ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 340, 2012-05-01 00:00

ראובן ריבלין: אדוני סגן ראש הממשלה, אדוני השר, מכובדי חברי הכנסת, חברות הכנסת, היום יום שלישי, ט' בחודש אייר תשע"ב, 1 במאי 2012 למניינם, ואני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו נקדם בברכה, בעוד כמה דקות, את נשיא הסנאט של אוסטרליה.

ראובן ריבלין: אני רק רציתי להעיר מספר הערות: היום התבשרנו על חבר הכנסת וסגן יושב-ראש הכנסת בעבר, חבר הכנסת מרדכי וירשובסקי, שהיה חבר כנסת במשך למעלה מ-11 שנה, והוא היה הרוח החיה לא רק בנושאים הפוליטיים של מפלגתו, שאותה הוא ייצג, בין שזו היתה שינוי ובין שזאת היתה מרצ; הוא היה בין האנשים אשר באמת הטביעו חותמם על מליאת הכנסת בכל הדאגה לאנשים שהם בעלי מוגבלויות.

ראובן ריבלין: והוא היה אחד האנשים – אני זוכר גם את פעולותיו למען החקיקה של חוק האנשים עם מוגבלויות, ובאמת אנחנו עוד נקיים בוודאי אזכרה לו.

ראובן ריבלין: הלווייתו תהיה מחר והכנסת כמובן תשתתף בה.

ראובן ריבלין: אני רוצה גם להעיר הערה נוספת: ביום העצמאות, בהדלקת המשואות, כיבדנו את זכרה של הילה בצלאלי, אשר נהרגה בהכנות לטקס, ומצאנו גם לנכון, כמובן בהסכמת הוריה, שהם ישתתפו באותו טקס, אשר מבחינתם היה עם זיכרון קשה, אבל הם באו ואמרו שאנחנו צריכים לקיים את הטקס הממלכתי.

ראובן ריבלין: אבל לא הזכרתי בהר-הרצל שני חיילים באמת נפלאים, מהמצטיינים של צה"ל, אשר נמצאו בבית-החולים באותה עת: סמל ראשון שי קריכלי וסמלת ראשונה הגר זוהר.

ראובן ריבלין: ואני מבקש כאן, בשם כולכם, לברך אותם בהחלמה מהירה ולהתנצל בפניהם על כך שכנסת ישראל, שהיא אחראית על הטקס בהר-הרצל, לא מצאה את הצורך הבלתי-מתפשר לאחל להם החלמה מהירה.

ראובן ריבלין: דיברתי הבוקר עם שי ואני רוצה למסור לו החלמה מהירה פעם נוספת, כמו גם לסמלת ראשונה הגר זוהר.

ראובן ריבלין: שניהם חיילים מצטיינים, אשר ביקרו גם בכנסת, ואנחנו מקווים לראות

ראובן ריבלין: כם בקרוב כאן ונוכל לקדם אתכם בברכה – כל הכנסת שולחת לכם ברכה.

ראובן ריבלין: לפני שנעבור לנאומים בני דקה, חברי הכנסת, יש לי הכבוד לארח כאן בכנסת, משכן הדמוקרטיה הישראלית, משלחת נכבדה של חברי פרלמנט מאוסטרליה, ובראשם נשיא הסנאט, הסנטור ג'ון הוג.

ראובן ריבלין: (מחיאות כפיים) רבותי, ברוך הבא, מכובדי, לירושלים בירת ישראל, לכנסת, לפרלמנט, שהוא משכן הדמוקרטיה הישראלית.

ראובן ריבלין: מכובדי, ידידינו האורחים, חברי הכנסת, רבותי השרים, קרבה רעיונית וידידות עמוקה ורבת שנים שוררות בין ממשלות אוסטרליה וישראל.

ראובן ריבלין: שותפות הגורל, עתיקה ונושנה, שבאה לידי ביטוי בצמתים היסטוריים שונים ובערכים דמוקרטיים עכשוויים, בראשם הכבוד לשיטה הפרלמנטרית, לעצמאות מערכת המשפט ולזכויות היסוד של האזרח – חברות זו היא ציר איתן של יחסי החוץ של מדינת ישראל עם אוסטרליה.

ראובן ריבלין: אני רואה בכם, אורחי היקרים, נציגים עכשוויים של אותה ידידות עמוקה.

ראובן ריבלין: אנו מכירים ומוקירים את עמידתה של אוסטרליה לצד ישראל, הן בהצבעות באו"ם והן בהתגייסות לנקיטת סנקציות נגד אירן.

ראובן ריבלין: לפי שעה נראה אומנם שאין די בצעדים שננקטו, אבל אנחנו שואבים עידוד מהתמיכה הבין-לאומית, ובתוכה זו האוסטרלית, המכירה בכך כי זוהי סכנה לשלום העולם החופשי כולו.

ראובן ריבלין: אני מבקש לברך אתכם, רבותי, על המאמץ העקבי למצוא נתיבים להידוק הקשרים החמים בין המדינות, להפרות את השיח הדמוקרטי ואת הפעילות התרבותית המשותפת.

ראובן ריבלין: משלחתכם, אשר היא מתארחת על-ידי חוג הידידות בין שני הפרלמנטים, הישראלי והאוסטרלי – חוג הידידות עם אוסטרליה בישראל הוא בראשותה של חברת הכנסת רונית תירוש, ואני מברך אותה על האירוח היפה שהיא מארחת את המשלחת.

ראובן ריבלין: המשלחת הזו מסמלת בביקורה את המשכם וחיזוקם של הקשרים המצוינים בין בית-הנבחרים בקנברה לבין הכנסת בירושלים.

ראובן ריבלין: אני משוכנע כי ביחד יוכלו בתי-המחוקקים שלנו לפתח ולקדם שיתוף פעולה במגוון תחומים אשר יתרמו להידוקם ושגשוגם של היחסים בין מדינותינו.

ראובן ריבלין: אנו מוקירים את ידידות

ראובן ריבלין: כם רבת-השנים כלפי ישראל וכלפי העם היהודי, ומודים לכם על שעשיתם דרך כה ארוכה לבקרנו.

ראובן ריבלין: ברוכים אתם בבואכם.

ראובן ריבלין: You are most welcome to be here along with us at our shrine of democracy, the Israeli parliament in Israel, and in Jerusalem, the capital of Israel.

ראובן ריבלין: Welcome.

ראובן ריבלין: God bless all of you.

ראובן ריבלין: אפשר למחוא כפיים עוד פעם, רבותי.

ראובן ריבלין: (מחיאות כפיים) .

ראובן ריבלין: Thank you so very much

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים, בהתאם לתקנון – להודעה למזכירת הכנסת, ומייד נעבור לנאומים בני דקה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – דוח ביקורת שנתי מס' 62 לשנת 2011 ולחשבונות שנת הכספים 2010 והערות ראש הממשלה לדוח מבקר המדינה מס' 62.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק שחרור על תנאי ממאסר (תיקון מס' 13), התשע"ב–2012, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אודיעכם, כי פורסמו אתמול, יום ח' באייר התשע"ב, 30 באפריל 2012, והונחו על שולחן הכנסת היום, ט' באייר התשע"ב, 1 במאי 2012, לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה, הצעות החוק הבאות:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק לשינוי חברתי-כלכלי (תיקוני חקיקה) (הגברת התחרות והחינוך), התשע"ב–2012; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 129) (ועדות חקלאיות), התשע"ב–2012; הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (מס' 15) (קבילות פסק-דין של בית-דין צבאי לתעבורה במשפט אזרחי), התשע"ב–2012; הצעת חוק השאלת ספרי לימוד (תיקון מס' 6) (חובת קיום הצבעה), התשע"ב–2012.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן פורסמה ביום ח' באייר התשע"ב, 30 באפריל 2012, והונחה על שולחן הכנסת היום, ט' באייר התשע"ב, 1 במאי 2012, לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת, הצעת חוק לתיקון פקודת סדרי השלטון והמשפט (מס' 20) (תיקון טעות בנוסח שנתקבל), התשע"ב–2012, של חברי הכנסת יריב לוין, משה גפני ואורי מקלב.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, כל הרוצים להשתתף בנאומים בני דקה, יצביעו.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – אריה אלדד.

ראובן ריבלין: אחרי זה אני – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: פעם נתחיל עם הסיעות – נלך מלמטה למעלה במקום כל פעם מלמעלה למטה.

ראובן ריבלין: אתם יכולים להצביע, אני כבר אמרתי: נא להצביע, רבותי.

ראובן ריבלין: בבקשה.

גאלב מג'אדלה: אתמול הצבעתי.

גאלב מג'אדלה: מה, לא טוב?

ראובן ריבלין: יפה, יפה, כן.

ראובן ריבלין: מייד נקבל – רבותי חברי הכנסת, היום יש לנו משתתפים רבים אבל אני אתן לכם את הדקה ועשר שניות הרגילות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד טיבי ראשון.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך.

אחמד טיבי: אני רוצה לדבר על קבוצת "בני לוד", אבל גיליתי גילוי מסעיר שתומך במשנה האידיאולוגית שלי, שמרבית חברי הכנסת מתנגדים לה.

אחמד טיבי: אני טוען שצה"ל בגרשיים הוא צבא כיבוש, שגנב את הקרקע הפלסטינית.

אחמד טיבי: כולכם אומרים שזה לא נכון.

אחמד טיבי: אני פתחתי, אדוני, את הערות ראש הממשלה לדוח מבקר המדינה 62, עמוד 47, ושם כתוב שבישיבה שהתקיימה בלשכת ראש הממשלה בנוכחות נציגי משטרת ישראל, מג"ב, המשרד לביטחון פנים, צבא הגנבה לישראל – צבא הגנבה לישראל – ופיקוד העורף, הוחלט להגיש כך וכך.

אחמד טיבי: אם במסמך רשמי של מבקר המדינה והערות ראש הממשלה כתוב שהשם האמיתי של צה"ל הוא צבא הגנבה לישראל, אז דייני.

אחמד טיבי: אני חושב שמשנתי מתממשת מול עיני, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: לגבי קבוצת "בני לוד": היא עשתה מעשה אדיר, אדוני, בטח עקבת.

אחמד טיבי: אחרי שפירקו את קבוצת "בני לוד" בהחלטה של בית-הדין של ההתאחדות לכדורגל – הרחיקו שישה שחקנים, הורידו שלוש נקודות – ניצחון אדיר ודרמטי על "הפועל ירושלים", של נחישות.

אחמד טיבי: ביום שישי זה משחק העונה – משחק גורלי, כמעט כמו "מנצ'סטר סיטי" ו"יונייטד" אתמול – מול "מכבי הרצלייה" בשכונת-התקווה בשעה 16:00.

אחמד טיבי: אני קורא לכולם – גם לאוהדים במגזר הערבי, אבל לכל אוהבי הכדורגל, להגיע למגרש.

אחמד טיבי: הכניסה תהיה חינם.

אחמד טיבי: יש לעודד את הקבוצה, את הסינדרלה הזאת "בני לוד".

אחמד טיבי: תודה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תזכור שאתמול ניצחו הכחולים.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת אריה אלדד.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: כמובן, חבר הכנסת אחמד טיבי דיבר על דוח מבקר המדינה, המתכוון לצבא-ההגנה לישראל.

ראובן ריבלין: והואיל ומישהו שהוא לא קפדן כמו אחמד טיבי לא שם לב, אז הטעות נפלה.

נסים זאב: מה שקשור לצה"ל הוא – – – אדוני – – –

ראובן ריבלין: אבל אצלו לא היה קורה שבדוח רשמי יהיו טעויות כאלה.

ראובן ריבלין: הרי יש לנו כל כך הרבה עובדים במדינה – שפשוט ישימו לב למה שכתוב.

ראובן ריבלין: יש בכל מקום אצלנו "בחור זעצער", מה שנקרא אצלנו העירקים – אחד שבא ובודק כל מלה, וכל – – –

נסים זאב: ממתי אדוני היושב-ראש עירקי?

נסים זאב: לא ידעתי.

ראובן ריבלין: אנחנו יש לנו קשרים.

נסים זאב: – – – אנחנו העירקים.

ראובן ריבלין: אני ואתה, מה זה.

שכיב מוראד שנאן: זה בגלגול – – –

ראובן ריבלין: משפחת זאב.

ראובן ריבלין: אם אתה לא יודע – –

אריה אלדד: אברהם אבינו.

ראובן ריבלין: – – אבות אבותי הגיעו מווילנה, אבל לפניהם הגיע אברהם אבינו מאור-כשדים.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: כן.

ראובן ריבלין: אפילו אלדד הוא עירקי.

ראובן ריבלין: בבקשה.

קריאה: – – –

קריאה: אור-כשדים.

קריאה: גם – – –

נסים זאב: הבעיה שהאשכנזים אומרים שאברהם אבינו גם היה פולני.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלדד, בבקשה.

קריאה: – – –

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, חכמינו ידעו למנות בגוף האדם רמ"ח איברים.

אריה אלדד: חכמי האנטומיה הצליחו למצוא קצת יותר, אבל חלוקות המשנה לא רלוונטיות.

אריה אלדד: מסתבר שגם – ויש עבודה מדעית שהתפרסמה על כך לאחרונה – גם חברי כנסת ושרים, יש להם גם פה וגם ידיים.

אריה אלדד: גם פה וגם אצבע.

אריה אלדד: שמעתי שרים נכבדים, ושרי כנסת מובילים, מתבטאים לאחרונה בהתלהבות רבה מאוד על כך שהיה לא תהיה; וגבעת-האולפנה לא תוחרב; ומגרון לא תיהרס; וגבעת-אסף לעולם תעמוד, וכיוצא באלה התבטאויות נלהבות.

אריה אלדד: מה מסתבר?

אריה אלדד: שעל-פי אותם מחקרים, לאותם שרים וחברי כנסת שאומרים כך יש לא רק פה, אלא גם אצבע.

אריה אלדד: על שולחננו היום הונחה הצעת חוק ההסדרה.

אריה אלדד: בבקשה, תצביעו בעד.

