והגברת חברת הכנסת לשעבר גאולה כהן, בני משפחותיהם של 12 עולי הגרדום, ידידי חברי הכנסת, אנו מצדיעים היום לאלה שהשליכו נפשם מנגד במאבק למען חירותו של העם היהודי בארצו – – –

אחמד טיבי: ירו על אוטובוס של ערבים, אדוני.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, אין זו – – –

אחמד טיבי: הם הרגו שר – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

אחמד טיבי: זה בסדר – – –

ראובן ריבלין: אדוני, זה לא הזמן עכשיו.

ראובן ריבלין: אנחנו מקיימים – – –

אחמד טיבי: אני רוצה להבין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

ראובן ריבלין: פשוט לא ייתכן.

קריאות: – – –

קריאה: הוא רוצה שתוציא אותו.

ראובן ריבלין: אני מבקש, אף אחד לא יעזור לי לנהל את הישיבה הזאת, לא מתוך הבניין ולא מחוצה לו.

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, האם אתה מתכוון להפר כלל מאוד חשוב בכנסת זו, שאין מפריעים בזמן שאנחנו דנים בנושא חגיגי או בנושא אשר שייך לכבוד אדם אשר אינו אתנו היום?

טלב אלסאנע: אבל – – –

אחמד טיבי: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

טלב אלסאנע: – – –

אחמד טיבי: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, אני קורא לך לסדר פעם שלישית.

ראובן ריבלין: נא להוציא את חבר הכנסת טיבי.

ראובן ריבלין: נא להוציא את חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: – – – אלה גיבורים או טרוריסטים?

אחמד טיבי: (חבר הכנסת אחמד טיבי יוצא מאולם המליאה.

אחמד טיבי: )

ראובן ריבלין: אני מבקש מכל הקהל להפסיק את מחיאות הכפיים.

ראובן ריבלין: להפסיק מייד את מחיאות הכפיים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלסאנע, אני מבקש ממך להתייחס בכבוד לכנסת.

טלב אלסאנע: – – –

קריאה: צריך להוציא גם אותו.

ראובן ריבלין: אני קורא לך לסדר פעם שלישית.

ראובן ריבלין: להוציא אותו.

ראובן ריבלין: להוציא אותו.

ראובן ריבלין: להוציא אותו.

טלב אלסאנע: – – –

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

ראובן ריבלין: להוציא אותו.

טלב אלסאנע: – – – מה תעשו?

ראובן ריבלין: להוציא אותו.

ראובן ריבלין: רבותי הסדרנים.

טלב אלסאנע: ככה מתחילים משא-ומתן?

ראובן ריבלין: הסדרנים, מה המצב?

ראובן ריבלין: (חבר הכנסת טלב אלסאנע יוצא מאולם המליאה.

ראובן ריבלין: )

נסים זאב: – – – מחכה לך בעזה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: רבותי, אני מצר.

ראובן ריבלין: אני חושב שזכות הביטוי היא דבר ראשון במעלה בכנסת, אבל יש לכנסת גם כללים כלשהם כאשר אנו עורכים אזכרה לאנשים אשר מסרו נפשם.

ראובן ריבלין: בבקשה, כבוד ראש הממשלה, נא להמשיך.

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: נא להתאפק.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב.

בנימין נתניהו: אנו מציינים היום את זכרם של תשעה מלוחמי האצ"ל ושלושה מלוחמי הלח"י, שנשפטו ונידונו למוות בתלייה, והיו נכונים לשלם את המחיר הכבד מכול על פעילות שאכן היתה, לעתים, שנויה במחלוקת.

בנימין נתניהו: יש ויכוח על אופיין של המחתרות היהודיות.

בנימין נתניהו: מי שטוען לסימטריה בינם לבין המחתרות, או יותר נכון ארגוני הטרור הערביים, צריך לבחון לְמה כיוונו, לְמה מכוונים, המחבלים הערבים, שבדרך כלל וכמעט תמיד פוגעים באזרחים או מכוונים באופן שיטתי, באלפי פעולות – פגיעה מכוונת באזרחים, בעוד שבמחתרות, גם באצ"ל וגם בלח"י, הדברים הללו היו יוצאים מן הכלל, ובדרך כלל המטרות היו מטרות צבאיות, מטרות שאין עליהן ויכוח.

בנימין נתניהו: על כן, אין היוצא מן הכלל מעיד על הכלל, אלא להיפך.

מיכאל בן-ארי: זה בעד יהודים, וזה נגד יהודים.

מיכאל בן-ארי: מה?

ראובן ריבלין: אני מבקש.

בנימין נתניהו: אנו מצדיעים היום לגבורתם של 12 מלוחמי מחתרות ישראל, 12 אנשים שגם כשקרבה שעתם להיקרא אל חבל התלייה לא נמצא בהם ייאוש, אלא רק אמונה גדולה בשליחותם – לשחרר את המולדת.

בנימין נתניהו: מנחם בגין כתב על י"ב עולי הגרדום את השורות הבאות: "עשרה הרוגי מלכות במולדת ושניים בארץ מצרים ידע דורנו, וכולם עמדו עד נשימתם האחרונה עלי אדמות בגבורת רוח שכמוה מעטות בתולדות כל העמים ועילאית ממנה לא היתה ואף לא תיתכן".

בנימין נתניהו: ואומנם שלמה בן-יוסף, אליה חכים, אליהו בית-צורי, דב גרונר, מרדכי אלקחי, יחיאל דרזנר, אליעזר קשאני, מאיר פיינשטיין, משה ברזני, יעקב וייס, אבשלום חביב ומאיר נקר – גבורתם של אלו ממשיכה להוות סמל להקרבה שאין עמוקה ממנה, גם בחלוף עשרות שנים מאז שילמו בעבורה בחייהם.

בנימין נתניהו: חברי חברי הכנסת, קצרים היו חייהם של 12 עולי הגרדום, אבל מעשיהם קנו להם מקום של כבוד בתולדות המאבק לקוממיות ושמותיהם חקוקים לעד בלב כולנו.

בנימין נתניהו: מי מאתנו לא זוכר את סיפורם הכמעט-דמיוני של שניים מהם, משה ברזני ומאיר פיינשטיין.

בנימין נתניהו: אל התא שלהם בבית-הכלא הוברחו רימונים בתוך סלסילת תפוזים.

בנימין נתניהו: תוכניתם המקורית היתה להתפוצץ יחד עם תלייניהם, אולם אז התברר להם שאחד מרבני היישוב מתכוון להיות נוכח בהוצאתם להורג.

בנימין נתניהו: כדי שלא לסכנו החליטו השניים, לאחר ביקורו, ליטול את גורלם בידיהם.

בנימין נתניהו: הם חיבקו איש את רעהו בחוזקה ופוצצו בין לבותיהם את הרימונים.

בנימין נתניהו: ספק אם יש מישהו שהיה מסוגל להמציא סיפור כזה בדמיונו, סיפור שמבטא גבורה עילאית ואהבה עילאית לארץ ולעם.

בנימין נתניהו: כן, אהבה לארץ, אהבת המולדת, אהבה לעם, ואין לי ספק שבשל כך, עשרות שנים לאחר מכן, נקבר מנחם בגין, זיכרונו לברכה, על-פי בקשתו, למראשותיהם של ברזני ופיינשטיין, בהר-הזיתים.

בנימין נתניהו: מי שנדרש להוכחה נוספת לסוג הכוחות הרוחניים שהניעו אותם יכול למצוא אותה במלים הנחרצות שכתב דב גרונר שתי יממות בלבד לפני שהובא אל הגרדום: "אני כותב את השורות הללו 48 שעות לפני שנוגשינו עומדים להוציא לפועל את רציחתם, ובשעות האלו אין משקרים" – וגרונר מוסיף: "והנני נשבע שלו היתה לי הברירה להתחיל מחדש, הייתי בוחר באותה הדרך שהלכתי בה".

בנימין נתניהו: חברי הכנסת, גבורתם של עולי הגרדום ומסירות הנפש שלהם הותירו בידי כל אחד ואחת מאתנו ציווי חשוב: לזכור את הנופלים, את תעצומות רוחם, משום שהאמונה הזאת בעם ובארץ והנכונות להקריב את החיים הן המפתח לקיום חיינו הלאומיים.

בנימין נתניהו: ולכן, אני מברך על התוכנית שיזם שר החינוך, שעוסקת בערכים של גבורה והקרבה סביב דמותם של עולי הגרדום.

בנימין נתניהו: לא נשכח שקורבנם לא היה לשווא.

בנימין נתניהו: נחנך את בנינו ובנותינו לקדושת החיים ולאהבת הארץ, ובה בעת נזכור ונדע כי מסירות זו מגעת עד כדי הנכונות למסור בעת הצורך את נפשנו למען ארצנו.

בנימין נתניהו: מעולי הגרדום ועד ימינו אנו, משנות ה-30 ועד למציאות חיינו, מסר ההקרבה והגבורה לא נדם.

בנימין נתניהו: העם בישראל מרכין ראשו לזכרם של 12 עולי הגרדום.

בנימין נתניהו: יהי זכרם ברוך לעולמי עד.

ראובן ריבלין: תודה לראש הממשלה.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את יושבת-ראש האופוזיציה ציפי לבני.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

ציפי לבני: מכובדי יושב-ראש הכנסת ראובן ריבלין, נשיאת בית-המשפט העליון דורית בייניש, מבקר המדינה, נשיא בית-המשפט העליון לשעבר מאיר שמגר, חברת הכנסת לשעבר והלוחמת תמיד גאולה כהן, משפחות י"ב עולי הגרדום, ותיקי המחתרות, חברי הממשלה וחברי הכנסת, זו השנה הראשונה, למיטב ידיעתי, שמציינים בכנסת בדרך הזו את זכרם של י"ב עולי הגרדום: שלמה בן-יוסף, אליהו חכים, אליהו בית-צורי, דב גרונר, מרדכי אלקחי, יחיאל דרזנר, אליעזר קשאני, מאיר פיינשטיין, משה ברזני, יעקב וייס, אבשלום חביב ומאיר נקר – אותם לוחמים, תשעה מהאצ"ל ושלושה מהלח"י, שנידונו למוות בתלייה על-ידי הבריטים, טרם קום המדינה ולמען הקמתה.

ציפי לבני: במשך שנים נתפס סיפורם של עולי הגרדום כשייך לאותה קבוצה נפלאה שהיו שקראו לה פורשים, ואנחנו קראנו לה וראינו בה משפחה, או בהרחבה: המשפחה הלוחמת.

ציפי לבני: שנים היה סיפורם, למרבה הצער, הסיפור שסופר במשפחה הלוחמת, בבית"ר, ולא סופר, בוודאי לא מספיק וכפי המגיע להם, בבתי-הספר.

ציפי לבני: ואני מברכת את שר החינוך על יוזמתו להרחיב ולחנך את תלמידי ישראל על גבורתם.

ציפי לבני: סיפורם של עולי הגרדום, גבורתם, מסמלים לא רק את תמצית המאבק על הקמתה של מדינת ישראל, אלא את אותם ערכים לאומיים שאנו גאים בהם – גם אם נאלצים להילחם עבורם עד היום – ואת אותה גבורה אישית של הנכונות למסור נפשך למען רעיון, הרעיון הציוני, מעבר לאותה פעולה שגרמה למאסר ולמשפט: העמידה הנחרצת בראש מורם מול השופט הבריטי; הרמת הראש שלהם, שמרחיבה את לבנו עד היום; האומץ למות בכבוד, בשירת "התקווה", מתוך אמונה שעשו את המעשה הנכון – למען אותה מטרה של הקמת המדינה היהודית בארץ-ישראל גם במחיר חייהם.

ציפי לבני: אנו מדינה שעדיין נלחמת על קיומה, ואנחנו רגילים, לצערנו, במעשים הירואיים של גבורה בעת קרב.

ציפי לבני: קשה לדמיין את התחושה של מי שדינו נחרץ, התחושה של אותם ימים טרם ההוצאה להורג.

ציפי לבני: מעט מן המעט של אותם ימים לפני מצאתי בספרו של אבי איתן, זיכרונו לברכה, שישב בכלא עכו יחד עם הנידונים למוות.

ציפי לבני: והוא מספר איך יום לפני שהוצאו חלקם להורג הוא נכנס לכלא, לאותו תא שבו התכנסו ביחד דב גרונר, דרזנר, אלקחי וקשאני.

ציפי לבני: הוא מדבר על דב גרונר ומספר: רק החל לדבר, התרשמתי מייד משלוותו ומעוז נפשו, כלל לא ראה את עצמו כעומד במרכז העולם אלא התעניין בגורלם של האחרים.

ציפי לבני: פתחתי את הסידור – כותב אבא – ועשיתי עצמי קורא, רציתי לעודד את רוחם.

ציפי לבני: הוא מספר אחר כך שהוא לא סיפר להם על הפריצה המתוכננת לכלא עכו, הוא אומר:

ציפי לבני: טוב עשיתי שלא נטעתי בהם תקוות שווא.

ציפי לבני: למחרת היום שוב נפגש אתם, ושאל באופן ישיר את דב גרונר אם החלטתו שלא לבקש חנינה היא שלמה ומלאה, וממה היא נובעת – דב השיב לי נחרצות, כי לאחר שהכריז בפני בית-הדין הצבאי שאינו מכיר בסמכותו לשפוט ולדון אותו, הוא לא יבקש חנינה משלטון הכיבוש הזר והבלתי חוקי.

ציפי לבני: עתה – כותב אבא – היה ברור לי מעל לכל ספק כי לפני ניצב אדם ולוחם בעל שיעור קומה ואומץ לב בלתי רגיל, שלא עזב אותו גם בצל הגרדום והמוות.

ציפי לבני: ואז הוא מספר: בעוד האסירים נחים, חלקם ישנים, ב-05:30 לערך טלטל אותי זלמן ברגמן והעירני משנתי.

ציפי לבני: חיים – שזה היה השם שבו נאסר – כפי הנראה תלו את החבר'ה.

ציפי לבני: צמרמורת קרה עברה בגופי.

ציפי לבני: על סמך מה אתה אומר את זה?

ציפי לבני: – וזה משפט שלי קשה לשכוח: שמעתי כעין נפילת מדף, אמר לי, ונשמעה שירה חלושה של "התקווה".

ציפי לבני: מייד קמו כולם, כל שאר האסירים, וכולם עמדו מאחורי הסורגים ושרו את "התקווה" כאיש אחד.

ציפי לבני: ואפשר – כך הם חשבו – ששירתם, שחדרה בעד קירות האבן ועברה את דלתות הברזל, היו המלים האחרונות ששמעו הנידונים למוות שנכרך חבל התלייה סביב צווארם, וכי שירתם שלהם, של האסירים שנותרו, התערבבה בשירת "התקווה" שבפיהם.

ציפי לבני: רבותי, החוסן הלאומי שלנו, גם היום, עובר דרך ההיכרות, הכמעט פיזית, עם סיפורי הגבורה של פעם.

ציפי לבני: כילדה לקח אותי אבי לבית-הכלא.

ציפי לבני: אז עוד היינו צריכים לעבור בדרך לתא הגרדום ולתאי האסירים את צעקות חולי הנפש שמדינת ישראל של אז אכסנה בבית-הכלא.

ציפי לבני: היינו מגיעים לתאים, רואים את מדי האסיר האדומים שמשמעותם מוות, ואחר כך את חדר הגרדום.

ציפי לבני: ובאותו מקום, כילדה, כמעט שיכולתי לשמוע את שירת "התקווה" ואת רעש הדלתות הנטרקות ברצפת חדר הגרדום, שמשמעותם אובדן הקרקע המוצקה וההוצאה להורג.

