ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 44, 2009-07-06 00:00

ראובן ריבלין: גבירותי ורבותי חברי הכנסת, אדוני השר, היום יום שני, י"ד בתמוז התשס"ט, 6 בחודש יולי 2009 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה למזכיר הכנסת.

איל ינון: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על תנאי ממאסר (הוראת שעה), התשס"ט–2009, שהחזירה הוועדה המשותפת לוועדת המדע והטכנולוגיה ולוועדת הפנים והגנת הסביבה.

איל ינון: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון מס' 2), התשס"ט–2009.

איל ינון: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

איל ינון: הצעת חוק הודעה לעובד (תנאי עבודה) (תיקון מס' 3) (מסירת הודעה לנער עובד), התשס"ט–2009.

איל ינון: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/1388/18 וכלה בהצעת חוק פ/1406/18 – הצעת חוק שיפוט בתי-דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון – סמכות שיפוט בהסכמה בעניין אזרחי), התשס”ט–2009, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק שיפוט בתי-דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון – סמכות שיפוט בהסכמה בעניין אזרחי), התשס”ט–2009, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון – כשירות לכהונה כדירקטור), התשס”ט–2009, מאת חבר הכנסת יריב לוין; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – ביטול עמלות על שירותים בסיסיים בחשבון עו"ש), התשס”ט–2009, מאת חברי הכנסת דני דנון וכרמל שאמה; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – עסקה בעניין רכישת שירותי רפואה דחופה), התשס”ט–2009, מאת חבר הכנסת עפו אגבאריה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – הכללת תרופות מצילות חיים במסגרת שייאות נוספים), התשס”ט–2009, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון – איסור הפליה בשל ניסיון עודף או כישורים עודפים), התשס”ט–2009, מאת חבר הכנסת אורי אריאל; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – תוספת קבועה לסל שירותי הבריאות – טכנולוגיות רפואיות חדשות, תרופות, מכשור ושיטות טיפול), התשס”ט–2009, מאת חבר הכנסת עפו אגבאריה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – שירות בחירת רופא), התשס”ט–2009, מאת חברי הכנסת רחל אדטו, דוד רותם, דניאל בן-סימון ודוד אזולאי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – גמלה לבני זוג), התשס”ט–2009, מאת חבר הכנסת טלב אלסאנע וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – מתן טיפול שיניים ושיקום הפה לילדים שעוברים טיפולים אונקולוגיים), התשס”ט–2009, מאת חבר הכנסת עפו אגבאריה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – בדיקות לגילוי מוקדם של סרטן המעי הגס), התשס”ט–2009, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – נכס שהוא רכב במשפחה בעלת ילדים), התשס”ט–2009, מאת חברי הכנסת חיים אמסלם ואברהם מיכאלי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – השתתפות הרשויות המקומיות בתקצוב ואחזקת מוסדות החינוך של רשתות "מרכז החינוך העצמאי"

איל ינון: ו"מרכז מעיין החינוך התורני בארץ-ישראל"), התשס”ט–2009, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי ונסים זאב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק-יסוד: ירושלים בירת ישראל (תיקון – רוב מיוחס), מאת חברי הכנסת זאב אלקין, רוברט אילטוב, אברהם מיכאלי, זבולון אורלב, אורי אריאל ועתניאל שנלר; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – הוצאה אסורה), התשס”ט–2009, מאת חבר הכנסת אלכס מילר וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק תיעול עודפי ייצור חקלאי המיועדים להשמדה למפעלי ההזנה ולנזקקים, התשס”ט–2009, מאת חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק רשות שדות התעופה (תיקון – הנחה בתעריפי אגרות לסטודנטים הלומדים בירדן), התשס”ט–2009, מאת חבר הכנסת מסעוד גנאים וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שירות הכבאות והחילוץ, התשס”ט–2009, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי.

איל ינון: החלטת ועדת הכנסת בדבר סדרי הדיון בהצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010), התשס”ט–2009, ובהצעת חוק תקציב המדינה לשנים 2009 ו-2010, קריאה שנייה וקריאה השלישית.

איל ינון: מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בנושא: סכנת סגירת עמותת ער"ן, הצעת חברי הכנסת רחל אדטו וחיים אורון.

איל ינון: תודה.

ראובן ריבלין: תודה למזכיר הכנסת.

רבותי, אנחנו עוברים להצעות אי-אמון.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, האם בגלל התקציב הנורא גם הקואליציה מחרימה את דיוני הכנסת?

ראובן ריבלין: אני לא יכול לדבר בשם הקואליציה, כפי שאינני יכול לדבר בשם האופוזיציה.

ראובן ריבלין: אבל בהחלט תנסה לשנות את התקנון שאפשר יהיה להגיש שאילתות.

ראובן ריבלין: יכול להיות שהם בישיבת סיעה עדיין.

יואל חסון: בסדר, אולי עדיף שלא יהיו.

ראובן ריבלין: אני זוכר כבר דברים אחרים גם כן.

ראובן ריבלין: הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה בנושא: מדיניות המסים האכזרית של ראש הממשלה בתקציב המדינה – הענשת העניים ומתן הטבות לעשירים.

ראובן ריבלין: תציג את הצעת האי-אמון יושבת-ראש האופוזיציה, חברת הכנסת ציפי לבני.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: כבוד השר המתאם, כתוב שהמשיב הוא השר.

ראובן ריבלין: אתה המשיב?

גלעד ארדן: בסדר-היום שאני קיבלתי לא מופיע האי-אמון הזה.

ראובן ריבלין: אני רק מודיע לכבוד השר, שהשר המיועד להשיב הוא שר האוצר.

ראובן ריבלין: תמוה בעיני איך הוא ישיב אם הוא לא שומע את יושבת-ראש האופוזיציה.

ציפי לבני: אני יכולה להרגיע את כבוד היושב-ראש.

ציפי לבני: על מה שיש לי להגיד, מי שצריך להשיב זה ראש הממשלה קודם כול.

ציפי לבני: תשובות אין.

ראובן ריבלין: ראש הממשלה לא חייב לענות.

ציפי לבני: הוא לא מוכרח, אבל האי-אמון שלי מתייחס אליו.

ראובן ריבלין: בדרך כלל העימות בין יושב-ראש האופוזיציה לראש הממשלה vis-a-vis – הוא נעשה כשראש הממשלה מדבר.

ציפי לבני: אני אשמח לעשות את זה כשייקבע דיון ב-40 חברי כנסת, אבל אני לעומתו מכבדת את הכנסת והחלטתי לומר את מה שיש לי בפני המוסד המכובד הזה.

ראובן ריבלין: הואיל והשר המשיב אינו נמצא, אני לא מפעיל את השעון.

ראובן ריבלין: גברתי תדבר, כשהוא יגיע נתחיל להפעיל את השעון.

ציפי לבני: מאה אחוז.

ראובן ריבלין: גברתי הרי תסיים כשהיא תרצה לסיים.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: אתה תשיב?

גלעד ארדן: לא, אני לא יודע.

גלעד ארדן: אם לא יהיה מי שישיב, אני אשיב.

גלעד ארדן: אני רק אומר לך שהאי-אמון של קדימה לא מופיע בסדר-יומה של הכנסת.

גלעד ארדן: מה שאנחנו קיבלנו, מה שהיה בנשיאות לא הופיע.

גלעד ארדן: אני לא ידעתי עד לרגע זה שאני צריך להשיב היום, שיש אי-אמון של סיעת קדימה.

רוחמה אברהם-בלילא: להיפך, ודאי שכן.

גלעד ארדן: הופיעה הצעה לסדר-היום של מחר על מאה ימים לממשלה, זה מה – – –

ראובן ריבלין: הואיל וברמה המינהלית אני אחראי לסדר-היום – המזכיר כמובן מנפק אותו – אני מודיע לך שבסדר-היום המופיע אצלי ואשר הופץ בין כל סיעות הבית וגם על גבי המסך, יש הצעות קדימה, רע"ם-תע"ל, חד"ש, בל"ד להביע אי-אמון בממשלה, וזאת ההצעה הראשונה.

ראובן ריבלין: גברתי, לרשותך.

ציפי לבני: תודה רבה.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כך או כך, אכן האי-אמון מתייחס ל-100 ימיה של הממשלה, שמצוינים בימים אלה.

ציפי לבני: 100 ימים לממשלה, הם לא ימים שבהם הממשלה מבקשת חסד מהתקשורת על כישלונותיה, גמגומיה וניסיונותיה, אלא אמורים להיות, אלא יכולים להיות הימים שבהם הממשלה היא שעושה חסד עם הציבור, מתחילה לקיים את מה שהבטיחה ערב הבחירות.

ציפי לבני: זאת יכולה להיות תקופה של תקווה ושל התחלות חדשות.

ציפי לבני: ככה זה נראה במדינות אחרות מעבר לים, וכך זה לא נראה בישראל – לא הממשלה הזאת.

ציפי לבני: 100 ימי הממשלה בישראל, והציבור הולך ופניו כבושים בקרקע בייאוש.

ציפי לבני: בעצם אין צורך באופוזיציה על מנת לחשוף את כשלי הממשלה, אלה חשופים לעיני כול.

ציפי לבני: אבל כששמעתי את ראש הממשלה אמש מונה את הישגי ממשלתו, החלטתי לבקש את רשות הדיבור כאן בכנסת.

ציפי לבני: כי כשאני רואה את החלטות הממשלה הזאת בתחום המדיני והכלכלי, אפשר לסכם אותם גם במשפט אחד – שהישגי ראש הממשלה בעצם הם בנושאים שבהם הוא נסוג מכל מה שהוא הבטיח קודם.

ציפי לבני: אבל ההישג העיקרי שמונה ראש הממשלה לעצמו – אומנם ייאמר שתוך תזוזת אי-נוחות כלשהי על הכיסא – זה בתחום המדיני.

ציפי לבני: וכך אמר נתניהו אמש:

ציפי לבני: בפעם הראשונה הבאנו הסכמה לאומית על המושג שתי מדינות לשני עמים.

ציפי לבני: מזל טוב.

ציפי לבני: זאת אומרת, עוד כשהיינו צעירים היה איזה מין משחק כזה, כמעט בדיחה, שהיינו שואלים מה זה שיא החוצפה.

ציפי לבני: דברי ראש הממשלה אמש היו שיא הציניות, אם לא שיא החוצפה.

ציפי לבני: הבאנו הסכמה לאומית – אומר האדם שעד עכשיו היה המכשול לכל הסכמה בעניין זה.

ציפי לבני: האדם שהוביל את מרכז הליכוד בצעקות: לא למדינה פלסטינית, זה אסון לישראל.

ציפי לבני: האדם שקיבל קולות ערב הבחירות, רק עכשיו, לא לפני הרבה שנות דור, עכשיו, בטענת שווא שאין דבר כזה שתי מדינות, ולא יהיה.

ציפי לבני: ששלח את דובריו וחברי סיעתו לומר שמדובר בססמה הזויה.

ציפי לבני: רבותי, למכשול בדרך לקונסנזוס לאומי, מי שהתעקש לקרוע את העם הזה ללא סיבה, קוראים נתניהו, והוא היום ראש ממשלת ישראל, שאמור כראש ממשלה להוביל דרך, להאמין בה וליישם אותה, ולא רק לומר מלים של קונסנזוס כדי לספק את רצון כולם.

ציפי לבני: שמעתי כמו כולם את נאום בר-אילן ולא ידעתי אם לשמוח.

ציפי לבני: בהתחלה שמחתי שנתניהו אמר את המלים שאותן אני זועקת שנים כביטוי לאינטרס לאומי ישראלי ראשון במעלה.

ציפי לבני: אם כי רק בישראל הפוליטיקה יכולה ליצור מצב – והציבור לצערי משלים אתו – שבו מועמדים לראשות ממשלה מפריחים ססמאות בחירות, טוענים לניצחון הדרך, מרכיבים ממשלה על-פיה, וזורקים את כל המצע שעליו נבחרו לפח האשפה של ההיסטוריה, פחות מ-100 ימים לאחר הבחירות.

ציפי לבני: אבל האמת היא גם ששביעות הרצון מוקדמת, צעד בכיוון, אבל רק צעד, וזה ההבדל האמיתי שבינינו.

ציפי לבני: ראש ממשלת ישראל עדיין לא מאמין באופן אמיתי ועמוק שזהו הדבר הנכון לישראל.

ציפי לבני: אבל הוא מבין שזה הדבר הנכון להגיד.

ציפי לבני: כפי שהסביר: העולם דורש, אז הייתי צריך להגיד משהו; כך הסביר לחברי סיעתו.

ציפי לבני: נתניהו לא באמת מאמין ששתי מדינות, יהודית ופלסטינית, ולו מפורזת, הן אינטרס ישראלי.

ציפי לבני: אבל ראש הממשלה נתקל להפתעתו בעולם הגדול.

ציפי לבני: אני מוכרחה לומר שזה עדיין מפתיע אותי כמה שזה הפתיע אותו; העמיד את ישראל למרבה הצער כסרבנית, והבין מאוחר שבשלב הזה הוא צריך להגיד לשיטתו את המלים – שתי מדינות לאום.

ציפי לבני: וכך, ראש ממשלה שאמר, ובצדק, שממשלה בישראל צריכה לפעול מתוך עוצמה, פועל מתוך חולשה.

ציפי לבני: מסביר שנאלץ להגיד את זה בגלל לחץ.

ציפי לבני: אבל זה היה צפוי – אמרתי את זה כאן, מעל הדוכן הזה, ביום הרכבת הממשלה – צפוי, אבל מיותר להפליא.

ציפי לבני: נתניהו אמר ונשאר בחיים, או מה שיותר חשוב לו – הקואליציה נשארה בחיים, כי ראש ממשלת ישראל פועל רק מתוך רצון הישרדות פוליטית, ותו-לא.

ציפי לבני: 100 ימים, ואיזה נזק מדיני.

ציפי לבני: ובואו נדבר על קונסנזוס.

ציפי לבני: ראש הממשלה שבר כל קונסנזוס והסכמה בין-לאומית סביב האינטרסים היסודיים של מדינת ישראל – והיה קונסנזוס כזה.

ציפי לבני: ראש הממשלה רוצה לקחת קרדיט, וזה טבעי, אבל בדרך הוא מעוות את העובדות, ואלה הדברים שצריכים להיאמר.

ציפי לבני: האמת, העובדות ההיסטוריות לאשורן: עד הקמת הממשלה הזאת היה קונסנזוס בין-לאומי ששתי מדינות לאום משמען שישראל היא המדינה היהודית, והמדינה הפלסטינית היא הפתרון הלאומי לעם הפלסטיני כולו, כולל הפליטים, ולא ישראל; עד הקמת הממשלה הזאת היה ברור בעולם כולו שלא ניתן למדינה פלסטינית להיות מדינת טרור, ותנאי הפירוז נדונו במשא-ומתן, בהסכמה; עד הקמת הממשלה הזאת היה גם ברור שבקביעת הגבול העתידי צריך להביא בחשבון את גושי ההתיישבות שבהם חיים היום רוב האזרחים הישראלים ביהודה ושומרון; עד הקמת הממשלה הזאת הקונסנזוס הזה היה קונסנזוס בין-לאומי, ובכתב, גם על-ידי ארצות-הברית, במסמך רשמי, לא בהבנות מעורפלות, והדברים נאמרו גם בצרפתית ובאיטלקית ובגרמנית, רבותי, הרבה לפני שראש הממשלה נתניהו נסע לביקור באירופה.

ציפי לבני: את הקונסנזוס הזה יצרנו אנחנו, אחרי ולמרות העובדה שאהוד ברק, היום נציג ראש הממשלה לענייני בנייה, הסכים בקמפ-דייוויד 2000 לעיקרון של כניסת פליטים לישראל.

ציפי לבני: את כל זה עשינו כשנתניהו היה עסוק בלצעוק לא למדינה פלסטינית ולא לייצר שום פתרון.