אריה אלדד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אלדד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דנון, ואחריו – חברת הכנסת רונית תירוש.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, היום הכנסת נפרדה מיו"ר האופוזיציה לשעבר, חברת הכנסת ציפי לבני.

דני דנון: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שזה מסמן את הבריחה מהספינה הטובעת ששמה קדימה.

דני דנון: מי שעמדה בראש הספינה מבינה שהספינה טובעת, ולא נשארת לעזור לחבריה, היא בורחת.

דני דנון: והמסר שלי – הוא לא נמצא פה, חבר הכנסת מאיר שטרית – אבל כשהוקמה קדימה, מפלגה של אינטרסים, הוא עמד פה על הדוכן, והוא אמר:

דני דנון: אנחנו מפלגה בלי אידיאולוגיות.

דני דנון: אנחנו לא צריכים את המטען של ז'בוטינסקי על הגב שלנו.

דני דנון: והיום אנחנו אומרים לאנשי קדימה: בלי מטען אידיאולוגי, של שמאל, ימין; לטוב, רע – בלי מטען אידיאולוגי, דין הספינה הזאת לטבוע, וטוב שזה קורה כבר היום.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רונית תירוש, ואחריה – חבר הכנסת הרצוג.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, על זה אמר יושב-ראש הליכוד: הם מפחדים.

רונית תירוש: כשאתה מקדיש את כל הנאום שלך, בן דקה, לקדימה.

רונית תירוש: אבל אני רוצה לדבר על אלימות בספורט, כיושבת-ראש השדולה לספורט בכנסת.

רונית תירוש: אני חושבת שהנימוקים והתירוצים, שהאווירה שאנחנו חיים בה היא אווירה אלימה, וזה לכאורה מצדיק את מה שרואים במגרשים, כמובן אין לכך כל הצדקה.

רונית תירוש: חשוב לומר: אלימות זה לא משחק.

רונית תירוש: ואני הייתי מאוד רוצה שגם קבוצות הכדורגל השונות תראינה, למשל, את איגוד הג'ודו, שהביא לנו הרבה מאוד כבוד בשבוע האחרון, הביא מדליות, הביא הצלחות והישגים.

רונית תירוש: כמובן, גם הוא לאחר שעשה שינויים מינהליים אצלם באיגוד.

רונית תירוש: אפשר לראות בספורט גם תרבות.

רונית תירוש: אני מייחלת ליום שבו נגיע למגרשים – יותר נשים, יותר ילדים, יותר קשישים; נרגיש בטוח, ניהנה מהמשחקים.

רונית תירוש: ואם צריך להאמין שזה יכול לקרות, די לנו לחוות את המשחקים באנגליה, ששם החוליגניזם חגג, וביד קשה – מערכת המשפט לא נרתעה מלהפעיל את החקיקה, שאגב קיימת גם אצלנו; להפעיל ענישה מאוד-מאוד קשה כנגד כל מי שפורע חוק, כדי שאנחנו נוכל ליהנות ממצגי ספורט, כאלה ואחרים.

רונית תירוש: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת רונית תירוש.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יצחק בוז'י הרצוג, ואחריו – חבר הכנסת אייכלר, ואחריו – עפו אגבאריה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, שני נושאים בקצרה.

יצחק הרצוג: הדבר הראשון זה עליית הנתונים של המובטלים בישראל, בעקבות החלת כללי ה-OECD למדידת אבטלה בישראל.

יצחק הרצוג: פתאום אנחנו רואים שהאבטלה היא במצב הרבה יותר גרוע ממה שדווח עד כה, עם ציור של תדמית ורודה שהכול בסדר.

יצחק הרצוג: ובכן, יש עלייה באבטלה, גם אבסולוטית וגם לאור מסד הנתונים הזה.

יצחק הרצוג: אני לא רואה שהממשלה עושה משהו בעניין.

יצחק הרצוג: אני חושב שהיא נכשלת לחלוטין בטיפול בנושא הזה, ואתה לא רואה שזה נמצא על ראש סדר העדיפויות שלה.

יצחק הרצוג: הנושא השני, שיעניין בוודאי את השר מרידור, זה – אני שמח שמטה לוט"ר הוריד את האזהרה, את רמת האזהרה לנסיעות לטורקיה.

יצחק הרצוג: אני חושב שזו היתה הזדמנות נכונה, בהמשך לכך, לעשות מאמץ עליון להגיע להבנות ולהתפייס עם ממשלת טורקיה ועם ראש הממשלה ארדואן.

יצחק הרצוג: ועם קצת רצון טוב, ולקראת פרסום דוח ה"מרמרה", יש, לדעתי, צורך חיוני, בהינתן המצב במזרח התיכון, לנסות ולהגיע להרגעה ולהתפייסות.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת הרצוג.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אייכלר.

ראובן ריבלין: השר מג'אדלה, השר לשעבר, אתה לא הצבעת, או שהצבעת ואני לא – – –

גאלב מג'אדלה: הצבעתי שלוש פעמים.

ראובן ריבלין: שלוש פעמים הצבעת.

ראובן ריבלין: אז משהו לא בסדר במערכת.

ראובן ריבלין: בסדר.

גאלב מג'אדלה: אני לא אחראי לטכנולוגיה.

ראובן ריבלין: תעשה לי טובה, תצביע, אני רוצה לראות.

ראובן ריבלין: תצביע.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: אירופה מאוד מודאגת מעליית המפלגות הגזעניות בבחירות בצרפת, ומדברים שם נגד המהגרים הזרים שהגיעו לאירופה.

ישראל אייכלר: ואומרים שהשנאה והגזענות הן אויבות הדמוקרטיה וסכנה לחירות האדם והמדינה.

ישראל אייכלר: גם בארץ איש לא מעז לדבר על המסתננים מאפריקה ומאירופה, וטוב שכך.

ישראל אייכלר: אבל דווקא בארץ-ישראל, מולדתנו האהובה, במשך 3,300 שנה, יוצאים מנהיגים פוליטיים בביטויים גזעניים, כמו ציפי לבני, שגם היום הסיתה שוב נגד הציבור החרדי, והיא אמרה כי היא לא מצטערת שהיא לא מכרה את המדינה לחרדים.

ישראל אייכלר: כאילו המדינה היא שלה ואנחנו מהגרים זרים, ובידה למכור אותה לחרדים שפלשו למדינתה.

ישראל אייכלר: מפלתה של לבני ופיטוריה היום יהיו "אות לבנֵי מרי".

ישראל אייכלר: מי שיתייחס בגזענות אל הציבור החרדי, שחי בארצו ובמולדתו, יוקע אל עמוד הקלון וייאמר עליו: אם מזרע היהודים החרדים אשר החילותָ לנפול לפניו, לא תוכל להם – כי נפול תיפול לפניהם.

ישראל אייכלר: ה' יילחם לנו נגד כל אויבינו, גם מבית וגם מבחוץ.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: ואחריו – חברת הכנסת עינת וילף.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום ה-1 במאי.

עפו אגבאריה: אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולברך את מעמד הפועלים ב-1 במאי, חג הסולידריות של העובדים בכל העולם בכלל ובפרט במדינה.

עפו אגבאריה: אני מאחל למעמד הפועלים במדינה, יהודים כערבים, שישיגו את ההישגים, לפחות מה שהיה להם בשנים שעברו, כי בשנים האחרונות נרמס בכלל הכבוד של הפועלים האלה והתנאים הסוציאליים שלהם כמעט בנסיגה שנתית.

עפו אגבאריה: אז אני מאחל להם מאבק צודק ומצליח נגד הקפיטליזם החזירי שאנחנו עדים לו במדינה הזו.

עפו אגבאריה: הדבר השני שאני רוצה לדבר עליו הוא עניין האלימות.

עפו אגבאריה: רק אתמול נרצחה עוד אשה בעכו, אמא לילדים; דבר מאוד מצער, ועד עכשיו גם למשטרה אין מענה.

עפו אגבאריה: אני רוצה רק לסבר את האוזן ולהזכיר עוד פעם שלפני ארבעה חודשים נרצחה משפחה, אב ושני ילדים, באום-אל-פחם.

עפו אגבאריה: היתה אספה פה, שיזם חבר הכנסת אחמד טיבי, ובנוכחות ראש הממשלה והשר לביטחון פנים, והיתה הבטחה של ראש הממשלה – – –

ראובן ריבלין: והמפכ"ל.

עפו אגבאריה: וגם כבוד יושב-ראש הכנסת.

ראובן ריבלין: המפכ"ל, המפכ"ל לעניין זה עוד יותר חשוב.

עפו אגבאריה: וגם המפכ"ל.

עפו אגבאריה: וכולם הבטיחו שהעניין יפוענח ויבוא הרוצח או הרוצחים על עונשם.

עפו אגבאריה: לצערי הרב, עד היום לא קרה שום דבר.

עפו אגבאריה: אוזלת היד של המשטרה ברדיפת הפושעים ואנשים כאלה במגזר הערבי מאוד חורה לכולם.

עפו אגבאריה: אני עוד פעם מתריע על הדברים האלה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת עינת וילף, ואחריה – אורי אורבך.

ראובן ריבלין: שנאן, למרות שהיית ראשון גם ההצבעה שלך – מה זה, כל החברים הערבים של מדינת ישראל, ההצבעה שלהם לא נקלטת?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה – לא נקלט, אצלך – לא נקלט.

ראובן ריבלין: אתה ביקשת לדבר?

שכיב מוראד שנאן: בטח שביקשתי.

ראובן ריבלין: נו, אז אתה רואה?

גאלב מג'אדלה: – – –

ראובן ריבלין: לא, אתה נמצא, אתה נמצא.

שכיב מוראד שנאן: לפי הרשימות זה אומר שחבר הכנסת עפו אגבאריה לא ערבי.

ראובן ריבלין: זו פרשנות שאתה יכול לפרש אותה, זו פרשנות שאתה יכול לפרש אותה.

ראובן ריבלין: אתה רואה שיש פה סלקציה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת עינת וילף – בבקשה, גברתי.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: כבוד היושב-ראש, השר וחברי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על שיח הבחירות ואווירת הבחירות שנחתה עלינו לפתע.

עינת וילף: נדמה שהיא נוצרה מתוצר של אולי כמה עיתונים ופה ושם כמה משחקים פוליטיים שהובילו אותנו לדבר שנדמה לי שאם ניקח צעד אחד אחורה – רוב הציבור בישראל שואל את עצמו: על מה ולמה?

עינת וילף: ובמיוחד העובדה שאלה שמדברים על שינוי שיטת משטר, דוחפים לכך, הופכים את זה לדבר מרכזי בתפיסת עולמם, מרגע שניתנת להם, נדמה שאולי יש כאן איזושהי הזדמנות פוליטית – רצים מייד לבחירות מוקדמות, כשאם באמת מאמינים בחשיבות היציבות, בחשיבות ההמשכיות, בחשיבות של כך ששרים יוכלו לפעול במשרדיהם, לקדם תוכניות ארוכות טווח, ההזדמנות היא כאן ועכשיו.

עינת וילף: לא צריך להעלות רעיונות גדולים על שינוי שיטת משטר, דבר שאני כמובן גם לא תומכת בו.

עינת וילף: אפשר ליישם את כל הדברים הגדולים עכשיו.

עינת וילף: בעיות שלכאורה נראות עכשיו בלתי פתירות, אם רוצים לפתור אפשר לפתור אותן.

עינת וילף: אין סיבה הגיונית.

עינת וילף: נראה שיש כאן קצת משחקי אגו, ואני רוצה בכל זאת לנסות לייצג את הציבור ששואל את עצמו: בשביל מה?

עינת וילף: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת עינת וילף.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אורבך, ולאחריו – סעיד נפאע.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יומיים של אושר עילאי בזכות איזה העמדת פנים קולקטיבית, כולם שמחים שהבחירות מוקדמות.

אורי אורבך: כל המפלגות, בלי יוצא מן הכלל, מצהירות, כי ככה כתוב בפרוטוקול שיש לעשות, שאנחנו מוכנים לבחירות הרגע, המטות של כולם כבר פרוסים, ראשי ועדות הקלפיות כבר ניצבים.

אורי אורבך: למה?

אורי אורבך: כי פוליטיקאים מנוסים לימדו אותם להגיד שהם תמיד צריכים להיראות בשליטה וחזקים והכול בסדר, וגם קדימה תהיה בבחירות מתי שיגידו ואפילו חברי הכנסת של הליכוד.

אורי אורבך: כמעט הייתי אומר אם היה אפשר, לו הבחירות היו נערכות היום באמת, לא כמו ששואלים בסקרים, כמעט כל חברי הכנסת והשרים היו אומרים: אנחנו מוכנים הערב, אנחנו דרוכים, הכול בסדר.

אורי אורבך: ואני רוצה לכפור בעיקר ולהגיד: את הבחירות האלה לא צריכים להקדים כל כך מהר, כי אלו שחושבים שב-3 בספטמבר או בסוף אוגוסט זה יהיה התאריך שהכוכבים יסתדרו בדיוק שיהיה להם הכי טוב, לא יודעים מה שהם סחים.

אורי אורבך: ואפילו אגלה לכם סוד מדינה, אחרי הבחירות באוגוסט או בספטמבר לכשתהיינה, החרדים, יצטרכו עדיין לדון אתם אם לגייס, עם חוק טל, ואת תקציב המדינה יצטרכו להעביר תוך כדי משא-ומתן קואליציוני, וכל הדברים האלה לא ייפתרו כי הבחירות היו באוגוסט ולא בפברואר ולא במועדן.

אורי אורבך: סליחה שאני פוגע בסוד השבט הזה, שצריך תמיד להגיד שכולם מוכנים ורוצים ומשתוקקים לבחירות האלה.

ראובן ריבלין: אף אחד לא משתוקק לבחירות, אני יכול להגיד לך בתור ותיק.

ראובן ריבלין: יחד עם זאת, כשמגיע מצב שבו אנשים אומרים כך ומצביעים כך ומתחיל להיות דבר שבו אנשים, גם תוך כיוון פניהם לעתיד הבחירות – כי הבחירות יהיו איך שלא יהיה, בעוד שנה אם לא עכשיו – אם הם באים ועומדים על עמדותיהם, שהן מנוגדות בתוך קואליציה אפשרית אחת לשנייה, צריך ללכת לעם, אין ברירה.