ציפי לבני: לצערי, כל כך הרבה שנים היו צריכות לחלוף, ומאבק בלתי נלאה של קבוצת אנשים – ארגון אסירי עכו וירושלים ועוד אנשים – שנלחמו שנים אחרי שקמה המדינה הזאת, כדי שמשרד הביטחון יהפוך את כלא עכו ואת חדר הגרדום למקום רשמי שאליו לוקחים תלמידים ומספרים להם את סיפור הגבורה הזה.

ציפי לבני: רק בשנת 1991, סוף 1991, הושלם המהלך הזה.

ציפי לבני: המסר מההיסטוריה הזאת יכול להיות סיפור הגבורה.

ציפי לבני: מנחם בגין בחר לקחת כמשל, גם מעל במה זו בשנות ה-60, את פיינשטיין וברזני, השניים ששמו את הרימון בין לבותיהם, כדוגמה לחברה הישראלית – לא כפי שהיא, לא כפי שהיתה, אלא כפי שהיתה צריכה להיות בעיניו.

ציפי לבני: כדבריו, פיינשטיין האשכנזי וברזני שהוריו באו מבבל – הספרדי – איש אצ"ל ואיש לח"י, שבחרו לא ללכת לתליין אלא לפוצץ את הרימון לאחר ששרו את "אדון עולם", סמל לאהבת ישראל, ללא הבדל מוצא וללא הבדל עדה – אחים.

ציפי לבני: אלו ימים לא פשוטים למדינת ישראל, מדינה שעדיין נלחמת על קיומה ונלחמת בטרור.

ציפי לבני: יש מי שמנסה לקחת מישראל את זכות ההגנה העצמית דרך ההשוואה בין המלחמה בטרור לבין הטרוריסט, דרך המשפט שאותו צריך לקעקע: לוחם החירות של האחד הוא הטרוריסט של האחר – והדברים האלה נכתבו עוד טרם האירוע המבזה שהיה כאן קודם.

ציפי לבני: אלה שמדינת ישראל נלחמת מולם הם טרוריסטים, ואלה שאנו עדיין מבכים את לכתם ומזכירים את גבורתם היום היו לוחמי חירות, נקודה.

ציפי לבני: אנו מצווים לזכור אותם ואת מה שייצגו כסיפור גבורה מדהים, כביטוי לערכים, כסיפור חברתי, ולא פחות חשוב – להמשיך כעם וכמדינה את שירת "התקווה" ההיא, שנגדעה על-ידי התליין.

ציפי לבני: יהי זכרם ברוך.

ראובן ריבלין: תודה רבה ליושבת-ראש האופוזיציה, חברת הכנסת ציפי לבני.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את שר החינוך גדעון סער, ואחריו – את חברנו שר הרווחה ונכדו של הרב הראשי באותה עת, יצחק הרצוג.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, מכובדי ראש הממשלה בנימין נתניהו, גברתי יושבת-ראש האופוזיציה ציפי לבני, גברתי נשיאת בית-המשפט העליון השופטת דורית בייניש, נשיא בית-המשפט העליון לשעבר השופט מאיר שמגר, מכובדי מבקר המדינה השופט לינדנשטראוס, ותיקי המחתרות הלוחמות, משפחות עולי הגרדום.

גדעון סער: שלמה בן-יוסף, אליהו בית-צורי, אליהו חכים, דב גרונר, מרדכי אלקחי, יחיאל דרזנר, אליעזר קשאני, משה ברזני, מאיר פיינשטיין, יעקב וייס, אבשלום חביב, מאיר נקר – שמות קסומים ונוראי-הוד.

גדעון סער: שמות הגיבורים שמסרו את נפשם, ובכל זאת בני-אלמוות הם.

גדעון סער: שמות שהם אגדות שעליהן גדלנו.

גדעון סער: שמות הלוחמים שהתוו את הדרך לתקומת ישראל והדהימו את הכובש הזר ואת העולם כולו באומץ לבם.

גדעון סער: במעמד זה, אדוני היושב-ראש, פורעת כנסת ישראל חוב של כבוד לנפילי המאבק לעצמאות עמנו, שבמשך שנים רבות הוצנע חלקם במערכה לקוממיות ישראל.

גדעון סער: סיפורם של עולי הגרדום אינו סיפור גבורה או תעוזה של רגע.

גדעון סער: אמת, הם היו לוחמים שביצעו משימות נועזות כנגד הכובש הזר.

גדעון סער: הם עמדו בגאווה מול שופטיהם, התריסו מולם ונשבעו מחדש אמונים לדרך שבה הלכו.

גדעון סער: הם סירבו לבקש חנינה.

גדעון סער: קריאת התיגר הזאת סימלה את נחישות הרוח להביס את השלטון הזר ולהקים מדינה יהודית.

גדעון סער: במשפט השלטון הזר הם הורשעו ונידונו למוות; במשפט ההיסטוריה של תולדות ישראל רקומים שמותיהם באותיות זהב.

גדעון סער: על הנחשון שביניהם, שלמה בן-יוסף, אמר ראש בית"ר זאב ז'בוטינסקי: "הוא היה בית"רי פשוט, שאלוקים הוציא מן השורה בעיניים עצומות.

גדעון סער: אין אני ראוי לדבר על אודותיו.

גדעון סער: ורק זאת אומַר לכם, שהעולם הבריטי כולו הזדעזע והחל להבין מה תוכנו של המושג 'הדר'.

גדעון סער: בן-יוסף קיים את נדרו.

גדעון סער: בתא המוות שלו הוא כתב על הכותל: 'למות או לכבוש את ההר'".

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, לראשונה ציינה מערכת החינוך את גבורתם של 12 עולי הגרדום לוחמי המחתרות במסגרת תוכנית ייחודית לתלמידי כיתות ח'-ט', שכללה שיעורים המתייחסים לדמויות ולאירועים מכוננים מתקופת התקומה, כמו גם דיון בערכים של חירות, הקרבה, שליחות ואהבת הארץ.

גדעון סער: במהלך משותף עם בית מורשת אורי צבי גרינברג – ואני רוצה להודות במיוחד למורתי, כלת פרס ישראל וחברת הכנסת לשעבר גאולה כהן, שבלי האנרגיות האדירות שלה המפעל הזה לא היה יוצא לדרך ומצליח באופן שהוא הצליח.

גדעון סער: התוכנית הזאת, אדוני היושב-ראש, כללה תחרות של עבודות תלמידים שעסקו בסיפורם של עולי הגרדום.

גדעון סער: במשך תקופה קצרה, אדוני ראש הממשלה, של פחות מחודש ימים, הוגשו 750 עבודות בתחומים של מלל, אמנות פלסטית ומדיה.

גדעון סער: אתמול, במרכז מורשת בגין, חילקנו את הפרסים לזוכים.

גדעון סער: אבל הדבר המעניין ביותר היה להיווכח פעם נוספת בצמא שקיים בנוער שלנו לחיבור לשורשים שלנו ולמאבק של התנועה הלאומית להקמת מדינה יהודית.

גדעון סער: היקף ההשתתפות בתחרות מלמד שאין מקום לקטרוג על הנוער שלנו.

גדעון סער: עלינו – על החברה הישראלית, על ההנהגה הישראלית – לבחון כיצד היא נותנת כלים לחיים שיש בהם תוכן, משמעות, ערכים ואידיאלים לדור העתיד שלנו.

גדעון סער: זה הכיוון שבו נתמיד להוביל את מערכת החינוך – העמקת החינוך לערכים.

גדעון סער: חברות וחברי הכנסת, זהו סיפורה של יציאת עם ישראל מעבדות לחירות.

גדעון סער: החירות לא היתה מושגת בלי תעוזת הנפש של יחידים שהשליכו, פשוטו כמשמעו, חיים מנגד.

גדעון סער: מסירות הנפש לא היתה קמה אלא על יסודות של אמונה עזה ובלתי מתפשרת גם בזכותנו לחיים של חירות וגם בזכותנו על הארץ הזאת.

גדעון סער: עלינו, שזכינו בזכות אותה הקרבה לחיות במדינה יהודית בארצנו, מוטלות שלוש חובות: האחת, לזכור את הגיבורים ואת הגבורה; השנייה, לספר לבנותינו ולבנינו פרקי זהב אלה בתולדות עמנו, וכל המרבה הרי זה משובח; השלישית, לשאת את הרעיון והאידיאלים שלמענם היו מוכנים למסור את חייהם: אהבת המולדת, אהבת ישראל ואהבת החירות.

גדעון סער: הם חיו חיים קצרים ועלו לגרדום צעירים, אבל הם קנו לעצמם מקום בנצח, תהילת עם לעולם.

גדעון סער: מתוך "שיר לעֲדֵי עַד" של אורי צבי גרינברג: "בוכים למת – ושוכחים.

גדעון סער: זה דינו של המת לעולם;/ אבל שקידש את השם, שהמוקד בלב שרפו והוא חי,/ נוטף דם לאפרו והוא עוד בעורו ולבושיו.../ חז חזון אל מעבר גוף החוזה בעולם/ – – – בוכים למת – ושוכחים.

גדעון סער: זהו דינו של מת בעולם;/ אבל שקם בעם כקם עמוד השחר בלב העם/ ונודע שלא מאתמול שמו קורן באדיר,/ הרוג מלכות – דינו דין-חי-לעולם.

גדעון סער: / אין לשכוח דם-זה-הגוף.

גדעון סער: אין שוכחים.

גדעון סער: השוכח – בוגד".

גדעון סער: יהי זכרם ברוך וצרוב לעד בזיכרון האומה.

ראובן ריבלין: תודה לשר החינוך.

ראובן ריבלין: אני מזמין את השר יצחק הרצוג, שהוא בנו של הנשיא החמישי ונכדו של הרב הראשי לישראל בה בעת.

ראובן ריבלין: ולאחריו – יסיים חבר הכנסת אריה אלדד.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, גברתי ראש האופוזיציה, גברתי נשיאת בית-המשפט העליון, שופטי בית-המשפט העליון, נשיא בית-המשפט העליון לשעבר, אדוני מבקר המדינה, שרים, חברי כנסת, ותיקי המחתרות, ראשי המוסדות וארגוני ההנצחה, גברתי חברת הכנסת לשעבר גאולה כהן, בני משפחה ומוקירי זכרם של עולי הגרדום, השם ייקום דמם.

יצחק הרצוג: בראשית דברי הרשו לי לברך את יוזמיו של היום הזה בכנסת להנצחתם של י"ב עולי הגרדום.

יצחק הרצוג: אני מברך אותך, אדוני היושב-ראש, שאתה, כרגיל, מטמיע תכנים היסטוריים רלוונטיים כל כך בהיכל הדמוקרטיה.

יצחק הרצוג: אני מברך אותך, ידידתנו, חברת הכנסת לשעבר גאולה כהן, שמעשי ידייך בהנצחת הסאגה החשובה הזאת בתולדות עמנו הם לתפארת לכולנו.

יצחק הרצוג: אני מברך את כל העוסקים במלאכה, לרבות הנהלת בית אורי צבי גרינברג, בית ז'בוטינסקי, מרכז מנחם בגין ומוסדות ההנצחה של האצ"ל והלח"י וגורמים אחרים.

יצחק הרצוג: תודה לכולכם.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, עומד אני כאן היום בכנסת ישראל, בין היתר כנציגה של תנועת העבודה, התנועה שהובילה להקמת המדינה והקימה את "ההגנה" ואת הפלמ"ח, הובילה את המוסדות הלאומיים שלנו באותה עת, בימים קשים ומרים, ימי המרי והסער.

יצחק הרצוג: זו גם התנועה שהתפלמסה עם תנועתו של זאב ז'בוטינסקי, ולעתים התעמתה עם תנועות המרי האחיות, האצ"ל והלח"י, שמהן יצאו אותם י"ב הבנים שעלו אלי הגרדום ושאת זכרם אנו מעלים במושב זה, תנועות שתרמו תרומה מכרעת לקוממיות עמנו בארצו.

יצחק הרצוג: מרתקת בעיני העובדה שניצבים כאן היום כמה נואמים בני דור ההמשך, שלמרות המחלוקות ביניהם הם מרגישים במובנים רבים קרובים אחד לשני בדעותיהם הרבה יותר מדורות המייסדים והלוחמים של אותה התקופה.

יצחק הרצוג: אולי זה אומר הרבה על היכן אנו נמצאים כחברה וכאומה, ובמיוחד על כך שבחלוף הזמנים, גם פרספקטיבות ונקודות מבט משתנות ומתעמעמות, ובמקומן מתפתחות תובנות חדשות המתאימות לתקופתן.

יצחק הרצוג: אבל במיוחד אני גאה על כך שאני ניצב כאן היום, במעמד הזה, גם כנכדו של הרב הראשי לארץ-ישראל באותה העת, הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג זצ"ל, אשר כל אחד מאותם הבנים האהובים שהועלו אלי הגרדום ורבים אחרים מבני היישוב שנידונו למוות ולמאסרי עולם היו כבניו, אדם שהוביל מאבק אדירים להצלתם ולהוותו לא צלח, וכמי שבכל זאת הצליח להסיר מחבל התלייה, בזכות מנהיגותו הרוחנית וכושר השכנוע ומסירות הנפש וההתמדה שלו.

יצחק הרצוג: התקופה ההיא ללא ספק היתה מהסוערות והקשות שידע עמנו.

יצחק הרצוג: הפרעות כנגד היישוב, הלאומיות וההסתה של המופתי, חשרת העננים באירופה, השואה הנוראה והקשחת מדיניות העלייה על-ידי הבריטים למול שאיפתנו לבית לאומי ולגאולת הארץ, הציבו אתגרים עצומים.

יצחק הרצוג: הרב הרצוג ראה בעולי הגרדום כאילו היו בניו.

יצחק הרצוג: לצדו, בכל מקרה ומקרה, יומם וליל, שקד עמו במערכה רעו, אהובו ומוקירו, הצדיק רבי אריה לוין זצ"ל, רב האסירים, שדמותו המופלאה לא תמוש מזיכרוננו לעד.

יצחק הרצוג: הם פעלו בצוותא-חדא, נושאים תפילה יחדיו באומרם אלפי פעמים את פרק תהילים, פרק ע"ט: "תבוא לפניך אנקת אסיר כגדל זרועך הותר בני תמותה".

יצחק הרצוג: הרב אריה לוין כיהן אז כרב בתי-הסוהר ומחנות המעצר ופגש מרבית מאותם בנים יקרים טרם הליכתם אל המוות.

יצחק הרצוג: לא פעם ליווה אותו הרב הרצוג במפגש עם האסירים ויחד ליוו אותם למנוחת עולמים.

יצחק הרצוג: הוצאתו להורג של ראשון עולי הגרדום, שלמה בן-יוסף, השם ייקום דמו, היתה קו פרשת המים.

יצחק הרצוג: עצם התביעה והפסיקה זעזעו את הרב הרצוג, ובגינן הפך עולמות, הכריז ימים של צום, תענית ותפילה בכל רחבי הארץ, גייס את ראשי התנועה הציונית, השתדל בזעקה אל מול הממשלה הבריטית, שר המושבות, יהדות בריטניה, הארכיבישוף מקנטרברי והארכיבישוף מיורק, וכמובן הנציב העליון, מפקדי הצבא ואפילו הפקידים בדרג הנמוך ביותר של הממשל המנדטורי.

יצחק הרצוג: הוא גייס לצדו, כמובן, את עמיתו הרב הספרדי הראשון לציון ואישי ציבור מובילים, ובהם ד"ר מאגנס, נשיא האוניברסיטה העברית ואחרים, ועד מלך אנגליה הגיע בדרישה לדחיית גזר-הדין וגם לחנינה.