ציפי לבני: אנחנו, בממשלות הקודמות, יצרנו את הקונסנזוס הבין-לאומי בחוכמה, בשקט, בלי לחץ מבחוץ, כשהעולם מאמין בנו ויודע שכשאני אומרת שפתרון הסכסוך על דרך שתי מדינות לאום הוא אינטרס ישראלי, וקיפאון לא משרת את האינטרס הישראלי הזה – אני מתכוונת לזה.

ציפי לבני: כי כשישראל מציגה עמדה ברורה, כשאנחנו אומרים גם מה כן, העולם לא לוחץ על ישראל, וישראל יכולה להיאבק, גם בחדר המשא-ומתן, וישראל יכולה לומר לא לדברים שמסכנים את ביטחונה.

ציפי לבני: הוכחנו את זה.

ציפי לבני: ב-100 הימים שעברו הצליחה הממשלה הזאת לייצר קונסנזוס בין-לאומי אחד ומצער: יש היום קונסנזוס – – –

רוני בר-און: מרפסות.

ציפי לבני: נדבר גם על זה.

ציפי לבני: יש היום קונסנזוס בין-לאומי שממשלת נתניהו לא מאמינה ביישום עקרון שתי המדינות, שראש ממשלת ישראל הוא חלש ולכן צריך ללחוץ.

ציפי לבני: כל זה במקום המצב שבו היינו קודם.

ציפי לבני: ישראל בראשותנו ניהלה משא-ומתן לשלום על כל הנושאים, תוך שמירה קפדנית על כל עקרונות הביטחון; אותה רשימה ביטחונית שמנפנפים בה עכשיו, משא-ומתן שסיומו – סיום הסכסוך בלי פליטים בישראל, ובעיקר עשינו את זה בלי לחץ של העולם.

ציפי לבני: זה ההבדל בין מי שרוצה הסדר בתנאים שלנו, שטובים לישראל, ובין מי ששם תנאים בפומבי, כדי לקבל תשואות בעברית, ואולי גם, תוך כדי, לדחות את הצורך בהסדר ובהכרעות דרמטיות שנדרשות לטובתה של ישראל.

ציפי לבני: ראש ממשלת ישראל נאלץ לומר את המלים, אבל מי שלא משוכנע שזה הדבר הנכון לא יגיע להסדר.

ציפי לבני: דיאלוג לשם דיאלוג לא יספיק, ובמקום לשמור על הנושאים החשובים-באמת לישראל, נושא הביטחון, והפליטים, וגושי ההתיישבות, וירושלים, ישראל כנראה תנהל מאבקים שוליים, על הטפל, וכך אנחנו עוד עלולים לאבד את העיקר.

ציפי לבני: כי הסדר לא קורה במקרה; הוא קורה רק אם מאמינים באמונה שלמה שצריך לעשות אותו, שקיפאון לא משרת את האינטרס של ישראל, ואפשר להגן על האינטרסים של ישראל מעמדת כוח.

ציפי לבני: להבנה העמוקה הזאת ראש הממשלה עדיין לא הגיע.

ציפי לבני: אבל בכל זאת קרה דבר טוב: הסכמה – אומנם מתוך חולשה, אבל הסכמה – על העיקרון שהממשלה הזאת, בהרכב הזה שלה, נאלצה לומר את הדברים, כי לא היה את מי להאשים ואת מי לשים בחזית המדינית כעלה תאנה – לא אותי ולא את קדימה – הממשלה הזאת, בהרכב הזה, נתקלה במציאות, ונאלצה, אומנם למגינת לבם של חלק מחבריה, לומר את המלים, ומעכשיו לא תהיה דרך חזרה.

ציפי לבני: כי גם אם אנחנו נעשה את ההסדר בלי לחץ בין-לאומי ולא בגללו, אלא מתוך אמונה ומתוך שמירה על העקרונות, כל אותם אלה – גם חברי כנסת מהליכוד – לא יוכלו עוד לצעוק "נגד", "נגד", "נגד" כמנהג הליכוד מימים ימימה.

ציפי לבני: ודיברנו על מדינה יהודית, ועברו 100 ימים, ומה עשתה הממשלה הזאת למען המדינה היהודית חוץ מאשר לשים אותה כססמה, אולי בתקווה שימנע – או לקבל תשואות?

ציפי לבני: מה עשתה הממשלה הזאת למען המדינה היהודית?

ציפי לבני: למען חיזוק ההבנה – בתוכנו פנימה – מה אומרות צמד המלים "מדינה יהודית", או המלים "בית לאומי לעם היהודי"?

ציפי לבני: איך אנחנו מחזקים את המכנה המשותף שצריך להיות קיים בתוך החברה הישראלית?

ציפי לבני: מה עשתה הממשלה הזאת?

ציפי לבני: הפרטת קרקעות הלאום.

ציפי לבני: ואני בעד להקל בסגירת מרפסות, ואני בעד להקל בביורוקרטיה ולשנות את כל מה שקורה במינהל מקרקעי ישראל מן היסוד, ולאפשר לבעלי דירות לקבל את הזכויות בהן – דירות מגורים, בנייה רוויה, אבל לא מכירת כל נכסי הלאום בקרקעות, בלי הבחנה ובלי סדר עדיפויות לאומי.

ציפי לבני: ההחלטה הזאת אין בה ולא כלום עם קיומה של מדינת ישראל כבית לאומי, עם סדרי עדיפויותיה.

ציפי לבני: היא עובדת בדיוק בניגוד לזה.

ציפי לבני: עוד תקציבים למוסדות חרדיים בלי לימודי ליבה – לא מחזק את הזהות היהודית של מדינת ישראל, אלא רק מרבה מחלוקות, מגדיל פערים, ובעיקר אי-הסכמה ביחס למושג "מדינה יהודית", ועוד רתיעה, נוספת, של הציבור, גם החילוני וגם המסורתי, מייצוג העניין הלאומי היהודי על-ידי מפלגות דתיות דווקא.

ציפי לבני: ביטול גיורים של עולים לא עושה את המדינה יהודית יותר, אלא מרחיק את ציבור העולים מהעם היהודי.

ציפי לבני: חוקי הענישה הפלילית על מחשבות, חוקי ה"נכבה", לא מחזקים את זהותה של המדינה, אלא את הניכור של המיעוט ממנה, ואני זאת שאומרת כל זמן שעקרון שתי מדינות הלאום משמעותו שהפתרון הלאומי לעם היהודי כאן והפתרון לעם הפלסטיני במקום אחר, אבל אין לפגוע בעקרון השוויון, שגם נותן ביטוי לקיום שלנו כמדינה יהודית ודמוקרטית.

ציפי לבני: ומה עשתה הממשלה הזאת למען החברה בישראל ב-100 הימים שעברו?

ציפי לבני: אתם יודעים, לפני הבחירות היתה כותרת שנתניהו מבטיח להוריד מסים באופן דרמטי.

ציפי לבני: היינו בקמפיין, והיה מי שיעץ לי: תגידי גם את, זה לא עולה, ערב בחירות.

ציפי לבני: אמרתי: אני לא יכולה להגיד את זה.

ציפי לבני: אנחנו נמצאים במשבר כלכלי, אני יודעת עם מה אנחנו צריכים להתמודד, עם מה הממשלה העתידית צריכה להתמודד, אני יודעת מה אני אצטרך לעשות, במי נצטרך לתמוך, האבטלה תגדל, נצטרך לתת רשתות ביטחון, גם תעסוקתיות, גם לעזור למפעלים קטנים, נצטרך לעזור לשכבות החלשות, העמותות יאבדו את כל מקורות המימון שלהן, וייווצר ואקום.

ציפי לבני: איך אני אבוא לפני בחירות ואפריח מין ססמה כזאת לחלל האוויר?

ציפי לבני: אבל הוא עשה את זה.

ציפי לבני: והיום, 100 ימים אחרי, באידיאולוגיה לא מובנת, מתעקש ראש הממשלה להקל עם מי שיש לו ולהכביד על מי שאין לו.

ציפי לבני: מגדילים את המע"מ על ירקות ופירות ועל שירותי תיירות, משנים את הקריטריונים למס בריאות באופן שמכביד על השכבות החלשות, וכך גם ביטוח לאומי, מתנגדים התנגדות עיקשת להכרה בהוצאות מס למטפלת שיכולה לאפשר – ולהקל על נשים עובדות, מטילים נטל בלתי נסבל על השכבות החלשות, דרך כל המסים העקיפים, ועל מעמד הביניים.

ציפי לבני: בקיצור, מוסיפים למי שיש לו ולוקחים ממי שאין לו.

ציפי לבני: תקציב אכזרי, שאמור להיות מובא כאן, לכנסת הזאת.

ציפי לבני: וקדימה מציעה להחליף בין כל אלה.

ציפי לבני: יש ברירה אחרת.

ציפי לבני: הגירעון ודרך ההתמודדות הם בחירה, קודם כול, וסדר עדיפויות של ראש ממשלת ישראל.

ציפי לבני: ועל ההסכמים הקואליציוניים כבר עייפנו מלדבר; על המיליארדים והמיליארדים והמיליארדים שנשפכו שם, על תשלומים שערורייתיים, על ממשלה מנופחת, על התחייבות לכל דורש.

ציפי לבני: אולי בעצם אפשר לסכם ולומר שהתקציב הנוכחי הוא תוצאה של ראש ממשלה חלש, שפוגע בשכבות החלשות.

ציפי לבני: ושמעתי שההישג השני שציין ראש הממשלה אמש הוא התקציב לשנתיים.

ציפי לבני: נדמה לי גם שהוא אמר: לא היה כזה דבר מעולם, ובעולם כולו.

ציפי לבני: צודק.

ציפי לבני: בעולם כולו יש אנשים אחראיים.

ציפי לבני: יש משבר כלכלי בין-לאומי, אין בעולם מישהו שחושב שבמצב של אי-ודאות מעבירים תקציב לשנתיים, כי צריך להתנהל בהתאם למצב, וצריך לעשות את התיקונים תוך כדי, ולקבל החלטות כשרואים את ההתנהלות התקציבית ומה קורה עם המשבר.

ציפי לבני: אבל האמת היא שהתקציב לשנתיים לא נועד להתמודד עם המשבר, אלא הוא עוד אחד מחוקי ההישרדות הפוליטיים שנתניהו כל כך מצטיין בהם, כי שם המשחק בממשלה הזאת הוא הישרדות בכל מחיר; על חשבון הציבור, על חשבון כל ערך שיקר לנו במדינה הזאת.

ציפי לבני: חוקי הישרדות והתנהלות של הישרדות.

ציפי לבני: מדינת ישראל לא יכולה להרשות לעצמה ממשלת הישרדות בלי חזון ובלי עמוד שדרה במקומות הנכונים.

ציפי לבני: הממשלה הזאת לא זוכה לאמון הציבור, ואת האמון הזמני של הכנסת היא משמרת באמצעות תקציבים, הבטחות וחוקים בלתי דמוקרטיים בעליל.

ציפי לבני: טוב, אז זהו ששמעתי גם שראש הממשלה עומד להשקיע עוד בהסברה, כי יש לנו ראש ממשלה שחושב שהסברה היא חזות הכול, והוא כבר יסביר לנו שהכול בסדר.

ציפי לבני: אני מציעה שהממשלה תחסוך לפחות את הכסף הזה, כי הציבור רואה בדיוק מה הממשלה הזאת, והציבור לא אוהב את מה שהוא רואה, ובצדק רב.

ציפי לבני: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ימתין סגן השר, אדוני השר המתאם.

ראובן ריבלין: על-פי תוכן האי-אמון, כפי שהוגש בנייר, דובר בנושא הכלכלי.

ראובן ריבלין: הואיל וראש הממשלה אתמול דיבר בישיבת הממשלה, בהחלט מבחינה פרלמנטרית ראתה יושבת-ראש קדימה ויושבת-ראש האופוזיציה מקום להתייחס גם לדבריו אתמול בממשלה, אבל אני משאיר לשיקול דעתך מיהו זה אשר ישיב, כי מדובר פה בשני נושאים.

ראובן ריבלין: שר האוצר – – –

גלעד ארדן: – – –

ראובן ריבלין: אני לא חושב.

ראובן ריבלין: יחליט השר מי הוא רוצה שיענה.

ראובן ריבלין: כבוד השר, אתם תחליטו.

ראובן ריבלין: אני נותן לכם שניות.

גלעד ארדן: אפשר לענות במשולב.

ראובן ריבלין: תראה, במשולב ודאי שלא.

ראובן ריבלין: הנושא הוא נושא אחר.

ראובן ריבלין: רבותי, יש כבוד.

רוחמה אברהם-בלילא: – – – זה המצב.

קריאות: – – –

נסים זאב: – – – אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: שמעתי.

ראובן ריבלין: אין ספק.

ראובן ריבלין: חבל, למה לעזור?

ראובן ריבלין: מה קרה?

ראובן ריבלין: אני רואה שכולכם פתאום עוזרים לי.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: אתם, אל תעזרו לי.

ראובן ריבלין: כבוד השר, מי ישיב על הצעת קדימה?

גלעד ארדן: אני.

ראובן ריבלין: כבוד השר, בבקשה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, כמו בכל שבוע גם היום, אותן טענות, ולצערי גם יהיו אותן תגובות.

יואל חסון: השר מוכן להגן על דברי ראש הממשלה בממשלה אתמול?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אני שמעתי, בתור אדם שנוכח באולם, בקשב רב את דבריה של נציגת סיעתך.

ראובן ריבלין: תן לשר להשיב, הוא עוד לא התחיל לדבר, כבר – אולי הוא רוצה בדיוק לומר מה שאתה אמרת?

ראובן ריבלין: אולי.

ראובן ריבלין: תן לו הזדמנות.

אילן גילאון: אדוני, אבל את התשובה הזאת אנחנו כבר מכירים.

ראובן ריבלין: ואת השאלות אנחנו לא מכירים?

גלעד ארדן: אבל אולי בסוף תשתכנע.

ראובן ריבלין: גילאון, את השאלות אנחנו לא מכירים?

ראובן ריבלין: אנחנו מכירים הכול.

ראובן ריבלין: אפילו אלה שבאו רק לפני שלושה חודשים כבר מכירים.

אורית זוארץ: בסדר, לאט-לאט יש אדפטציה של המצע של קדימה, אז זה בסדר.

ראובן ריבלין: רבותי, באמת.

ראובן ריבלין: בבקשה, כבוד השר.

גלעד ארדן: תראה, כל עוד האופוזיציה לא מחרימה ולא שרה שירים ומנצלת את זכותה, אני דווקא מקדם בברכה את זה שקדימה הבינה שהיא צריכה להיות אופוזיציה לוחמת – – –

נחמן שי: לשיר זה כמו להיות ארדן.

גלעד ארדן: אתה רואה, אפילו הם מצליחים להגיע לשיאים של שנינות שלא ידענו כמותם.

ראובן ריבלין: טוב, מרגע זה אני מתחיל להוציא אנשים.

ראובן ריבלין: צריך שיהיה מצב שבו – אדם עוד לא עלה לדוכן, כבר המקהלה מתחילה.

ראובן ריבלין: זה כבר לא אחד אחד.

ראובן ריבלין: זה כבר מקהלה.

רוני בר-און: איזה סגנון פנייה זה על שירים ואופוזיציה רצינית.

רוני בר-און: ידבר לעניין.

רוני בר-און: שידבר לעניין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, אני מעולם לא עשיתי איזו צנזורה לדברים שלך – – –

רוני בר-און: זו פרובוקציה.

ראובן ריבלין: אומנם היו אנשים שהציעו לי כן לעשות צנזורה לדברים שלך – –

רוני בר-און: שלא יתלונן.

ראובן ריבלין: – – ובכל זאת, אני לא עושה צנזורה.

ראובן ריבלין: אתה מציע לו.

ראובן ריבלין: תבקש להיות יועץ אישי של השר, ותציע לו מה לומר.

גלעד ארדן: יהיו לו סיכויים גבוהים, דרך אגב.

ראובן ריבלין: אתה לא היית עושה עסק רע.