ראובן ריבלין: כי אם הכנסת תבוא ותשב פה רק בשביל לשבת, יש תקציב מדינה שאם אי-אפשר לקבל אותו אז אנחנו נמצאים במצב לא טוב.

ראובן ריבלין: פשוט לא טוב.

אורי אורבך: תקציב יהיה גם באוקטובר.

ראובן ריבלין: כן, אבל באוקטובר, אחרי שתיבחר פעם נוספת, יהיה לך הרבה יותר שיקול דעת להצביע בשבילו גם כאשר זה לא יהיה פופולרי כל כך.

ראובן ריבלין: זאת האמת.

ראובן ריבלין: תשמע, אלה החיים הדמוקרטיים.

ראובן ריבלין: כי אם נשב פה רק משום שטוב לשבת פה, וזה טוב, אני אומר לכם, הייתי שר – טוב מאוד להיות שר; הייתי חבר כנסת – בהחלט יש בזה יתרונות; להיות יושב-ראש כנסת – אין על מה לדבר, אבל ובלבד ואנחנו יכולים להגיע להכרעות.

ראובן ריבלין: אם לא מגיעים להכרעות, אנחנו עושים דבר לא טוב אם אנחנו ממשיכים או נותנים פעולות החייאה לגוף שלמעשה סיים את יכולתו להכריע.

ראובן ריבלין: פה המקום, בהבדל מכל המקומות האחרים, שאחרי כל הוויכוחים והדיבורים מצביעים ומתקבלות הכרעות.

ראובן ריבלין: אוסלו נתקבל – 61 נגד 59, אבל התקבלו הכרעות.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שנאן, בבקשה, ולאחריו – חבר הכנסת בן-ארי, ואחריו אנחנו ניתן לך.

ראובן ריבלין: שנאן – חבר הכנסת סעיד נפאע, שנאן ובעדין בן-ארי.

סעיד נפאע: תודה רבה.

סעיד נפאע: כבוד היושב-ראש, לאחרונה קיבלנו לידינו את דוח "אור ירוק" על תאונות הדרכים במגזר הערבי.

סעיד נפאע: כאמור, התמונה המצטיירת מתוך הדוח הזה ומתוך ידיעתנו – התמונה היא מאוד עגומה, כאשר למעשה קורבנות תאונות הדרכים במגזר הם פי-שניים מהאחוז באוכלוסייה.

סעיד נפאע: מתוך 29 ילדים שקופחו חייהם, 14 ערבים, מתוך תשעה פעוטות, שמונה ערבים.

סעיד נפאע: כאמור, אנחנו לא ננסה לגלגל את האחריות על מישהו אחר, לפחות בחלקה, אין ספק שלתרבות שלנו יש חלק וחלק ניכר בתוצאות האלה.

סעיד נפאע: אבל לפחות מבקר המדינה, כאשר בדק את הסוגיה הזו, הצביע באופן מפורש על הסיבות, ובין יתר הסיבות שהוא הצביע עליהן, זה למעשה הכישלון של משרדי הממשלה, הן משרד התחבורה והן משרד הפנים, בדאגה לתשתיות אשר בכפרים הערביים, ולא רק בתוך הכפרים אלא גם בסביבה הקרובה, כך שקל מאוד, ובטח כבוד היושב-ראש מסייר בארץ, מספיק שהוא יגיע ויראה את השיבושים בכביש, והוא ידע שהוא כבר מתקרב לאזור ערבי או לכפר ערבי.

סעיד נפאע: לכן התוצאות האלה הן לא גזירה משמים.

סעיד נפאע: אין ספק שיש סיבות, אחת הסיבות זו זו.

סעיד נפאע: אני לפחות מנצל – אומנם אנחנו באווירה אחרת לגמרי, אבל זה עדיין הצלת חיי אדם, ומשרדי הממשלה צריכים כבר לפעול בנושא הזה.

סעיד נפאע: תודה.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

ראובן ריבלין: אם כי ראיתי בשנה האחרונה מראמה כביש חדש עם רמזור, וכן בכל מיני מקומות שאני ביקרתי בהם וחנכתי אותם, אבל ברור, הצרכים של מדינת ישראל, של אזרחי ישראל הם אדירים לעומת מה שאנחנו – בבקשה, שכיב שנאן, ואחריו חבר הכנסת בן-ארי, ואחרי זה אנחנו מגיעים לנסים זאב.

ראובן ריבלין: אני משאיר אותך אחרון, כרגיל, לא שאתה לא מול עיני, כל הזמן.

קריאה: בגלל שאדוני רוצה לתת לי שתי דקות.

שכיב מוראד שנאן: כבוד היושב-ראש, לא על חשבון הזמן שלי, אני רוצה לאחל לך שלא תהיה רק יושב-ראש כנסת ושר, אלא שיהיו לך עוד דברים טובים יותר בעתיד.

נחמן שי: מה רע לו היום?

ראובן ריבלין: לא הבנתי.

נחמן שי: מה רע לו היום?

ראובן ריבלין: לא רע לי.

ראובן ריבלין: אני אמרתי שרע לי?

שכיב מוראד שנאן: אני מבקש לזעוק את זעקתם של בני המעמד הבינוני והמשפחות שנמצאות מתחת לקו העוני בכל הקשור לחשבונות החשמל שנתקבלו עבור חודשים ינואר ופברואר.

שכיב מוראד שנאן: לפני יומיים ביקרתי בבית שיש בו זוג, האבא עובד והאשה לא עובדת, ויש להם עוד חמישה ילדים.

שכיב מוראד שנאן: הם משתכרים 5,400 שקל, ומתוך זה היו צריכים לשלם 3,400 שקל רק חשבון חשמל, שזה דבר – האב הראה לי את החשבון עם דמעות בעיניים, וכאב לי מאוד לראות.

שכיב מוראד שנאן: לעניות דעתי, העלייה במחירי החשמל פוגעת בעיקר במעמד הבינוני, במשפחות שנמצאות מתחת לקו העוני, אשר מקבלות שוק חשמלי מול חשבון החשמל, שהרי אין אפשרות לוותר על פעולת המקרר, ומכונת הכביסה, והמגהץ, והקומקום, מפזר החום באמבטיה, ובקיץ גם לא על המזגן.

שכיב מוראד שנאן: המחירים עולים, המשכורות נשארות "במקום דרוך", והנטל רק הולך ומתעצם; ורחמנא ליצלן, לגבי אותם אנשים שאמורים לשלם שני-שלישים ממשכורתם על חשבון חשמל, והשליש הנוסף על פלאפון, ונשארים בלי אוכל ובלי מים.

שכיב מוראד שנאן: זה המצב שקיים בהרבה מקומות במדינת ישראל.

ראובן ריבלין: תודה רבה, חבר הכנסת שנאן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מיכאל בן ארי, ואחריו – מסעוד גנאים, ונחמן שי נשאר, ונסים זאב הוא זה שיסיים.

ראובן ריבלין: אדוני השר, אם אדוני ירצה להתייחס לאחת מהאמירות פה, אני אשמח אם תעלה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת בן-ארי.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, פרשת השבוע שלנו היא פרשת אמור – "אמֹר אל הכהנים בני אהרן", והיא מלמדת אותנו משהו על הכהונה בעם ישראל.

מיכאל בן-ארי: לכאורה כהונה זה דבר שהוא מורם מהעם, אבל כוהן בעם ישראל, לדוגמה, לא יכול להיות לו אף פעם נכס.

מיכאל בן-ארי: הוא לא יכול להחזיק אחוזה.

מיכאל בן-ארי: הוא תלוי בעם, כדי להתפרנס הוא תלוי בתרומות, הוא תלוי במתנות הכהונה.

מיכאל בן-ארי: הוא לא יכול להתנתק מהעם.

מיכאל בן-ארי: במצבים שכוהנים התנתקו מן העם, הם הגיעו אז למצב של שחיתות, כמו שראינו ואנחנו יודעים מתולדות עם ישראל בימי בית שני.

מיכאל בן-ארי: זה מסר גדול לכל אחד מאתנו ולכל מי שנמצא בתפקיד של כהונה.

מיכאל בן-ארי: כהונה, או מי שאמור להיות איש ציבור, הוא לא אמור להיות מורם על הציבור, אלא אמור להיות עבד של הציבור.

מיכאל בן-ארי: וכך הוא הכוהן, אומנם יש לו זכויות, אבל זה כדי לשרת את הציבור.

מיכאל בן-ארי: ושתי הערות פוליטיות.

מיכאל בן-ארי: אחת – לחברת הכנסת לבני שהיום התפטרה ואמרה ש"לא מכרתי את המדינה לחרדים", אבל כולנו זוכרים איך היא התחננה למכור את המדינה לאויב שלנו, לאבו מאזן ולאויב הערבי שלנו.

מיכאל בן-ארי: וגם היום יום אֵידם של הקומוניסטים, שהביאו ל-100 מיליון הרוגים ברחבי העולם.

מיכאל בן-ארי: נהיה בתל-אביב, נפגין נגדם.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: לאחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, האסירים הפלסטינים בבתי-הכלא הישראלים פתחו בשביתת רעב – מזה שבועיים.

מסעוד גנאים: והדרישות שלהם לפי דעתי הן מוצדקות.

מסעוד גנאים: הם מוחים נגד מדיניות הבידוד ששוללת מהאסיר את כל הזכויות שלו, אפילו הזכות שלו לנוע בכמה מטרים.

מסעוד גנאים: ויש הרבה אסירים שנמצאים בבידוד כבר הרבה שנים.

מסעוד גנאים: המחאה גם נגד הפסקת הלימודים שלהם.

מסעוד גנאים: לימודים אלו, להזכיר לכמה אנשים שחושבים שזה על חשבון המדינה – כאילו שם זה בית-מלון חמישה כוכבים; זה על חשבונם ועל חשבון המשפחות שלהם, ולא על חשבון המדינה.

מסעוד גנאים: הובטח לאסירים, או היה ידוע שכאשר תיפתר סוגיית גלעד שליט והוא יחזור, אז יחזרו כל הזכויות שלהם.

מסעוד גנאים: אבל התנאים שלהם, תנאי הכליאה שלהם הוסיפו להיות רעים וקשים.

מסעוד גנאים: אני חושב שצריך להחזיר לאסירים האלה את הזכויות שלהם.

מסעוד גנאים: על המדינה להיענות לדרישותיהם, כי הן דרישות לגיטימיות ומוצדקות.

מסעוד גנאים: תודה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, דיברו קודם על האלימות בבאר-שבע.

נחמן שי: אפשר להילחם בתופעה כמו אלימות באמצעי אכיפה ובחוק, אבל אפשר גם וצריך להילחם בחינוך.

נחמן שי: בערב יום הזיכרון האחרון הוזמנתי לאגודת הכדורגל בבאר-שבע – שבה תומכת הגברת אלונה ברקת, באופן מאוד מכובד – והיא יזמה טקס זיכרון למועדון הזה.

נחמן שי: לטקס הזה באו מאות אנשים מאזור באר-שבע, כולל שחקנים, כולל פעילים במועדון, והם העלו את זכרם של הנופלים במלחמות ישראל.

נחמן שי: ודווקא בסמיכות לאותם איצטדיונים – גם שלהם – שבהם מתרחשים לפעמים דברים קשים מאוד ומיותרים לחלוטין, היה יפה לראות שספורט וחינוך יכולים ללכת יד ביד, ושיש ערכים שאפשר להנחיל אותם דווקא באמצעות הארגון הזה, ששמו ספורט, ולראות את הילדים הנחמדים של המועדון הזה יוצאים מהאימון ובאים לאזכרה, וחוזרים לאימון.

נחמן שי: אמרתי לעצמי שזה באמת לא אבוד, וכל עוד יש אנשים, וכל עוד יש יוזמות חיוביות כאלה, אז יש עתיד גם לספורט הישראלי.

נחמן שי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, לפני מספר שבתות קראנו על השרץ השורץ על הארץ – "לא תטמאו בהם ונטמתם בם".

נסים זאב: ובסוף התורה אומרת להבדיל בין הבהמה הטהורה לטמאה.

נסים זאב: אני רוצה להקריא לך מכתב ששלח אזרח – וזה בין המכתבים הרבים שלאחרונה אני מקבל על תוכנית טלוויזיה ישראלית של ערוץ-1, כאשר רוצים לדבר על תוכנית – תוכנית בישול זה נקרא.

נסים זאב: מה מבשלים לנו, לדור הבא שלנו.

נסים זאב: מדברים, כמובן, על אכילת החזיר, כמה שהוא טעים וכמה שהוא טוב.

נסים זאב: אז הוא אומר: "אני תמה, וכי מצומצם מגוון תוכניות הבישול עד כדי כך שלא נותר לערוץ הטלוויזיה הישראלית לבחור אלא דווקא אלו שבהן מככבים בעלי-החיים המגועלים והשליליים ביותר בימי עמנו.

נסים זאב: וכאילו אין די בכך, קינחו את הסעודה המאוסה הבשרית בקינוח שמנת החלבית".

נסים זאב: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, הוא אומר בשם בני משפחתו, שהם חילונים: "חשנו פגועים, מושפלים עד לשד עצמותינו.

נסים זאב: נראה כאילו ממש עורכים נגדנו תוכנית פרובוקטיבית.

נסים זאב: קשה שלא לחשוד, שעה שמוצגים באופן כה בוטה ממש, שכוונתם רק להכעיס.

נסים זאב: אין צל של ספק שמדינה שמכבדת את עברה, את שורשיה, שעליהם היא צומחת ונבנית, ערוץ התקשורת המרכזי שלה – שלא ינהג באופן פוגע ומעליב ברגשי בניה ובאושיות תורתה.

נסים זאב: דבר כזה לא תמצא בתקשורת הערבית ולא במערבית".

נסים זאב: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, לאחרונה זה הולך ומחמיר יותר כאשר מלמדים בכל בית יהודי מה לבשל, מביאים לך את כל השרימפס, את כל השרצים, ומראים לך כמה שזה טעים.