יצחק הרצוג: כאן כבר ניתן לגלות שעד כדי כך הרחיק לכת, שהפעיל תכסיס שלעניין הפעלתו התלבט כאיש הלכה ומורה הדור.

יצחק הרצוג: הוא העלה טענה, יום לפני עלייתו לגרדום של שלמה בן-יוסף, ב-26 ביוני 1938, שלפיה לא ניתן להוציא להורג אדם יהודי בראש חודש, מאחר שאמירת וידוי אסורה ביום זה.

יצחק הרצוג: בפועל, האיסור הזה חל רק בשבת וביום טוב.

יצחק הרצוג: אך הרב הרחיבו באותו המקרה למען הצלת נפש יקרה מאוד בישראל.

יצחק הרצוג: בסופו של דבר שלמה בן-יוסף ז"ל הוצא, למרבה צערו ולמרבה הכאב של כולם, להורג, בלי שאמר וידוי.

יצחק הרצוג: הוא הסתפק באמירת תהילים.

יצחק הרצוג: תלייתו של שלמה בן-יוסף שברה ממש את לבו של הרב הרצוג.

יצחק הרצוג: במקרה אחר הוא ניסה לדחות את רוע הגזירה על-ידי מניעת הגעתו של רב לכלא עכו לשעה שנקבעה לתלייה על-ידי הבריטים, אך הללו התאכזרו לנידונים למוות וביצעו את גזר-הדין ללא נוכחות איש דת, כנהוג תמיד.

יצחק הרצוג: מערכה קשה ביותר ניהל הרב הרצוג בפרשת דב גרונר, עד כדי כך שבעצם יום השבת עצמו יצא עם יצחק בן-צבי והרב אריה לוין לבית הנציב העליון, לבקש על חייו של דב גרונר.

יצחק הרצוג: ואילו בלוויותיהם של מאיר פיינשטיין ומשה ברזני, שנטלו נפשם בכפם, השתתף הרב והורה לקוברם, אף-על-פי שנתנו נפשם בכפם, בקבר ישראל, יחד עם קדושי תרפ"ט.

יצחק הרצוג: כאן המקום להזכיר שפעמים רבות נשאה הפעולה האסרטיבית שלו פרי והעציר שוחרר או גזר-דינו הומתק טרם ביצועו, וברבות השנים פגשנו, אני ובני משפחתי, ברבים מהנידונים למוות שזכו בחייהם במתנה.

יצחק הרצוג: כך, למשל, כתב מתי שמואלביץ, לימים מנכ"ל משרד ראש הממשלה, שפנייתו של הרב לנציב העליון הורידה אותו ממש מחבל התלייה, כי את "תפילתו שמעתי בשעות שחשבתי שהיו השעות האחרונות בחיי".

יצחק הרצוג: פעולתו של הרב נעשתה לא אחת בעימותים קולניים וקשים שלו עם השלטונות, עם קציני הבולשת והתובעים ולעתים בקשרים אישיים, אפילו עד כדי הפעלת הרקע האירי המשותף, כדי לחלץ אנשי מחתרות מרוע הגזירה.

יצחק הרצוג: ברמה הנפשית העמוקה ביותר התחבר לאותם צעירים נחושים והפך לכותל המזרח ואף לשכת סעד של ממש להם ולבני משפחותיהם.

יצחק הרצוג: מכאן חיבורו האמיץ עם מנחם בגין, שהתפתח אתו ועם דודי יעקב הרצוג ז"ל באותם הימים.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, בחלוף עשורים רבים לא נוכל, אנו, בני הדור שנולד וגדל בארץ הזו, במדינתנו העצמאית, להבין לגמרי את סערת הרגשות, את מסירות הנפש, את עוצמת נחישותם של בני היישוב ואת הלך הרוח והמשטמה שחשו כלפי השלטון הבריטי של אותם הימים.

יצחק הרצוג: הם היו בניה של מדינה בהתהוות ורצו בעצמאותה בכל מחיר, כולל במחיר חייהם-הם.

יצחק הרצוג: אין ספק שסיפורם של צעירים אלה היווה דוגמה לאלפי אלפים של בני המחתרות והתנועות שנאבקו למען תקומתנו וללוחמי תש"ח, והם דוגמה ומופת לאהבת העם והארץ לדורות של לוחמים עד עצם היום הזה.

יצחק הרצוג: וטוב עשה ידידי שר החינוך בנושא הזה.

יצחק הרצוג: אך מעל לכל אלה, מעבר לכאב על אובדנם האכזרי, שאנו מזכירים וחשים גם היום כאילו היה זה אך היום, אי-אפשר להתעלם מהוויכוח שהתנהל בין התנועות אז ביישוב בין הבלגה לאי-הבלגה, בין הפעלת כוח לפעילות מדינית.

יצחק הרצוג: לא כאן המקום לפתוח זאת באופן מלא.

יצחק הרצוג: ברור רק שבדיעבד יש שאלות שההיסטוריה תיתן עליהן מענה ביום מן הימים.

יצחק הרצוג: האומנם כל פעולה בכוח היא מוצדקת?

יצחק הרצוג: האומנם היא משיגה את התוצאה המבוקשת?

יצחק הרצוג: האם לא שילמנו מחירים שניתן היה למונעם?

יצחק הרצוג: מהו המחיר של שבירת הסכמה לאומית ורצון הרוב?

יצחק הרצוג: ומהו מחיר המעשה אצל ידידי עמנו ודורשי טובתו, לרבות מנהיגי אומות שאת תמיכתם אנו מבקשים?

יצחק הרצוג: דבר אחד ברור: לאלה שמנסים לעשות השוואה ומשווים את שאלת הלגיטימיות של צעדים אלימים והעדפתם על פני הבלגה והידברות בתוך עמנו, גם היום, יש להשיב שהיא צריכה להיבחן אחרת בין אז לבין היום.

יצחק הרצוג: הנסיבות כמובן שונות בתכלית ואין כל השוואה ביניהן.

יצחק הרצוג: כאשר בחור צעיר בן 17 התגייס אז למחתרת – אין הדבר דומה ולו במעט להתגייסותם של צעירים פורקי עול למעשים של המרדה ושבירת החוק כשאנו חיים היום במדינתנו הריבונית והעצמאית עם צבא ההגנה שלנו, צה"ל שלנו.

יצחק הרצוג: מכל מקום, לא זה המקום לסכם את הדיון והוויכוח ההיסטורי והעכשווי.

יצחק הרצוג: אומר רק זאת: בד בבד עם הובלת המאבק העצום למניעת העלאת הבנים לגרדום, גרס הרב הרצוג ותבע הימנעות מכל פעולה אלימה ומנטילת חיים.

יצחק הרצוג: במיוחד דרש להימנע משבירת השורה והאחדות של העם.

יצחק הרצוג: ברשותכם, לקראת סיום, אצטט מדבריו בפני ראשי המוסדות הלאומיים ב-1938, בוויכוח בין תגובה להבלגה – דברים כדרבונות, שמתאימים כל כך לנסיבות ימינו אלה, בהתאמה לוויכוחים הפנימיים בתוכנו.

יצחק הרצוג: אוסיף רק שדברים אלה צוטטו גם על-ידי אבי, חיים הרצוג ז"ל, בוויכוח שנסב בזמנו על המחתרת היהודית, וכה אמר: "היו דברים כאלה באירלנד.

יצחק הרצוג: הייתי שם במשך התקופה השחורה בתוך הסבך.

יצחק הרצוג: יד אכזרית השתלטה שם, אף-על-פי שאירלנד היא ארץ תרבותית.

יצחק הרצוג: ופה בארץ-ישראל הראה היישוב רוח טהורה, וזהו הישג גדול.

יצחק הרצוג: אין זאת אומרת שאם איננו יוצאים להרוג ערבים נקיים מפשע, עלינו לשתוק.

יצחק הרצוג: הבלגה איננה שתיקה.

יצחק הרצוג: הקול קול יעקב והידיים ידי עשיו.

יצחק הרצוג: ידיים – ידי ההגנה, להגן על עצמנו, להגן על חיינו, להילחם בעד מולדתנו.

יצחק הרצוג: לקרוא בקול בפני כל העולם.

יצחק הרצוג: לגייס את דעת הקהל.

יצחק הרצוג: מה שנחוץ לנו ביותר ברגע זה זוהי אחדות.

יצחק הרצוג: 'שמע ישראל ה' אלוקינו ה' אחד', כך צריך להיות כל ישראל ברגע הזה – לב אחד, וּשְמע, שצריך שתהיה משמעת, שלא תהיה הפקרות.

יצחק הרצוג: "חלילה למישהו אף להעלות על רוחו מחשבת פיגוע, מחשבת נקם בלא משפט.

יצחק הרצוג: מחשבות רצח, מחשבות דמים נקיים, ויהיו מאיזו אומה שיהיו.

יצחק הרצוג: זוהי גדולתנו, זוהי תפארתנו, לשמור על ידינו מתועבות אכזריות כאלה.

יצחק הרצוג: אפילו בשעות קשות ומורת-רוח נישא ידינו לשמים ונמסור דיננו לשופט כל הארץ, אשר לו נקם ושילם.

יצחק הרצוג: " בימים אלו, לקראת חג הפסח, המסמל את יציאתו של עמנו מעבדות לחירות, חשוב לציין את זכרם הנאצל של עולי הגרדום ולומר כי סיפורם ותרומתם בבניין תקומתנו ועצמאותנו ייזכרו לתמיד ולקחם לא ימוש ממנו לעד.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יצחק הרצוג: היו"ר ראובן ריבלין: תודה רבה לשר יצחק הרצוג.

יצחק הרצוג: אני מזמין את חבר הכנסת אריה אלדד, שהוא בנו של ישראל אלדד, הלוא הוא שייב, שיחד עם יאיר – שבנו יאיר שטרן נמצא כאן ביציע האורחים – היו ממפקדי הלח"י.

יצחק הרצוג: בבקשה.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, כל נכבדי ישראל אשר ביציע, ועמם אהובי גיבורי המחתרות ובני משפחותיהם.

אריה אלדד: בסוף שנת תרצ"ו ותחילת שנת תרצ"ז, למעלה משנה לפני שראשון הרוגי המלכות בדור התקומה, שלמה בן-יוסף, עלה לגרדום, כותב אורי צבי גרינברג, משורר ונביא, את "ספר הקטרוג והאמונה".

אריה אלדד: אני קורא מתוך "יהודה היום יהודה מחר / משא דווי ומשא גיל": "ולי יש משיח ואם עודנו רחוק,/ הוא חבוי כחרבו של דוד בנדנו.

אריה אלדד: // אני רואה עינויים שיבואו עלי:/ איומים מאלה אשר בהווי.

אריה אלדד: // אני שומע הרבה יללות באוזני.

אריה אלדד: / אני רואה הרוגים וטבוחים ובערוֹת.

אריה אלדד: // אני רואה בתי-כלא עבים, תליות –/ בירושלים, ביפו, בעכו – ופני/ סיקריקין יהודים נידונים למיתה.

אריה אלדד: // אני רואה איך הללו הולכים לתלייה/ ושחרית-ירושלים בשעוות פניהם.

אריה אלדד: / ואני רואה כבר סיעת-אווירונַי במחוג/ על פני הר הבית חגה ביום חג.

אריה אלדד: // אני רואה המוני חוגגים, עת יורים/ אל נחל קדרון אלפי יריות,/ כמספר שני הענוּת.

אריה אלדד: // אני רואה הר הבית כסיני בוער/ ורוכב שותת-אש בחצוצרה מחצצר.

אריה אלדד: // ודגל דוד – במגדלו של דוד".

אריה אלדד: נביא ומשורר השומע את חריקת המנוף ורעם הרצפה הנשמטת מתחת רגלי עולי הגרדום, הרבה לפני שאלו התרחשו בפועל, אבל הוא ראה גם מעבר להם.

אריה אלדד: הוא גם מבין כי כאשר גיבורי ישראל אלו עולים לגרדום כהרוגי מלכות זרה, הם מנצחים אותה.

אריה אלדד: הם מקימים את מלכות ישראל בארץ-ישראל.

אריה אלדד: אנו היום מצווים לזכור את "שחרית-ירושלים בשעוות פניהם".

אריה אלדד: לחנך על גבורתם ועל הקרבתם – לא כקידוש המוות, לא כפולחן המוות.

אריה אלדד: עולי הגרדום לא רצו למות.

אריה אלדד: הם רצו לחיות כיהודים חופשיים במולדתם, וכל כך חשוב היה הדבר בעיניהם, שהיו מוכנים למסור את חייהם על הדבר הגדול הזה.

אריה אלדד: על המסירות, על ההקרבה – על אלו אנחנו רוצים לחנך את ילדינו.

אריה אלדד: ואז, ממרחק השנים, נוכל לראות אותם, את עולי הגרדום, מחייכים כשהם רואים את דגלו של דוד במגדלו של דוד, ואת סיעת-אווירוני במחוג, על פני הר-הבית, ביום חג.

אריה אלדד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תם הסעיף הזה בסדר-היום.

ראובן ריבלין: אנחנו נעשה הפסקה לדקה, ולאחר מכן יעלה יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון.

ראובן ריבלין: דקה הפסקה.

ראובן ריבלין: (הישיבה נפסקה בשעה 17:28 ונתחדשה בשעה 17:30.

ראובן ריבלין: )

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

מגלי והבה: הודעה למזכיר הכנסת.

איל ינון: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

איל ינון: הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 39) (הפחתת תקציב או תמיכה בשל פעילות נגד עקרונות המדינה), התש"ע–2010, של חבר הכנסת וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק מרשם תורמי מוח עצם, התש"ע–2010, של חברי הכנסת עמיר פרץ, זבולון אורלב וזאב בילסקי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון מס' 9) (זכאות של אזרחים ותיקים להטבות), התש"ע–2010, של חברי הכנסת רוברט אילטוב, ליה שמטוב וזאב אלקין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון מס' 14) (נטל ההוכחה), התש"ע–2010, של חברות הכנסת מרינה סולודקין ושלי יחימוביץ; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 94) (דרך גישה לאנשים עם מוגבלות), התש"ע–2010, של חברי הכנסת חיים אמסלם ואברהם מיכאלי וקבוצת חברי הכנסת.

איל ינון: תודה.

מגלי והבה: תודה למזכיר הכנסת.

מגלי והבה: [מס' מ/468; "דברי הכנסת", חוב' י"ב, עמ' 6611; נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 17), התש"ע–2010, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

מגלי והבה: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, חבר הכנסת צחי הנגבי.

מגלי והבה: אני מזמין אותך, אדוני יושב-ראש הוועדה.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, תודה.

צחי הנגבי: אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 17), שיזמה הממשלה.

צחי הנגבי: עניינה של הצעת החוק הוא ביטול חזקת הגילים הקבועה בחוק שירות ביטחון [נוסח משולב], התשמ"ו–1986.

צחי הנגבי: לפי חזקת הגילים הקבועה כיום בחוק מחולקת השנה העברית לשני חצאים.

צחי הנגבי: מי שנולד בין תשרי לאדר רואים אותו כאילו נולד בא' בתשרי, ומי שנולד בין ניסן לאלול רואים אותו כאילו נולד בא' בניסן.

צחי הנגבי: למשל, מי שיום הולדתו ה-17 חל בי"ד באדר, ניתן היה לקרוא לו לצו ראשון החל מיום א' בתשרי שקדם ליום הולדתו ה-17.

צחי הנגבי: מאחר שהמגבלות הטכנולוגיות והלוגיסטיות שהיו בעבר הוסרו, הוועדה מבקשת לבטל את חזקת הגילים, ומעתה ואילך יחושבו הגילים לפי תאריך הולדתו העברי המדויק של המיועד לשירות ביטחון או של יוצא הצבא, לפי העניין.