ראובן ריבלין: בתור יועץ הוא מצוין.

גלעד ארדן: תודה, אדוני היושב-ראש.

רוני בר-און: מה עם להבין את העצות?

רוני בר-און: מה עם זה?

דליה איציק: אדוני, גברתי תצא, כי יש לה פגישה עם שר החוץ הגרמני.

גלעד ארדן: אני לא נעלב – – –

ראובן ריבלין: בהחלט, בהחלט.

ראובן ריבלין: אבל יפה, אני מאוד מודה לך שהתנצלת, כי זה באולם.

ראובן ריבלין: בהחלט ראוי.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ציפי לבני: תודה.

גלעד ארדן: אבל חשוב להתעדכן.

גלעד ארדן: אני האזנתי באמת רוב קשב לדבריה של יושבת-ראש האופוזיציה, ולפני שאני אתייחס עניינית לדברים שהיא אמרה, אי-אפשר פשוט בלי להתייחס גם למי שמביא לפנינו את הדברים.

גלעד ארדן: כי באמת, הטענה המרכזית – ואין ספק שהיא ראויה לדיון מעמיק – הטענה המרכזית של יושבת-ראש האופוזיציה היתה: מה שבעצם ראש הממשלה אמר, שיש היום קונסנזוס – לא נעשה עכשיו הרחבה, יהיה אפשר לעשות את זה בהמשך – –

יואל חסון: לא.

יואל חסון: תגיד מה הוא אמר.

גלעד ארדן: – – מה שאמר בעצם ראש הממשלה: אמרנו את זה – אני מצטט אותה – אמרנו את זה בקדימה הרבה לפניו.

גלעד ארדן: והדבר החמור ביותר, שזעזע את כל נימי נפשה של יושבת-ראש האופוזיציה, זה שראש הממשלה אמר דברים שונים בעבר, והנה, כמה שבועות אחרי הבחירות, הוא משנה את עמדתו האידיאולוגית.

גלעד ארדן: זה באמת, בעיני יושבת-ראש האופוזיציה, דבר כל כך חמור, כל כך מקומם, כל כך אנטי-דמוקרטי, שהיא פשוט – אומנם סיעת קדימה ביקשה להציע אי-אמון בשל מדיניות המסים, אבל היא החליטה להקדיש את רוב נאומה, לנצל את הפרלמנטריזם הצרוף שלה, לעלות לכאן, ובמקום להתמקד במדיניות המסים – על זה היא דיברה חצי דקה בסוף – היא התמקדה בשינוי דרכו המדינית של ראש הממשלה – –

דליה איציק: היא התכוונה למס שפתיים.

גלעד ארדן: – – ואני, באמת, אני יכול להבין את הטענות שלה, כי גם אני טענתי אותן בעבר – –

רוני בר-און: תקרא ליושבת-ראש, הוא לא הבין את הנאום שלה.

גלעד ארדן: – – אבל כשאני מנסה להיזכר, ונזכר, במי מדובר בעצם – מדובר באותה פוליטיקאית, שכאשר ראש הממשלה שרון השתמש בקולות הבוחרים כדי לעשות בדיוק את מה שהיא תיארה – להשתמש בקולות הבוחרים תחילה ולשנות את הדרך האידיאולוגית – –

יואל חסון: במערכת הבחירות היא אמרה את האמת.

יואל חסון: אתם לא אמרתם את האמת.

גלעד ארדן: – – לא לשנות אותה כרגע – – –

יואל חסון: במערכת הבחירות היא אמרה את האמת.

יואל חסון: אתם לא אמרתם את האמת.

יואל חסון: אתה יודע שהוא לא אמר את האמת.

יואל חסון: עכשיו הוא אומר מה שנוח לו להגיד.

יוחנן פלסנר: אחרי שדחק את ישראל לפינה.

יוחנן פלסנר: שילמנו את כל המחירים.

יואל חסון: אנחנו אמרנו את האמת לציבור, גם ב-2006 וגם – – –

אלכס מילר: חבר הכנסת חסון, אתה שמעת מישהו מפריע לראש האופוזיציה?

אלכס מילר: לא, גם אני לא שמעתי.

יואל חסון: אני לא מאשים אותו, אני מאשים את ראש הממשלה.

דליה איציק: לא היה מי שיפריע – – –

קריאות: – – –

אלכס מילר: בואו ניתן לשר לדבר.

אלכס מילר: חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: השר ארדן יודע את זה.

יואל חסון: הרי כבוד השר ארדן לא היה יכול לשבת בכיסאו בנוחות כשהוא שמע את ראש הממשלה מספר ומתהלל על הסכמה לאומית למדינה פלסטינית.

אלכס מילר: תודה.

גלעד ארדן: בקיצור, מי שטענה כאן בשם האנטי-דמוקרטיה, וכמה זה לא מוסרי לשנות עמדות אידיאולוגיות, מתוך התמודדות עם המציאות הקיימת, זאת בדיוק אותה פוליטיקאית – – –

יוחנן פלסנר: – – – את הדברים שלה.

יוחנן פלסנר: היא אמרה שהוא דחק את מדינת ישראל לפינה, שילמנו על זה – – –

שלמה מולה: היא לא אמרה שזה אנטי-דמוקרטי – – –

גלעד ארדן: למה אתם מייתרים את שמוליק דהן?

גלעד ארדן: תנו לו, הוא יתדרך אחר כך מה היא אמרה בדיוק.

גלעד ארדן: מה זה נותן עכשיו להפריע לי?

גלעד ארדן: סתם להאריך את הזמן.

קריאות: – – –

גלעד ארדן: תאמינו לי, הוא עושה את זה יותר טוב מכם, שמוליק.

יוחנן פלסנר: אנחנו עובדים יעיל.

דליה איציק: אנחנו חוסכים – – –

גלעד ארדן: תנו לשמוליק אשר לשמוליק.

גלעד ארדן: אני מבקש.

גלעד ארדן: בדיוק אותה פוליטיקאית, שברגע שזיהתה איפה מוקד הכוח הציבורי, ואיפה העמדה שנכון לאותו זמן היתה הפופולרית ביותר והנתמכת ביותר, שינתה את כל מה שהבטיחה ואת כל מה שטענה בכל אותם כנסי פריימריס שבהם היא התגאתה במורשת ביתה – המפוארת באמת – מורשת משפחתה המפוארת, והיא עשתה מעשה הרבה הרבה יותר קיצוני.

גלעד ארדן: בא ראש הממשלה, אומר: אני מכיר בכך שנוצרה מציאות בין-לאומית, יש היום מנהיגות, אם אירופית, אם אמריקנית, שהיום לאור העמדות שלה, לאור מה שנוצר בשטח, לאור ההתחייבויות הבין-לאומיות שניתנו, אני מכיר בכך שבסופו של תהליך מדיני, אם יהיה פרטנר פלסטיני, ואם יכיר בעמדות שאתם והיא מעולם לא עמדתם עליהן באמת, הפתרון בסופו של דבר, כנראה, שיהיה – מדינה פלסטינית מפורזת – – –

יואל חסון: אתה מסכים לזה?

גלעד ארדן: אלא מה?

גלעד ארדן: ראש הממשלה אומר את זה היום, כשאין שום דבר על השולחן, אין שום פעולות בשטח, מיידיות, חד-צדדיות, שאמורות ליצור מציאות בניגוד לעמדת הבוחרים – – –

יואל חסון: זה אינטרס ישראלי, לא אינטרס שלהם.

אלכס מילר: אתה מתייחס?

גלעד ארדן: אני לא מתייחס, אני עונה ליושבת-ראש האופוזיציה.

גלעד ארדן: אם אתה רוצה שאני אענה, אני אענה.

גלעד ארדן: אם אתה רוצה לאפשר שוק – שוק.

גלעד ארדן: איך שאתה רוצה.

דליה איציק: אדוני השר, דברים שרואים מכאן לא רואים משם.

גלעד ארדן: כמו שיואל אומר, ציפי-שוק זה גם ציפי-שוק.

גלעד ארדן: אמרת את זה על מקום אחר, אבל אתם עושים פה אותו דבר.

גלעד ארדן: אין לי בעיה להתמודד עם זה, אבל זה לא לעניין.

גלעד ארדן: לא שומעים מה אתם אומרים ממילא.

שלמה מולה: אנחנו רק שואלים אם אתה בעד מדינה פלסטינית, אתה אישית, כשר במדינת ישראל.

גלעד ארדן: תגיש שאילתא.

אלכס מילר: נתנו לך פתרון.

אלכס מילר: אתה יכול להגיש שאילתא.

גלעד ארדן: אותה פוליטיקאית, שהלכה בעקבות העמדות שהיא מעולם לא סיפרה לנו שקיימות אצלה, או שהיא שוקלת אותן, והלכה – לא תיאורטית, לא כשעדיין ניתן להוביל תהליכים כלשהם כדי להתמודד עם הטענות הללו, הלכה וסייעה בידו של ראש הממשלה לשעבר שרון לעקור אנשים מבתיהם, בניגוד להבטחת הבחירות כאילו דין נצרים כדין תל-אביב, ולא רק זה – – –

שלמה מולה: – – –

אלכס מילר: חבר הכנסת מולה.

גלעד ארדן: ולא רק זה, אלא שכאשר היה משאל מתפקדים בליכוד, כשכל הנהגת הליכוד דאז והיא בתוכם התחייבה לכבד אותו, היא היתה זו שבאה לראש הממשלה שרון ואמרה לו: בוא, אני אמצא לך דרך לרדת מהעץ, ואני אנצל את הלחץ התקשורתי, את הלחץ הבין-לאומי, כדי למצוא את הנוסחה איך להפר את משאל מתפקדי הליכוד.

זאב בוים: – – –

גלעד ארדן: יש לי ביקורת גם עליהם בעניין הזה, חברי חבר הכנסת בוים.

גלעד ארדן: אתה צודק.

גלעד ארדן: אבל אנחנו מדברים אך ורק על הטענה הכאילו-מוסרית שלה, שמזדעקת כנגד שינוי עמדות מלפני הבחירות, כאשר היא היתה השושבינה העיקרית של תיאוריית הדברים שרואים משם לא רואים מכאן.

גלעד ארדן: ולא רק זאת, אתם כולכם הלכתם עם המנדט שקיבלתם מבוחרי הליכוד, והקמתם מפלגה שבעצם אחת המטרות שלה היא גם לחסל את הליכוד.

גלעד ארדן: אז בכל הכבוד הראוי, לבוא ולספר כאן – – –

יואל חסון: – – –

אלכס מילר: חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: נתניהו עבד על ציבור הבוחרים שלו – – –

אלכס מילר: חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: הוא היה מצביע עבורו?

אלכס מילר: חבר הכנסת חסון, פעם ראשונה.

יוחנן פלסנר: הוא מציע הצעה פרקטית, שנתניהו יחזיר את המנדט.

נחמן שי: מתי הוא ייתן שלוש מדינות לשני עמים, זו הבעיה שלי.

גלעד ארדן: אותה סיעה של יושבת-ראש האופוזיציה, הגברת ציפי לבני, שבעצם הוקמה על יסוד מעילה בקולות הבוחרים ששלחו אותה לכנסת, היא זו שמובילה את הטענות הכאילו-מוסריות על שינוי דרך אידיאולוגי, על חקיקת חוקים שמאפשרים אולי לסיעה שלה עצמה להתפלג.

גלעד ארדן: אני חושב שזה כל כך מקומם וכל כך מבייש, שאולי אני אפילו צריך לשמוח שזה בא מכם, כי הרי זה לא באמת משכנע ולו אזרח אחד מקרב אזרחי מדינת ישראל.

גלעד ארדן: ועכשיו אנסה להתמודד גם עניינית עם הטענות שהעלתה יושבת-ראש האופוזיציה, וגם הן לא ממש מעוררות אמון או כבוד.

גלעד ארדן: אז באה יושבת-ראש האופוזיציה – נכון שהתקבע מושג בין-לאומי של מאה ימי חסד, והמושג הזה אומר שב-100 הימים הראשונים של הממשלה, נותנים לה חסד כלשהו, כי מבינים שקודם כול ממשלה נכנסת צריכה ללמוד את העובדות.

גלעד ארדן: אנחנו היינו רוצים שהפוליטיקאים ינהגו באחריות ולא מייד ישלפו החלטות, לפני שהם לומדים את המצב לאשורו, ואז, לאחר שמסתיימים מאה ימי החסד, הממשלה אמורה להתחיל ולפעול ולשנות – או במקרה שלכם, לשקם את ההריסות שהותירה לה הממשלה הקודמת.

גלעד ארדן: מה אתם עשיתם מהביטוי הזה, מאה ימי חסד?

גלעד ארדן: וכדאי שגם התקשורת אולי תיזכר, מה זה מאה ימי חסד.

גלעד ארדן: אתם הרי לא נתתם יום אחד של חסד, כי אתיקה זה לא מהעניינים שקדימה מצטיינת בהם; גם לא שמירת החוק, אבל בטח לא אתיקה, שזה עוד רף גבוה יותר.

גלעד ארדן: מהיום הראשון תליתם בנו את כל ההרס והחורבן, בין המדיני ובין הכלכלי והחברתי שאתם עצמכם הותרתם, ותיכף נזכיר שוב, כמדי יום שני, מה הותרתם כאן, וברגע שמסתיים היום ה-100, עולה כאן יושבת-ראש האופוזיציה ואומרת: אה, איך לא תיקנתם עד עכשיו את כל המחדלים של רוני בר-און?

גלעד ארדן: איך לא התמודדתם בתוך 100 ימים – גם למדתם את החורבן שהותרנו וגם ביום ה-100 עוד אין צמיחה, לא נעצר גל הפיטורים שהותרנו לכם, לא תיקנתם את חוק נהרי שאתם חוקקתם, ממשלת קדימה – – –

יוחנן פלסנר: – – –

יואל חסון: – – –

אלכס מילר: אני מבקש, חברי הכנסת, לשמור על השקט, אם אתם לא רוצים שאני אתחיל להוציא אתכם מכאן.

גלעד ארדן: לא הטמעתם את הצורך בזה שהפלסטינים יכירו במדינת ישראל כמדינתו של העם היהודי.

נחמן שי: – – –

אלכס מילר: חבר הכנסת נחמן שי, אתה מפריע לשר לדבר.

אלכס מילר: אני לא זוכר שהפריעו ליושבת-ראש האופוזיציה – – –

נחמן שי: אתה ישבת בשיחה עם נשיא צרפת ושמעת מה הוא אמר?

יואל חסון: כמה אפשר להרוס בשלושה חודשים?

אלכס מילר: חבר הכנסת חסון, כבר הזהרתי אותך, פעם ראשונה.

גלעד ארדן: אפילו מים לא השארתם לנו.

גלעד ארדן: לא התמודדתם אפילו עם משבר המים.

גלעד ארדן: בקושי נשארו מים.

יוחנן פלסנר: מה עם המלצות 100 הימים?

יוחנן פלסנר: למה זנחתם אותן?

יואל חסון: אני מציע לך לשתות, כי אתה רק בתחילת הקדנציה.

יואל חסון: ונחמן שי אומר לנו כל הזמן: תשתו מים, תשתו מים, יהיה בסדר.

גלעד ארדן: חבר הכנסת חסון, עוד יש לכם לשמוע את כל מה שהשר שטייניץ הכין לי על התוכנית הכלכלית, אני מציע לכם לאפשר לי להתקדם בנאום.

יואל חסון: אנחנו נהנים ממך, אדוני השר.

יוחנן פלסנר: המלצות צוות 100 הימים – למה לא יושם?

גלעד ארדן: יושבת-ראש האופוזיציה באמת הסבירה כאן בכושר דמגוגי לא מבוטל, כאילו בעצם המצב המדיני למעשה היה מצוין.