נסים זאב: אני רוצה לדעת האם זו הכוונה כשאנחנו כל כך נאבקים על מדינה יהודית ודמוקרטית, ורוצים, בראשותו של יושב-ראש ועדת חוקה, להעלות על נס את הנושא של חוקה לישראל.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת זאב.

ראובן ריבלין: אני בטוח ש-70% מהאוכלוסייה לא מסכימה למה שאומרים בטלוויזיה.

ראובן ריבלין: אבל הדרך הטובה ביותר זה לא להסתכל, ואז הם יחליפו את התוכניות.

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: אני אומר לך – שמע, אני למשל לא רואה את התוכניות האלה ולא ידעתי.

ראובן ריבלין: כשאתה אומר את זה – – –

נסים זאב: אבל מיליון ילדים שומעים את זה ורואים את זה.

ראובן ריבלין: אני אומר לכם שאם לא תסתכלו, הם יחליפו את התוכניות.

ראובן ריבלין: זה הכול.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, אנחנו בחופש הדיבור – – –

נסים זאב: אני לא חושב שצריכים להגביל את הטלוויזיה – – –

ראובן ריבלין: יכול להיות, אני לא יודע, זה היה פעם נכס ציבורי – –

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: – – הערוץ הציבורי, מה שנקרא הממלכתי – – –

נסים זאב: – – – לא לראות ולא להסתכל.

נסים זאב: בוודאי.

ראובן ריבלין: שמע, היום אני רואה 100 ערוצים, אני רואה את הערוץ הצרפתי – – –

נסים זאב: אולי זה – – – 1 במאי.

ראובן ריבלין: אני רואה אצל הצרפתים, שמעתי שאוכלים צפרדעים.

ראובן ריבלין: אז אני מחויב – אני רואה לפעמים טלוויזיה צרפתית.

ראובן ריבלין: נדמה לי שטוב שתעיר הערה גם לרשות – – –

נסים זאב: אני חושב שההערה הזאת צריכה לצאת מהבית הזה, כשאנחנו מדברים על חינוך, שאנחנו גורמים יום-יום להרס חינוכם של הנוער שלנו.

ראובן ריבלין: אנחנו כיהודים, כולנו.

ראובן ריבלין: יש כאלה שמותר להם.

ראובן ריבלין: יש כאלה שאנחנו – אני אומר לך ש-80% מהציבור אפילו לא – אבל יש בעיה לפעמים בחופש הדיבור.

ראובן ריבלין: חוקה זה דבר חשוב מאוד, כי עוד מעט יהיה מצב שבו לא ייתנו לך לשמור על אמונותיך, וחוקה תאפשר לך לשמור על אמונותיך.

ראובן ריבלין: יבוא – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: נכון, אני מבין את הצורך בהגדרת המדינה היהודית.

נסים זאב: גם לא ייתנו לנו לשמור על המדינה היהודית, זה עניין של זמן רק.

ראובן ריבלין: זה גם.

ראובן ריבלין: דבר שכל אחד – – –

נסים זאב: דבר גורר דבר.

ראובן ריבלין: אנחנו לא נוכל להכריח בן-אדם – – –

נסים זאב: עבירה גוררת עבירה.

ראובן ריבלין: תשמע, יהודי, גם אם חטא – יהודי הוא.

ראובן ריבלין: כך כתוב.

נסים זאב: לא אמרתי שהם לא יהודים – – –

ראובן ריבלין: אני, מעניין אותי רק – – –

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: אתה אמרת שזה היה בערוץ-1?

נסים זאב: ערוץ-1.

ראובן ריבלין: אני חושב שאתה צריך לכתוב.

נסים זאב: ערוץ ממלכתי.

ראובן ריבלין: ערוץ-1 הוא ערוץ ציבורי, ולא צריך לפגוע בחלק נכבד מהציבור.

נסים זאב: על זה דיברתי.

ראובן ריבלין: אז אני מציע לך גם – – –

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: אני מציע לך לכתוב מכתב.

ראובן ריבלין: לא לבקש, לומר שהציבור הישראלי – זה לא עניין של חופש דיבור.

ראובן ריבלין: אם, חלילה, זה ערוץ ששילם זיכיון למדינה והוא עושה – יעשה מה שהוא רוצה.

ראובן ריבלין: אבל אם אתה בא ואומר: זה הערוץ הציבורי שלי, למה הוא פוגע בציפור נפשי?

נסים זאב: על זה דיברתי.

ראובן ריבלין: בהחלט אני חושב שרותם היה שמח לקיים דיון עם רשות השידור בוועדה שלו.

נסים זאב: תודה, אדוני.

ישראל אייכלר: אם זה בערוץ-1 זה בניגוד לחוק, כי החוק – – –

ראובן ריבלין: אני לא רוצה לומר "בניגוד לחוק", אני – –

ישראל אייכלר: – – – ערוץ-2 – – –

ראובן ריבלין: – – כמעט ואמרתי את זה, חבר הכנסת אייכלר, אני לא מזדרז לומר את זה.

ראובן ריבלין: אבל גם אם זה בתוך החוק, ערוץ ציבורי צריך להתייחס לציבור.

ראובן ריבלין: אני בהחלט חושב שמי שכתב לחבר הכנסת נסים זאב, הוא דיבר מנהמת – באמת מעומק נשמתו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מודה לכל חברי הכנסת על כך שהשתתפו בנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: הצעת חוק השאלת ספרי לימוד (תיקון מס' 6) (חובת קיום הצבעה), התשע"ב–2012 [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/681).

ראובן ריבלין: ] (קריאה ראשונה)

ראובן ריבלין: אני מזמין את סגן ראש הממשלה, השר דן מרידור, לעלות ולהביא בפני המליאה את הצעת חוק השאלת ספרי לימוד (תיקון מס' 6) (חובת קיום הצבעה), התשע"ב–2012.

דן מרידור: – – –

ראובן ריבלין: כל אחד יעשה מה שהוא רוצה לביתו.

ראובן ריבלין: ערוץ ציבורי – בכל זאת, תשמע, הוא פוגע, הוא פוגע.

ראובן ריבלין: ערוץ ציבורי – הציבור זה אני ואייכלר ואתה ואחרים.

ראובן ריבלין: צריך להתחשב למשל בבן-אדם שלא אוהב דברים כאלה.

ראובן ריבלין: בציבור צריך להתחשב.

ראובן ריבלין: זה לא סתימת פיות, זה ציבור.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: כבוד סגן ראש הממשלה.

דן מרידור: אדוני היושב-ראש, גברתי ורבותי חברי הכנסת, שר החינוך גדעון סער ביקש ממני להציג בשמו את הצעת החוק הזאת, שהיא הצעת חוק שמשרד החינוך ביקש להביא לכנסת והיא אושרה בוועדת השרים לענייני חקיקה ביום ראשון שעבר, לפני יומיים, פה אחד.

דן מרידור: מהו עניינה?

דן מרידור: עניינה הוא המשך להמלצות שבפרק החינוך, המלצות ועדת-טרכטנברג, בדוח-טרכטנברג.

דן מרידור: המהלך העיקרי, כוונתו היא להקל כלכלית על ההורים הנושאים בנטל החינוך.

דן מרידור: התוכנית היא להשאלת ספרי לימוד.

דן מרידור: ההצעה שאנחנו מציעים – חברי הכנסת יראו – היא שמנהל בית-ספר יהיה חייב לקיים הצבעה בקרב הורי תלמידים בדבר הסכמתם להשתתף בתוכנית לפני תחילת כל שנת לימוד במועד ובאופן שקבע השר.

דן מרידור: הדין היום הוא שאם 60% מן ההורים רוצים בכך, הם יכולים להצטרף לתוכנית.

דן מרידור: במקרה שיצטרפו הם יוכלו לשאול ספרים ולא לקנות אותם.

דן מרידור: ההערכה היא שאלפי שקלים ייחסכו בכך למשפחות שקשה להן, גם משפחות שפחות קשה להן.

דן מרידור: הממשלה עצמה הוסיפה כסף לאפשר את קניית הספרים לספריות האלה.

דן מרידור: אנחנו חושבים שיש חשיבות רבה להורדת עלות החינוך למשפחות שזקוקות לכך, וההצעה הזאת עושה בדיוק את הדבר הזה.

דן מרידור: בסוף שנת הלימודים ישאירו התלמידים את ספרי הלימודים שלהם לטובת שימוש התלמידים הצעירים מהם.

דן מרידור: התלמידים יקבלו בתחילת שנת הלימודים את כלל ספרי הלימוד שמהם ילמדו במשך השנה.

דן מרידור: משרד החינוך, כך נמסר לי, הקים מינהלת שתפעל ליישום טוב ככל הניתן של התוכנית, להקלה על הצוות החינוכי ולהענקת סיוע לוגיסטי לבית-ספר כנדרש.

דן מרידור: הקצינו 100 מיליון שקל חדש לצורך סיוע לבתי-הספר לרכישת ספרי הלימוד, באופן דיפרנציאלי, לפי מדד הטיפוח של בתי-הספר.

דן מרידור: משרד החינוך ישקיע מדי שנה כ-20 מיליון שקלים נוספים להפעלה ולניהול התוכנית בכל בתי-הספר.

דן מרידור: היום, אגב, התוכנית כוללת מאות בתי ספר-יסודיים.

דן מרידור: בעקבות התיקון לחוק – אם התיקון יתקבל על-ידי הכנסת בקריאה השלישית, משרד החינוך צופה כי יחול שינוי משמעותי והתוכנית תחול בבתי-ספר רבים יותר, ובהם גם חטיבות-ביניים ובתי-ספר תיכוניים, שעד כה כמעט לא נטלו כל חלק בתוכנית.

דן מרידור: אני רוצה להדגיש שעל-פי התקנות הקיימות היום על-פי החוק, על מנת להשתלב בתוכנית על בית-הספר להגיש בקשה להצטרפות לתוכנית עד 50 יום לפני תום שנת הלימודים.

דן מרידור: עם הגשת הבקשה יצורף בית-הספר לתוכנית בשנת הלימודים הבאה.

דן מרידור: כדי להתחיל במהלך של התוכנית כבר בשנת הלימודים תשע"ג עלתה החשיבות של זירוז החקיקה, ולכן ביקשנו מוועדת הכנסת וגם קיבלנו ממנה פטור מחובת הנחה להצעת החוק הזאת, ואני מבקש, אדוני היושב-ראש, מחברי הכנסת להצטרף לעמדת הממשלה ולאשר את הצעת החוק.

ראובן ריבלין: אני שואל אותך, למרות שאני יודע ששר החינוך צריך לענות: יושבת חברת הכנסת תירוש, שהיתה מנכ"לית משרד החינוך.

ראובן ריבלין: אני הורה, משתתף בהצבעה ויודע שהבקשה היא מעולה, ולילדים זה יועיל מאוד, רק אני מצביע נגד כי אין לי כסף.

ראובן ריבלין: מה אנחנו עושים?

ראובן ריבלין: את יודעת – – –

רונית תירוש: אני אשיב.

ראובן ריבלין: נגיד ש-59 מתוך 120 חושבים שזה לא טוב, לא כי זה לא טוב אלא כי אין כסף.

ראובן ריבלין: מה אנחנו עושים?

דן מרידור: אדוני היושב-ראש מעלה שאלה רחבה יותר.

דן מרידור: החינוך אצלנו נקרא "חינוך חינם", אבל אנחנו יודעים שבעוונותינו שום הורה איננו פטור מלהוסיף מכיסו, לפעמים לחסוך מפתו, כדי לאפשר באמת לילד להתחנך – –

ראובן ריבלין: חסכתי מפתי, כמעט ואין לי כסף.

דן מרידור: – – דהיינו, ספרים ותוספות אחרות.

דן מרידור: זה בין כה וכה קיים, והמצב הוא לא טוב, אבל זה המצב.

דן מרידור: פה ההצעה היא להקל, כך אני מבין ממשרד החינוך, במצב הלא-טוב הקיים.

דן מרידור: דהיינו שספרים שמוכרחים לקנות, דברים שהילד צריך בכל מקרה, הוא יוכל להימנע מלקנות אלא הוא יוכל לשאול אותם; לשאול מלשון השאלה.

דן מרידור: אני טעיתי כשאמרתי "אלפי שקלים".

דן מרידור: אני רואה פה שנאמר לי שהחיסכון הוא, לפי הערכת משרד החינוך, של מאות שקלים לתלמיד מדי שנה.

דן מרידור: יש משפחות שבהן זה אלפי שקלים, כי יש כמה ילדים.

דן מרידור: זאת הערכת המשרד.

דן מרידור: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, אנחנו לא מחדשים היום.

דן מרידור: החוק כבר קיים.

דן מרידור: אנחנו רוצים להרחיב היום את השימוש בו גם לבתי-ספר נוספים על-ידי חיוב המנהל לערוך את ההצבעה הזאת.

דן מרידור: השאלה שאדוני שאל היא נכונה.

דן מרידור: היא נכונה גם היום, גם בלי משאל.

דן מרידור: כאשר ילד מתבקש להביא לבית-ספר ספר או לשלם כסף לטיול או למשהו אחר, ואין לו, אז אתה רואה, לצערנו, את הפער בין התלמידים, את הפער בין היכולות, וזה מצב לא טוב.

ראובן ריבלין: אבל פה – – –

דן מרידור: כאן הכוונה לצמצם את הפערים האלה.

ראובן ריבלין: פה אנחנו נותנים גושפנקה לפער.

דן מרידור: הגושפנקה כבר קיימת.

ראובן ריבלין: אתה תבוא, תצביע, אבל אם לא, זה מחייב אותך, החלטת הרוב.

ראובן ריבלין: ואני בא ואומר, לא רק שאני מסכים עם ההצבעה, אני רוצה, רק אני לא יכול להצביע בעד כי אין לי כסף לתת לילד שלי.

ראובן ריבלין: בעיה לא פשוטה, כי מחייבים מישהו לתת.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, יש חוק חינוך חינם ומכריחים מישהו, על-פי הצבעה של ההורים, לבוא ולומר שהוא צריך לשלם בעד חינוך ילדו.