צחי הנגבי: בהתאם לכך, מוצע לקבוע כי הגיל שבו ניתן יהיה לקרוא לצו ראשון יהיה 16.5.

צחי הנגבי: נוסף על שינוי זה מוצע לקבוע הוראות שונות הנוגעות לגיל הפטור ממילואים.

צחי הנגבי: בעבר היה גיל הפטור ממילואים בתום השנה הקלנדרית שבה הגיע חייל המילואים לגיל הפטור.

צחי הנגבי: עם חקיקת חוק שירות המילואים בשנת 2008 הורד גיל הפטור ממילואים והועמד על 40 לחייל שאינו קצין, 45 לקצין ו-49 בתפקידים מסוימים שוועדת החוץ והביטחון של הכנסת מאשרת על-פי החלטת שר הביטחון.

צחי הנגבי: כשנחקק החוק לא עוגן בו ההסדר הנוהג, מה שהציב בפני הצבא קושי למלא את מצבת כוח-האדם הדרוש לו, ונתונים בעניין הזה הוצגו בפני חברי הוועדה.

צחי הנגבי: על כן, בהצעת החוק שמונחת על שולחן הכנסת מוצע לעגן את ההוראות שהיו נהוגות בעבר ולקבוע כי גיל הפטור ייקבע בתום השנה הקלנדרית שבה הגיע חייל המילואים לגיל הפטור, ולא ביום הולדתו ממש, כפי שנקבע לצורך חישוב יתר הגילים בחוק שירות ביטחון.

צחי הנגבי: פירושו המעשי של הדבר שלעתים – למעשה על-פי שרירות סטטיסטית – יהיו מי שישוחררו משירות מילואים ימים ספורים לאחר יום הולדתם, יהיו כאלה שישוחררו מן השירות במהלך השנה שבה חל יום הולדתם, ויהיו חלק – חלק קטן, אני מניח – מן המקרים שבהם אנשים עדיין ייקראו למילואים כמעט שנה לאחר יום הולדתם.

צחי הנגבי: נציגי אגף כוח-אדם שהופיעו בוועדת חוץ וביטחון התחייבו בפני הוועדה ליידע את אנשי המילואים בשינוי הזה, כדי שלא יהיה מי שיופתע מכך שגם לאחר שיום הולדתו חל עדיין יקראו לו, במהלך אותה שנה, לשירות מילואים.

צחי הנגבי: אין, אדוני היושב-ראש, הסתייגויות להצעת החוק הזאת, ולפיכך אבקש מחברי הכנסת לאשר אותה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

מגלי והבה: אתן לאדוני יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון להגיע למקומו ונצביע, חברי חברי הכנסת, בקריאה שנייה, על הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 17), התש"ע–2010, לפי הצעת הוועדה.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 2 בעד סעיפים 1–5 – 7 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–5 נתקבלו.

מגלי והבה: בעד – 7, נגד – אין, ונמנעים – אין.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת – אדוני היושב-ראש, גם בקריאה שלישית נצביע.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית כהצעת הוועדה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 7 נגד – אין נמנעים – אין חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 17), התש"ע–2010, נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 7, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 17), התש"ע–2010, התקבלה בקריאה שלישית.

מגלי והבה: [מס' מ/247; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ב, עמ' 1543; נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 61), התש"ע–2010, גם כן קריאה שנייה וקריאה שלישית.

מגלי והבה: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, חבר הכנסת צחי הנגבי.

מגלי והבה: אני מזמין אותך, אדוני.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, תודה.

צחי הנגבי: אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 61), שגם הוא ביוזמת הממשלה, עוד בכנסת הקודמת, הכנסת השבע-עשרה.

צחי הנגבי: הכנסת השמונה-עשרה החילה על ההצעה את דין הרציפות.

צחי הנגבי: אתמצת את עיקר הדברים.

צחי הנגבי: בסעיף 308(א) לחוק השיפוט הצבאי נקבע כי הסמכות לבטל כתב אישום שהוגש לבית-דין צבאי נתונה לפרקליט הצבאי הראשי.

צחי הנגבי: לפי סעיף 178א לחוק, הפרקליט הצבאי רשאי לאצול את הסמכות הזאת לסגנו.

צחי הנגבי: בפרקליטות הצבאית סברו שאין צורך להטריח את הפרקליט הצבאי או את סגנו בכל ביטול כתב אישום, ולפיכך יזמו תיקון לחוק השיפוט הצבאי שלפיו הפרקליטים הצבאיים במחוזות השונים יהיו רשאים להורות על ביטול כתבי אישום שהם עצמם הגישו.

צחי הנגבי: אנחנו קיימנו, אדוני היושב-ראש, דיונים בסוגיה הזאת גם במהלך כהונתה של הכנסת הקודמת וגם בכנסת הנוכחית, וחברי הוועדה סברו כי מן הראוי לוודא שבעבירות חמורות תהיה יד מכוונת ותהיה מדיניות אחידה, לכן ביקשנו מן הפרקליטות הצבאית להכין רשימה של מקרים שבהם הסמכות להורות על ביטול כתב אישום תישאר בידי הפרקליט הצבאי הראשי או בידי סגנו.

צחי הנגבי: מקרים אלה כוללים כתבי אישום שהוגשו בעקבות אירוע שבו נגרם מותו של אדם, בעניין תאונת אימונים או תאונה מבצעית, או אם הם כוללים עבירות ביטחוניות, עבירות מין או עבירות שעונשן עשר שנות מאסר.

צחי הנגבי: בנוסף, יהיה רשאי הפרקליט הצבאי הראשי לקבוע מקרים נוספים שבהם תיוותר הסמכות בידו.

צחי הנגבי: כמו כן, תיוותר הסמכות בידו במקרים שבהם הוא עצמו היה זה שהגיש את כתב האישום.

צחי הנגבי: הפרקליטות הגישה הצעה מעודכנת, היא הונחה בפני הוועדה, הוועדה דנה בה, ולמעשה, נחה דעתנו שההצעה המשודרגת, מעודכנת, משופצת, אכן ראוי להביא אותה לפני המליאה.

צחי הנגבי: זאת עשינו, ואנחנו מבקשים מן הכנסת לאשר את ההצעה.

צחי הנגבי: לא הוגשו להצעת החוק הסתייגויות, ואנחנו, כמובן, מגישים אותה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מגלי והבה: תודה לאדוני יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון.

מגלי והבה: ניתן לך להגיע למקום.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה, כהצעת הוועדה, על הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 61), התש"ע–2010.

מגלי והבה: הצבעה מס' 4 בעד סעיף 1 – 5 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 5, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 61), התש"ע–2010, כהצעת הוועדה, עברה בקריאה שנייה.

מגלי והבה: אדוני מרשה לנו הצבעה גם בקריאה שלישית.

מגלי והבה: אם כך, כהצעת הוועדה – הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 61), התש"ע–2010, קריאה שלישית.

מגלי והבה: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 5 נגד – אין נמנעים – אין חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 61), התש"ע–2010, נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 5, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע כי הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 61), התש"ע–2010, נתקבלה.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים לפי סדר-היום.

מגלי והבה: אדוני יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון, יש לך הרבה עבודה היום, אבל אני יודע שאתה לא נבהל מזה, ואתה אוהב את זה.

מגלי והבה: [מס' כ/309; "דברי הכנסת", חוברת כ', עמ' 8382; נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: הצעת חוק תשלומים לפדויי שבי (תיקון מס' 2), התש"ע–2010, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

מגלי והבה: יציג את הצעת החוק מכובדי יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון, חבר הכנסת צחי הנגבי.

מגלי והבה: בבקשה.

צחי הנגבי: אדוני, תודה, כנסת נכבדה, שזה אבי דיכטר ועינת וילף ואנסטסיה מיכאלי וכבוד היושב-ראש, אני מתכבד הפעם להביא הצעה שאנחנו יזמנו, לא הממשלה.

צחי הנגבי: יזמנו אותה בוועדה, אישרנו אותה, עם אבי דיכטר, רק לפני כמה ימים.

צחי הנגבי: מדובר בחוק תשלומים לפדויי שבי, אלה שנפלו בשבי האויב בעת שירותם בצבא-הגנה לישראל, בכוחות הביטחון או בארגונים שפעלו טרם קום המדינה.

צחי הנגבי: מטרת החקיקה, כמובן, לבטא את החוב שמדינת ישראל חבה למי שחווה סבל רפואי ונפשי בעת שלחם למען המדינה.

צחי הנגבי: למעשה ההצעה הזאת היא תיקון להצעת חוק שכבר אושרה במליאה בעבר בכל הקריאות.

צחי הנגבי: יש לוחמים שנפלו בשבי לפני קום המדינה, כבר במהלך מלחמת העצמאות.

צחי הנגבי: כיום מדובר בכך שהם אנשים מבוגרים, לא עוקבים באופן שוטף אחר החקיקה שיש בכנסת וחלקם לא היו מודעים לכך שהם זכאים להגיש בקשה להכרה כפדויי שבי לפי החוק שעבר כאן בכנסת הקודמת.

צחי הנגבי: לפיכך, משעמדנו על קיומה של הבעיה הזאת, הצענו לבטל את תקופת ההתיישנות ולאפשר הגשה של בקשה שתוגש על-ידי מי שלא הגיש בעבר והוא אכן זכאי להכרה כפדוי שבי, ולבקש אותה בכל עת.

צחי הנגבי: הגענו, כמובן, להסכמות עם הממשלה, ובהן נקבע כי מי שמועד ההתיישנות הרלוונטי לגביו לפי הוראות החוק דהיום פקע, ניתן יהיה להכיר בו לפי הוראות החוק המוצע, והוא יהיה זכאי לתגמול למפרע בעבור השנתיים שקדמו להכרה בו כפדוי שבי.

צחי הנגבי: בניגוד לכך – מי שהגישו את הבקשה במועד היו זכאים לקבל את התגמול כבר מינואר 2004.

צחי הנגבי: הוועדה דנה בעניין הזה.

צחי הנגבי: היינו ששים, כמובן, אילולא היה הסייג הזה, אבל היה צורך לגבש הסכמה עם הממשלה, עם משרד האוצר, משרד הביטחון, וכך הוחלט.

צחי הנגבי: אין הסתייגויות, אדוני היושב-ראש, להצעת החוק.

צחי הנגבי: אני מבקש מחברי הכנסת לאשר אותה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מגלי והבה: תודה לאדוני יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון.

מגלי והבה: אנחנו נצביע על הצעת חוק תשלומים לפדויי שבי (תיקון מס' 2) (ביטול התיישנות), התש"ע–2010, בקריאה שנייה; בלי הסתייגויות, כהצעת הוועדה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 6 בעד סעיפים 1–3 – 8 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

מגלי והבה: בעד – 8, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אדוני מרשה לנו להצביע בהצבעה לקריאה שלישית.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית, כהצעת הוועדה, על הצעת חוק תשלומים לפדויי שבי (תיקון מס' 2), התש"ע–2010.

מגלי והבה: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 8 נגד – אין נמנעים – אין חוק תשלומים לפדויי שבי (תיקון מס' 2), התש"ע–2010, נתקבל.

שלי יחימוביץ': ההצבעה שלי לא נקלטה.

מגלי והבה: בעד – 8.

מגלי והבה: מה אמרת, חברת הכנסת יחימוביץ?

שלי יחימוביץ': ההצבעה שלי לא נקלטה.

מגלי והבה: אם לא נקלטה הצבעתה של חברת הכנסת שלי יחימוביץ אנחנו מוסיפים אותה, כי היא הודיעה על התקלה לפני שהקראנו את התוצאות ועל כן אנחנו מקבלים את הבקשה שלה.

מגלי והבה: אנחנו, כמובן, מכריזים בזאת שהצעת חוק תשלומים לפדויי שבי (תיקון מס' 2), התש"ע–2010, התקבלה.

מגלי והבה: אני מזמין שוב את יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון, חבר הכנסת צחי הנגבי: הצעת ועדת חוץ וביטחון בדבר הסרה מסדר-היום של הצעת חוק שירות ביטחון (הגבלות קריאה לשירות מילואים של קצין – הוראת שעה) (ביטול), התשס"ט–2009.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, תודה, ועדת החוץ והביטחון, מתוקף סמכותה, החליטה להסיר מסדר-יומה את הצעת חוק שירות ביטחון (הגבלות קריאה לשירות מילואים של קצין – הוראת שעה).

צחי הנגבי: ההוראה הזאת נחקקה בשנת 2001 ומעת לעת היא הוארכה כדי לאפשר קריאה לשירות מילואים של קצינים מעל גיל 41 למטרות תעסוקה מבצעית, תוך מתן תגמול מיוחד לקצינים אלה.

צחי הנגבי: לאחר שחוקקנו בוועדה, ולאחר מכן במליאה, את חוק שירות המילואים לשנת 2008, נקבע הסדר מקיף לעניין הוראות הקריאה לשירות מילואים, לרבות לעניין גיל השירות, מטרות השירות והתגמולים שמוענקים לחיילי המילואים בגין השירות.

צחי הנגבי: בשל טעות, הוראת השעה נותרה על כנה אף-על-פי שכבר אין בה צורך.

צחי הנגבי: לפיכך הממשלה ביקשה לבטל הוראת שעה זאת באמצעות הצעת חוק שהונחה על שולחן הכנסת.

צחי הנגבי: הצעה זאת הונחה שבועות ספורים לפני שהוראת השעה ממילא עמדה לפקוע, והיא פקעה ב-31 בדצמבר 2009, ומשפקעה לא נותר עוד צורך בהצעה לבטלה.

צחי הנגבי: לכן ההחלטה של הוועדה היא לבקש מהכנסת להסיר את הצעת החוק מסדר-היום, בהתאם להוראות סעיף 123א לתקנון הכנסת.

צחי הנגבי: אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת הוועדה.

מגלי והבה: תודה ליושב-ראש.

מגלי והבה: אנחנו עוברים לאישור ההצעה, הצעת ועדת החוץ והביטחון להסיר מסדר-היום את הצעת חוק שירות ביטחון (הגבלות קריאה לשירות מילואים של קצין – הוראת שעה) (ביטול), התשס"ט–2009.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה – 6 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת החוץ והביטחון להסיר מסדר-היום של הכנסת את הצעת חוק שירות ביטחון (הגבלות קריאה לשירות מילואים של קצין – הוראת שעה) (ביטול), התשס"ט–2009, נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 6, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, הצעת ועדת החוץ והביטחון בדבר הסרה מסדר-היום של הצעת חוק שירות ביטחון (הגבלות קריאה לשירות מילואים של קצין – הוראת שעה) (ביטול), התשס"ט–2009, התקבלה.

מגלי והבה: אני מודה לך, אדוני יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אני מנצל את ההזדמנות הזאת לברך את חיילי צה"ל מבה"ד מג"ב.

מגלי והבה: אומנם בלבוש אתם נראים כמו חיילי צה"ל, אבל אתם מבה"ד מג"ב, ואני מברך אתכם כאן: ברוכים הבאים לכנסת ישראל.

מגלי והבה: [נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בהצעת ועדת הכנסת לתיקון תקנון הכנסת על-פי סעיף 151 לתקנון – מחיקת כותרות וביטול סעיפים 31–33, 34, 35, 46–49, 50, 52, 53, 54, 56 ו-57; תיקון סעיפים 10, 49א, 59, 86 ו-94; סימון סעיפים 28, 29, 33א, 36, 36א, 38–45, 49א ו-55; הוספת "פרק שני: סדר-היום" ו"פרק שלישי: סדרי הדיון" בחלק ג'; החלפת סעיף 94.