גלעד ארדן: הכול קיים, התובנות קיימות, הפלסטינים מוכנים להיות מפורזים בעתיד, אחרי שהיא שכנעה אותם שהדבר הנכון זה מדינה מפורזת, הפלסטינים מצפים כבר להכריז על מדינת ישראל כמדינתו של היהודי, והם נכספים כבר להתחיל ולבנות לפליטים גורדי שחקים בכל מדינות ערב.

גלעד ארדן: והנה הגיעה ממשלת נתניהו והפכה את הקערה על פיה.

גלעד ארדן: פתאום, בגלל העמדות הכל-כך מוזרות שאנחנו מציגים, העולם לא מוכן לקבל את זה.

גלעד ארדן: אבו מאזן ואבו עלא, פתאום, עם כל הסיכומים הנהדרים שהגיעו עם הגברת לבני באותם חדרי מלון שבהם היא ניהלה אתם את עשרות הפגישות שבהן הציעה להם את כל הוויתורים המפליגים, וכמובן, בהן הם ויתרו כבר על זכות השיבה, הכירו במדינת ישראל כמדינתו של העם היהודי ופתרו את בעיית הפליטים, הנה פתאום נבחר נתניהו, ובגלל אי-הסכמתו הראשונית למדינה פלסטינית, מייד כל הסיכומים המעולים שהגברת לבני השיגה, הנה הם כאינם, עפו להם עם הרוח כאבק, ועכשיו צריך, אחרי שלושה חודשי הרס לכאורה, לשקם ולהתחיל הכול מחדש.

גלעד ארדן: חברותי חברות הכנסת וחברי, אתם הרי לא מאמינים לעצמכם בעניין הזה, אז איך הציבור יאמין לכם?

גלעד ארדן: איך?

גלעד ארדן: הרי מי שאפשרה ל"חמאס" – יחד עם ראש הממשלה אולמרט, אחרי ששרון לצערנו חלה – מי שאפשרה ל"חמאס" להתמודד בבחירות האחרונות בניגוד להסכמי אוסלו, והיום יש לנו "חמאס" – דרך אגב, דיכטר, אז כראש השב"כ, הסביר למה לעולם ה"חמאס" לא יתפוס את השלטון – והביאה למצב – בהתנהלות שלה, המדינית – שהיום אין אפשרות לפרטנר אמיתי, שמסוגל לספק סחורה, בצד הפלסטיני, זאת הגברת לבני.

גלעד ארדן: היא שכנעה את הפלסטינים, בעשרות הפגישות שלה, שיהיה אפשר לקבל מהעם פה רק נסיגות ונסיגות, בלי להתחייב למינימום, כלומר לומר שאם מדברים על שתי מדינות לשני עמים, חוץ מהעם הפלסטיני, איפה העם השני שרוצים לתת לו מדינה.

גלעד ארדן: למה אתם לא מוצאים את המנהיג הפלסטיני?

גלעד ארדן: למה אתם לא מוצאים את המנהיג הערבי הישראלי, עזבו פלסטיני; תביאו ערבי ישראלי שמוכן להכיר במדינת ישראל כמדינת העם היהודי.

יואל חסון: השר ארדן, זה אינטרס שלנו.

גלעד ארדן: אתם אופוזיציה אחראית?

גלעד ארדן: אתם מדברים על אחריות – אז התחלף ממשל בארצות-הברית, נכון, והממשל הזה, בלי שום קשר אליכם או אלינו, יש לו עמדות אחרות, שבחלקן יש אי-הסכמה מוחלטת עם ממשלת ישראל.

גלעד ארדן: אופוזיציה אחראית לא היתה מנסה לרמות את הציבור, לעוור ולסמא את עיניו; היא היתה מותחת ביקורת במקום שהיא חושבת שיש טעויות.

גלעד ארדן: גם אנחנו עושים טעויות, אני לא אגיד שאנחנו חפים מטעויות, אבל בדברים שרלוונטיים לקונסנזוס, לעתיד המדינה היהודית, לבנייה בגושי ההתיישבות – אתם מספרים לי פה שזה קיים במצע קדימה, מי חוץ מכם יודע שזה קיים במצע קדימה?

יואל חסון: תיכנס לאינטרנט.

גלעד ארדן: שלחתם מכתב לנשיא אובמה?

גלעד ארדן: הודעתם את זה לאיחוד האירופי?

גלעד ארדן: אופוזיציה זה לא רק ביקורת דמגוגית חסרת בסיס.

יואל חסון: אגב, מדינה מפורזת לא נתניהו המציא.

יואל חסון: זה נמצא במצע קדימה עוד מ-2006; גם מדינה מפורזת אנחנו המצאנו, לא אתם.

גלעד ארדן: כמה מכם זוכרים את ההמצאה על שום דבר?

גלעד ארדן: אנחנו גם המשכנו ליישם את הסכמי אוסלו ב-1996, ומעולם לא אמרנו שהמצאנו את הסכמי אוסלו.

יואל חסון: נתניהו אומר: אנחנו המצאנו מדינה מפורזת.

גלעד ארדן: לצערנו, מי שהמציא את זה וכבל אותנו לזה לא עשה מעשה מי-יודע-מה טוב.

גלעד ארדן: הוא התכוון לטוב, אבל זה לא יצא טוב.

יואל חסון: בזה אתה צודק.

יואל חסון: על אוסלו אני מסכים אתך.

גלעד ארדן: וגם מי שהמציאה את ההתנתקות ועזרה לראש הממשלה שרון – אני לא אגיד לך שזה אנחנו.

גלעד ארדן: בלית ברירה – אנחנו היום כלואים באיזה מצב מדיני-ביטחוני.

גלעד ארדן: הדברים שעשיתם אכן כלאו את מדינת ישראל לתוכם, וצריך למזער את נזקיהם.

מיכאל בן-ארי: לא נשכח שנתניהו היה בעד ההתנתקות.

אלכס מילר: שלום, חבר הכנסת בן-ארי.

גלעד ארדן: ראש הממשלה לא לוקח בעלות על חזון המדינה הפלסטינית, גם הרצל לא לקח עליו בעלות.

גלעד ארדן: רק הגברת לבני אחראית לחזון הזה.

יואל חסון: השר ארדן, הוא טוען שהוא השיג לזה הסכמה לאומית.

יואל חסון: מה יותר גאווה מזה?

יואל חסון: איזו גאווה.

יואל חסון: איך הוא אמר אתמול בפאסון – אני השגתי הסכמה לאומית למושג של שתי מדינות.

יואל חסון: אני מתאר לעצמי איך הרגשת שם בחדר, אני מתאר לעצמי איך הרגיש השר בגין, איך השר יעלון – טוב, השר יעלון כותב נאומים, יום אחד כאלה, יום אחד אחרים, אבל אתה, אתה איש עקרונות, אני חושב לעצמי איך עבר עליך יום אתמול.

נחמן שי: יום טוב היה לו.

יואל חסון: יום קשה.

גלעד ארדן: אני נראה לך סובל?

יואל חסון: היום אתה נראה קצת יותר טוב.

נחמן שי: אני מוטרד מזה שאתה כל כך נהנה.

נחמן שי: אני מוטרד.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, אני חושב שצריך לאפשר לנאום להתקדם, חברי הכנסת עושים לי סימנים של אי-נחת מהזמן.

גלעד ארדן: חברי חברי הכנסת, יושבת-ראש האופוזיציה בכל זאת התייחסה בדבריה גם לנושא הכלכלי-החברתי, ולכן גם אני אתייחס אליו, ולא אמנע בכל זאת מלהזכיר שאף-על-פי שיושבת-ראש האופוזיציה תמיד מנסה להתהדר באיזו טהרנות מיוחדת, או יושר, כפי שתיארתי בעניין שינוי עמדות אידיאולוגיות, אפילו – אפילו בנושאים שהם הרבה יותר בסיסיים משינוי עמדות אידיאולוגיות, כמו לדוגמה המאבק בשחיתות, אני לא זכרתי שכאשר היא היתה בעמדות שהיה נוח לה להישאר בהן ולא להיאבק בכל כוחה על ערכי הצדק והמוסר, מלבד איזה מלמול רפה פעם נגד ראש הממשלה אולמרט, שמינה אותה לתפקידה, אני לא זוכר אף פעם שזה מנע ממנה לשרת או לכהן יחד ותחת מנהיגים פוליטיים שלצערנו היום נמצאים במצבים מאוד מאוד לא נעימים תחת רשויות החוק.

גלעד ארדן: אני חושב שלפני שבאים ומטיפים מוסר בנושאים ערכיים, שאפילו בהם לא הצטיינת, צריך לעשות חושבים וקצת לקחת את הזמן להבין מדוע הציבור עדיין לא רואה בך מישהי שראויה להוביל את מדינת ישראל.

גלעד ארדן: ואשר לנושא הכלכלי-החברתי.

גלעד ארדן: גם בנושא הזה – – –

יואל חסון: הוא ראה בה יותר ראויה מנתניהו.

יואל חסון: עובדה.

גלעד ארדן: – – – גם בנושא הזה, שרת החוץ לשעבר, יושבת-ראש האופוזיציה, שהיתה אחד הגורמים החשובים והמשפיעים ביותר בממשלה הקודמת, היתה אטומה לחלוטין לכל הטענות שבאו מארגוני המעסיקים, מהתאחדות התעשיינים, מכל הכלכלנים והמומחים שהתריעו שהצונאמי, שהמשבר הכלכלי העולמי מתגלגל לפתחה של ישראל, ויביא גלים עצומים של אבטלה ועשרות אלפי מפוטרים.

גלעד ארדן: פוליטית היה הרבה יותר נוח לגבות את שר האוצר לשעבר בר-און, שהיה מבכירי תומכיה; היה עדיף לטמון את הראש בחול ולגלגל את כל האחריות לההתמודדות עם המשבר הכלכלי-חברתי אל הממשלה הבאה.

גלעד ארדן: והנה, כעת, באה יושבת-ראש האופוזיציה – שוב – ואומרת לציבור: תראו, עברו 100 ימים, והממשלה עוד לא שיקמה את כל החורבן שהותרנו לה בתחום הכלכלי-חברתי, וכל אותם עשרות אלפי מפוטרים שמחפשים היום עבודה עדיין לא מצאו עבודה, ועוד לא ייצרנו להם 200,000 מקומות עבודה – בשלושה חודשים.

גלעד ארדן: ממש מדהים, ממש מזעזע.

גלעד ארדן: חבל שזה לא באמת משכנע אף לא אזרח אחד במדינת ישראל, וגם אתם עצמכם, כפי שאמרתי, הרי לא מאמינים, אלא פשוט מקריאים מסרים, כשיש אנשים שחושבים שאם תחזרו על השקרים האלה בכל שבוע מישהו ישתכנע מהם.

גלעד ארדן: ואני רוצה להזכיר ולציין את החשיבות האדירה של התוכנית הכלכלית-החברתית שהושגה בהסכמה עם ההסתדרות – ואני לא זוכר דבר כזה עשרות שנים – וההסתדרות יודעת קצת יותר טוב מסיעת קדימה, חברי חברי הכנסת, לדאוג לציבור העובדים.

גלעד ארדן: ההסתדרות דאגה, ועל כך יש לשבח אותה, שבמסגרת התוכנית הזאת יחוזק משמעותית מעמדו של העובד הישראלי, ואנחנו מקדמים כמה חוקים שיחזקו את יכולת הארגונים של העובדים להגן על זכויותיהם.

גלעד ארדן: אני חושב שלשולחן העגול הזה, ולהשגת שיתוף הפעולה וההבנה בין ארגוני מעסיקים לארגוני עובדים, יש חשיבות אדירה.

גלעד ארדן: נוסף על כך אני רוצה לציין שבתוכנית הכלכלית, למרות מה שאמרה יושבת-ראש האופוזיציה, יש מתווה של הפחתות – גם של מס הכנסה ושל מס החברות.

אורית זוארץ: לעשירים.

גלעד ארדן: ברור שהרבה יותר פופוליסטי להוריד מסים על דברים ברורים, או להגדיל קצבאות, אבל אנחנו מסתכלים על פיתוח המשק גם לטווח הבינוני וגם לטווח הארוך, ולא מסתכלים רק על פופוליזם צרוף.

גלעד ארדן: לכן, כשבכל העולם יש משקיעים שמחפשים איפה לשים את כספם בהתמודדות על שווקים, אנחנו מבינים שיש חשיבות אדירה למשוך את ההשקעות הבין-לאומיות האלה אלינו.

גלעד ארדן: ראיתם דוגמה, דרך אגב, אפילו אתמול, בחברה שנקנתה על-ידי חברה בין-לאומית, ולכן נמשיך את מתווה הפחתות המסים, שהתחיל עוד ב-2003, כפי שאמרתי, כדי למשוך חברות זרות, נמשיך להפחית גם מס הכנסה וגם מס חברות, כדי לעודד תעסוקה, ובתוכנית יש יצירת תמריצים גם לשכבות הביניים.

גלעד ארדן: אני רוצה להבהיר, שלמרות מה שאמרה כאן יושבת-ראש האופוזיציה, מרבית עלות ההפחתה ממוקדת בשכבות הביניים, באותן שכבות שמרוויחות בין 10,000 שקלים ל-25,000 שקלים.

גלעד ארדן: אין שום תמיכה במאיון העליון, כמו שמנסים לטעון חברי באופוזיציה, אלא בדיוק להיפך; יש הכבדה משמעותית על השכבות החזקות, לרבות, דרך אגב, גביית מסים על צריכה מוגברת של דלקים, לדוגמה, או על מכוניות שבעיקר מזהמות את הסביבה וגורמות נזקים לציבור.

גלעד ארדן: אני רוצה לציין לדוגמה כמה תוספות עיקריות שקיימות בתקציב בתחומים החברתיים, וזאת, שוב, בהתאם להחלטות הממשלה הנוכחית: הכשרה והסבה מקצועית – 100 מיליון שקלים; תוספת למעונות-יום ולצהרונים לעידוד תעסוקה – 200 מיליון שקלים.

גלעד ארדן: תוספת ללשכה לשיקום נכים שמטפלת בניצולי השואה – 500 מיליון שקלים.

גלעד ארדן: מגיע קרדיט בעניין הזה לממשלה הקודמת, אבל אנחנו ממשיכים ומיישמים את המתווה שהוכן בממשלה הקודמת, למרות המשבר הכלכלי; תוספת לקצבאות זיקנה בפריסה של 1.3 מיליארד בארבע השנים הקרובות; תוספת לקצבאות הילדים – לא למשפחות של חמישה ילדים ומעלה, אלא למשפחות של שניים, שלושה וארבעה ילדים, ומדובר ביותר מ-600,000 משפחות, 1.5 מיליארד שקלים, ועוד ועוד, תוספות חברתיות רבות.

גלעד ארדן: לכן – בזה אני מסיים, חברי חברי הכנסת – שוב, כמדי יום שני, הייתי מציע לאופוזיציה לנהוג כבוד בבית הזה, להתייחס בכבוד גם לאופוזיציה, וכשהביקורת תהיה עניינית – אנחנו נתמודד אתה עניינית.

גלעד ארדן: כשהביקורת היא דמגוגית, היא לא מבוססת על עובדות, ובעיקר היא מבוססת על החורבן שאתם עצמכם הותרתם כממשלה היוצאת, קשה מאוד לשכנע, גם את חברי הבית וגם את הציבור, ולכן אני מבקש מחברי הבית לדחות את הצעת האי-אמון.

גלעד ארדן: תודה.

אלכס מילר: תודה, אדוני.

אלכס מילר: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון הבאה: המשך כהונתו של אביגדור ליברמן כשר החוץ בממשלה, הצעה של סיעות רע"ם-תע"ל–חד"ש–בל"ד.

אלכס מילר: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אחמד טיבי.

אלכס מילר: יציג את ההצעה חבר הכנסת אחמד טיבי.

אלכס מילר: ישיב על ההצעה השר המקשר בין הממשלה לכנסת, חבר הכנסת גלעד ארדן.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מודה ומתוודה שמאז מונה שר החוץ אביגדור ליברמן לתפקיד, אני הרביתי – גם כאן בארץ, אבל בעיקר בעיתונות באירופה, בחוץ-לארץ – לנסות להסביר לאירופים מי זה האיש – –

שלמה מולה: – – –

אחמד טיבי: לא נראה לי שכף רגלו תדרוך שם בקרוב.