דן מרידור: אדוני היושב-ראש, לפי הבנתי, יש שתי שאלות נפרדות:

דן מרידור: אחת – חיוב הורים לשלם כשיש חינוך תיכון חינם, חינוך חינם.

דן מרידור: זה קיים גם היום, לצערנו הרב, גם בלי הצבעה.

ראובן ריבלין: אין על זה ויכוח.

דן מרידור: ההורים נדרשים.

דן מרידור: הילד צריך להביא ספר לבית-ספר ואין ספר, אז – – –

ראובן ריבלין: זה יותר טוב – – –

דן מרידור: על מי – – –?

דן מרידור: על ההורים.

דן מרידור: יש שאלה אחרת שהיא מעניינת: האם יכול רוב לחייב מיעוט כשהמיעוט לא רוצה להוציא מכיסו?

דן מרידור: שאלה דומה, שאדוני, שהיה פעם עורך-דין בירושלים, כזכור, לפני שנים – –

ראובן ריבלין: מה נעשה?

דן מרידור: – – ואפילו ברחוב בן-יהודה מס' 1.

ראובן ריבלין: כן, חטאינו.

ראובן ריבלין: זה היה מול בניין סנסור.

דן מרידור: נכון?

דן מרידור: אדוני זוכר שבמה שקראו לו פעם חוק בתים משותפים או בחוק המקרקעין היום יש אפשרות לפעמים שחלק מהדיירים שהם רוב יחליטו ויחייבו בנושאים מסוימים את הכול.

דן מרידור: זו שאלה קשה של זכות הקניין וזכות חופש החוזים.

דן מרידור: אבל אני מציע שלא נפליג לשם – – –

ראובן ריבלין: את זה אני יודע לפני שאני קונה את הדירה בבית משותף.

דן מרידור: לא, אבל אחרי שקנית.

ראובן ריבלין: ואחרי שקניתי, ואני יודע.

ראובן ריבלין: פה אומרת המדינה: חוק חינוך חינם.

דן מרידור: ובפועל הוא איננו חינם, לצערנו – –

ראובן ריבלין: נכון.

דן מרידור: – – ואנחנו מנסים פה לצמצם את הפער בין ה"חינם" לבין העלות האמיתית.

דן מרידור: אז ההצעה הזאת באה לצמצם עוול קיים.

דן מרידור: היא לא באה לבטל אותו; היא באה לצמצם אותו.

ראובן ריבלין: זה רע במיעוטו.

דן מרידור: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לסגן ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: אני, כמובן, אצביע בעד החוק, כי אני מבין שיותר רע המצב – – –

דן מרידור: אני מציע לאדוני שישקול.

דן מרידור: הוא לא שמע את דברי כל המתדיינים.

דן מרידור: יכול להיות שהוא ישתכנע לא להצביע בעד החוק.

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: בשלב זה.

דן מרידור: אני מציע לשקול, כן?

ראובן ריבלין: תיכף חברת הכנסת רונית תירוש תאמר לך כמה אתה צודק.

ראובן ריבלין: אני בטוח.

ראובן ריבלין: גברתי, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריה – חבר הכנסת אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב, אם הוא אחרון.

ראובן ריבלין: אבל אחריו נרשם בן-ארי.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת וילף, את רוצה לדבר בעניין זה?

עינת וילף: – – –

ראובן ריבלין: גם היא.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: אוקיי.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני, בהחלט, מברכת על כל ניסיון לעשות משהו על מנת להקל על אזרחי ישראל ברוח המחאה האחרונה, מחאת הקיץ, הצדק החברתי, יוקר המחיה, שמאוד מקשה עלינו.

רונית תירוש: אני חושבת שלשר היו כוונות טובות.

רונית תירוש: אני בכלל חושבת שהוא עושה דברים טובים מאוד למשרד.

רונית תירוש: תמכתי בו בעניין הביקורים בחברון ובעניין האקוויוולנט שהוא נתן למבחני סאלד במגזר החרדי – אקוויוולנט לבגרות.

רונית תירוש: אני בהחלט חושבת שאלה דברים נכונים.

רונית תירוש: אבל בעניין הזה יש לי ביקורת על השיטה, ודווקא פה אני אקשה עוד יותר על המצב, בהמשך לשאלתו של היושב-ראש.

רונית תירוש: הצעת החוק שלי, אגב, ניסחתי אותה, הצעת חוק דומה, בשנת 2009.

רונית תירוש: לצערי לא הסתייע להעביר את זה בראשותה של שרת החינוך דאז יולי תמיר, וקיוויתי ששר החינוך יאפשר לי להעביר.

רונית תירוש: הוא גם עיכב אותי בחקיקה, אבל בסוף הביא חקיקה משלו, חקיקה ממשלתית, שהיא שונה בשיטה, איך לעשות את זה.

רונית תירוש: כולנו בעד השאלת ספרי לימוד מרוכזת.

רונית תירוש: כולנו בעד להוזיל את העלויות.

רונית תירוש: ההצעה שלי מדברת על חובת קיום פרויקט השאלת ספרי לימוד בבתי-הספר בלי להיוועץ בהורים, כי מי שבעצם מהווה מכשול, בסופו של דבר, ואני אומרת לכם את זה מניסיון, גם כמורה בבית-ספר, גם כמנהלת וגם כמנכ"לית המשרד שהתחילה את הפרויקט הזה – בזמנו, כשהיתה שרת החינוך לימור לבנת, הקמנו פרויקט השאלת ספרי לימוד, ומי שעמד לנו לרועץ במרבית המקרים זה המנהלים עצמם, שלא רצו את כאב הראש הזה; זה לאסוף מהתלמידים, להתמודד עם הספרים הקרועים ועם זה שלא מביאים ולא מביאים את הכול ולגבות את החלק היחסי של העלות.

רונית תירוש: הרי בסופו של דבר, אדוני היושב-ראש, במקום לשלם 1,000 שקלים מדי שנה ויותר, פה הם נדרשים למשהו כמו 280–320 שקלים, שזה ממש מחיר מזערי, על מנת לתחזק את המאגר הבית-ספרי.

רונית תירוש: הכסף שהמשרד נותן, זה על מנת לקנות ספרים חדשים, על מנת לתקן את הקיימים וגם לסייע, בין היתר, לאוכלוסיות שמתקשות להביא אפילו את ה-280 שקלים.

רונית תירוש: זאת אומרת, לא ייווצר מצב שילד, שמכירים בבעיה הכלכלית שלו, לא יקבל ספרים.

רונית תירוש: להיפך, היום המצב הוא מאוד מביך.

רונית תירוש: כשהילד צריך להביא את כל הספרים, אז אולי הוא לא מביא כי אין לו והוא מתבייש והוא מתבזה בתחילת השנה והמורה צועקת עליו וכועסת עליו.

רונית תירוש: ופה זה נמנע ממנו, כי בית-הספר דואג לספרים, ואם הוא רואה שיש בעיה לילד לשלם את ה-280 ויחקור וימצא שיש שם בעיה כלכלית, הוא יממן את זה עבורו.

רונית תירוש: הוא ייתן מלגה.

רונית תירוש: זה נכון גם לגבי טיולים, שהם חובה וכולם צריכים לצאת.

רונית תירוש: אז אני לא רואה בזה בעיה.

רונית תירוש: יתירה מכך, אני חושבת שהשאלת ספרי לימוד גם תוודא שכל הספרים יהיו ספרים בפיקוח המשרד – מה שהיום לא בהכרח קורה.

רונית תירוש: היום אנחנו רודפים אחרים המורים ואומרים להם: רבותי, זה לא מאושר, למה נתתם את זה ברשימת הספרים – אחרי שההורים כאילו "מלשינים" שברשימה יש ספר שהוא לא באישור משרד החינוך.

רונית תירוש: אז אלה דברים שאנחנו בהחלט נוכל לחסוך את כאב הראש מהם.

רונית תירוש: מה השיטה שלי אומרת?

רונית תירוש: אני אומרת: חובת קיום השאלת ספרי לימוד.

רונית תירוש: אין ויכוח פה.

רונית תירוש: כל מנהל חייב לקיים את זה.

רונית תירוש: ההיוועצות עם ההורים, לדעתי היא בעייתית, כי אם יקרה מצב שלא יבואו יותר מ-60% מההורים, אם יהיו פחות – אז מה?

רונית תירוש: לא ייהנו אחרים מזה?

רונית תירוש: כשאני אומרת, החלופה היא שאותם אלה שיתנגדו יצטרכו לשלם בתחילת השנה 1,000 שקלים ויותר.

רונית תירוש: אני ממש לא רואה פה מצב שהורה צריך להתנגד לזה.

רונית תירוש: הבעיה שהעלית, אדוני היושב-ראש, יכולה להיפתר במסגרות של המלגות, שהן נכונות לכל דבר שהתלמיד נדרש לשלם בגינו, למרות שאנחנו מדברים על חינוך חינם, וזה סיפור בפני עצמו.

רונית תירוש: אני כן הייתי רוצה להציע לשר, ואני אציע את זה במסגרת הדיונים בוועדה – אני כמובן אתמוך בהצעת החוק שמביא שר החינוך – אבל אני אציע לשר לחשוב על חובת קיום פרויקט השאלת ספרי לימוד ולא על חובת היוועצות בהורים.

רונית תירוש: אני לא חושבת – – –

מיכאל בן-ארי: יש פיילוט?

מיכאל בן-ארי: יש פיילוט?

רונית תירוש: יש פיילוט, עוד אני התחלתי, כמנכ"לית משרד החינוך.

רונית תירוש: יש פיילוט, והוא מצוין.

רונית תירוש: בכל מקום שזה עבד, אף אחד לא התחרט, אף אחד לא חזר בו.

רונית תירוש: אגב, אני שואלת את השר: מה יקרה – הרי כל שנה הוא יצטרך חובת היוועצות.

רונית תירוש: אז שנה מסוימת, הוא הקים את הפרויקט, הכינו מחסן ספרים, שזה גם לוגיסטיקה בפני עצמה, נתנו תקן לאיזה מורה שינהל את הנושא הזה, ובסופו של דבר בשנה אחרי זה, בגלל ההיוועצות, ההורים לא מסכימים.

רונית תירוש: אז מה?

רונית תירוש: אז הספרים נשארים במחסן?

רונית תירוש: זאת אומרת, אין פה שכל, בהצעה הזאת.

רונית תירוש: אני באמת חושבת שיש פה כשל.

רונית תירוש: הכוונה נכונה, הכוונה רצויה; השיטה לא נכונה.

רונית תירוש: אני מקווה שאני אצליח לשכנע את השר לקחת את הצעת החוק שלי, את הנוסח שלה, לאמץ אותה, כהצעה ממשלתית, כמובן, אבל אני חושבת שהסיכוי לקיים את הפרויקט הזה הוא הרבה יותר נכון בשיטה שאני מציעה.

רונית תירוש: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: שמתם לב שאני לא מקפיד בזמן, כי זה הסעיף היחידי על סדר-היום בגלל אילוצי הממשלה או אי-רצונה, או בגלל אווירת הבחירות, כי נגיד שהיה לנו סדר-יום ארוך וחברי הכנסת מגלים התעניינות רבה בפעילות, אז אנחנו היינו נמצאים נבוכים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ישראל אייכלר – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אני אחרי חמש דקות אתחיל לשים את דעתי, אבל אתם יכולים להרגיש את עצמכם – – –

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: אתה אחריו, אלא אם כן אתה רוצה להיות אחרון.

נסים זאב: לא.

נסים זאב: אני רוצה – – –

ראובן ריבלין: בבקשה, כי חברת הכנסת וילף רוצה, וחבר הכנסת בן-ארי גם הוא רוצה.

נסים זאב: אני רוצה להיות לפני עינת.

ראובן ריבלין: אתה הבא אחרי אייכלר.

ראובן ריבלין: אתה תעלה מייד אחריו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני באמת לא מבין למה בפתיחת מושב של כנסת צריך להיות – מילא אתמול היתה לוויה – צריך להיות סדר-יום כל כך דליל.

ישראל אייכלר: אני לא מתערב בעבודת הכנסת, אבל אם אדוני היושב-ראש הזכיר את זה, זה נראה לי מאוד מוזר.

ישראל אייכלר: דווקא אם רוצים ללכת לבחירות, הרי צריך קודם כול לגמור כל מיני דברים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אייכלר, יש חברי כנסת אשר הגישו הצעות לסדר-יום.

ישראל אייכלר: נו, מה קרה להן?

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: נתקבלו.

ראובן ריבלין: הכנסת אישרה.

ראובן ריבלין: שאלנו אותם: אתם רוצים ללכת לוועדה?

ראובן ריבלין: אמרו: לא, סדר-יום.

ראובן ריבלין: אוקיי.

ראובן ריבלין: באתי אליהם ואמרתי להם: יום שלישי?

ראובן ריבלין: מצוין, אני אתן לכם להעלות את זה לסדר.

ראובן ריבלין: לא, אנחנו לא יכולים להגיע ביום שלישי.

ראובן ריבלין: נו – – –

ישראל אייכלר: לא עובדים פה ביום שלישי?

ראובן ריבלין: אם אתה היית מגיש את כל ההצעות לסדר-היום, הייתי נותן לך, מבחינתי.

מיכאל בן-ארי: מי שהציע זה יום עבודה שלו.

ראובן ריבלין: עכשיו, שמע: השרים – בדרך כלל, ביום שלישי יש שאילתות לשרים, ולא היה שר שהיה מוכן לענות היום, ובשבוע הבא כבר יהיו השרים האלה.

ראובן ריבלין: אני יכול לאפשר לממשלה ביום שלישי להעלות כל נושא שהיא רוצה.

ראובן ריבלין: כל יושב-ראש ועדה, אם הוא מקבל את אישור הנהלת הקואליציה כמובן – אני אאשר לו – כל יושב-ראש ועדה שירצה להעלות לסדר-יום הצעת חוק שהיא בשלה ושאנחנו יכולים להצביע עליה, אני לא אהסס.