מגלי והבה: אני מזמין את יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת לוין, ששוקד על העבודה הזאת ונמרץ בעבודתו.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

): אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, שוב, לצערי, נדמה לי שאין כאן שר, או שאני טועה?

מגלי והבה: אתה לא טועה.

מגלי והבה: אני רק רוצה להגיד לך, אדוני – אנחנו ממשלה קטנה.

מגלי והבה: מדברים רק על 39 שרים וסגני שרים.

מגלי והבה: אנחנו הממשלה הכי קטנה שהיתה במדינת ישראל, כך שאין זמן לאף שר להגיע לתורנויות.

מגלי והבה: אני לא רוצה להפסיק את הישיבה, אז אני מבקש – – –

זבולון אורלב: אבל יש שרים לשעבר.

מגלי והבה: הם תמיד נוכחים, גם – – –

אבי דיכטר: – – – תצביע לכיוון הזה – – –

זבולון אורלב: אני כבר שכחתי.

מגלי והבה: טוב, אנחנו מבקשים שיהיה שר במליאה.

מגלי והבה: אדוני, זכותך להמשיך – או זה בדיוק הסנקציות נגד שרים שלא – – –

): נכון, נכון.

): אני יכול לומר, אדוני היושב-ראש, שאנחנו בדיוק תיקנו את העניין הזה והתייחסנו.

): היום התקנון מחייב נוכחות של שר לכל אורך הישיבה, ונדמה לי שחשוב שנקפיד על זה.

מגלי והבה: אני מסכים אתך.

): ואני מקווה שהנושא הזה באמת יזכה להתייחסות כלשהי מצד נשיאות הכנסת.

): דבר נוסף, ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני מוכרח, אני חושב שלא ניתן אלא לגנות את ההתנהגות המבישה של שני חברי כנסת בישיבה שקיימנו כאן בנושא י"ב עולי הגרדום.

): אני חושב – לא מכובד, לא ראוי.

): אין מקומו באף פרלמנט, בטח לא בכנסת ישראל.

): לגופו של העניין, אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, זו הפעם הרביעית שאני מתכבד להציג את הצעת ועדת הכנסת לגיבושו של נוסח חדש ועדכני לתקנון הכנסת.

): אנחנו התחלנו כזכור בתהליך של תיקון התקנון, ואנחנו מבצעים אותו בשלבים.

): בכל פעם אנחנו מסיימים פרק ומביאים אותו לאישור.

): זה למעשה הפרק או חבילת התיקונים הרביעית שאנחנו מביאים.

): הנוסח המובא היום מהווה המשך של החלק השלישי העוסק בעבודת הכנסת.

): הנוסח כולל הוראות לעניין סדר-היום ופרסומו.

): במסגרת זו מוצע לעגן את העובדה שימים שני ושלישי מוקדשים לבקשות הממשלה, ויום רביעי – להצעות חברי הכנסת.

): מוצע להעניק ליושב-ראש הכנסת סמכות לקבוע סדר-יום החורג מהוראות אלה בנסיבות שבהן הדבר מתחייב.

): פרק נוסף המונח בפניכם כולל הוראות הנוגעות לסדרי הדיון – מתי הדיון יהיה סיעתי ומתי אישי ומהו הנוהל בכל אחד מהדיונים.

): כמו כן כולל התיקון הוראות הנוגעות לרשות הדיבור של שר המדבר בכנסת בשם הממשלה ומתערב במהלך הדיון, וכן הוראות לעניין הודעות הממשלה, הודעת סיעה והודעה אישית.

): החלק המונח בפניכם מתקן גם את סעיף 10 לתקנון הכנסת, שכבר אושר לאחרונה על-ידי הכנסת, וקובע הוראות לעניין השתייכותו הסיעתית של חבר כנסת שהחל לכהן בכנסת לאחר שהתפלגה הסיעה שבה היה אמור לכהן.

): להצעה זו הוגשה השגה אחת.

): ועדת הכנסת דנה ואישרה אותה, והיא נכללת בנוסח שהונח על שולחן הכנסת לאחר שוועדת הכנסת – כפי שעשתה בכל התיקונים הקודמים, עשתה את הדברים בהסכמה רחבה וכללית על דעת כולם.

): על כן, אני מבקש מהכנסת לאשר את הנוסח שהציעה ועדת הכנסת.

): תודה.

מגלי והבה: תודה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

מגלי והבה: אנחנו נמתין עד שיגיע למקום ההצבעה שלו.

מגלי והבה: הצבעה מס' 9 בעד הצעת ועדת הכנסת – 6 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת למחיקת כותרות וביטול סעיפים 31–33, 34, 35, 46–49, 50, 52, 53, 54, 56 ו-57; לתיקון סעיפים 10, 49א, 59, 86 ו-94; לסימון סעיפים 28, 29, 33א, 36, 36א, 38–45, 49א ו-55; להוספת "פרק שני: סדר-היום" ו"פרק שלישי: סדרי הדיון" בחלק ג'; ולהחלפת סעיף 94 בתקנון הכנסת נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 6, נגד – אין, ונמנעים – אין.

מגלי והבה: אם כך, הצעת ועדת הכנסת לתיקון תקנון הכנסת נתקבלה.

זבולון אורלב: אולי אפשר – – –

מגלי והבה: אפשר להעביר חוקים, אבל – – –

זבולון אורלב: יש פה שני חוקים – 10 ו-11.

שלי יחימוביץ': רגע, למה לא – – –

מגלי והבה: שאלת, חברת הכנסת יחימוביץ, למה אין.

מגלי והבה: אני – – –

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, אני אומר לך, זה נראה פשוט ביזיון הכנסת שהממשלה מרשה לעצמה לא לשלוח לכאן שר תורן, שלא לומר שר רלוונטי.

שלי יחימוביץ': למה אנחנו צריכים שר כדי לאשר חוקים?

מגלי והבה: יש תקנון שיושב-ראש ועדת הכנסת רק – – –

שלי יחימוביץ': אבל הם לא עומדים בתקנון.

מגלי והבה: נכון, הם לא עומדים.

מגלי והבה: אנחנו צריכים – – –

): אין מניעה, אנחנו יכול לדון, רק – – –

מגלי והבה: כן, אבל הפסקת את חבר הכנסת – – –

שלי יחימוביץ': אנחנו יכולים להעביר את – – – בהסכמה, קריאה שלישית בהסכמה.

אבי דיכטר: המגמה הזאת של ביזיון הכנסת היא לא מגמה חדשה, רק כשעוברים על זה לסדר-היום, אדוני היושב-ראש, המגמה הזאת מתחזקת, ואני מציע שהנושא הזה, נשים לו אחת ולתמיד סוף, כי – – –

מגלי והבה: אני רק יכול להגיד לך, אדוני – – –

קריאות: – – –

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אי-אפשר.

מגלי והבה: אנחנו צריכים לפעול לפי התקנון.

מגלי והבה: אני מבין את התלונה של – – –

זבולון אורלב: התקנון מחייב שר?

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, זה נתון להחלטתך.

מגלי והבה: אני יודע.

מגלי והבה: אני אומר לכם, יש פה יותר ממחאה שהביא חבר הכנסת אבי דיכטר.

זבולון אורלב: לא הבנתי, אתה רוצה שר?

): לא, אין שום סיבה שנפסיק את הדיון.

מגלי והבה: כן, אני אעביר את המחאה של אלה שמחו, ואני מניח שכולם מבטאים דבר – שאי-אפשר לנהל כנסת ומליאה כשחברי הכנסת רוצים להביא ולפעול בהתאם למה שנשלחו והצביעו בעדם, בשביל להיות פה, וממשלת ישראל, זה לא נוגע לה.

מגלי והבה: אני – לשיקול דעתי, אני מתחשב בפנייה של חברי הכנסת.

מגלי והבה: אבל אני מוחה בתוקף, ואני אעביר את זה לנשיאות, וגם נעביר את זה למזכירות הממשלה במכתב חריף נגד ההתנהלות הזאת.

שלי יחימוביץ': ברשותך, לא יכול להיות שנהיה שבויים בידיהם של שרי הממשלה שמתעצלים לבוא לכאן.

שלי יחימוביץ': לכן, אני לא בטוחה שמתחייב מהתקנון שיהיה שר נוכח.

קריאה: מתחייב, מתחייב.

קריאה: התשובה היא כן.

שלי יחימוביץ': אולי נשאל את נאזם.

קריאה: לא, לא.

נסים זאב: צריכים לשנות את התקנון.

נסים זאב: יותר קל לפעול כשאין שרים – – –

קריאה: הממשלה יכולה לעכב.

): לא, זה לא – – – את הדיון.

מגלי והבה: לא, השיקול הוא באמת של מנהל הישיבה אם לעכב את הדיון או לא.

מגלי והבה: שר חייב להיות נוכח בדיוני המליאה, במיוחד על הצעות חוק.

אלכס מילר: יש לשעבר.

מגלי והבה: יש שניים לשעבר.

מגלי והבה: חברת הכנסת יחימוביץ, אנחנו רוצים להתחשב בחברי הכנסת, אבל זה לא תקין – אני חוזר על זה בפעם השנייה, כפי שאמרתי, אולי לא הבינו – שהממשלה, הממשלה הגדולה ביותר בתולדות מדינת ישראל, לא תדאג שיהיה תורן עם חברי הכנסת.

שלי יחימוביץ': כל כך הרבה שרים, כל כך הרבה שרים, ולא נמצא אחד, אחד שיהיה – –

קריאה: במפלגה שלך יש חמישה, מה את רוצה?

שלי יחימוביץ': – – כדי שאנחנו נוכל לעשות את העבודה שלנו ולהעביר חוקים.

מגלי והבה: אני מסכים אתך.

אורית זוארץ: זה בדיוק מעיד על האופן שבו הממשלה מתנהלת.

מגלי והבה: לדעתי, המחאה נקלטה היטב.

מגלי והבה: אני – – –

שלי יחימוביץ': – – –

זבולון אורלב: צריך להיות רשום לכם, אצל המזכיר.

מגלי והבה: בואו נמשיך.

מגלי והבה: יבוא השר – אז נדע.

מגלי והבה: [מס' כ/300; "דברי הכנסת", חוב' ט"ז, עמ' 7464; נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים בסדר-היום, חברי חברי הכנסת: הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון מס' 14), התש"ע–2010, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

מגלי והבה: יושב-ראש הוועדה לזכויות הילד, חבר הכנסת דני דנון, שכבר נמצא כאן, יציג את הצעת החוק.

מגלי והבה: בבקשה.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, שאינו במליאה אבל הוא יגיע בדקות הקרובות, אני מתכבד להציג הצעת חוק של חברי הכנסת דב חנין ויריב לוין, הצעת חוק חשובה, הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון מס' 14).

דני דנון: לצערנו הרב, זוגות רבים נפרדים ומתגרשים, ונוצר מצב שבו אחד מההורים אינו חי עם הקטין.

דני דנון: המצב הזה הוא מצב מורכב, מצב בעייתי, ולצערי, אחוז גדול באוכלוסייה מתמודד עם התופעה הזאת.

דני דנון: הצעת החוק באה לסייע לאותו הורה שהוא אינו משמורן, אותו הורה שלא מחזיק את הילד בביתו, והיא מאפשרת להורה השני לקבל מידע.

דני דנון: לעתים רבות מתנהלים מאבקים, גם משפטיים, לגבי איזה מידע מותר להעביר להורה השני ואיזה מידע אסור להעביר.

דני דנון: הצעת החוק בעצם מתקנת את המצב הקיים ומאפשרת להורה שאינו המשמורן לקבל פרטים חשובים מבית-הספר, ממוסדות בריאותיים ואחרים, ואני אפרט בדקות הקרובות.

דני דנון: ההצעה היא הצעה קצרה, והיא באה להוסיף סעיף לחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות.

דני דנון: החוק מאפשר להורה לפנות ולקבל את המידע.

דני דנון: אנחנו מדברים על גופים פיננסיים כמו בנקים, קרנות ניהול השקעות, המוסד לביטוח לאומי, מוסד חינוך – שזה מוסד שפעמים רבות נושא הרישום אליו הוא נושא מהותי – רשות מקומית ומועצה אזורית, וכן מוסדות רפואיים שהם קופות-חולים, בתי-חולים, מרפאות מכל הסוגים.

דני דנון: אני חושב שההצעה הזאת היא הצעה מאוד חשובה.

דני דנון: היא יוצרת מנגנון מאוזן כדי לשמור על זכויות הורה שלא מתגורר עם הקטין, ומאפשרת לו לממש את ההורות שלו.

דני דנון: במקרים בעייתיים, כמובן, בית-המשפט יתערב ויחליט איזה מידע יועבר ואיזה לא יועבר.

דני דנון: למותר לציין שהורדת המתח הקיים בין ההורים משפיעה גם על ילדים, וכיושב-ראש הוועדה לזכויות הילד אנחנו עושים כל דבר שאנחנו מסוגלים כדי להקל על הילדים, וחוק זה יוריד את המתח ויאפשר לילדים, גם של הורים פרודים, חיים יותר קלים.

דני דנון: אני רוצה להודות – לפני שאבקש את תמיכת חברי הכנסת – למנהלת הוועדה , ליועצת המשפטית נירה, לעוזרים שלי שסייעו בחוק הזה, שי ויפעת, וכמובן ליוזמים, חבר הכנסת לוין וחבר הכנסת חנין, שבעבודה יעילה, בשיתוף כל הגורמים – ושמענו את כל הארגונים הנוגעים בדבר – הגענו לתיקון חשוב שיקל על החיים של הורים פרודים.

דני דנון: אבקש לקבל את תמיכת חברי הכנסת ולאשר את הצעת החוק.

דני דנון: אבקש גם להודות ליועצים המשפטיים של משרד הרווחה, לעורכת-דין בתיה ארטמן, ולעורך-דין פרץ סגל ממשרד המשפטים.

דני דנון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מגלי והבה: תודה ליושב-ראש הוועדה לזכויות הילד.

מגלי והבה: להצעת חוק הכשרות המשפטית נרשמו הסתייגויות – – –

זבולון אורלב: אין שרים, אין הסתייגויות.

מגלי והבה: זה מקל על המלאכה.

דני דנון: של מי ההסתייגות, אדוני היושב-ראש?

מגלי והבה: יש הסתייגות אחת של חבר הכנסת דב חנין, שלא נמצא כאן.

מגלי והבה: אבל חבר הכנסת יריב לוין – – –

יריב לוין: אני את ההסתייגות שלי מושך.

יריב לוין: אני אומר דברי תודה.

מגלי והבה: אם כך, חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון מס' 14), התש"ע–2010, כהצעת הוועדה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 10 בעד סעיפים 1–3 – 12 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

מגלי והבה: בעד – 12, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון מס' 14) עברה בקריאה שנייה.

מגלי והבה: אדוני יושב-ראש הוועדה, להצביע בקריאה שלישית?

דני דנון: כן.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

מגלי והבה: כהצעת הוועדה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 11 בעד החוק – 13 נגד – אין נמנעים – אין חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון מס' 14), התש"ע–2010, נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 13, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון מס' 14), התש"ע–2010, נתקבלה.

מגלי והבה: אני מבין שחבר הכנסת לוין רוצה להודות, והוא ממציעי הצעת החוק.

מגלי והבה: בבקשה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני באמת רוצה להודות לכנסת ולחברים שהשתתפו גם בדיונים ובהצבעות שנערכו בעניין החוק הזה בקריאה הטרומית, בקריאה הראשונה, וכמובן בוועדה לזכויות הילד, על התמיכה בחוק הזה, שהוא, אגב, פרי יוזמה של אזרח, גיא רווה, שפנה בפניית ציבור באמצעות המייל לכמה חברי כנסת, העלה את הנושא הכל-כך נכון וכל-כך צודק הזה, ואפשר לנו בסופו של דבר להתחיל תהליך שמגיע היום לסיומו.