אחמד טיבי: – – ומה השקפתו, מה הקמפיין שלו בבחירות, למה אנחנו מכנים אותו אדם בעל משנה פאשיסטית.

אחמד טיבי: אני רוצה לומר לכם שהעיתונות האירופית גמעה בשקיקה את המאמרים שלנו – ה"ניו-יורק טיימס", ה"הרלד טריביון", ה"ליברסיון", ה"דיילי טלגרף" – כולם פרסמו את המאמרים, כולם רצו לשמוע מה אנחנו חושבים על המינוי הזה.

אחמד טיבי: אין כמעט עיתון שמכבד את עצמו שלא רצה לשמוע מה אנחנו אומרים על המינוי הזה, של אדם עם משנה כזאת, עם קמפיין אנטי-ערבי מובהק, לתפקיד שר חוץ וסגן ראש ממשלה.

דוד רותם: זה לא נכון.

דוד רותם: קמפיין בעד ארץ-ישראל ומדינת ישראל.

אחמד טיבי: אני זוכר שכיניתי אותו "המודל הישראלי של לה-פן הצרפתי".

אחמד טיבי: זה מה שאני אמרתי אז.

אחמד טיבי: היו כאלה שאמרו: לא צריך להגזים, אולי הוא ככה, אולי הוא ככה, אבל האמת היא, ובהכנעה ובצניעות, הייתי הראשון שעשה את ההשוואה עם היידר ולה-פן, עד שבא נשיא מדינה מאוד ידידותית לישראל, סרקוזי.

אחמד טיבי: סרקוזי אמר, בפגישה עם ראש הממשלה, בדיוק את מה שאמרתי.

אחמד טיבי: אני מודה בצניעות שזה גרם לי ליותר משביעות רצון.

דוד רותם: בוודאי, כי אתם דומים, כי שניכם אוהבים את מדינת ישראל ואת העם היהודי.

אחמד טיבי: מילא לגבי, אבל לגבי סרקוזי אתה אומר את זה?

דוד רותם: אני אומר שאתם דומים.

אחמד טיבי: האמת היא, הוא הטיח בפניו של ראש הממשלה ושל עוד 1,000 איש שהיו בחדר, שצריך להעיף את האיש הזה מהתפקיד, צריך להוציא אותו מהממשלה ולהכניס אחרים.

אחמד טיבי: ואז מה ענה לו ראש הממשלה?

אחמד טיבי: שהוא נחמד בפגישות פרטיות, בחדרי חדרים.

אחמד טיבי: מה ענה סרקוזי?

אחמד טיבי: גם לה-פן שלנו נחמד בחדרי חדרים; לה-פן, הפאשיסט הצרפתי.

אחמד טיבי: זה מה שאמר סרקוזי.

אחמד טיבי: מה עוד אמר סרקוזי – שלא התפרסם?

אחמד טיבי: הוא אמר לו: אדוני ראש הממשלה, בושה למדינת ישראל שהאיש הזה הוא שר החוץ שלה.

אחמד טיבי: אני מוכן להתערב עם כל מי שהיה בחדר אז, שהמשפט הזה נאמר.

גלעד ארדן: הוא לא נאמר.

אחמד טיבי: המשפט הזה נאמר.

גלעד ארדן: אני הייתי בחדר.

גלעד ארדן: הוא לא נאמר.

אחמד טיבי: אתה היית בחדר ואתה יודע שהוא נאמר.

גלעד ארדן: אני יודע שהוא לא נאמר.

אחמד טיבי: אתה יודע שהוא נאמר.

אחמד טיבי: טוב שענית כך, ועכשיו תצטרכו לבדוק את הגרסה שלך מול הגרסה שלי.

זאב בילסקי: אבל איך אתה יודע?

אחמד טיבי: אני מודה שלא הייתי.

זאב בילסקי: אבל אם לא היית, איך אתה יודע?

אחמד טיבי: אחר כך הם יצאו.

אחמד טיבי: ביציאה מהחדר ראש הממשלה אוסף אותם, הוא אומר להם: חבר'ה, אף מלה, כי אתם יודעים מה המשמעות.

אחמד טיבי: וכולם השתתקו.

אחמד טיבי: לכן זה החזיק מעמד כמה ימים עד שזה דלף.

אחמד טיבי: האמת היא שלא ההדלפה חשובה, אלא עצם העובדה, שנשיא של מדינה כל כך חשובה כמו צרפת חושב כך על שר החוץ של מדינת ישראל.

אחמד טיבי: ולא רק שהוא חושב כך, אלא שהוא אומר את זה.

אחמד טיבי: עכשיו, מה אמרו מצטדקים ישראלים למיניהם?

אחמד טיבי: זאת התערבות בוטה בעניינים פנים-ישראליים.

אחמד טיבי: עלק התערבות בוטה.

אחמד טיבי: מי אומר את זה?

אחמד טיבי: ישראלים.

אחמד טיבי: 24 שעות ביממה מנהיגי ישראל מתערבים בעניינים של אחרים.

אחמד טיבי: הם המציאו את ההתערבות.

אחמד טיבי: המציאו.

אחמד טיבי: הם מתערבים מי יהיה נשיא ארצות-הברית.

אחמד טיבי: יש להם איפא"ק – השדולה האמריקנית למען ישראל – הם מפעילים פה ושם אנשים כדי שחבר קונגרס זה או מועמד אחר – – –

ישראל חסון: זה "הפרוטוקולים", ד"ר טיבי.

ישראל חסון: בוא הנה, אתה מתחיל עם "הפרוטוקולים".

אחמד טיבי: או, באמת, זה נמוך.

אחמד טיבי: איפא"ק לא מתערבת?

אחמד טיבי: איפא"ק לא מתערבת?

ישראל חסון: זה "הפרוטוקולים".

ישראל חסון: גלשת.

ישראל חסון: הם אזרחי ארצות-הברית.

אחמד טיבי: מי מפעיל את איפא"ק?

אחמד טיבי: יש חבורה – – –

ישראל חסון: זה "הפרוטוקולים".

אחמד טיבי: יש חבורה שמפעילה את איפא"ק מפה?

אחמד טיבי: מה, כל ראש ממשלה יש לו שתדלנים גם בקונגרס.

אחמד טיבי: מה, אתה נולדת היום?

אחמד טיבי: נולדת אתמול?

דוד רותם: תשמע, משהו למדת מערפאת.

דוד רותם: ערפאת מחזיק פה נציגים.

אחמד טיבי: לכן, האמת היא שצריך לחשוב על הדברים של סרקוזי.

אחמד טיבי: מה אני אומר – בואו נחשוב על הדברים של סרקוזי, אם הוא צודק או לא צודק.

אחמד טיבי: אם הוא לא צודק, היה צריך להגיד לו: אתה לא צודק.

אחמד טיבי: אף אחד לא אמר לו.

אחמד טיבי: מישהו בחדר אמר לו שהוא לא צודק?

אחמד טיבי: אף אחד לא אמר לו: אדוני הנשיא, אתה טועה.

אחמד טיבי: הנה, יושבים פה שני אנשים שהיו בחדר.

אחמד טיבי: מישהו היסה את נשיא צרפת, אמר לו: בכל זאת, ידידי סרקוזי, זה לא יפה?

אחמד טיבי: אף אחד.

אחמד טיבי: לכן, אדוני היושב-ראש, סיבות נוספות להבעת אי-אמון, מלבד העובדה שהאיש הזה ממשיך להיות שר החוץ – אגב, מבחינתי הוא שר חוץ נכה; לא עם מצרים, לא עם ירדן, הוא לא יכול לבקר לא כאן ולא שם.

אחמד טיבי: בצרפת סרקוזי סירב לקבל את פניו ואמר את מה שאמר.

דוד רותם: חבר הכנסת טיבי, אני מוכרח לשאול אותך שאלה.

דוד רותם: אני נכה – אני לא מבקר לא במצרים ולא בירדן, וזה לא כל כך נורא.

דוד רותם: מספיק שאתה מבקר שם.

אחמד טיבי: אני דיברתי על נכות פונקציונלית, כשר החוץ.

אחמד טיבי: אני מכבד אנשים נכים.

אחמד טיבי: לא לזה התכוונתי.

אחמד טיבי: אפילו למיטשל, לארצות-הברית, ראש הממשלה שולח את היועץ שלו לענייני התנחלויות, אהוד ברק, ולא את השר ליברמן.

אחמד טיבי: אהוד ברק, מי שאיתן כבל כינה אותו "המלבין הלאומי של ההתנחלויות".

שלמה מולה: זה שר ההתנחלויות החדש.

אחמד טיבי: השר לענייני ריבוי טבעי.

אחמד טיבי: הוא שולח אותו.

דוד רותם: הוא רוצה להיות ראש הממשלה.

אחמד טיבי: בשלב זה, בנאום הזה, אני מועמד לראשות הממשלה.

דוד רותם: אפילו אתה יכול להיות ראש ממשלה.

אחמד טיבי: אחרי זילות כזאת של תפקיד שר החוץ, אתה לא מצפה שארוץ לתפקיד הזה.

דוד רותם: אפילו אתה יכול להיות ראש ממשלה – – –

אחמד טיבי: ולכן, לא עם הערבים הוא יכול לנהל משא-ומתן ומגעים.

אחמד טיבי: אפילו פוטו-אופ הוא לא יכול.

אחמד טיבי: לא עם האירופים, לא עם האמריקנים.

אחמד טיבי: איזה מין שר חוץ זה?

אחמד טיבי: ובסוף הוא אומר: טוב, אני לא מנהל משא-ומתן עם האמריקנים על התנחלות, כי יש לי ניגודי עניינים, כי אני גר בהתנחלויות.

אחמד טיבי: עכשיו הוא אמר את זה.

אחמד טיבי: אני גר בהתנחלות קטנה מעבר לגדר, זה מה שהוא אמר.

אחמד טיבי: תאר לעצמך ששר החוץ ליברמן לא יטפל בשום נושא שיש לו ניגוד עניינים בו – הוא לא יישאר פה.

אחמד טיבי: ואני לא רוצה לשטוח את זה לפניכם.

אורלי לוי אבקסיס: לא, אבל אולי – – –

אחמד טיבי: לכן, מה היושרה הזאת שנפלה על שר החוץ?

אחמד טיבי: הוא לא רוצה לנהל משא-ומתן עם מיטשל כי הוא גר בהתנחלויות.

אחמד טיבי: עלק הגינות – –

אורלי לוי אבקסיס: זאת לא הגינות, זה – – –

אחמד טיבי: – – וניגוד עניינים.

אחמד טיבי: לא רק זה, הסכנה של לה-פן הישראלי, על-פי סרקוזי, היא שהוא גם ישתלט על צמתים רגישים וחשובים במערכת המשפט.

דוד רותם: או...

אחמד טיבי: הנה, יושב-ראש ועדת החוקה, אחראי למינוי שופטים בישראל – –

דוד רותם: נכון.

אחמד טיבי: – – אחראי למינוי יועץ משפטי לכנסת – –

דוד רותם: נכון.

אחמד טיבי: – – האיש שמינה שר משפטים – –

דוד רותם: נכון.

אחמד טיבי: – – נציג הפנאטיות השקטה.

דוד רותם: מה הבעיה שלך בזה?

דוד רותם: מה מפריע לך – – –

אחמד טיבי: הבעיה היא של מערכת המשפט.

אחמד טיבי: יש בפרקליטות אנשים שבגללך לא ישנים בלילה.

דוד רותם: אתה לא – – – בעצמך.

אחמד טיבי: – – – זה לא בריא.

דוד רותם: – – – זה סימן טוב.

אחמד טיבי: זה לא בריא.

אחמד טיבי: חוס על הבריאות של אנשי הפרקליטות – –

דוד רותם: אני לא רוצה.

אחמד טיבי: – – שומרי המשמר.

דוד רותם: תגיד, למה אתה לא חס על הבריאות שלי?

אחמד טיבי: – – – מועמדים מתנחלים.

אחמד טיבי: אנשים פנאטים לתפקיד שופטי בית-המשפט העליון.

אלכס מילר: חבר הכנסת טיבי, תודה.

אלכס מילר: זמנך תם.

אחמד טיבי: הם הפריעו לי לפחות שלוש דקות.

אלכס מילר: אתה פונה אליהם, הם עונים לך.

אחמד טיבי: מה זה פונה?

אחמד טיבי: הנושא הוא נושא בילטרלי.

אלכס מילר: אל תפנה לחברי כנסת, הם לא יענו לך.

דוד רותם: – – –

אלכס מילר: חבר הכנסת רותם, חבר הכנסת טיבי סיים וזמנו תם.

אחמד טיבי: נכון, סיימתי עשר דקות, אבל הפריעו לי שתי דקות לפני.

אחמד טיבי: כמו שאני נוהג בך.

כרמל שאמה-הכהן: אתה גינקולוג או מומחה לחקר השינה?

אחמד טיבי: אני עבדתי שנה במחלקה לפסיכיאטריה ב"הדסה עין-כרם" כסטודנט.

אלכס מילר: חבר הכנסת טיבי, אני מציע לך שתסיים במשפט אחרון את דבריך, ואנחנו נמשיך בדיון.

אחמד טיבי: אני אסיים.

דוד רותם: – – –

אלכס מילר: חבר הכנסת רותם, בוא ניתן לחבר הכנסת טיבי לסיים.

דוד רותם: – – – המחלקה הסגורה שהוא עבד בה.

אחמד טיבי: עוד נושא שמצריך אי-אמון, רבותי חברי הכנסת, זה התבטאויות של שרים שמתחרים ביניהם מי אנטי-ערבי, מי גזעני יותר.

אחמד טיבי: תראה מה אמר אהרונוביץ על "ערבוש"; אטיאס, שאמור להיות סמל השפיות של ש"ס, אומר שהערבים האזרחים בישראל הם דבר מאיים, הם גרים בתוך יהודים, לכן צריך להקים להם יישוב בתוך ואדי-עארה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת דני בן-סימון, אתה חוקר פריפריה ואנשי שכבות מצוקה, תשמע, זה מקומם שהגזענות באה בדרך כלל ממהגרים על אנשים מקומיים, שנולדו כאן.

אחמד טיבי: זה מקומם.

אחמד טיבי: זה כואב יותר.

אחמד טיבי: צריך לחקור את שורשי האנטי-ערביות של מהגרים שהיחס אליהם במקומות המוצא היה יחס סובלני.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

דוד רותם: – – –

אחמד טיבי: היה יחס סובלני.

אחמד טיבי: הגזענות הזאת היא גזענות מאוסה.

אחמד טיבי: במקום ששר יגיד – אני אחראי לכל אזרחי ישראל, אני מחלק את משאבי המדינה באופן שוויוני – –

דוד רותם: – – –

אחמד טיבי: – – הוא אומר שהאזרחים הערבים מאיימים.

דוד רותם: – – – תקבל זכויות.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, מתוך כבוד לנשיא סרקוזי, שעמד כאן על הדוכן – אגב, כמעט בכל פגישה מדינית באירופה, בחדרי חדרים זה מה שאמרו לראש הממשלה.

אחמד טיבי: הזכירו לו את ליברמן – – –

דוד רותם: איך הוא יודע את כל הדברים האלה?

אלכס מילר: אתה מסיים?

אחמד טיבי: תשאל את האיטלקים.

אחמד טיבי: כל עיתונאי איטלקי יגיד לך שזה מה שהיה.

דוד רותם: – – –

אחמד טיבי: – – – תשאל את כל מי שהיו וחזרו.

דוד רותם: בכל ישיבה יש נציג של אש"ף שמדווח לך?

דוד רותם: חבר הכנסת טיבי, בכל ישיבה כזאת יושב נציג ה"חמאס" שמדווח לך?

אלכס מילר: חבר הכנסת רותם, תן לחבר הכנסת לדבר.