ראובן ריבלין: אבל יש לנו גם איזשהם אילוצים, כי אצל הכנסת התקבלה איזושהי הסכמה לא מובנת שיום שלישי הוא יום בחירה.

ראובן ריבלין: רוצים – באים, לא רוצים – לא באים.

ראובן ריבלין: תוכנית כבקשתך.

ראובן ריבלין: אני מודיע שכל מי שיבקש ממני להצביע ביום שלישי, גם אם אני אהיה לבד פה, אני אצביע.

ראובן ריבלין: הוא יהיה על סדר-היום.

ישראל אייכלר: טוב.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: אני מודה לך מאוד, אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: אולי זה גם מסביר לי את העובדה שמספרים לי שהולכים לבחירות שאף אחד לא רוצה אותן, שעדיין לא הגיע זמנן, ודווקא אנשים שמדברים על משילות, על יציבות וכל הדברים האלה, פתאום – אני אגיד שמות: ליברמן אומר שהוא פוחד שביבי רוצה בחירות, ביבי אומר שליברמן רוצה בחירות, ושניהם הולכים לבחירות כשאפילו מופז לא רוצה בחירות.

ישראל אייכלר: אז זה נקרא הנהגה של מדינה?

ישראל אייכלר: זה לא יאומן, אלא אם כן אני טועה, או שהם טועים.

ישראל אייכלר: אבל אני רוצה להתייחס – – –

ראובן ריבלין: לפעמים המנהיגים בתחבולות עושים להם בחירות.

ראובן ריבלין: מה אתה רוצה מהם?

ישראל אייכלר: אבל הם מתחבלים את עצמם, זה לא יאומן.

ישראל אייכלר: אין בזה היגיון.

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: אני, נראה לי שאם הכנסת לא יכולה להכריע בשאלות יסודיות היא צריכה ללכת לבחירות.

ישראל אייכלר: ואז הכנסת הבאה תכריע.

ראובן ריבלין: היא תהיה מחויבת להכריע, היא חייבת.

ראובן ריבלין: רבותי, אם אנחנו נשב פה ונהפוך את כל הימים לימי שלישי, כי אי-אפשר להכריע בחירות, אז איך אתה אומר?

ראובן ריבלין: ליברמן יאמר לרותם לא להגיע, ונתניהו יגיד לאלקין לא להגיע, והשר ישי יאמר לזאב נסים לא להגיע, האופוזיציה תגיע, בן-ארי יגיע מתי שהוא רוצה לבוא, לא מתי שיאמרו לו, יהיה שר תורן תמיד, ואנה אנו נגיע?

ראובן ריבלין: לא, לא.

ישראל אייכלר: חבל, כי – – –

ראובן ריבלין: יראה ויחליט בעד מי הוא רוצה להצביע, זה הכול.

ישראל אייכלר: חבל, כי אני חושב שכשהכנסת נחלשת כנופיות הרחוב מתחזקות, וכשכנופיות הרחוב מכתיבות לממשלה מתי לקבוע בחירות זה סכנה גדולה מאוד לדמוקרטיה.

ישראל אייכלר: הנה, יש לנו פה שר שאמון על הדמוקרטיה ומבין יותר טוב ממני כמה הסכנה גדולה במצב הזה.

ישראל אייכלר: אבל אני רוצה קודם כול לשבח על הדיון עצמו לגבי השאלת ספרים, ואני מקבל את ההצעה של חברת הכנסת תירוש שבאמת תהיה חובה לאפשר השאלת ספרים.

ישראל אייכלר: אני יודע שאני בא מציבור שתורם.

ישראל אייכלר: באופן בסיסי יודעים שבכל בית, אם יש ספר שאפשר להשאיל – משאילים.

ישראל אייכלר: זה הרי חלק בלתי נפרד מהתרבות היהודית ההיסטורית.

ישראל אייכלר: והיו זמנים ותקופות וארצות שלא היה מספיק ספרים, בספר אחד למדו 20 אנשים, אם זה בתימן – זה היה ממש, בגמרא אחת למדו שישה ילדים, מסביב.

ראובן ריבלין: מסביב.

ראובן ריבלין: כל ילד למד לקרוא מצד – – –

ישראל אייכלר: אבל גם בעיירות, כשהיה ש"ס בבית-הכנסת – כי לא היה ש"ס בכל בית – אז אנשים עמדו בתור כדי לקבל ספרים אחד בשביל השני.

ישראל אייכלר: אבל יש גם מילתא דבדיחותא שפעם היה מישהו שהיתה לו ספרייה ענקית, וכתב בצוואה לילדים שלו לא להשאיל ספר, אפילו לא ללילה אחד.

ישראל אייכלר: אמרו לו: אדוני, אבא, למה אתה אומר – – –?

ישראל אייכלר: אז הוא אומר: אתם רואים את כל הספרייה הזאת?

ישראל אייכלר: את כל הספרייה הזאת רכשתי בהשאלה של לילה אחד.

ישראל אייכלר: זאת אומרת שהוא השאיר את זה אצלו.

ישראל אייכלר: עכשיו, אם אנחנו מדברים על ספרים, אני רוצה לשאול יותר האם אנחנו יודעים ללמד את הילדים את הבסיס היהודי שעליו אנחנו קיימים פה בארץ-ישראל כעם וכמדינה.

ישראל אייכלר: האם מלמדים את הילדים את מה שאומרת התורה במתן תורה: "אתם ראיתם את אשר עשיתי למצרים ואשא אתכם על כנפי נשרים ואבִא אתכם אלי.

ישראל אייכלר: ועתה אם שמע תשמעו בקֹלי ושמרתם את בריתי והייתם לי סגֻלה מכל העמים כי לי כל הארץ"?

ישראל אייכלר: האם מלמדים באמת את כל הילדים שכל המושג הזה של סגולה מכל העמים, שהשייכות לארץ-ישראל בכלל נגד כל הטוענים שהארץ הזאת, אנחנו כובשים זרים בה, האם זה כתוצאה מ"אם שמע תשמעו בקלי ושמרתם את בריתי"?

ישראל אייכלר: ומה שהזכיר פה הרב נסים זאב את התוכניות של בישול חזיר בארץ-ישראל על-ידי יהודים – אני חושב שאלפיים שנות יהודים שחיכו לעלות לארץ-ישראל לא חלמו, כולל אבותיהם של אותם בשלנים, שבארץ-ישראל יחנכו ילדים, ואין דבר מחנך כמו טלוויזיה לטוב ולרע – – –

דוד רותם: – – – שתהיה טלוויזיה.

ישראל אייכלר: – – – ושתבוא טלוויזיה ותלמד איך לאכול טרפות בארץ-ישראל.

ישראל אייכלר: על זה אומרת התורה: "ואתם תהיו לי ממלכת כהנים וגוי קדוש, אלה הדברים אשר תדבר אל בני ישראל".

ישראל אייכלר: ואנחנו יודעים שאם אין חיוב יש שלילה, ואנחנו יודעים שלא מחנכים את הילדים לתורה אז הם הופכים גם למתוסכלים, ואנחנו מגיעים למצב שאנשים מרגישים זרים בארצם.

ישראל אייכלר: אני רוצה לצטט לכם מכתבה שהיתה בעיתון "ידיעות אחרונות" לפני שבוע – יהודי שהגיע לפארק הירקון בתל-אביב והוא ראה פחד אימים.

ישראל אייכלר: פחד מכוכב שחור, הוא כותב.

ישראל אייכלר: למה?

ישראל אייכלר: כי הוא ראה שם חרדים, עשרות אלפי ילדים לובשי שחורים, צאצאים עטורי ציצית, ונשותיהם מכוסות שביס, ופארק הירקון שבצפון תל-אביב – געוואלד; אפשר לחשוב שזה היה בברלין.

ישראל אייכלר: אני יודע שבברלין טענו שהיהודים משחירים בשעת מנחה את הרחובות, כי עושים שם מניינים למנחה, ובשבתות היהודים בעלי החנויות סוגרים את החנויות.

ישראל אייכלר: אבל בפארק הירקון הוא עושה געוואלד, שהגיע מצב שהחרדים צצים בהמוניהם בפארק הירקון ומכסים את כולו במרבד מרהיב של שחור.

ישראל אייכלר: אדוני שר המשפטים לשעבר, זה עומד – לפי חוק הגזענות והסתה, משפט כזה יכול לעמוד בעיתון עברי?

ישראל אייכלר: הרי כשזה היה בעיתונים באירופה אמרנו שזה מה שהכין את מה שקרה אחר כך.

ישראל אייכלר: אני ממשיך: הם מכסים את המדשאות, את השבילים, את העצים, את הסירות השטות בנהר – געוואלד – את הדוכן שממנו שוכרים את הסירות, את גג האזבסט, את המוכר שצורח לעזרה מעל גג האזבסט.

ישראל אייכלר: בקיצור, אתם מבינים את האפקט ההיצ'קוקי של כל העסק הזה?

ישראל אייכלר: כן, יש אנשים שלקחו בחג את הילדים לראות את מרבד הפרחים הענקי בחיפה, אבל יש אנשים שנקלעו עם הילד לשטיח החרדים האין-סופי שכיסה את פארק הירקון.

ישראל אייכלר: קראנו בפרשת השבוע: "כִסה את עין הארץ" על הארבה, או כפי שאמרו לבלק שם: הנה העם יצא ממצרים וכיסה את עין הארץ.

ישראל אייכלר: והוא ממשיך ומסית את כל הקוראים שלו במשך כתבה שלמה, שאני כמובן לא אצטט אותה אפילו, אבל הם כותבים – כך הוא כותב:

ישראל אייכלר: אני מניח שישראל של שנת 2059 – נקווה שזה עוד יתקיים אז – תיראה בדיוק כמו פארק הירקון ביום הפסח ההוא.

ישראל אייכלר: כמויות עצומות של חרדים בכל פינה.

ישראל אייכלר: ככה שחורה וחרדית תיראה ישראל שאני אשאיר לילד שלי, כמובן לצד מילותי האחרונות: יבוא יום, בני, ובנק לאומי למשכנתאות יודיע לילד שלך שכל זה שלו, רק תמשיך להעביר להם את 6,000 השקלים כל חודש, בסדר?

ישראל אייכלר: אני אומר לכם שעורכי ה"דר-שטירמר" לא היו יותר יעילים – ואני מתנצל על ההשוואה – מבחינת הכניסה, החדירה לתודעה הציבורית של הסכנה של הילדים המשחירים.

ישראל אייכלר: אסור היה לנו להרשות דבר כזה, ואני ניגשתי קודם לשר המשפטים ומחיתי.

ישראל אייכלר: הגשתי הצעת חוק נגד ביזוי כל מיני אוכלוסיות, אז ועדת השרים דחתה את זה אתמול.

ישראל אייכלר: מה מסביר לי שר המשפטים?

ישראל אייכלר: כי לא צריך את זה, כי זה כבר מעוגן בחוק.

ישראל אייכלר: הנה, כתבה כזאת.

ישראל אייכלר: אומר לי שר המשפטים: הוא לא קורא עיתונים.

ישראל אייכלר: כתבה כזאת אבל קוראים חצי מיליון אנשים.

ישראל אייכלר: והוא אומר: כל זה גרם לי להסתכל על הצפת החרדים בפארק הירקון ולהיזכר בשיר של פחד מכוכב שחור.

ישראל אייכלר: והוא ממשיך וממשיך, ובאותה כתבה הוא כותב שהוא מתנגד לישראלים שלא רוצים – תושבי דרום תל-אביב שמביעים בקול רם את רצונם בסילוק הפליטים הסודנים והאריתריאים מרחובותיהם.

ישראל אייכלר: כן, הוא אומר, זו גזענות לפי הספר, ואנחנו לא שם.

ישראל אייכלר: אבל בואו נסתכל לעצמנו עמוק בעיניים.

אורי מקלב: נא לסיים.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני חושב שדווקא כשיוצאים עכשיו לבחירות, אם אכן הנושא של שנאה ואיבה והסתה יהיה לגיטימי, אנחנו נהרוס את מה שנשאר משארית הפליטה של הסולידריות היהודית בארץ-ישראל, ואסור לנו לאפשר את הדבר הזה.

ישראל אייכלר: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

אורי מקלב: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

אורי מקלב: אחריו – חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

אורי מקלב: ואחריו – ודאי, חברת הכנסת וילף, אחרונת הדוברים.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מעניין לעניין באותו עניין.

נסים זאב: מכיוון שהרב אייכלר דיבר על השחורים אני רוצה לדבר גם על איזה – אה?

נסים זאב: על שחורים – –

קריאה: – – –

נסים זאב: – – אני רוצה לדבר גם על המושחרים.

נסים זאב: אני פונה לחברת הכנסת עינת וילף.

נסים זאב: מפלגת העצמאות פרשה ממפלגת העבודה מאותה עילה שהיא מציגה את ערכי הציונות האמיתיים.

נסים זאב: אם כן, מדוע את, כאשה מכובדת – ואת יודעת שאני מאוד רוחש לך כבוד – ואת יושבת-ראש הסיעה ואחת הדמויות הבולטות, בחרת להציג את מדינת ישראל באור שלילי, אולי קצת גזעני, בפרלמנט אירופה בבריסל דווקא ביום הזיכרון בשבוע שעבר?

נסים זאב: את בעצם חברת לאותה חברת פרלמנט ממפלגת הירוקים בגרמניה ליזום ולנהל כנס על זכויות הנשים בישראל – הכרזה שהיא בעצם בחרה להפיץ מראה דמות, הרב אייכלר, של יהודי חרדי על רקע פנים של אשה.

נסים זאב: ואני רוצה שתראה את התמונה הזאת: עיניים של אשה, והחרדי, לא עלינו ולא עליכם, המפלצת הזאת נמצאת בדיוק באף של האשה, בין שתי העיניים.

נסים זאב: ואני אגיד לך בדיוק גם מה כתוב במודעה – אומנם זה באנגלית, אני יודע קצת לקרוא.

נסים זאב: כמובן שזה מחזק את ידי הגל האנטישמי והדה-לגיטימציה של מדינת ישראל באירופה, דווקא ביום הזיכרון לחיילי צה"ל.