יריב לוין: אני רוצה להודות מאוד ליושב-ראש הוועדה לזכויות הילד, חבר הכנסת דני דנון, שנרתם לעניין הזה, הוביל אותו באמת בצורה יעילה ונמרצת בוועדה והוציא מתחת ידיו בסופו של דבר הצעת חוק שאני חושב שרבים מאוד ייהנו ממנה לאורך שנים.

יריב לוין: אני רוצה להודות לצוות של הוועדה לזכויות הילד, כמובן בראשותה של מנהלת הוועדה רחל סעדה; לנירה לאמעי-רכלבסקי, היועצת המשפטית, שעשתה גם היא עבודה מסורה מאוד בעניין הזה; להודות לחברי להצעת החוק הזו, שהיו שותפים אתי, ובפרט ובאופן מיוחד לחבר הכנסת דב חנין, שהיה שותף מלא לכל התהליך, סייע, הוביל, דחף, ובלי שום ספק יש לו חלק נכבד בכך שאנחנו אכן הבאנו את החוק הזה לידי גמר.

יריב לוין: תודה אחרונה וחשובה מאוד לעורכת-הדין בתיה ארטמן, היועצת המשפטית של משרד הרווחה, שאף היא נרתמה לעניין הזה, דחפה את הנושא קדימה, ובמידה רבה מאוד התרומה המיוחדת והמקצועית שלה אפשרה לנו לסיים את החוק.

יריב לוין: בכל זאת אני אומר עוד משפט אחד, אני חושב, לסיום.

יריב לוין: החוק הזה הוא צעד ראשון, הוא לא צעד אחרון, במובן הזה שעדיין לא הלכנו את כל כברת הדרך בהכרה בזכות העקרונית הבסיסית של שני ההורים לקבל את מלוא המידע על ילדיהם על מנת שיהיו מעורבים בגידולם.

יריב לוין: הדבר הזה הוא דבר נכון קודם כול מבחינת הילד, הוא נכון מבחינת ההורים והוא נכון גם מבחינה חברתית.

יריב לוין: אבל הצעת החוק הזו היא בהחלט פריצת דרך חשובה מאוד בנושא הזה, עושה כברת דרך משמעותית, ועל כך אני באמת מברך ומודה לכל מי שהיה לו חלק בכך.

יריב לוין: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת לוין.

מגלי והבה: אדוני השר בגין, היה לנו פרק זמן שלא היה שר במליאה, ועמדה בפני האפשרות להפסיק את הישיבה או להמשיך אותה, בגלל מחאתם של כמה מחברי הכנסת, ובצדק, בהתאם לתקנון.

מגלי והבה: אני מקווה, קודם כול, שמקרים כאלה לא יישנו.

מגלי והבה: אנחנו גם מעירים לחברי כנסת שלפעמים שואלים שאילתות ולא מגיעים, אז על אחת כמה וכמה שממשלה שיש לה, ברוך השם, מספיק שרים, שידאגו להיות בזמן בתורנויות שלהם.

זאב בנימין בגין: אני מודה לך על ההערה, אדוני היושב-ראש.

זאב בנימין בגין: אני מקווה שהדבר לא יישנה, אבל אני בעצמי כבר מחליף של אחד השרים, ואני הייתי עכשיו בדיון שלא יכולתי לדחות אותו.

זאב בנימין בגין: אני מאוד מצטער.

זאב בנימין בגין: אני מתנצל ואני מאוד מודה לחברים שהסכימו בכל זאת להמשיך ולהמתין לנוכחות של שר.

זאב בנימין בגין: תודה.

מגלי והבה: באמצעותך, אדוני, רק להעביר את זה באחת מהישיבות למזכיר הממשלה, שיקפידו, ולא ניתקל כל פעם באותה תופעה.

שלי יחימוביץ': אדוני השר, תכננו לעשות לשר שלא היה לינץ', ואז שמענו שזה אתה והאנרגיות ירדו מייד.

מגלי והבה: טוב.

מגלי והבה: נזכור לך את זה, אדוני.

מגלי והבה: הודעה למזכיר הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו אתמול על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

נאזם בדר: הצעת חוק מוזיאון הכנסת, התש"ע–2010, של חבר הכנסת וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק המוסד העליון ללשון העברית (תיקון מס' 4) (פטור ממסים), התש"ע–2010, של חבר הכנסת אורי אורבך; הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (מס' 17) (פטור מארנונה לבתי-כנסת), התש"ע–2010, של חבר הכנסת נסים זאב.

נאזם בדר: תודה.

מגלי והבה: תודה לסגן המזכיר.

מגלי והבה: [מס' כ/300; "דברי הכנסת", חוב' ט"ז, עמ' 7439; נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: אנחנו עוברים, חברי חברי הכנסת, להצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (מס' 16), התש"ע–2010, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

מגלי והבה: יציג את הצעת החוק יושב-ראש הוועדה המשותפת לוועדת החינוך והכספים להצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין), יושב-ראש הוועדה חבר הכנסת .

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

דוד רותם: אתמול הצעתי שכשיש במליאה כל כך מעט חברי כנסת, שיעמעמו את האורות.

מגלי והבה: בבקשה.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הנני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת החוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (מס' 16), התש"ע–2010, שיזמה חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

זבולון אורלב: עוד חוק אחד ראוי וטוב.

זבולון אורלב: החוק כאמור נדון בוועדה משותפת לוועדת החינוך, התרבות והספורט וועדת הכספים ומובא בפני מליאת הכנסת.

מגלי והבה: חבר הכנסת דוד, יושב-ראש ועדה מכובדת, לא מפנים את הגב לנואמים ולא למי שנמצא כאן.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

זבולון אורלב: חברי חברי הכנסת, בחוק ההסדרים במשק המדינה, התשס"ג–2002, תוקנה פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה והוסף לה סעיף 5ג, ובו סעיף קטן (ה)(3), שבו ניתן פטור מארנונה למוסדות חינוך שלומדים בהם ילדים עד גיל 18.

זבולון אורלב: עם זאת, בתי-ספר מקצועיים שאושרו לפי חוק החניכות, התשי"ג–1953, שהם בדרך כלל באחריות משרד התמ"ת והיו זכאים בעבר לפטור מארנונה, עד לאותה שנה – תשס"ג–2002 – לא נכללו בין מוסדות חינוך אלה, אף-על-פי שגם בהם לומדים ילדים כאמור והלימודים בהם מוכרים לעניין חוק לימוד חובה, התש"ט–1949.

זבולון אורלב: לדעתי, חלק מהקלקולים של חוק הסדרים, שמחוקקים אותו בפזיזות, דנים בו בפזיזות, והנה פרי באושים.

זבולון אורלב: ההבחנה בין מוסדות חינוך שבאחריות משרד החינוך ובין בתי-הספר המקצועיים שתחת חסותו של משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה אינה מוצדקת כלל ועיקר.

זבולון אורלב: כמו כן, מתן הפטור לבתי-ספר מקצועיים יקל על פעילותם ויאפשר הפניית משאבים לחינוך התלמידים, וכך תינתן הזדמנות טובה יותר לתלמידים – שבמקרים רבים לא השתלבו במסגרות חינוכיות אחרות, כאשר גם מסיבה זו יש חשיבות להענקת הפטור למוסדות אלה – לרכוש השכלה ומקצוע.

זבולון אורלב: יצוין שבעת הכנת הצעת החוק בוועדה המשותפת עלה, באותה הזדמנות של שינויים בחוק ההסדרים שהזכרתי, התשס"ג–2002, כי קיימות מסגרות חינוך נוספות – כגון פנימיות חינוכיות: כפר-הנוער בן-שמן, "בויאר" בירושלים, וכן בתי-ספר מקצועיים לכיתות י"ג–י"ד, טכנאים והנדסאים – שבעקבות אותו תיקון בחוק ההסדרים נדרשות על-ידי רשויות מקומיות מסוימות לשלם ארנונה, והדבר מקשה מאוד על פעילותן, ואין לכך כל הצדקה.

זבולון אורלב: עם זאת, על מנת לא לעכב את החקיקה בעניין הפטור לבתי-הספר המקצועיים לתלמידים עד גיל 18, אשר קודמה בהסכמת הממשלה, והתחייבות יוזמת החוק וגם התחייבותי היא לפעול אך ורק במסגרת הסכמת הממשלה, אנו מביאים היום בפני הכנסת הצעת חוק זו, החלה אך ורק על בתי-ספר מקצועיים שפועלים תחת חוק החניכות.

זבולון אורלב: עם זאת, חשוב לציין שבכוונת חברי כנסת, כמובן אני בתוכם, להמשיך ולפעול בכל הכלים העומדים לרשותם גם בעניין הפטור למוסדות חינוך נוספים אלה.

זבולון אורלב: אני מבקש מחברי הבית לאשר את הצעת החוק שהביאה הוועדה, והמוגשת ללא הסתייגויות לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

זבולון אורלב: וכבר אנצל את ההזדמנות להודות למנהלת הוועדה , ליועצת המשפטית, שנמצאת אתנו, מירב ישראלי, ולמרכזת הוועדה רבקה מושיץ-וידר.

זבולון אורלב: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת .

מגלי והבה: אני אתן לך, אדוני, להגיע למקומך, ולאחר מכן אנחנו נצביע בקריאה השנייה.

מגלי והבה: הצעת החוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (מס' 16), התש"ע–2010.

מגלי והבה: הצבעה מס' 12 בעד סעיפים 1–2 – 9 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

מגלי והבה: בעד – 10, כולל הוספת היושב-ראש, שלא הספיק ללחוץ, כי הייתי עסוק בניירות, אבל אני בעד הצעת החוק.

אלכס מילר: ראינו אותך רץ.

מגלי והבה: מה אתה אומר, אדוני?

אלכס מילר: ראינו אותך רץ.

מגלי והבה: הצעת החוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (מס' 16), התש"ע–2010, עברה בקריאה שנייה.

מגלי והבה: אדוני יושב-ראש הוועדה מאפשר לנו לעבור להצבעה בקריאה השלישית?

זבולון אורלב: בהחלט.

מגלי והבה: אכן, חברי חברי הכנסת, נעבור להצבעה בקריאה השלישית – כהצעת הוועדה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 13 בעד החוק – 16 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (מס' 16), התש"ע–2010, נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 16, נגד – אין, ונמנעים – אין.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע, הצעת החוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (מס' 16), התש"ע–2010, התקבלה.

מגלי והבה: אני מזמין את חברת הכנסת שלי יחימוביץ, שהיא יוזמת החוק, להודות, וגם אנחנו מודים לה על הצעת החוק, שאכן עברה בקריאה השלישית.

מגלי והבה: בבקשה, גברתי.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מבקשת להודות בראש ובראשונה ליושב-ראש ועדת החינוך, חבר הכנסת זבולון אורלב, שליווה בנאמנות ובמסירות את הצעת החוק הזאת.

שלי יחימוביץ': אני חייבת להגיד, זאת הצעת חוק שלי, ה-25 במספר, ומעולם לא נתקלתי בתופעה שבה אני מגישה הצעת חוק ואני רואה קבוצות אין-ספור עטות עליה ומבקשות להצטרף אליה, ואת רובן גם הבנתי.

שלי יחימוביץ': הבנתי ללבבן – באמת, למה לא פנימיות, ולמה לא בתי-ספר שדה, ולמה לא עוד הרבה מאוד מוסדות ראויים טובים?

שלי יחימוביץ': אבל מדובר באמת בחוק תקציבי, ויושב-ראש הוועדה עמד בפרץ מפני כל ההסתייגויות והלחצים, והקפיד לשמור על הסיכומים שהיו ביני ובין האוצר ובין משרד הפנים ובין משרד התמ"ת, ואני מאוד מודה לך על כך, חבר הכנסת אורלב.

שלי יחימוביץ': תודה לעמית בן-צור, העוזר הפרלמנטרי שלי, שבלעדיו לא הייתי מחוקקת אפילו חצי מהחוקים שלי, ובמיוחד אני רוצה להודות לחבר'ה הנפלאים של תנועת הבוגרים של "הנוער העובד והלומד", שהסבו את תשומת לבי לעוול הגדול מאוד שמתרחש כלפי בתי-הספר המקצועיים, שבאמת נותנים מזור, בית, טיפול, תקווה, לנערים ולנערות החלשים ביותר בחברה הישראלית, שאותם בוגרי "הנוער העובד והלומד" מלווים בתוך בתי-הספר.

שלי יחימוביץ': ואני שמחה שיכולתי להיענות לבקשתם.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

מגלי והבה: [מס' כ/283; "דברי הכנסת", חוב' ד', עמ' 5053; נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: אנחנו עוברים, חברי חברי הכנסת, להצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון מס' 2), התש"ע–2010, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

מגלי והבה: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, חבר הכנסת .

מגלי והבה: בבקשה.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הנני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון מס' 2), התש"ע–2010, שיזמו חברי הכנסת אלכס מילר, רוברט אילטוב, אנסטסיה מיכאלי, משה מטלון, דוד רותם, פניה קירשנבאום, אורלי לוי אבקסיס – כולם מישראל ביתנו, אבל לא כולם באו להצביע בשביל החוק, אני רואה.

אנסטסיה מיכאלי: יש נציגות.

זבולון אורלב: אבל אל תצביעו כמה פעמים.

אלכס מילר: הרוב המכריע.

זבולון אורלב: מי שהוביל את זה והופיע בכל הישיבות – חבר הכנסת אלכס מילר.

זבולון אורלב: מטרתו של החוק לעגן בחקיקה את יום הסטודנט כיום לאומי, המבטא הכרה בחשיבות ההשכלה הגבוהה ובתרומת הסטודנטים להתפתחותה ועיצובה של החברה הישראלית כחברה מודרנית ומתקדמת.

זבולון אורלב: יום הסטודנט הלאומי יצוין מדי שנה ביום חמישי האחרון שלפני חג השבועות.

זבולון אורלב: בין היתר יצוין יום הסטודנט בכנסת, בצה"ל, במוסדות להשכלה גבוהה ובפעילויות נוספות שהממשלה תחליט עליהן.

זבולון אורלב: נושא נוסף שעלה בדיוני הוועדה בעת הכנת הצעת החוק הוא אפשרות החרגתו של יום הסטודנט מהוראות לפי חוק מניעת מפגעים, התשכ"א–1961, לעניין השעות שבהן ניתן להקים רעש באמצעות מכשירי קול, שהרי בידוע שכשמקיימים את יום הסטודנט הסטודנטים גם שרים, רוקדים ועושים הרבה מאוד רעש, ויש חוקים שמסדירים מתי מותר להרעיש ומתי צריכים לשתוק.

זבולון אורלב: עת להרעיש ועת לשתוק.

זבולון אורלב: אך מאחר שבסעיף 6 לחוק האמור – חוק מניעת מפגעים – ניתנה לרשויות המקומיות סמכות לקבוע בחוק עזר הוראות מיוחדות גם בעניין זה, יימצא הפתרון לעניין זה במסגרת הדין הכללי כאמור, לאמור: כל אוניברסיטה ומכללה שירצו לחרוג מן השעות – תהיה פנייה במועד לרשות המקומית, והרשות המקומית תחוקק חוק עזר מיוחד לעניין יום הסטודנט על-פי מקומו של הקמפוס במרקם העירוני, האם צריכים להפסיק בשעה 23:00 או שאפשר עד אור הבוקר.