אחמד טיבי: לכן, אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת היא ממשלת כישלונות.

אחמד טיבי: 100 ימים של כישלון טוטלי, קריסת מערכות – בריאות, תעשייה, חקלאות, יחסי יהודים-ערבים – אין הישגים, חוץ מתקציב דו-שנתי.

אחמד טיבי: חוץ מעוד תקציב לאיכות הסביבה שהשר הנחמד שלה מנסה להביא ובשלב זה ידו אינה משגת.

אחמד טיבי: יש לעמוד לצדו ולהביע אי-אמון בממשלה.

אחמד טיבי: תודה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: השר ארדן, אתה יכול להשיב על הצעת האי-אמון.

אלכס מילר: בבקשה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת טיבי, הייתי רוצה לעדכן אותך בהישג חדש של הממשלה מאתמול אחר-הצהריים: הממשלה החליטה לתמוך בהצעת חוק מאוד צרכנית שהגיש אחד, חבר הכנסת טיבי – –

אחמד טיבי: ההישג היחידי של הממשלה.

גלעד ארדן: – – לתת פיצוי על עיכוב ואיחור בטיסות.

גלעד ארדן: זה אומנם הישג חשוב, אבל אני חושב, שלא כמוך, שלממשלה היו עוד הישגים רבים ומשמעותיים בזמן הקצר שהיא מכהנת.

גלעד ארדן: כמי שהשתתף באופן אישי בפגישה עם נשיא צרפת, אני אגיד בצורה הכי חדה וברורה, שהדברים שאמרת כאן אינם נכונים.

גלעד ארדן: אבל פה, כשנשבעים, הרי לא נשבעים להגיד מעל הדוכן את כל האמת.

גלעד ארדן: נחיה גם עם אמירת האי-אמת הזאת שלך.

ישראל חסון: כל הדברים שהוא אמר לא נכונים?

גלעד ארדן: אין לי עניין, וגם לא חובה, להתייחס לכל אמירה ואמירה שהוא אמר.

גלעד ארדן: אני מקווה שלא תיפגע, חבר הכנסת טיבי.

גלעד ארדן: ברמה האישית, כבן-אדם, לרבים מאתנו יש חיבה לחבר הכנסת טיבי; אבל חבר הכנסת טיבי, בעיני, לא נחשב אדם שטובתה של מדינת ישראל, כמדינת לאום יהודית, היא לנגד עיניו.

גלעד ארדן: כלומר, מי שכיהן בתפקיד יועץ של רב-מרצחים שפעל כדי להשמיד את מדינת ישראל, אני לא בדיוק לוקח את מה שהוא אומר ואומר – אולי אני אחשוב על זה, אולי זה לא טוב למדינת ישראל.

גלעד ארדן: בכל מקרה, כך גם הציבור.

גלעד ארדן: אבל זכותו.

גלעד ארדן: העובדה שחבר הכנסת טיבי וחבריו מתמודדים פעם אחר פעם, גם אם הם לא מצדדים בקיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית, בסך הכול זה עוזר מאוד למדינת ישראל להראות את פניה הדמוקרטיות.

גלעד ארדן: כי הרי הם מנסים לקחת את שר החוץ, להדביק לו עמדות שאין לו, וכך לעשות דה-לגיטימציה למדינת ישראל.

גלעד ארדן: אבל הדבר שהם שוכחים הוא שעצם קיומם כאן, בתוך הבית הזה, עם העמדות האנטי-ישראליות שהם כל היום מטיפים, נגד מדינת ישראל, הוא אחד הגורמים שמחזקים את התדמית הדמוקרטית של מדינת ישראל.

גלעד ארדן: אני רואה את זה תמיד בארגונים בין-לאומיים.

גלעד ארדן: לכן אולי צריך גם להודות לחברי הכנסת הערבים בסך הכול.

גלעד ארדן: אף-על-פי שאני בטוח שהציבור שלהם היה שמח הרבה יותר אם במקום לעסוק בנושא המדיני, שההשפעה היחידה שלהם בו היא לעכב הגעה לפשרות, או לסכסך, היה עדיף שיתמקדו, לדוגמה, בלקדם אתי פתרון של סוגיות סביבתיות, כי באמת יש בעיות קשות ביישובים הערביים.

גלעד ארדן: אסיים ואומר שלראש הממשלה יש אמון מלא בשר החוץ שלו.

גלעד ארדן: אנחנו חושבים ששר החוץ ממלא את תפקידו בצורה הטובה ביותר.

גלעד ארדן: לא לכל דבר שנאמר בשיחה שולית זו או אחרת יש צורך להתייחס ולא מכל דבר כזה צריך להפיק לקחים או להסיק מסקנות.

גלעד ארדן: אני יכול לומר אמירה אישית שלי – ובאמירה הזאת אני לא מייצג כלל לא את ראש הממשלה ולא את הממשלה, כיוון שאני יודע הרי מה תנסו לעשות מזה – אני אומר את עמדתי האישית כפוליטיקאי, שלפעמים גם פוליטיקאים במדינות אחרות, לא רק במדינת ישראל, אומרים דברים מתוך נקודת ההתייחסות של הציבור שלהם.

גלעד ארדן: לדוגמה, דמיין לעצמך מקרה דמיוני, שיש מדינה דמיונית שיש בה ציבור מוסלמי גדול שבוחר; יכול להיות שלו הייתי פוליטיקאי – ואני לא מקיש מזה על אף אחד אחר – הייתי אומר גם דברים שיישמעו טוב אצלם.

גלעד ארדן: שר החוץ ליברמן פועל למען מדינת ישראל, למען העם היהודי ולמען כל אזרחי מדינת ישראל.

גלעד ארדן: אני רוצה להזכיר לך ולחבריך שאתם עדיין – ותישארו – אזרחי מדינת ישראל, כי אתם הרי לא מעוניינים לקבל את תוכניתו של ליברמן ולעבור להיות אזרחי הרשות הפלסטינית, כי פה, כנראה, טוב מדי, ואתם יודעים בדיוק מה יהיה ברשות הפלסטינית.

גלעד ארדן: לכן דבריך, לצערי, לא ישכנעו את הבית הזה, ואני מבקש מהבית לדחות את הצעת האי-אמון.

גלעד ארדן: תודה.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה, השר גלעד ארדן.

איתן כבל: איזו אהבה, איזו אהבה.

כרמל שאמה-הכהן: הדובר הראשון בדיון הסיעתי, חבר הכנסת ישראל חסון, בבקשה.

כרמל שאמה-הכהן: חמש דקות לרשותך.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, שרים, כנסת נכבדה, אני התבקשתי לדבר באי-אמון בנושא התקציב.

ישראל חסון: אני מוכרח להודות שכשישבתי וחשבתי מה אני הולך להגיד, ציינתי לעצמי שכנראה את הפרק הזה לא אספר לנכדים בחיים שלי, על הקטע הזה של דיוני התקציב של השנה.

ישראל חסון: עשיתי חשבון – עד לרגע זה השקעתי באופן ישיר בדיוני התקציב למעלה מ-48 שעות.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, אתך ישבתי בדיונים על הרפורמה במינהל מקרקעי ישראל, ואתה זוכר שלא קמנו מהכיסא וישבנו ודיברנו שעות על שעות.

ישראל חסון: ישבנו 12 שעות בוועדת הכנסת.

ישראל חסון: ישבתי ואמרתי לעצמי: אין לי שום בעיה שיתווכחו אתי, שיקיימו אתי דיון, שיוכיחו לי שאני טועה.

ישראל חסון: אתה יודע מה, אולי אני אפילו אשתכנע, במקרים מסוימים גם הייתי מסוגל להשתכנע.

ישראל חסון: אבל אני מודה שהתחושה להיות קול קורא במדבר היא לא נעימה לי.

ישראל חסון: אני יושב עם חברים טובים מהקואליציה, שאני מאוד מעריך אותם – לא רק מעריך אותם, מאוד – אנחנו מדברים, אנחנו מנסים לשכנע, אנחנו מנסים לפנות להיגיון בראייה המצטברת של כל מה שמתרחש, ושום דבר.

ישראל חסון: אתה לא מקבל תשובה, אתה מקבל משמעת – אני לא רוצה לקרוא לזה קואליציונית, משום שזה חורג בעיני מהמשמעת.

ישראל חסון: בעיני זה גובל בביטול עצמי אפילו, משום שאנחנו באמת לא מתעסקים עכשיו בקוצו של יו"ד.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, כשאתה יושב בתור יושב-ראש ועדת הכלכלה, או ממלא-מקום בעניין של מינהל מקרקעי ישראל, אתה יודע שאנחנו נוגעים פה בעצבים שהם חשופים מאוד, אתה יודע שאנחנו נוגעים בהחלטות שהן לטווח ארוך, ואתה יודע שכמעט כל אחד מהמתדיינים, אם היו אומרים לו, לך תקנה סלון לבית שלך או תחליף את האוטו, היה משקיע יותר זמן מהזמן שאנחנו משקיעים באמת, ביושר, בדיון ישר, בעניין של מינהל מקרקעי ישראל.

ישראל חסון: אני בא היום מהעניין של שידורי ישראל, רשות השידור.

ישראל חסון: באמת, אתה מסתכל עליו, דבר אדיר.

ישראל חסון: אנחנו יושבים, ובתוך שעה אנחנו צריכים לשבת ולקבוע במידה מסוימת האם אנחנו הולכים לרסק את השידור הציבורי בארץ, או שאנחנו באמת יודעים לבנות מסד כלשהו לדבר הזה.

ישראל חסון: ואנחנו בתוך שעה צריכים לגמור.

ישראל חסון: ואנחנו ממשיכים לרשות החשמל, ואני בכוונה מדבר רק על דברים ששנינו שותפים להם.

ישראל חסון: וברשות החשמל מציעים לנו סנקציה, במידה שחברת החשמל לא תאפשר או לא יהיה פתרון ארוך טווח לאספקת החשמל, לשלול – אדוני השר, אני רוצה שתשמע – הציעו לנו בחוק לשלול את הרשיון של חברת החשמל.

יעקב מרגי: נקנה ממזרח-ירושלים.

ישראל חסון: כן, נקנה ממזרח-ירושלים, נקנה מהרשות הפלסטינית, נקנה מהרבה גורמים.

ישראל חסון: חבר'ה, אלה הדיונים שמתנהלים.

ישראל חסון: על זה אנחנו הולכים להצביע, את זה אנחנו הולכים להחליט.

ישראל חסון: תגיד, את זה אתה תספר לנכדים?

ישראל חסון: לא, אני לא אספר לנכדים שכך קיבלתי החלטות.

ישראל חסון: אני אומר לכם מעבר לדיון הפוליטי.

ישראל חסון: יש שיר נפלא של נתן אלתרמן, שאומר "לאן נוליך את החרפה".

ישראל חסון: אני אומר לכם, אני מציע לחלק אותו.

ישראל חסון: אנחנו פה עושים מעשה, עוטפים 280 חוקים באריזה אחת, מעבירים אותם בתהליך של שלושה שבועות.

ישראל חסון: יש לי הצעת ייעול לנשיאות הכנסת: בואו ניקח את כל תהליך החקיקה הפרטית שיש בכנסת, אפשר לגמור את זה בשבוע דיונים ונצא לפגרה ארוכה.

ישראל חסון: אותו דבר.

ישראל חסון: אם ממילא מפעילים משמעת קואליציונית, אם ממילא אין שיקול דעת, אם ממילא אף אחד פה לא נדרש לקבל החלטה שהיא רצינית לטווח ארוך, בואו נגמור את העונה.

ישראל חסון: אפשר לגמור שנה וחצי עכשיו בשבועיים עבודה.

ישראל חסון: בא לי להגיש הצעת חוק כזאת.

כרמל שאמה-הכהן: אל תתחייב, אל תתחייב על זה.

אורלי לוי אבקסיס: גם בוועדות אפשר לשנות כל מיני עדכונים.

ישראל חסון: חברת הכנסת לוי, אני אומר לך, יש נושאים – – –

אורלי לוי אבקסיס: אני גם לא אוהבת את האריזה של כל החוקים האלה בתור – – –

ישראל חסון: אני אתן לך דוגמה.

ישראל חסון: תרשה לי חצי דקה.

כרמל שאמה-הכהן: קיבלת.

ישראל חסון: אני אתן לך דוגמה.

ישראל חסון: היום נדונה בוועדת הפנים הצעת חוק שמדברת על מתן סמכויות לפקחים עירוניים – מתן סמכות של מאבטח, קרי יש לו סמכות לעכב אותך, יש לו סמכות עיכוב.

זאב בילסקי: עיכוב וזיהוי.

אבי דיכטר: עיכוב בכוח.

ישראל חסון: אני באמת חושב שצריך לעזור למשרד לביטחון פנים בחקיקה שתעזור לו במיגור הפשיעה.

ישראל חסון: אבל תגידי, את רוצה לראות את התנועה האסלאמית באום-אל-פחם עם פקחים עירוניים מטעם התנועה האסלאמית, עם סמכויות עיכוב של שוטר?

ישראל חסון: את רוצה לראות בעיריית טייבה את משפחת חרירי או משפחת עבד אל-קאדר, שחלקם הם פקחים עירוניים, עם סמכות עיכוב של שוטר?

ישראל חסון: מישהו מוכן לתת את הדעת על זה?

אורלי לוי אבקסיס: בטוח שיסדרו אותם.

ישראל חסון: זה נדמה לך שזה בטוח שיסדרו אותם.

ישראל חסון: אומרים שפסימי זה אופטימי עם ניסיון חיים, ולשם אנחנו חותרים.

כרמל שאמה-הכהן: אני מבין, חבר הכנסת חסון, שהגשת בקשה לעוד חצי דקה, ואישרנו לך.

ישראל חסון: אני מוכן לעצור כאן.

ישראל חסון: אני פונה בזה באמת לחברי, שאני מעריך ומוקיר, מהקואליציה.

ישראל חסון: אנחנו הולכים פה לחתום על דבר שבסופו של דבר – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – בממשלה.

ישראל חסון: נהדר.

ישראל חסון: חברת הכנסת לוי, נהדר.

ישראל חסון: בשנה הראשונה להיותי חבר כנסת, לפני שלוש שנים, ישבתי פה והסתכלתי סביב.

ישראל חסון: הסתכלתי על חבר הכנסת עזרא, שאני מכיר אותו שנים והיה מפקדי, הסתכלתי על דיכטר, היו פה עמי אילון, ואמרתי: תגיד, מה אנחנו עושים פה?

ישראל חסון: שנה אחרי זה חברת הכנסת דליה איציק וחברת הכנסת רוחמה אברהם, שהיתה יושבת-ראש ועדת הכנסת, עשו יד אחת ובחוק ההסדרים השני שהונח היו כבר 25 חוקים בלבד, עם התחייבות של האוצר שהשנה זה יהיה מינימום שבמינימום שבמינימום, זה פחות מעשרה חוקים.

ישראל חסון: הגענו ל-280.

ישראל חסון: אמרנו: איזה תהליך אתם עושים פה?

ישראל חסון: מה אמרו לנו בוועדת הכנסת כתשובה את יודעת?

אורלי לוי אבקסיס: אני לא בוועדת הכנסת.

ישראל חסון: את יודעת מה היתה התשובה?

ישראל חסון: כמו התשובות שאנחנו מקבלים בחלק גדול מאוד מהוועדות, להוציא – אני אומר לך ביושר – דיונים שהיושב-ראש מנהל בוועדת הכלכלה.

יוחנן פלסנר: עכשיו קיבלת עוד שתי דקות.

ישראל חסון: שום תשובה עניינית.

ישראל חסון: אני התחלתי מזה – תנו לי תשובה עניינית שאני לא אסכים אתה.

ישראל חסון: אל תיתנו לי תשובה של ביטול עצמי ומשמעת סיעתית.

ישראל חסון: זו התשובה.

ישראל חסון: ובסוף אנחנו יוצרים פה דבר נורא.