נסים זאב: נושא זכויות הנשים בישראל, לדעתי הוא נושא פנימי שאנחנו יכולים להתווכח עליו.

נסים זאב: אני חושב שאסור לנו לתת עוד חרב ביד האויבים שלנו, שמנסים בלאו הכי – אנחנו כל הזמן מנסים לעצור את הגל האנטישמי ואנחנו לא מצליחים.

נסים זאב: מה כתוב?

נסים זאב: The European Friends of Israel.

נסים זאב: הכותרת למעשה זה: Women's Rights in Israel.

נסים זאב: זה כל כך מעניין את האירופאים.

נסים זאב: The European Friends of Israel, in corporation with Israel project, invite you to public conference on women's rights in Israel, hosted by Einat Vilf – זאת אומרת שאת בעצם היוזמת של הכנס הזה.

נסים זאב: אני אומר לך, תאמיני לי, אני כשראיתי את זה לא האמנתי, אבל שלחו לי את זה באימייל ואמרו לי: דווקא בגלל – אני חושב שאולי עשית את זה בתום לב, אולי את לא יודעת בדיוק את המשמעויות.

נסים זאב: משפט אחד למפלגת העבודה: כשמדברים על הדרת נשים, התוכן, הזכויות, נגד, הזכויות לנשים, אפשר לדבר באופן כללי.

נסים זאב: אבל כשאתה מראה חרדי בתוך העיניים של האשה יש בזה קצת ריח של אנטישמיות, לפחות אנטי-חרדית.

נסים זאב: אולי את לא רואה את זה כך, אני רואה את זה כך.

עינת וילף: אני אדבר על זה.

נסים זאב: בגלל זה ביקשתי לדבר לפנייך.

נסים זאב: חלילה וחס, אם אני טועה, אני מראש מבקש ומתנצל בפנייך.

נסים זאב: אני יודע, אני שמעתי אותך בנאומים כשיחד דיברנו, אני ואת, בכנסים, כמה את לוחמת – אני אומר, מעל הבמה הזאת – למען מדינת ישראל.

נסים זאב: אני מאוד מעריך ומוקיר את זה, וזה עומד בסתירה למה שאני רואה פה בכותרת, Women's Rights in Israel.

אורי מקלב: תודה.

נסים זאב: רק משפט אחד.

עינת וילף: בוא תנחש מה אמרתי.

נסים זאב: אני רוצה לשמוע את זה.

נסים זאב: אני אומר לך שאני קיבלתי גם טלפונים ולא סתם שלחו לי את זה.

אורי מקלב: תודה.

נסים זאב: דבר נוסף.

אורי מקלב: משפט נוסף.

נסים זאב: משפט נוסף.

נסים זאב: אם אנחנו רוצים לדבר בכלל על הדרת נשים, ראינו את זה בקדימה: הדרה במלוא הדרה, כשהדיחו את הגברת היושבת-ראש הנכבדה ציפי לבני.

נסים זאב: שם היתה הדרת נשים.

נסים זאב: הדיחו את האשה והכניסו גבר במקומה, אז שלא ייתנו לנו שום מוסר בעניין הזה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

אורי מקלב: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, בבקשה.

אורי מקלב: אחריו – חברת הכנסת עינת וילף, אחרונת הדוברים.

אורי מקלב: בבקשה, חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ברשותך, אני אתייחס אל החוק הזה, שהוא חוק חשוב ומבורך.

מיכאל בן-ארי: הוא נותן קריאת כיוון, הוא נותן סוג של תקווה.

מיכאל בן-ארי: הוא סוף-סוף מטפל בבעיה מאוד-מאוד כאובה.

מיכאל בן-ארי: זאת בעיה כלכלית, שמעיקה על המשפחות מעבר למשימות הכלכליות הנוספות.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה לרדת לשורשי העניין לא רק כאיש ציבור אלא גם כמי ששימש כאיש חינוך במשך 21 שנים, לפני שהייתי חבר כנסת – אני מעריך שמייד ביום שאני אפסיק לשרת כאן אני אחזור לעמוד מול כיתת תלמידים בשמחה ובאהבה; גם כאבא לילדים, שמתוכם חמישה בין כיתה ב' לכיתה ח', ואני רוכש להם ספרים מדי קיץ.

מיכאל בן-ארי: מדובר בהוצאה כספית מאוד-מאוד גדולה.

מיכאל בן-ארי: לא לחינם שאלתי את חברת הכנסת תירוש אם יש פיילוט לפרויקט הזה.

מיכאל בן-ארי: הייתי שמח לשמוע ולראות ולהיפגש עם המקומות שבהם זה נעשה ואיך זה נעשה על-פי התוואי של החוק הזה.

מיכאל בן-ארי: אני לא רוצה לקטרג עליו.

מיכאל בן-ארי: יש לי תחושה שמדובר במשהו – כמו שראיתי חוקים אחרים, שמישהו מאוד-מאוד התלהב ליצור איזה חוק כדי להראות שהנה אנחנו עושים, אבל במבחן המציאות אנחנו ניכשל.

מיכאל בן-ארי: אסור לנו להיכשל בדבר הזה.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה להתייחס לשני דברים עיקריים.

מיכאל בן-ארי: קודם כול, העניין של הרווח על הספרים.

מיכאל בן-ארי: מי שהוא בעצם המרוויח הגדול מהעניין הזה של הספרים זה הוצאות הספרים, שהאינטרס המובהק שלהן הוא שכל ספר שהן מוציאות הן ידפיסו בכמה שיותר עותקים וכמה שיותר עותקים יימכרו, כמו כל בעל ביזנס.

מיכאל בן-ארי: רצוי מאוד שאת המהדורה הזאת תחליף תוך שלושה חודשים מהדורה חדשה.

מיכאל בן-ארי: אני לא אומר דברים לחינם.

מיכאל בן-ארי: רק בשנה האחרונה טיפלתי בתלונות של מורים למתמטיקה שהתוכנית במתמטיקה השתנתה תוך כדי השנה.

מיכאל בן-ארי: התלמידים נתבקשו להחליף ספרים בשנה – תוך כדי הלימוד לבגרות השתנתה התוכנית.

מיכאל בן-ארי: מורה שמגישה לבגרות, גרה בגבעת-שמואל, למדה אתי באוניברסיטה לפני כמה שנים, פנתה אלי; היא אמרה: חבר הכנסת בן-ארי, זאת הוצאה כספית גדולה.

מיכאל בן-ארי: היא עם מודעות חברתית מאוד גבוהה.

מיכאל בן-ארי: היא עצמה, הילדים שלה סיימו מזמן ללמוד בבית-הספר.

מיכאל בן-ארי: היא אומרת: זאת הוצאה מאוד מאוד מאוד גדולה.

מיכאל בן-ארי: זאת הבעיה המהותית, שהמערכת צריכה לחוקק בה: שמהדורות יחזיקו מעמד לפחות חמש שנים.

מיכאל בן-ארי: מכרז להוצאת ספר לטובת הוצאה לאור יהיה מוגבל בסכום כסף מסוים שבו לא יעשו לנו כל מיני עסקאות כאלה על גבם של תלמידים.

מיכאל בן-ארי: יש כאן גם היבט אחד נוסף.

מיכאל בן-ארי: תופעה: אתה נדרש לרכוש לילד שלך ספר שבכל עמוד בו הוא אמור לרשום בין מלה אחת לארבע מלים.

מיכאל בן-ארי: כל מיני קשקושים, תעשה קו מכאן לכאן, תמלא את המלה הזאת, והנה, חוברת שעלתה 22 שקלים בסך הכול – אני אסיים עוד דקה, אדוני, ברשותך, חצי דקה – חוברת שעלתה בסך הכול 22 שקלים היא לא בת-שימוש אחרי חודש אחד, כי יש סדרה, כי יש מארז.

מיכאל בן-ארי: עכשיו, מה אני אעשה?

מיכאל בן-ארי: יש לי בת אחת בכיתה ד' ובת אחת בכיתה ב'.

מיכאל בן-ארי: בעוד שנתיים אני ארצה שהיא תשתמש בה, אבל זאת כבר כתבה בפנים.

מיכאל בן-ארי: לכן צריך לאסור בחוק הוצאת חוברות או רכישת חוברות שרושמים בהן בפנים.

מיכאל בן-ארי: במיוחד כשמדובר בחוברות שעלותן גבוהה.

מיכאל בן-ארי: בשביל זה קונים מחברת, שעולה 1.10 שקל או 1.70 שקל, תלוי באיכות המחברת.

מיכאל בן-ארי: אני אומר לכם בכנות מה עושים אצלנו.

מיכאל בן-ארי: בסוף הקיץ קונים מחקים כאלה גדולים ואומרים לילד שכתב כל השנה: חביבי, תמחק.

מיכאל בן-ארי: החוברת שלך עוברת לאחותך, עוברת לאחיך, כדי לשמש אותם.

מיכאל בן-ארי: אבל זאת לא צריכה להיות יוזמה מקומית של משפחה אלא צריכה להיות יוזמה של חקיקה, כי מישהו פה שולח את ידו לכיס של ההורים, או בהעלמת עין שלנו או בשיתוף פעולה.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה על הדברים, חבר הכנסת בן-ארי.

אורי מקלב: אחרונת הדוברים, חברת הכנסת עינת וילף, בבקשה.

אורי מקלב: עד שחברת הכנסת וילף תגיע למקומה, מזכיר הכנסת, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 190 והוראת שעה), התשע"ב–2012, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נאזם בדר: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: הצעת חוק השאלת ספרי לימוד (תיקון מס' 6) (חובת קיום הצבעה), התשע"ב–2012 (קריאה ראשונה)

אורי מקלב: בבקשה, גברתי.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: ברשותך, אני אחלק את דברי לשני חלקים, כבוד היושב-ראש.

עינת וילף: אני אתייחס בכל זאת לחוק שבו אנחנו דנים ולאחר מכן לדבריו של חבר הכנסת זאב.

עינת וילף: אני רוצה לברך על החוק, בעיקר בגלל שאני מקווה שהוא תחילתו של שינוי של האופן שבו לומדים בבית-הספר.

עינת וילף: כשהייתי ילדה הייתי בארצות-הברית שנתיים – בכיתות ד'–ה'.

עינת וילף: אבי אז עשה פוסט-דוקטורט בארצות-הברית, ולמדתי בבית-ספר ציבורי רגיל.

עינת וילף: כשהגענו שם ללמוד, ביום הראשון, בכיתה עצמה היתה ספרייה שבה כל ספרי הלימוד שאנחנו אמורים להשתמש בהם.

עינת וילף: כל תלמיד קיבל ספר לימוד.

עינת וילף: בסוף היום הוא השאיר את ספר הלימוד בבית-הספר.

עינת וילף: יום הלימוד היה ארוך, שיעורי הבית והתרגול היו בכיתה, וכך התנהלו הלימודים.

עינת וילף: אני מאוד מקווה – אומנם החוק הזה מתייחס להיבט קטן, להשאלת ספרים, אני מקווה שהוא יהיה בסופו של דבר לבנה אחת בשינוי הדרך שבה לומדים, לעבר כיוון שבו הספרים נמצאים בבית-הספר, שייכים לבית-הספר ומושאלים לתלמידים לטובת הלימוד.

עינת וילף: התלמידים לומדים בבית-הספר ומתרגלים בבית-הספר ועושים שיעורים בבית-הספר.

עינת וילף: נעזרים אחד בשני, נעזרים בתלמידי כיתות גדולות יותר, וכשהם חוזרים הביתה הם בעצם סיימו את יום הלימודים שהוא יום לימודים ארוך.

עינת וילף: אני מצטרפת גם לדבריה של חברת הכנסת תירוש על כך שהמנגנון של הצבעת הורים הוא מנגנון בעייתי ביותר.

עינת וילף: צריך פשוט לעשות את זה כחלק מהלימודים בבית-הספר, לא לעשות את זה כמנגנון הצבעה.

עינת וילף: אם כבר, הייתי מוציאה את ההורים מהסיפור הזה כגורם מחליט ודווקא מכניסה את הילדים, לא כגורם מחליט אלא כגורם מנהל.

עינת וילף: אני חושבת שיש כאן הזדמנות חשובה לחנך את הילדים לאחריות – לאחריות על חומרי הלימוד, על הספרים – ושדווקא יהיה מנגנון כיתתי שינהל את זה ולא מנגנון ביורוקרטי של בית-הספר.

עינת וילף: אני חושבת שגם כאן יש הזדמנות לאחריות.

עינת וילף: אני חושבת שיש כאן גם דבר נוסף, גם זה הוזכר כאן, שאולי זה ימתן במשהו את פרץ השינויים בתוכניות הלימוד ובספרים בכך שיהיה ברור שבתי-ספר השקיעו בספרים ולכן נשארים אתם כמה שנים.

עינת וילף: צריך גם לזכור שכנראה כל הדיון כאן הוא זמני, כי כנראה הרבה יותר מהר ממה שאנחנו חושבים ספרי הלימוד יעברו למתכונת אלקטרונית, ואז כמובן כל המנגנון הזה יצטרך להיות אחר.

עינת וילף: זה ביחס לחוק.

עינת וילף: עכשיו לדברים של חבר הכנסת זאב.

עינת וילף: נסים, אתה מכיר אותי, שמעת אותי אין-ספור פעמים בפורומים בין-לאומיים.

עינת וילף: נראה לך, עולה על בדל דעתך, שאני נוסעת לחוץ-לארץ, לפרלמנט האירופי, להשמיץ את ישראל?

עינת וילף: אז קודם כול, אישית אני נעלבת מזה שלא התקשרת, לא הרמת טלפון ושאלת אותי באופן אישי מה הסיפור.

נסים זאב: ביקשו ממני תשובה גלויה – – –

עינת וילף: תשובה גלויה היית מקבל גם כך וגם אחרת, אז בוא אני אספר לך את הסיפור.

עינת וילף: בפרלמנט האירופי, שהוא לא מקום קל למדינת ישראל, יש קבוצה – תבורך – שנקראת "החברים האירופים של מדינת ישראל".