זבולון אורלב: אני מבקש מחברי הבית לאשר את הצעת החוק שהביאה הוועדה, המוגשת ללא הסתייגויות, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

זבולון אורלב: אף כאן אני רוצה להודות למנהלת הוועדה יהודית גידלי, ליועצת המשפטית שלנו מירב ישראלי ולמרכזת הוועדה רבקה וידר.

זבולון אורלב: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת זבולון אורלב.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון מס' 2), התש"ע–2010.

מגלי והבה: הצבעה מס' 14 בעד סעיף 1 – 11 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 11, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון מס' 2), התש"ע–2010, עברה בקריאה שנייה.

מגלי והבה: אדוני יושב-ראש הוועדה מרשה לי?

זבולון אורלב: אפשר להצביע בקריאה שלישית.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית על הצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון מס' 2), התש"ע–2010.

מגלי והבה: הצבעה מס' 15 בעד החוק – 13 נגד – אין נמנעים – אין חוק זכויות הסטודנט (תיקון מס' 2), התש"ע–2010, נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 13, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, הצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון מס' 2), התש"ע–2010, עברה.

מגלי והבה: אני מזמין את היוזם או את אחד היוזמים – –

זבולון אורלב: היוזם – היוזם הראשי.

מגלי והבה: – – חבר הכנסת אלכס מילר.

מגלי והבה: אדוני, בבקשה.

מגלי והבה: אני רק צריך לעשות צדק עם חברי הכנסת מהאופוזיציה, שמגישים הרבה הצעות חוק, ובוועדת השרים ברוב המקרים הן לא מאושרות, כך שצריך לעשות את האיזון.

מגלי והבה: אני מברך את חברתי שלי: תמשיכי לחוקק חוקים לטובת כל בית ישראל וכל אזרחי ישראל, וגם החברים האחרים.

אברהם מיכאלי: היא מהקואליציה.

שלי יחימוביץ': – – –

דוד רותם: כנראה ממשלת ישראל – – –

זבולון אורלב: אולי היא חושבת שאני באופוזיציה.

זבולון אורלב: לא מאשרים לי – – –

מגלי והבה: חברים, אני אמרתי את הדברים, ואני יודע על מה אני מדבר.

מגלי והבה: במקרה, אני לא הדוגמה הטובה, כי יושב-ראש הקואליציה נמצא כאן וכן אישרו לי הצעת חוק.

דוד רותם: רק לחזק את דבריך, שכנראה ממשלת ישראל הנוכחית למדה מהממשלה הקודמת, אבל לא תמיד את הדברים הטובים.

מגלי והבה: אני מקווה שיום אחד נגיע רק לדון עניינית, ולא לפי השתייכות לאופוזיציה או לקואליציה.

מגלי והבה: אני מסכים אתך.

מגלי והבה: חבר הכנסת מילר, בבקשה.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, ראשית אני רוצה, כמובן, להודות ליושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת זבולון אורלב, על כך שקידם את הצעת החוק, ליועצת המשפטית של הוועדה, מירב ישראלי, למנהלת הוועדה, יהודית, ולכל מי שהיה שותף לקידום הצעת החוק, ולאותם חברי כנסת שהגיעו והביעו את עמדתם בעניין זה.

אלכס מילר: אני חושב שכאשר אנחנו מדברים על יום הסטודנט, כולנו – רובנו לפחות – היינו שם.

אלכס מילר: מדובר על קרוב ל-300,000 איש שכל שנה מציינים את יום הסטודנט במסגרת האירועים במוסדות שלהם.

אלכס מילר: אני חושב שכאשר אנחנו מסתכלים על כל העולם, אנחנו רואים שברוב המדינות היום הזה מצוין כיום הלאומי.

אלכס מילר: כך, אני חושב שלאחר 60 שנות אקדמיה ישראלית הגיע הזמן שגם במדינת ישראל יצוין יום הסטודנט כיום לאומי.

אלכס מילר: אני מאמין שכאשר אנחנו נגיע גם לדיוני הכנסת ולדיונים בממשלת ישראל, יוספו דברים ליום זה.

אלכס מילר: אני מברך כמובן את התאחדות הסטודנטים ואת חברי שדולת הסטודנטים בכנסת, שהיו שותפים לקידום הצעת החוק.

אלכס מילר: מובן שהמשאב העיקרי של מדינת ישראל הוא המשאב האנושי, וברכות למערכת ההשכלה הגבוהה.

אלכס מילר: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אלכס מילר.

מגלי והבה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/311).

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, התש"ע–2010, כמובן, של חבר הכנסת זאב אלקין, אבל מי שיציג את החוק הוא חבר הכנסת זבולון אורלב.

מגלי והבה: חבר הכנסת אלקין, יושב-ראש הקואליציה, אנחנו מאחלים בריאות ושהקול שלך יחזור מהר.

זבולון אורלב: – – –

מגלי והבה: זו, כמובן, הצעה לקריאה ראשונה.

מגלי והבה: מי שנרשם ורוצה לדבר – הרשימה עדיין פתוחה.

מגלי והבה: אדוני, בבקשה.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה ראשונה את הצעת חוק מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, התש"ע–2010.

זבולון אורלב: השר בגין, היום, יש לנו רק חוקים של נחת.

זבולון אורלב: זו ועדת החינוך, זו מהותה וזה טיבה.

זאב בנימין בגין: לברך את היוזמים ואת יושב-ראש הוועדה.

זבולון אורלב: הצעת החוק הזאת היא יוזמה של שלושה חברי כנסת – זאב אלקין, זבולון אורלב ודניאל בן-סימון.

זבולון אורלב: בדרך הטבע קבענו שחבר הכנסת אלקין יציג את החוק, ואנוכי, גם כיוזם, אסכם, אבל מאחר שחבר הכנסת אלקין איבד את קולו ומיתרי קולו צריכים כרגע מנוחה – זה נותן קצת נחת לחברים בקואליציה עכשיו שקולו הרועם לא עובד עלינו – התבקשתי על-ידו, וגם בשמו ובשמי ובשם חבר הכנסת בן-סימון, להציג את החוק.

זבולון אורלב: בהצעת החוק מוצע להקים מרכז על שמו של זלמן שזר, נשיאה שלישי של מדינת ישראל, ושהמרכז הזה יפעל לחקר ולהפצה של תולדות העם היהודי בארץ ובעולם.

זבולון אורלב: הקמת המרכז תתרום הן למחקר בתחום האמור – תולדות העם היהודי – והן לטיפוח התודעה ההיסטורית היהודית ברוח מורשתו ופועלו של הנשיא המנוח זלמן שזר, שכידוע נוסף על פעילותו הפוליטית והציבורית, עד כדי היותו נשיא המדינה, עסק בחקר תולדות עם ישראל – תורה, עם, דרך ארץ.

זבולון אורלב: הצעת החוק באה ליתן ביטוי לחשיבות שבהקמת מרכז כאמור בחוק, ולהקים רשות שתהיה תאגיד ותמלא תפקידים למימוש מטרות המרכז.

זבולון אורלב: זאת, בדומה למוסדות שהוקמו לזכרם של אישים אחרים, כגון חוק יד יצחק בן-צבי – להכרת הארץ, להכרת ירושלים ולחקר הקהילות בגולה – התשכ"ט–1969, חוק המרכז להנצחת זכרו של יצחק רבין, התשנ"ז–1997, והחוק להנצחת זכרו של מנחם בגין, התשנ"ח–1998.

זבולון אורלב: מרכז זלמן שזר הוקם בשנת 1973 על-ידי החברה ההיסטורית הישראלית, בסיוע של ממשלת ישראל, ופועל כיום כעמותה רשומה.

זבולון אורלב: מוצע לשנות את הסטטוס המשפטי, ובמקום עמותה רשומה לעגן את מעמדו בחוק.

זבולון אורלב: לשם כך מוצעים הסדרים לעניין המעבר מפעילותו כעמותה לפעילות כתאגיד שמוצע להקימו, לרבות מעמד העובדים.

זבולון אורלב: מובן שהואיל ומדובר בתאגיד על-פי חוק, מוצע לקבוע כמובן את מבנה המרכז ואת מוסדותיו, ובמתכונת הכללית של התאגידים שהוקמו לאחרונה על-פי חוק.

זבולון אורלב: הצעת החוק גם מציינת את מספר החברים במועצה, את תפקידם והוראות הנוגעות לכהונתם, את אופן מינוי המנהל הכללי של המרכז ואת תפקידיו, והוראות בדבר תקציב המרכז ומימונו והעסקת עובדים בו, והכול במתכונת המקובלת, כפי שאמרתי, של תאגידים על-פי חוק שהוקמו לאחרונה.

זבולון אורלב: השתדלנו מאוד להיצמד לדברים הקיימים.

זבולון אורלב: בעת הכנת הצעת החוק לקריאה השנייה ולקריאה השלישית תדון ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת בהסדרים שיחולו במעבר מפעילותו של המרכז כעמותה לפעילותו כתאגיד.

זבולון אורלב: לא הספקנו עדיין להשלים את כל המרקם, כי צריכה להיות הידברות, גם עם העובדים.

זבולון אורלב: בהמשך הליכי החקיקה הוועדה תידרש גם לעניין העלות התקציבית – איך מסדירים גם את הסוגיה התקציבית – שהרי אין כוונתנו להפוך אותה מעמותה לתאגיד על מנת שיחזרו המחזות המבישים כל פעם, כעני המחזר על הפתחים – הגוף הלאומי העיקרי שלנו שמאגד בתוכו את מיטב ההיסטוריונים בעלי המוניטין האקדמי מחזר על הפתחים ובקושי יכול לקיים את העניין.

זבולון אורלב: צריכים להסדיר גם את עניין העלות התקציבית.

זבולון אורלב: על כל פנים, מכיוון שהממשלה נתנה את הסכמתה להצעת החוק, לא מדובר בהצעת חוק תקציבית כהגדרתה בסעיף 3ג לחוק-יסוד: משק המדינה.

זבולון אורלב: כאמור, חברי הכנסת זאב אלקין, בן-סימון ואנוכי, כיוזמים, התחייבנו גם לקדם את הצעת החוק אך ורק בתיאום עם הממשלה, וכך אנחנו גם מביאים את הצעת החוק לקריאה הראשונה.

זבולון אורלב: כמובן, נעשה כך גם לקראת הקריאה השנייה והשלישית.

זבולון אורלב: אנחנו מאמינים שהחוק הזה ייתן תנופה ערכית אקדמית חשובה לקידום החקר וההפצה של תולדות העם היהודי בארץ ובעולם.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת זבולון אורלב.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, נרשמו לדיון על הצעת החוק שני דוברים – חבר הכנסת דניאל בן-סימון, שלא נמצא כאן, וחבר הכנסת יעקב כץ.

מגלי והבה: לא נרשמו נוספים.

מגלי והבה: אם כך, נעבור להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת החוק.

מגלי והבה: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, התש"ע–2010, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 10, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מגלי והבה: אני קובע שהצעת חוק מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, התש"ע–2010, עברה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת החינוך, התרבות והספורט להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לשאילתות לסגן שר החינוך.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת פרוש, סגן שר החינוך, להשיב על שאילתות של חברי הכנסת.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

מגלי והבה: על-פי סדר-היום שנמצא אצלי: שאילתא מס' 369, של חבר הכנסת רוברט טיבייב – אינו נוכח; לפרוטוקול.

מגלי והבה: חבר הכנסת רוברט טיבייב שאל את שר החינוך ביום י' בחשוון התש"ע (28 באוקטובר 2009): בשנים האחרונות גדל מספר הסטודנטים.

מגלי והבה: בעקבות זאת התקבלה בשנת 2005 החלטת ממשלה להקים אוניברסיטה בגליל, שתאחד בתוכה את המכללות באזור לגוף אחד ותהפוך למנוף המרכזי לפיתוח הגליל.

מגלי והבה: רצוני לשאול: האם יש התקדמות כלשהי בעניין ההקמה?

מאיר פרוש: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) החלטת הממשלה מס' 3578 מיום 2 במאי 2005 הטילה על שרת החינוך, התרבות והספורט דאז לפעול לבדיקת האפשרות להקמת אוניברסיטה בגליל, בתיאום עם המועצה להשכלה גבוהה והוועדה לתכנון ותקצוב, במסגרת סמכויותיהן, תוך התייחסות לבחינת ההיבטים הלאומיים, האקדמיים, התכנוניים, התקציביים והאחרים של הנושא.

מאיר פרוש: מאז כניסתי לתפקיד יושב-ראש מל"ג ומינוים של יושב-ראש ות"ת חדש ומנכ"ל חדש למל"ג – שמינויו נכנס לתוקף בתחילת חודש מרס 2010 – אנו בוחנים יחד עם אוניברסיטת חיפה את האפשרות לפתיחת קמפוס אוניברסיטאי בגליל על-ידי אוניברסיטת חיפה.

מאיר פרוש: יתירה מזו, ברצוני לעדכנך כי ביום 12 בינואר 2010 קיבלה המל"ג בראשותי החלטה לקדם את הפרויקט להקמת בית-ספר לרפואה בצפת.

מאיר פרוש: בית-הספר יוקם ויפעל כקמפוס של אוניברסיטת בר-אילן ויהווה קמפוס אוניברסיטאי בגליל ואבן שואבת לחיזוק הגליל ולמשיכת אוכלוסייה חזקה להתיישב בו.

מאיר פרוש: בהקשר זה ראוי לציין את הנתונים הבאים: בצפון פועלים מספר רב של מוסדות מוכרים להשכלה גבוהה, ובהם המכללה האקדמית תל-חי בקריית-שמונה, מכללת "הגליל המערבי" בעכו, מכללת "עמק יזרעאל" בעפולה, "אורט בראודה" בכרמיאל, מכללת "אוהלו" בקצרין והמכללה להוראה בסח'נין.

מאיר פרוש: לאחרונה אישרה המועצה להשכלה גבוהה את פתיחתה של מכללת "מאר אליאס", הממוקמת כיום באעבלין ועתידה לעבור לנצרת.

מאיר פרוש: פריסה זו אפשרה את הנגשת מערכת ההשכלה הגבוהה לציבורים חדשים.

מאיר פרוש: בסופו של יום, פריסת המוסדות להשכלה גבוהה מעמידה את ישראל כמדינה המובילה בעולם ביחס בין מספר המוסדות המוכרים להשכלה גבוהה לבין קילומטרים רבועים.

מאיר פרוש: היחס בישראל הוא מוסד אחד להשכלה גבוהה על כל 357 קמ"ר.

מגלי והבה: שאילתא מס' 672, של חבר הכנסת אלכס מילר: הכנסת "הקו הירוק" לספרי הלימוד.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני סגן השר.

מגלי והבה: חבר הכנסת אלכס מילר שאל את שר החינוך ביום ה' בשבט התש"ע (20 בינואר 2010): בשנת 2006 החליטה שרת החינוך להכניס את "הקו הירוק" לכל ספרי הלימוד – החלטה פוליטית גרידא – ומאז התחלף השלטון בישראל.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: באיזה היקף באה לידי ביטוי בשטח ההחלטה האמורה?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: מה ייעשה בנושא?

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת מילר, מבדיקה מקיפה שערכה המפקחת המרכזת על לימודי הגיאוגרפיה במשרד החינוך, דליה פניג, עולה כי בספרי הלימוד שנכתבו בשנים האחרונות ועוסקים בנושא הגיאוגרפיה של ארץ-ישראל מפת ישראל מופיעה בגבולותיה הנוכחיים, כפי שהיא מסורטטת על-ידי המרכז למיפוי ישראל, שהוא הגוף הממשלתי שכפוף למשרד הבינוי והשיכון והוא שמוסמך לסרטוט מפות ישראל.