ישראל חסון: זה מה שקורה לנו, וזה התהליך הנורא שכדאי שנעצור, נסתכל לאן אנחנו מובילים את העניין הזה.

ישראל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה, חבר הכנסת חסון.

כרמל שאמה-הכהן: באמת נשאלת השאלה מה מוביל למה, האם משמעת אופוזיציונית מוחלטת מובילה למשמעת קואליציונית או ההיפך.

ישראל חסון: אם אתה שואל, אני חוזר לענות.

כרמל שאמה-הכהן: אתה מתחייב לחצי דקה?

ישראל חסון: אני מתחייב לפחות.

ישראל חסון: אני רוצה לומר לך, שקיימת לך אחריות מסוימת כאחריות סיעתית.

ישראל חסון: זה לא דבר שאתה יכול לזרוק.

ישראל חסון: אבל האחריות הראשונית שלך היא שיקול דעת.

ישראל חסון: האחריות הראשונית שלך היא שיקול הדעת שלך.

ישראל חסון: בסוף יכול להיות שאתה תכפה את זה, בסוף יכול להיות שיכפו את זה עליך, אבל תקיים את התהליך.

ישראל חסון: גם אתה מקיים תהליך שבסוף יכול להיות שיכפו עליך משמעת, אבל אתה מקיים תהליך.

אורלי לוי אבקסיס: או שידיחו אותו.

ישראל חסון: יכול להיות, אז הוא ייבחר במקום אחר.

ישראל חסון: תודה רבה.

כרמל שאמה-הכהן: הדובר הבא, חבר הכנסת דני אילון, בבקשה; מטעם ישראל ביתנו.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה לך, חבר הכנסת כבל.

כרמל שאמה-הכהן: סליחה, חבר הכנסת זאב?

נסים זאב: ואחריו?

כרמל שאמה-הכהן: אחריו – חבר הכנסת דניאל בן-סימון ממפלגת העבודה המאוחדת.

כרמל שאמה-הכהן: בבקשה.

כרמל שאמה-הכהן: חמש דקות לרשותך.

דניאל אילון: תודה.

דניאל אילון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר מרגי, אני מתכבד להשיב בשם ישראל ביתנו על שאילתא של חבר הכנסת אחמד טיבי.

דניאל אילון: לצערי הוא לא נמצא כאן כדי לכבד את התשובה, וזה אולי גם מעיד על חלק מהתרבות הקלוקלת.

דניאל אילון: ואולי הוא עשה מה שעשה רק כדי לקבל כותרות ולא באמת כדי לקיים כאן דיון ענייני.

ישראל חסון: לא יכול להיות, סגן השר.

ישראל חסון: לא יכול להיות.

דניאל אילון: כן, אני בטוח שזה לא יכול להיות, אבל בוא נתמקד בנושאים.

דניאל אילון: חבר הכנסת גנאים, אתה תשמח לשמוע את התשובה שלי, ואם תיתן לי לסיים אני אשמח גם לשמוע אם יש לך הערות.

דניאל אילון: אז קודם כול, אני רוצה שיירשם כאן שאני רוצה באמת להודות לחבר הכנסת אחמד טיבי על הבעת האי-אמון בשר החוץ ליברמן.

דניאל אילון: מכיוון שאם עד עכשיו היה עוד למישהו ספק ששר החוץ ליברמן ממלא באמונה את תפקידו, מייצג בכבוד את ישראל, שומר על האינטרסים החיוניים ביותר של ישראל נגד כל עוכריה ונגד כל מקטרגיה, אז אם היה ספק כלשהו, בא אחמד טיבי, שהוא שומר החותם של האינטרסים הישראליים, ומביע אי-אמון בו.

דניאל אילון: הייתי אומר שהבעת אי-אמון מחבר הכנסת טיבי היא מבחינתי האמון הרציני ביותר, הגדול ביותר, בשר החוץ ליברמן, שהוא ממלא את תפקידו בהצלחה רבה.

דניאל אילון: הרי את מי חבר הכנסת טיבי מייצג?

דניאל אילון: הרי בשם מי הוא מטיל דופי ואי-אמון בשר החוץ ליברמן?

דניאל אילון: בשם אלה שרומסים את דגל ישראל?

דניאל אילון: שמניפים דגל שחור ביום העצמאות של ישראל ולמעשה מקוננים על הקמת המדינה?

דניאל אילון: בשם אלה שלא מעלים על דל שפתיהם את ההמנון של ישראל?

דניאל אילון: בשם אלה שלא רוצים לשרת אפילו שירות אזרחי כאן, במדינה, כדי להגביר את הסולידריות?

דניאל אילון: בשם אלה שקוראים לחיסול המדינה היהודית?

דניאל אילון: ובכן, בשם כל אותם אינטרסים שכרגע הזכרתי, אכן, שר החוץ ליברמן לא מייצג את אותם אינטרסים, מכיוון ששר החוץ ליברמן הוא קודם כול יהודי גאה, וציוני גאה, וישראלי גאה, שכמו שהוא מדבר בירושלים הוא מדבר בבריסל, בלוקסמבורג, בפריס, בוושינגטון ובכל מקום אחר.

דניאל אילון: והוא עומד מול מנהיגים, ומול דעת קהל, בכל מקום, ואומר את האמת כמו שהיא.

דניאל אילון: אז לצערי יש כאן אנשים שמשום מה זה לא נוח להם, אבל מסתבר שאלה אותם אנשים שלא רק רוצים להביא לחיסולה של ישראל כמדינת ישראל, או לחיסולה של ישראל כמדינת הלאום היהודי; הם אותם אלה שמייעצים לעוכרי ישראל הגדולים ביותר.

דניאל אילון: ואני חושב שזה היה אותו אחמד טיבי – כן?

דניאל אילון: – שהיה היועץ האסטרטגי הקרוב, אולי הקרוב ביותר, לאותו צורר גדול, יאסר ערפאת, שמאז הצורר הנאצי לא היה אחד ששפך דם יהודים חפים מפשע כמו אותו ערפאת.

דניאל אילון: אז אותו אחד, חבר הכנסת טיבי, ששוב לצערי לא נמצא כאן כדי לשמוע את הדברים האמיתיים, אותו אחד מביע אי-אמון בשר החוץ ליברמן.

דניאל אילון: אני רואה בכך את הבעת האמון הרצינית ביותר בשר ליברמן.

דניאל אילון: ומלה אחרונה, אני רוצה לדבר על השר ליברמן.

דניאל אילון: מכיוון שאני ראיתי, בתוקף היותי איש משרד החוץ שנים רבות, גם כאיש מקצוע, וגם היום כאיש פוליטי, ראיתי רבים וטובים שמילאו את תפקיד שר החוץ.

דניאל אילון: לא היה שר חוץ כליברמן, שר חוץ מצוין, שגם מתווה מדיניות, וגם מתכנן אסטרטגיה, וגם מנהל את המשרד.

דניאל אילון: שר החוץ ליברמן מייצג את ישראל בגאווה, תוך העלאת כבודנו הלאומי ושמירה על האינטרסים החיוניים ביותר של מדינת ישראל.

דניאל אילון: ומכאן, אין להתפלא שדווקא אלה שהם עוכרי ישראל, שהם נגד המדינה היהודית, הם אלה שמביעים בו אי-אמון.

דניאל אילון: מבחינתי, אדוני היושב-ראש, זו הבעת האמון החשובה ביותר בשר החוץ ליברמן.

דניאל אילון: תודה רבה.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה לסגן השר חבר הכנסת דני אילון.

כרמל שאמה-הכהן: הדובר הבא הוא חבר הכנסת דניאל בן-סימון.

כרמל שאמה-הכהן: בבקשה.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, דני אילון השאיר 30 שניות ככה spare – –

כרמל שאמה-הכהן: קיבלת.

כרמל שאמה-הכהן: הוספתי לך אותן.

דניאל בן-סימון: – – שאני אגנוב אותן.

דניאל בן-סימון: אני לא אתייחס לסוגיה השנייה, המדינית.

דניאל בן-סימון: אני אדבר במיוחד על האי-אמון הכלכלי.

דניאל בן-סימון: אני חייב לומר – וזאב בילסקי עוקב כל שבוע – שבכל שבוע אני מתייצב כדי להשיב על האי-אמון, ואני שמח שהפעם הוא כלכלי-חברתי, כי אז אפשר למצוא מכנה משותף יותר גדול.

דניאל בן-סימון: הצעתי את זה, ואני שמח בזה, ולכן רציתי לומר כמה מלים.

דניאל בן-סימון: זה לא רק לגבי הממשלה הזאת.

דניאל בן-סימון: אני חייב לומר שכמי שעוקב שנים אחרי השינויים שמתחוללים בחברה הישראלית, אני חייב לומר שכל הממשלות בגדו בעיקרון הראשון שעליו הוקמה המדינה – הערבות ההדדית הזאת, הערבות ההדדית בין ישראלי אחד לרעהו, וכשהתפתחה, כמובן, למדינת רווחה – – –

יואל חסון: מה עם הערבות ההדדית בין אהוד ברק למפלגת העבודה?

דניאל בן-סימון: אני חייב לומר שבצד הזה אני לא כל כך שומע טוב, ולכן אני אתעלם.

דניאל בן-סימון: אתה שמעת משהו?

כרמל שאמה-הכהן: גם אני לא.

דניאל בן-סימון: גם אני לא.

דניאל בן-סימון: יפה.

דניאל בן-סימון: ולכן – –

יואל חסון: יש לי הרגשה שגם בצד השני אתה לא שומע כל כך טוב.

דניאל בן-סימון: – – אני אתמקד בצד שנסים זאב לפחות שומע אותי.

קריאה: הוא קורא שפתיים.

דניאל בן-סימון: נסים זאב שומע אותי, וזה הכי חשוב, כי הוא עולה אחרי.

יואל חסון: חבר הכנסת בן-סימון, יש פתרון.

יואל חסון: אתה יודע, יש פתרון לסוסים, ששמים להם ככה, אז הם לא רואים מימין ולא רואים משמאל.

יואל חסון: הם הולכים ישר, עד אתה יודע – לסוף.

כרמל שאמה-הכהן: מה אדוני מרמז?

יואל חסון: בדיוק מה שקורה למפלגת העבודה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: פשוט חשוב שייכתב בדברי הימים.

דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר, התקציב הזה הוא המשך לתקציבים שהיו כשישבתי ביציע העיתונאים, ועקבתי, והחברה לאוטומציה עבדה, וכולם הצביעו, וראיתי את האנשים מצביעים כאיש אחד.

דניאל בן-סימון: אבל בסופו של דבר, מהישיבה שלי כחבר הכנסת בוועדות – ועדת הכספים, ועדת הכנסת, ועדת החינוך – זה קו ליניארי עולה בעניין של התנתקות ממדינת הרווחה והפיכת מדינת ישראל למדינה קפיטליסטית בסגנון האמריקני יותר מאשר האירופי.

דניאל בן-סימון: קיבלתי לפני כמה דקות את הדוח השנתי של המוסד לביטוח לאומי, וכמובן – לא צריך לקרוא – חשכו עיני על איך נראית החברה שלנו ב-2009.

דניאל בן-סימון: שוב, אני לא רוצה להאשים את הממשלה הזאת.

דניאל בן-סימון: אני חבר בקואליציה הזאת.

דניאל בן-סימון: אבל בסופו של דבר זה תהליך שפוגע בצורה קשה ביותר בשכבות החלשות, ובישראלים שאיתרע מזלם ולא מצאו מקום במרכז הארץ, או לא למדו מקצוע ראוי.

דניאל בן-סימון: לפני כמה ימים קיבלתי מכתב מאשה צעירה, שסיפרה לי: מר בן-סימון, החינוך הוא אומנם המפתח לעתיד.

דניאל בן-סימון: אני בוגרת שני תארים, אחד מהם מהטכניון.

דניאל בן-סימון: בעלי בוגר תואר שני בארכיטקטורה.

דניאל בן-סימון: אני מרוויחה 3,600 שקל לחודש, הוא מרוויח 4,000 שקל.

דניאל בן-סימון: בקושי 9,000 שקל לזוג עם ארבעה תארים אקדמיים.

דניאל בן-סימון: היא אומרת לי: איזה מין חברה – היא כותבת לי: איזה מין חברה אנחנו מגדלים פה, אנחנו מפתחים פה?

דניאל בן-סימון: ולכן, גם מעמד הביניים, המעמד שרוכש חינוך ותארים אוניברסיטאיים, לא מוצא את מקומו.

דניאל בן-סימון: ואני אומר לכם, המהפכה הכלכלית הכי גדולה היא התפתחות מעמד הביניים.

דניאל בן-סימון: היתה תקופה שהיו מעמד עליון – ומעמד תחתון.

דניאל בן-סימון: ההתקדמות הכי גדולה, לדעתי, מאז המהפכה הצרפתית, זה שרוב האנשים הצליחו להתקדם מלמטה ולתפוס מקום במעמד הביניים.

דניאל בן-סימון: ואנחנו, לצערי, שוחקים את המעמד הזה, ושוב מחזירים את המשוואה הראשונה של העשירים מאוד – אלה שנפגשים אצל "הרנטגן" אחת לשנה או פעמיים בשנה, ורוב האנשים האחרים בתחתית הסולם החברתי-כלכלי שנסים זאב מכיר מקרוב, נכון?

דניאל בן-סימון: ואלה אנשים שבעצם נזקקים למדינה כדי לשמור על כבודם האנושי, והמדינה הולכת ונסוגה כל הזמן, והתקציב האחרון מראה את השחיקה בדברים הכי קטנים – באמת לקחת עוד קצת מפה, עוד קצת מפה, עוד קצת מפה, וזה שוחק את המעמד הנמוך, ופוגע – מעלים כמעט את מעמד הביניים, שהוא קרש ההצלה שלנו.

דניאל בן-סימון: אם אנחנו מגיעים למצב שבו 45% מהציבור הישראלי לא משלמים מס, כי הם לא מגיעים לסף המס, אז אנחנו חברה של בסיס חברתי רעוע מאוד רחב, וקצה פירמידה שעשיר בקנה מידה יותר מאירופי – עם קנה מידה אמריקני.

דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר, אם יש מקום לדון – ושוב, זה לא קשור לממשלה הזאת.

דניאל בן-סימון: אני עקבתי אחרי ממשלות קודמות, וכבר 20–25 שנה המדינה הולכת לכיוון מסוים.

דניאל בן-סימון: הלוואי שש"ס – מכיוון שלא נשארו מפלגות סוציאליסטיות בארץ, הלוואי שש"ס תחזור לתפקיד שאליו היא ייעדה את עצמה, לעזור לשכבות החלשות, כי אם אתם תיעלמו, יכול להיות שלא יהיה מי שיעזור.

דניאל בן-סימון: לכן אני מציע שבמקום להתמקד בסילוק הערבים ובהגברת ההתנחלויות, תחזרו למסרים הראשונים שלכם: לעזור לשכבות החלשות.

דניאל בן-סימון: אני אומר לכם שהממשלה הזאת וכל ממשלה אחרת פנו עורף לשכבות החלשות.

דניאל בן-סימון: תודה רבה.

יואל חסון: מה עם זה שאתם תחזרו לשורשים שלכם עצמכם?

דניאל בן-סימון: אנחנו נושא נפרד.

יואל חסון: אתה אומר לאנשים לחזור לשורשים של עצמם?

דניאל בן-סימון: תגיש אי-אמון נגד מפלגת העבודה ואני מבטיח לך שתשמע דברים כמו שצריך.

יואל חסון: אני לא מתעסק בדברים מתים.

יואל חסון: אני רק עם החיים, לא עם המתים.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה, חבר הכנסת דניאל בן-סימון.

כרמל שאמה-הכהן: הדובר הבא, חבר הכנסת נסים זאב, מוזמן בכבוד לשאת את דבריו.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני אפתח בנושא התקציב.

אריה ביבי: תפתח במסכת אבות.

נסים זאב: אבות אכלו בוסר ושיני בנים תקהינה.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שיש שני נושאים שש"ס תיאבק עליהם ולא תוותר.