עינת וילף: אלה חברי פרלמנט, שנעזרים גם במנגנון אדמיניסטרטיבי, שפועלים למען ישראל בפרלמנט האירופי, שכמו שאמרתי הוא לא זירה קלה לישראל.

עינת וילף: הם הזמינו אותי לפני כמה שבועות, אפילו יותר, כשכל הנושא של הדרת נשים עלה לתקשורת הבין-לאומית.

עינת וילף: אנחנו יכולים להגיד כמה שאנחנו רוצים שמדובר בדיון פנימי; אני לא יודעת אם אתה מודע לזה, הדבר הזה הופיע בעמודים הראשונים של כל העיתונים בעולם.

עינת וילף: לא חסרים לנו אנשים שמחפשים הזדמנויות להשמיץ את ישראל.

עינת וילף: התמונה, ואני יודעת שאתה וחבריך גם דיברתם נגד זה בכנסת, אבל תמונה של גבר חרדי יורק על ילדה בת שבע בשם חוסר צניעות הגיעה לעמודים הראשונים של כל העיתונים בעולם.

עינת וילף: הדיון על זה, הנזק שנגרם לישראל, היה נזק דרמטי, כי החברים של ישראל הם בין השאר חברים על בסיס הערכים המשותפים שלנו – שהם רואים בנו מקום פתוח, המכבד את השוויון בין גברים ונשים, שרואה בזה ערך יסוד.

עינת וילף: והמחשבה שישראל הופכת למקום אפל, שבו ילדה בת שבע נחשבת לא צנועה – אתה ואני יודעים שזה לא המצב במדינת ישראל; זה לא מה שהצטייר בחו"ל.

עינת וילף: אני התבקשתי לבוא לפרלמנט האירופי לעשות, במידת האפשר, בקרת נזקים.

עינת וילף: כי נזקים היו, ונזקים חמורים.

עינת וילף: וההנחה בכלל – צריך להפסיק עם זה – ההנחה שבישראל מתקיים דיון פנימי והוא לא מגיע, כחלק מהמאבק המדיני והתודעתי במדינת ישראל, המחשבה שאפשר לקיים דיון פנימי וזה לא ינוצל בחוץ, זה דבר שנגמר.

עינת וילף: ואני התבקשתי על-ידי הרבה מאוד ארגונים – הייתי גם לפני כן בקנדה במשך ארבעה ימים לטובת העניין הזה.

עינת וילף: כולם ביקשו שחברת כנסת אשה מישראל, שיכולה לבטא את העמדות הציוניות הקלאסיות של ישראל, תבוא ותעשה במשהו בקרת נזקים – על הנזק האדיר שנגרם למדינת ישראל בשל התדמית.

אורי מקלב: תודה.

עינת וילף: שנייה.

עינת וילף: לא, לא, דקה, יש כאן סיפור, אני הושמצתי כאן קשות – – –

אורי מקלב: אני מוכן גם 30 שניות, אבל – – –

עינת וילף: בסדר.

עינת וילף: לא, גם אין לנו שום דבר אחרי זה, ונראה לי שראוי – –

נסים זאב: – – – שלוש דקות לשבח אותה.

עינת וילף: – – שאני אספר מה קרה.

אורי מקלב: במסגרת הזמן שנתתי לך – – –

עינת וילף: לא, נאמר לנו גם לפני כן שהיום יהיה דיון פתוח כי זה הנושא האחרון.

אורי מקלב: כל יושב-ראש קובע את סדרי הדיון.

עינת וילף: בסדר.

עינת וילף: אם יורשה לי בכל זאת, כי היתה כאן השמצה, שאין דבר שהוא יותר רחוק ממני.

אורי מקלב: את כבר ענית יותר מהזמן – – –

עינת וילף: לא, אני בכל זאת אמשיך בכך.

אורי מקלב: טוב, אנחנו לא נתווכח בנושא הזה.

אורי מקלב: לא נתווכח בנושא הזה, בבקשה.

עינת וילף: רק את הנושא הזה.

עינת וילף: אגב, אציין: הוזמנתי בימים הממלכתיים של ישראל, וביקשתי לעשות זאת בגלל שהפרלמנט האירופי היה אז במפגשים, ולכן יכולתי לבוא – ביקשתי לעשות זאת רק בתנאי שאהיה בטקסים הממלכתיים של יום הזיכרון ויום העצמאות של הקהילה היהודית בבריסל, וכך עשיתי.

עינת וילף: ואני אספר לך בקצרה מה אמרתי להם, כי הדבר האחרון שאני מוכנה לעשות זה שינצלו שקרים על ישראל כדי להשמיץ אותה.

עינת וילף: הסברתי שכל הנושא של הדרת נשים הוא דבר שכל מדינות העולם המערבי חולקות אותו.

עינת וילף: יש כאן מאבק בין חברה פתוחה וליברלית לבין קבוצות מיעוט, במקרים מסוימים, והדגשתי שמדובר בקבוצות קטנות ביותר שטוענות שבשם דת ומסורת – שבמקרה הזה מומצאת לחלוטין – הם רשאים לנהל אורח חיים שונה מהותית מהערכים של החברה.

עינת וילף: הצגתי את זה ואני יכולה להגיד לך שחברת הכנסת הגרמנייה שישבה לידי סיפרה – – –

נסים זאב: – – –

עינת וילף: – – – סיפרה בעקבות זה שהיא מבינה שמה שישראל מתמודדת אתו זה גם מה שגרמניה מתמודדת.

עינת וילף: וכך הבהרתי שלא מדובר כאן בנושא ייחודי.

עינת וילף: ישראל ממשיכה להיות אחת החברות הפתוחות והשוויוניות בעולם המערבי, ואני יכולה לתת לך את כל המכתבים, התודות – של שגרירות ישראל, הארגונים היהודיים שהזמינו אותי – לגבי הדרך שבה ייצגתי את ישראל באותו דיון.

אורי מקלב: תודה.

עינת וילף: לגבי הפוסטר שהצגת.

עינת וילף: לא ראיתי אותו לפנֵי, לא הכנתי אותו.

עינת וילף: ראיתי אותו רק בדרך החוצה מהפרלמנט, אחרי שהייתי שם יומיים.

עינת וילף: גם, מאוד לא אהבתי אותו, אני חושבת שזה לא היה נכון, אבל לי לא היה חלק בזה, ואני חייבת להגיד לך שכל מה שעשיתי שם היה בקרת נזקים וכל מה שקיבלתי זה רק תודות על הדרך שבה ייצגתי את ישראל בנושא כל כך מורכב.

אורי מקלב: תודה.

עינת וילף: תודה.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: אנחנו מודים על הדברים.

נסים זאב: אני יכול לענות לה, אדוני היושב-ראש?

אורי מקלב: לא, לא.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: אתה אמרת, היא ענתה.

נסים זאב: – – – להתנצל, מלה טובה.

אורי מקלב: השר, בבקשה, יענה בתשובה.

אורי מקלב: השר דן מרידור, בבקשה.

דן מרידור: אדוני היושב-ראש, גברתי ורבותי חברי הכנסת, אני מבקש בראשית תשובתי לומר כמה מלים על חבר הכנסת וירשובסקי שהלך מאתנו היום.

דן מרידור: אני זכיתי לשרת בכנסת יחד אתו.

דן מרידור: הוא היה מן האנשים היותר מצפוניים ועקרוניים; היה איש תרבות, איש אוהב מוזיקה; לוחם אמיתי על דעותיו המאוד-ליברליות.

דן מרידור: אני זוכר עד היום שחוק חובת המכרזים – שמחייב אותנו עד היום – זה חוק שמרדכי וירשובסקי הציע, ומכיוון שהייתי שר משפטים והסכמתי לו, הוא עבר.

דן מרידור: הוא היה באמת אחד האנשים היותר הגונים ונעימים שהכנסת ידעה.

דן מרידור: יהי זכרו ברוך.

דן מרידור: למה שנאמר כאן אני מבקש להעיר הערות ספורות בלבד.

דן מרידור: חבר הכנסת אייכלר יצא, הוא דיבר על "דר-שטירמר".

דן מרידור: אני מציע לא לעשות השוואות לנאצים ולגרמניה.

דן מרידור: זה לא נכון בשום דרך שהיא, נעזוב את זה.

דן מרידור: חופש הביטוי שהוזכר כאן הוא חשוב מאוד, אבל יש חופש ביטוי ויש ריסון.

דן מרידור: חופש הביטוי קיים.

דן מרידור: יש דברים שמרגיזים אותי ודברים שמרגיזים אותך, ואם לא נדע לרסן את עצמנו ולשמוע דברים מרגיזים לא נוכל לקיים את אותה חברה פתוחה שאנחנו מתגאים בה ושחברת הכנסת וילף הזכירה אותה עכשיו.

דן מרידור: אנחנו צריכים לקיים חברה פתוחה.

דן מרידור: אגב, באמת נכון שמקומה של האשה בחברה הוא אחד המבחנים הגדולים של החברות בעולם היום.

דן מרידור: המהפכה של 100 השנים האחרונות, שהפכה את הנשים להיות שוות מעמד וזכות והשתתפות בחברה, היא מהפכה אדירה בתולדות האנושות, ויש התמודדות בנושאים האלה.

דן מרידור: ישראל היא מדינה שבה ראש הממשלה היתה אשה, שנשיאת בית-המשפט העליון היתה אשה, שיושבת-ראש הכנסת היתה אשה, שמבקרת המדינה היתה אשה, מדעניות נשים, ומעל כולן לוחמות בצה"ל, טייסות בחיל האוויר, לוחמות בגופים אחרים הן נשים.

אורי מקלב: יושבת-ראש האופוזיציה היתה אשה.

דן מרידור: יושבת-ראש האופוזיציה עד לאחרונה היתה אשה, זה נכון.

דן מרידור: יש לנו באמת סיפור הצלחה יוצא דופן.

דן מרידור: התנועה הציונית, גם בתנועות המשנה שלה, גדלה על נשים ושוויון נשים.

דן מרידור: יש גם בתוכנו קבוצות שחושבות אחרת, אבל אנחנו מדינה שצריכה להמשיך להיאבק על שוויון מלא – זה ברור, זה לא נושא הדיון.

דן מרידור: אני רוצה לומר משהו על נושא הדיון בכל זאת, כי אנשים הזכירו אותו.

דן מרידור: החינוך הוא בסיס, הוא עיקר, הוא מכשיר מרכזי לחברה.

דן מרידור: עניין שני – השוויון.

דן מרידור: אנחנו לא אנשים שווים, כל אחד שונה מחברו, זאת האמת, אבל כואב לנו מאוד לראות בעיקר אצל ילדים את הפער בין עני לעשיר.

דן מרידור: אתה חושב על הילד שלא יכול להביא את הספר מהבית, שלא יכול לצאת לטיול, ואז אולי הוא מספר סיפור שהוא לא אמיתי למה, והוא רוצה להסתיר את העוני – זו באמת תופעה מאוד קשה.

דן מרידור: לכן, כואב לנו מאוד שהחינוך אצלנו, שהוא חינוך חינם, לא מצא דרך לבטל לחלוטין את הפערים האלה, ונוצר מצב אצלנו, שנים רבות, שילדים מתביישים, ילדים אינם מרגישים שווים ואין שוויון הזדמנויות ואין שוויון תחושה.

דן מרידור: זה קשה מאוד.

דן מרידור: ולכן, אני חושב שגם אם ההצעה הנוכחית איננה פותרת את העניין כולו, אלא מתקנת את השוליים שלו, צריך לברך עליה.

דן מרידור: הלוואי שבעתיד – לפני הבחירות, אחרי הבחירות, הממשלה הזאת, הממשלה הבאה – תהיה לנו יותר אפשרות מבחינת חלוקת המשאבים, וגם יותר הבנה לצורך להביא לכך שילדים במערכת החינוך הממלכתית יהיו שווים ככל הניתן.

דן מרידור: המחיר של האי-שוויון הוא גדול מאוד בתחושה ובהרגשה הפנימית של הילדים.

דן מרידור: משהו על הספרים צריך לומר בכל זאת.

דן מרידור: אנחנו בעידן שבו הספרים לפעמים יש להם תחליף – בעידן הדיגיטלי.

דן מרידור: ייתכן שאחד מהפתרונות איננו רק ספרים.

דן מרידור: אני גדלתי על ספרים, אני יודע לקרוא ספר, אני לא עושה את זה אחרת, אבל אני יודע שילדים קטנים – גם אצלי במשפחה – מנסים, כשבעיתון אי-אפשר לקרוא, להרחיב אותו ככה כמו באייפון, כי ככה קוראים, כי הם קוראים כבר לא בספר.

דן מרידור: ייתכן שבעולם הזה אפשר יהיה לחסוך לא מעט כסף וליצור יותר נגישות גם על-ידי שימוש באמצעים דיגיטליים, שאנחנו לא התרגלנו אליהם, אבל הילדים היום גדלים אתם.

דן מרידור: לכן, אני מברך על ההצעה הזאת של השר, ושמחתי שכל הדוברים בירכו עליה, ואני מקווה שיצטרפו אלי בהצבעה בעד העברת ההצעה הזאת בקריאה ראשונה.

דן מרידור: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לשר דן מרידור על דברי תשובה למציעים ולאלה שקיבלו את זכות הדיבור בהצעת החוק הזאת.

אורי מקלב: אם ככה, אנחנו יכולים לעבור, ברשותכם, להצבעה.

אורי מקלב: אנחנו נצביע על הצעת חוק השאלת ספרי לימוד (תיקון מס' 6) (חובת קיום הצבעה), התשע"ב–2012, בקריאה ראשונה.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק השאלת ספרי לימוד (תיקון מס' 6) (חובת קיום הצבעה), התשע"ב–2012, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 6, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, אני קובע שהצעת חוק השאלת ספרי לימוד (תיקון מס' 6) התקבלה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת החינוך, התרבות והספורט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אורי מקלב: אם כך, הגענו לסוף סדר-היום.

אורי מקלב: הישיבה הבאה תתקיים מחר, אם ירצה השם, יום רביעי, י' באייר התשע"ב, 2 במאי 2012, בשעה 11:00.

אורי מקלב: ישיבה זו נעולה.

אורי מקלב: תודה.