מאיר פרוש: משרד החינוך מקפיד ומחויב להצגת המפות בספרי הלימוד על-פי מקור זה.

מאיר פרוש: החלטת שרת החינוך לשעבר, הגברת יולי תמיר, להכניס את "הקו הירוק" לכל ספרי הלימוד היתה בעצם בגדר הצהרה שלא יושמה הלכה למעשה.

מאיר פרוש: עם זאת, בפרק על עיצוב גבולות הארץ לאורך השנים מופיעה מפה עם סימון "הקו הירוק" – קו שביתת הנשק הידוע – תחת הכותרת "הגבולות בעקבות מלחמת העצמאות – 1949–1967", כפי שמופיעות מפות נוספות המציגות את גבולות ארץ-ישראל בתקופות שונות, החל מתקופת התנ"ך.

מאיר פרוש: לאור האמור, לא נמצא הצורך לבצע שינויים בספרי הלימוד.

מגלי והבה: שאלה נוספת לחבר הכנסת מילר, בבקשה.

אלכס מילר: כבוד סגן השר, אני זוכר שהנושא הזה עלה בדיונים של ועדת החינוך, והובהר לנו שבמסגרת תקציב מיוחד במשרד החינוך עומדת להיות הדפסה של ספרים חדשים.

אלכס מילר: השאלה שרציתי לשאול, נוסף על כל מה שענית לי, היא האם היתה בקשה לתקציב מול ההצהרה של שרת החינוך לשעבר, או שזה היה במסגרת הצהרה ללא תקציב.

אלכס מילר: אם כן היה תקציב כלשהו – האם העניין הזה טופל במסגרת של העברת תקציב לנושאים אחרים?

מגלי והבה: תודה.

מאיר פרוש: מכובדי חבר הכנסת מילר, אתה לא מצפה ממני שאני אשלוט בכל ספרי התקציב ובכל הפרטים שיש בתקציב הגדול – ואחרי משרד הביטחון זה התקציב הכי גדול שיש – ושאדע בדיוק כל פרט ופרט, ועוד סכום שלכאורה הוא גדול אבל הוא מזערי, על דרישה שבאה לידי ביטוי בהצהרה של השרה הקודמת.

מאיר פרוש: אני יכול רק לחזור ולומר מה שאמרתי בתשובה על השאילתא.

מאיר פרוש: היתה הצהרה כזאת של השרה יולי תמיר, אבל זה לא בא לידי מימוש, כך שלמשרד ידוע על הצהרה גרידא ולא מעבר לכך.

מאיר פרוש: אני עונה בשם השר, והוא חתום על התשובה שאני נתתי פה כעת מעל במת הכנסת.

מגלי והבה: תודה לאדוני.

מגלי והבה: אנחנו עוברים לשאילתא מס' 681, של חבר הכנסת עפו אגבאריה – אינו נוכח; לפרוטוקול.

מגלי והבה: חבר הכנסת עפו אגבאריה שאל את שר החינוך ביום י"ב בשבט התש"ע (27 בינואר 2010): במגזר הערבי עדיין קיימות חטיבות הביניים, לעומת היעלמות התוכנית במגזר היהודי, לאחר שהוכח שהן נכשלו.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: האם נכון הדבר?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: אם כן – האם קיימת תוכנית לאיחוד חטיבות הביניים והתיכונים?

מגלי והבה: 3.

מגלי והבה: מה ייעשה לביטול חטיבות הביניים במגזר הערבי?

החינוך: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

החינוך: הקביעה המופיעה ברישא של השאילתא, שלפיה במגזר היהודי נעלמות חטיבות הביניים כיוון שהוכח שכשלו, אין לה אחיזה במציאות.

החינוך: חטיבות ביניים קיימות בכל המגזרים, אם כחטיבות ביניים עצמאיות ואם כחלק מבתי-ספר שש-שנתיים.

החינוך: מחקרית לא הוכח כי המסגרת של חטיבות הביניים כשלה, אף שגם לי יש ספקות בנושא.

החינוך: 2.

החינוך: משרד החינוך רואה בחיוב את קיומו של רצף חינוכי שש-שנתי, ותוכניות הלימודים בתחומי הדעת, וכן התוכניות לחינוך חברתי ולקידום אקלים מיטבי, מתבססות על קיומו של רצף שש-שנתי.

החינוך: עם זאת, המשרד אינו מוביל בדרך כלל מהלך לאיחוד מינהלי של חטיבות הביניים והחטיבות העליונות מסיבות שונות: השוני בבעלויות, המשמעויות התקציביות, השלכות על העסקת המורים ועוד.

החינוך: 3.

החינוך: לא התקבלה במשרד החינוך כל החלטה על ביטולן של חטיבות הביניים, לא במגזר היהודי ולא במגזר הערבי.

מגלי והבה: שאילתא מס' 762, של חבר הכנסת סעיד נפאע: עמידות בתי-ספר בפני רעידות אדמה.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

מגלי והבה: חבר הכנסת סעיד נפאע שאל את שר החינוך ביום ג' באדר התש"ע (17 בפברואר 2010): פורסם כי יש 1,800 בתי-ספר ישנים שאינם עומדים בפני רעידות אדמה.

מגלי והבה: ראש ועדת ההיגוי להיערכות לרעידת אדמה אמר בפני ועדת הפנים: "בישראל תתרחש בוודאות רעידת אדמה חזקה שיכולה להיות כמו זו שהתרחשה בהאיטי, ואף יותר חזקה – – – בניינים ייהפכו למלכודות".

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: האם יש נתונים על בתי-ספר אלה? 2.

מגלי והבה: מה נעשה לחיזוק בתי-הספר?

החינוך: 1.

החינוך: מינהל הפיתוח במשרד החינוך פועל זה כמה שנים בתיאום עם הוועדה הבין-משרדית להיערכות מוסדות ציבור לרעידת אדמה, ובכלל זה מוסדות חינוך.

החינוך: המשרד מממן שני סקרים שעורך בנושא המכון הגיאולוגי, בעלות של 2 מיליוני ש"ח, לאיתור מוסדות החינוך הנמצאים באזור של סיכון גבוה להתרחשות רעידות אדמה, וכן לבדיקת האפשרויות המיטביות לחיזוק מוסדות אלו.

החינוך: 2.

החינוך: נערך ניסוי – שהוכתר בהצלחה – להתקנת סוככים בכיתות לימוד לחיזוקן בפני רעידות אדמה.

החינוך: כמו כן יצאה הנחיה לכל הרשויות המקומיות להתקין במוסדות החינוך מערכת התרעה קולית לפני התרחשות רעידת אדמה.

מגלי והבה: שאלה נוספת לחבר הכנסת סעיד נפאע.

סעיד נפאע: תודה לסגן השר, תודה לכבוד היושב-ראש.

סעיד נפאע: האם יש ציפייה של משרד החינוך שסקר כזה אכן יסתיים?

סעיד נפאע: מדאיג אותי, ואני בטוח שגם מדאיג את זה שיושב לידך, כבוד היושב-ראש – בבית-ג'ן יש בית-ספר שלא מזמן ביקרתי בו, שמצבו – גם בלי רעידות אדמה הוא מסוכן.

סעיד נפאע: לכן, הזמן לסקר הזה, כדי שנגיע לאיזשהן בשורות בעניין חשוב מאוד.

סעיד נפאע: האם כבודו יכול לבשר לנו מתי סקר כזה אכן יסתיים?

מאיר פרוש: ברשותך, אני לא יכול לומר בדיוק מתי הסקר יסתיים.

מאיר פרוש: אני כן יכול לומר שבתקציב 2009 ובתקציב 2010, הנהלת המשרד, בראשותו של השר, חידשנו מסורת ישנה שהיתה במשרד החינוך.

מאיר פרוש: עם תקציב של מאות מיליוני שקלים, בשנתיים הללו משקיע המשרד בשיפוצים עמוקים בבתי-ספר, בעיקר ישנים.

מאיר פרוש: אני לא יודע אם בסופו של דבר דבר כזה יכול להועיל ברעידת אדמה, אבל הזכרת בדבריך שבבית-ג'ן יש בית-ספר שגם בלי רעידת אדמה מצבו קשה.

מאיר פרוש: הייתי מציע שתעבירו את המידע לראש המועצה שם בבית-ג'ן, או בכל מקום שאתם יודעים, כי זה הזמן לפנות כרשות מקומית אל המשרד, אל מינהל הפיתוח.

מאיר פרוש: בחלק מהסכומים יצאו גם הרשאות והודעות לרשויות המקומיות, אבל זה הזמן לפעול.

מגלי והבה: אדוני סגן השר, לפני שאתן את זכות הדיבור לשר בגין, שהרים את ידו, מכיוון שאני מכיר מקרוב את מה שאמר שחבר הכנסת נפאע, אני מניח שראש המועצה פנה – כי היו בסיור עם חבר הכנסת נפאע ועם נציג מהמכון לרעידות אדמה של ד"ר שפירא.

החינוך: הם סיירו בבית-ג'ן?

מגלי והבה: כן, בבית-ספר א' בבית-ג'ן, לכן אנחנו מנצלים את הבמה הזאת, כשאני סמוך ובטוח – כמי שהיה סגן שר הבינוי והשיכון ותרם ליישוב גם בפיתוח כבישים וגם בנושא שיקום שכונות, כך מצפים שאדוני יסייע בידנו שבית-הספר הזה, שגם כך הוא רעוע – תוכל לסייע בידנו או שייבנה מחדש או שיימצא לו פתרון, לבית-הספר הזה, בית-ספר א' בבית-ג'ן.

מאיר פרוש: אני רושם את הפרטים ואני אחזור אליך.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני השר.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אבקש לתרום לדיון רק במובן הבא, היות שמקצועי בכך, ועסקתי ואני עוסק בנושא זה שנים רבות:

זאב בנימין בגין: בשאילתא חבר הכנסת נפאע מצטט את יושב-ראש ועדת ההיגוי הבין-משרדית להיערכות לרעידות אדמה, ועל-פיו בישראל תתרחש בוודאות רעידת אדמה חזקה שיכולה להיות כמו זו שהתרחשה בהאיטי ואף יותר חזקה.

זאב בנימין בגין: שמעתי תגובות לאמירה הזו, ואני מבקש להבחין בין שני דברים.

זאב בנימין בגין: כשאמר חברי הוותיק, ידידי ד"ר אבי שפירא, את הדברים האלה, והוא סיסמולוג מומחה לרעידות אדמה, הוא התכוון לדרגת רעידת האדמה במובן המדעי, במובן הטכני, במובן האנרגיה המשתחררת.

זאב בנימין בגין: אנשים שאין מקצועם בכך, לא מעטים, הבינו שהוא מתכוון לרעידת אדמה שתוצאותיה יהיו כמו רעידת האדמה בהאיטי.

זאב בנימין בגין: אין שום תחזית כזו, זה לא בנמצא, זה לא כאן, ומספר הבניינים, או אחוז הבניינים – במספרים האחרונים שנמסרו, אחוז הבניינים בישראל שנבנו לפני שנכנס לתוקפו תקן נגד רעידות אדמה, הוא בסך הכול – זה לא מעט, אבל בסך הכול פחות מ-20%.

זאב בנימין בגין: לכן איננו מצפים בשום פנים לתוצאה כזו, גם אם תהיה רעידת אדמה קצת יותר חזקה בעוצמתה הטכנית, בשחרור האנרגיה, מזו שהתחוללה בהאיטי.

זאב בנימין בגין: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

מגלי והבה: תודה, אדוני, על ההבהרה, גם כעדות של איש מקצוע שמכיר את התחום.

החינוך: בכל רעידה באה גם ההרגעה.

החינוך: אדוני הרגיע.

מגלי והבה: רציתי להעיר לחברי חברי הכנסת, שרצוי לשאול בנושא.

מגלי והבה: מקובל אצלנו בכנסת שיהיו מדי פעם שאילתות לשר הספציפי או לסגן השר הספציפי.

מגלי והבה: אז אם יש שאלות, תפנו אותן לנשיאות ואנחנו נטפל, על מנת שאדוני – –

אברהם מיכאלי: – – שאת השר בגין נזמין באיזה יום לשאילתות בנושא.

מגלי והבה: תפנה אליו בשאילתא, ואני בטוח שהשר בגין יענה בחיוב, והמידע הזה חשוב, שכל אזרח ישמע ויהיה ערוך ומוכן לכל מצב.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, שאילתא 769, של חבר הכנסת – לפרוטוקול.

מגלי והבה: חבר הכנסת נחמן שי שאל את שר החינוך ביום ג' באדר התש"ע (17 בפברואר 2010): מדי יום נוסעים בישראל לבית-הספר ובחזרה כ-280,000 ילדים בהסעות תלמידים.

מגלי והבה: במקרה של תאונה התוצאות יכולות להיות קטלניות, בין היתר מאחר שמדובר במספר גדול של ילדים בכלי-רכב אחד.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: מה נעשה כדי להבטיח את בטיחות התלמידים בהסעות?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: אילו גופים אחראים לנושא?

מגלי והבה: 3.

מגלי והבה: היכן ובאיזה היקף מותקנות מצלמות באוטובוסי הסעות תלמידים?

מאיר פרוש: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

מאיר פרוש: משרד החינוך רואה בהבטחת שלומם וביטחונם של התלמידים, לרבות בהסעות, נושא חשוב מהמעלה הראשונה.

מאיר פרוש: המשרד מחייב את כל הרשויות המקומיות בהתקשרות עם חברות ההסעה על-פי מכרז וחוזה בנוסח אחיד שהמשרד גיבש והמהווה תנאי לקבלת השתתפות של המשרד בהוצאות ההסעה.

מאיר פרוש: לחוזה מצורף נספח ביטחון ובטיחות מפורט, וכלולים בו תנאים המחייבים את כל חברות ההסעה בכל הקשור לביטחון ולבטיחות של התלמידים.

מאיר פרוש: בין יתר התנאים, המשרד אוסר שימוש ברכב שגילו למעלה מעשר שנים.

מאיר פרוש: המשרד מחייב שימוש ברכב המצויד בחגורות בטיחות ופנסים מהבהבים, העסקת קצין בטיחות בתעבורה וכן ציות לכל חוקי המדינה ותקנות התעבורה הנקבעות מעת לעת.

מאיר פרוש: 2.

מאיר פרוש: הרשויות המקומיות הן הגוף האחראי על בטיחות הנסיעה של התלמידים והן המארגנות ומבצעות את ההסעות.

מאיר פרוש: עובדי הרשויות – מנהלי מחלקות חינוך, מנהלי מחלקות תחבורה, קציני בטיחות – אמורים לפקח על ביצוע ההסעות ולבקר אותו, כמתחייב מההנחיות.

מאיר פרוש: משרד החינוך עורך ביקורות בשטח באמצעות חברה חיצונית ובאמצעות עובדי אגף ההסעות של המשרד במטה ובמחוזות.

מאיר פרוש: 3.

מאיר פרוש: מצלמות ברכבים המסיעים תלמידים מותקנות במספר לא גדול של אוטובוסים של המועצות האזוריות, אשר רכשו והתקינו אותן ביוזמתן ועל-חשבונן.

מאיר פרוש: למשרד החינוך אין מידע מדויק לגבי מספר המצלמות המותקנות ברכבי ההסעות.

מגלי והבה: אני מודה לאדוני, סגן שר החינוך, שהשיב על כל השאילתות.

מאיר פרוש: תודה.

מגלי והבה: תודה לך.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

מגלי והבה: הישיבה הבאה – ביום רביעי, מחר, כ"ד באדר התש"ע, 10 במרס 2010, בשעה 11:00.

מגלי והבה: ישיבה זו נעולה, תודה לכם.