נסים זאב: הראשון הוא נושא המע"מ על פירות וירקות.

אילן גילאון: חשבתי על טיפול שיניים.

נסים זאב: לא, כבר לא נשארו לנו שיניים, אין לנו עם מה לאכול בכלל אז לא צריך טיפול.

נסים זאב: הנושא השני, אדוני היושב-ראש, הוא מס בצורת.

נסים זאב: מה המשמעות של מס בצורת?

נסים זאב: ייתכן מאוד שבגלל המס הזה הקדוש-ברוך-הוא יפתח לנו שערי שמים, בעזרת השם, ונראה גשם עד בלי די.

נסים זאב: הרי הגשמים לא תלויים בנו ולא בממשלת ישראל.

נסים זאב: אנחנו יודעים שיש שנים של ברכה ושפע, האם המס הזה יישאר?

נסים זאב: בואו נחכה עד החורף הבא.

נסים זאב: אני חושב שצריך להמתין עם זה ובוודאי לא לדבר במונחים של מסים.

נסים זאב: אפשר אפילו להכפיל, אפשר להכפיל כל קוב, אבל לא לדבר במונחים של מסים.

נסים זאב: אין פה מס, אף אחד פה לא אשם בכך שמדינת ישראל לא היתה ערוכה לשנות בצורת.

נסים זאב: במשך שנים פה, בכנסת הזאת, למעלה מעשר שנים מדברים כל פעם על התפלת מים, מדברים על תוכניות, מדברים על תקציבים, ובפועל שום דבר לא נעשה.

נסים זאב: עכשיו האזרחים צריכים לשלם על הפשלות של ממשלת ישראל?

נסים זאב: זה לא יכול להיות, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: אלה נושאים חשובים, ואגב, אם מישהו חושב שבמס בצורת מדובר בכסף קטן – זה הרבה יותר מהמע"מ על פירות וירקות בסופו של דבר.

נסים זאב: אני כבר לא מדבר על החקלאים.

נסים זאב: הם ממש בוכים, אדוני.

נסים זאב: אני שומע חקלאים שאומרים: מה הם רוצים?

נסים זאב: לייבש אותנו?

נסים זאב: לא רוצים שיהיה בכלל?

נסים זאב: אולי כי יש מע"מ לא צריך פירות וירקות ולא צריך גם להשקות את הפירות האלה כי הכול עולה.

נסים זאב: אי-אפשר להכות כפליים את הציבור.

נסים זאב: חבל שהזמן עובר כל כך מהר, אדוני היושב-ראש, אפילו עוד לא התחלתי לדבר.

כרמל שאמה-הכהן: כמה אתה צריך?

נסים זאב: עד שאני אגמור, אם אפשר.

נסים זאב: אני רוצה להתחיל במשפט שאמר אתמול שר החוץ של לונדון.

כרמל שאמה-הכהן: מה זה שר החוץ של לונדון?

נסים זאב: של אנגליה.

נסים זאב: דייוויד מיליבנד.

נסים זאב: הוא נשאל: האם טעינו בכך שהמוסלמים באנגליה הגיעו לכך שהם עשו טרור באנגליה, כולל הפצצת הרכבות שבה נהרגו עשרות?

נסים זאב: איך יכול להיות שאנגליה מגדלת אזרחים שבסופו של דבר הם טרוריסטים?

נסים זאב: באנגליה, באירופה.

נסים זאב: הוא אמר: כן, טעינו, אנחנו באמת אוהבים אותם, אנחנו רוצים אותם, אבל לא חינכנו אותם.

נסים זאב: אנחנו נותנים אזרחות אוטומטית לכל מי שבא ודורש.

נסים זאב: ידוע שכל מי שהיה רוצה לברוח מהארץ אז, אולי גם היום, קל ביותר היה להגיע לאנגליה ולקבל אזרחות.

נסים זאב: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, שאת השאלה הזאת אנחנו צריכים לשאול את עצמנו: האם אנחנו טועים או לא טועים?

נסים זאב: איזה דור אנחנו מגדלים פה?

נסים זאב: לא ירחק היום, במצב הזה של הסתה יומיומית נגד מדינת ישראל, ונמצא את עצמנו – אנחנו כבר לא צריכים לייבא טרוריסטים מהרשות הפלסטינית.

נסים זאב: הם צומחים לנו פה, מתחת לאף שלנו.

נסים זאב: יושבת-ראש קדימה דיברה על הרעיון הנפלא שלה ובעצם גנבו לה את רעיון שתי מדינות לשני עמים.

נסים זאב: ביבי אימץ, בסופו של דבר, את מה שהיא חשבה.

נסים זאב: אני רוצה לומר שההבדל בין שני הצדדים מאוד ברור וחד.

נסים זאב: יש הבדל בין הסכמה לבין כניעה לאומית.

נסים זאב: אני לא חושב שיש הסכמה לאומית.

נסים זאב: ביבי אמר את מה שאמר ואני לא חושב שיש לו הסכמה לאומית, אבל נניח שכרגע יש לו שקט קואליציוני ולא מעבר לכך, אבל זאת לא הסכמה לאומית.

נסים זאב: בוודאי לא כניעה לאומית.

נסים זאב: ואם בכל זאת ביבי לקח ממנה את הרעיון, אדרבה, זאת גאווה והיא צריכה לומר: אני גאה בכך.

נסים זאב: למה להתעסק בחתרנות ולהוציא דיבתנו רעה?

נסים זאב: בשביל מה זה?

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שאנחנו צריכים לעשות הכול כדי שתישמר המחויבות של הסנאט ובית-הנבחרים של ארצות-הברית כלפי מדינת ישראל ולחזור על המכתב של הנשיא בוש מ-14 באפריל 2004, שבו הנשיא בוש אמר באופן מפורש שניתן להגיע לפתרון בדרכי שלום.

נסים זאב: הוא ציין גם תנאים נוספים ולא סתם אמר שניתן להגיע למדינה זו בצד זו.

נסים זאב: קודם כול, הוא דיבר על המחויבות של ארצות-הברית שמדינת ישראל תהיה חזקה ואמר שביטחון ישראל חשוב.

נסים זאב: הוא גם דיבר על מדינה יהודית, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: הנשיא בוש מכיר בכך שעם ישראל צריך לחיות במדינה הזאת כמדינה יהודית.

נסים זאב: אנחנו יכולים לוותר על כך שהרשות הפלסטינית לא תכיר בנו כמדינה יהודית?

נסים זאב: אומרים: מה ההבדל?

נסים זאב: אנחנו צריכים להכיר בעצמנו.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שתדע לך שאם אנחנו לא נכיר במדינה שלנו כמדינה יהודית, אנחנו נמצא את עצמנו במצב שבו בעוד שנים מספר הערבים במדינת ישראל ירצו אוטונומיה משלהם.

נסים זאב: הגליל לבד והנגב לבד.

נסים זאב: אתה לא יכול למנוע את זה מהם.

כרמל שאמה-הכהן: מה זאת אומרת אי-אפשר למנוע את זה מהם?

נסים זאב: אי-אפשר.

נסים זאב: אם אתה אומר מדינת כל אזרחיה וזה יהיה היסוד של הקמת המדינה הזאת בניגוד לאותה ההצהרה המפורשת שלנו שאנחנו מכריזים, אנחנו יכולים למצוא את עצמנו במציאות שאנחנו אולי לא חולמים עליה.

נסים זאב: אני יודע שאין לי זמן, אבל אני רוצה לומר שאנחנו צריכים לחשוב טוב טוב ובצורה רצינית ביותר.

נסים זאב: כשמדברים על מדינה פלסטינית, ורק לפני מספר ימים אמר שר החוץ של אבו מאזן שמדובר על יהודה ושומרון יחד עם עזה, לראות אותם בטריטוריה אחת.

נסים זאב: אני רוצה להבין, האם אנחנו כבר ויתרנו על הנגב?

נסים זאב: איך מחברים את יהודה ושומרון לעזה?

נסים זאב: באיזו מציאות?

נסים זאב: אלא אם כן אנחנו מכריזים פה על התאבדות, על ויתור על חלק מארץ-ישראל, ואנחנו רוצים לצרף ולחבר מדינה טרוריסטית, שנכון להיום היא גם חורתת על דגלה את השמדתה של מדינת ישראל, לצד יהודה ושומרון.

נסים זאב: גם שם הרחוב הפלסטיני הוא "חמאסניק".

נסים זאב: אי-אפשר להתעלם מזה.

נסים זאב: ה"חמאס" שולט שם, ואם היום יהיו בחירות, אדוני היושב-ראש, שיהיה ברור שה"חמאס" לוקח את השלטון.

נסים זאב: לכן חייבים להיות זהירים יותר, לא להפריח הרבה אשליות, לא לעצמנו וודאי לא לעם הפלסטיני.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

כרמל שאמה-הכהן: הדובר הבא, חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

כרמל שאמה-הכהן: ראית, חבר הכנסת זאב, שלא היה חסר לך זמן?

נסים זאב: תודה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת האי-אמון בניסוחה: מדיניות המסים האכזרית של ראש הממשלה בתקציב המדינה והענשת העניים ומתן הטבות לעשירים – לדעתי זו התנסחות נסחפת ומוגזמת, אבל אני כן מסכים שמדיניות המסים הנהוגה בישראל מקפחת את העניים לעומת העשירים, שכן כל מס המוטל באופן שוויוני יחסי על האזרחים פוגע תמיד בשכבות החלשות; כל הפחתה משכרם משמעותית הרבה יותר לעניים מאשר לעשירים, ותמיד תמיד ההשלכות כלפיהם קשות הרבה יותר.

אורי מקלב: הדברים נכונים היום, אבל הם היו נכונים גם בממשלה הקודמת, בימיה של הממשלה שלפניה וכן בכל הממשלות.

אורי מקלב: מדובר תמיד במדיניות – בשיטה – של תשלום מסים הנהוגה משנים קודמות, ותמיד החלשים נפגעים יותר.

אורי מקלב: לכן אי-אפשר לתמוך בהצעת האי-אמון.

אילן גילאון: למה אי-אפשר לתמוך באי-אמון?

אורי מקלב: כי זאת לא הממשלה הזאת.

אורי מקלב: זאת מדיניות של מסים שקשורה לממשלה הזאת ולממשלות הקודמות.

אילן גילאון: אם לחם מתייקר, ומים מתייקרים, ואוויר אי-אפשר לנשום, למה אי-אפשר להצביע אי-אמון?

אורי מקלב: תמיד היו התייקרויות, ותמיד היתה הטלת מסים כאלה ומסים אחרים.

אורי מקלב: זאת תמיד היתה המדיניות, פעם בצורה כזאת ופעם בצורה אחרת, אבל תמיד השכבות החלשות נפגעו ראשונות.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, דיבר חבר הכנסת גילאון על הצעת אי-אמון, ואם מדברים על מדיניות, המדיניות של הגשת הצעות אי-אמון שחוזרות על עצמן בכל שבוע בנוסח כזה או בנוסח אחר, ולמרבית הפלא אף פעם אין שינויים בעניין הזה, גורמת לזילות בהצעות האי-אמון.

רוברט טיבייב: זה הכלי של האופוזיציה.

אורי מקלב: כשלא הייתי בבית הזה, כשהייתי רחוק מהבית הזה, והיתה הצעת אי-אמון – – –

כרמל שאמה-הכהן: זה כלי שחוק.

כרמל שאמה-הכהן: גם כלי יכול להישחק.

אורי מקלב: הנושאים חוזרים על עצמם, אותם נושאים באותה צורה.

אורי מקלב: כשאני הייתי רחוק מהבית הזה, והיתה הצעת אי-אמון, היתה היערכות מסוימת להצעה, להשלכות שלה, מה יהיה עם זה, יצליחו להעביר?

אורי מקלב: אבל כשזאת עוד הצעה לסדר-היום על מדיניות כזאת או על מדיניות אחרת, זה חבל.

אורי מקלב: גם מי שמגיש חוזר על עצמו – פעם הקואליציה נמצאת פה והאופוזיציה עונה, ובפעמים קודמות ענתה האופוזיציה והקואליציה הגישה.

אורי מקלב: לכן אני חושב שלהתייחס באופן רציני די קשה.

אורי מקלב: בכל אופן, כן צריך להתייחס לפגיעה בעניים.

אורי מקלב: אין ספק, המצב הכספי הקשה של המדינה ושל העולם כולו דורש צעדים.

אורי מקלב: אי-אפשר להישאר אדיש, וכל ממשלה, וכל מי שממונה על מדיניות כלכלית, צריך לעשות צעדים כאלה ואחרים, בהתנהלות כזאת או אחרת.

אורי מקלב: יש בעיה אחת מרכזית – שאין מי שמייצג את השכבות החלשות, את המשפחות ברוכות הילדים, את הקשישים, את הנכים, את החולים, את הילדים שחיים מתחת לקו העוני.

רוברט טיבייב: למה אין?

רוברט טיבייב: אתם מייצגים אותם.

אורי מקלב: אין מישהו – בשולחן הממשלה ובאוצר, שקובעים את המדיניות, אין מי שמייצג אותם.

אורי מקלב: מהאנשים החזקים במשק מפחדים, וראינו את זה באופן בולט בגזירה של מס הבצורת.

אורי מקלב: הצריכה הפרטית והביתית היא פחות משליש מהצריכה הכוללת של המים.

אורי מקלב: הצריכה הביתית היא פחות מ-30%, ואיפה נגעו?

אורי מקלב: על מי הטילו את מס הבצורת?

אורי מקלב: רק על הצריכה הביתית.

אורי מקלב: מי ייצג אותם?

אילן גילאון: שר הבצורת.

אילן גילאון: ראש הממשלה הוא שר הבצורת.

אורי מקלב: היו יכולים להטיל משהו על התעשיינים.

אורי מקלב: למה?

אורי מקלב: מדוע?

אורי מקלב: מכיוון שלא היה מי שאמר ומי שצעק וזעק – למה פוגעים בהם.

אורי מקלב: שום מעשה של חסכנות לא הוטל על אף מגזר אחר במשק.

אורי מקלב: זאת גזירה שאי-אפשר לעמוד בה, גם אם יטילו בצורה מופחתת ממה שחשבו, וגם אם יגדילו את המכסות, בסופו של דבר האנשים האלה ישלמו, והמשמעות תהיה שאנשים ישלמו יותר, אבל תועלת מהחיסכון במים ודאי לא תהיה כמו שחשבו.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים ולומר שהמספרים של האנשים שחיים מתחת לקו העוני ושל המשפחות החלשות רק גדלים.

אורי מקלב: הם גדלים בכל חודש יותר ויותר, ולכן אני חושב שצריך לתקן את המצב, למצוא את הדרך המתאימה ולדאוג שהשכבות האלה לא יהיו כאסקופה הנדרסת תמיד.

אורי מקלב: כשבאים לשולחן הדיונים, ואנחנו, שצריכים לקבל את ההחלטות, הרבה יותר נשמע – גם קולם וגם המצוקה של העניים והחלשים משכבות המצוקה צריכים לבוא לידי ביטוי.

אורי מקלב: תודה רבה לך.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה לחבר הכנסת מקלב.

כרמל שאמה-הכהן: הדובר הבא, חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לא מבין.

מסעוד גנאים: כאשר מעלים ביקורת או איזו דעה אחרת, האזרחים הערבים אזרחי מדינת ישראל הם שונים, הם לא ציונים, אבל הם אזרחי המדינה; כאשר מעלים איזו ביקורת, או על שר החוץ או על דבר אחר, מערערים כאילו על הכוונות שלהם?

מסעוד גנאים: כאילו השמים ייפלו?

מסעוד גנאים: כאילו הערבים רוצים להחריב את מדינת ישראל?

מסעוד גנאים: חוזרים מחדש לעניין הנאמנות ולכל הדברים האלה?

מסעוד גנאים: מה קרה?

מסעוד גנאים: יש לי דעה אחרת, אסור?

מסעוד גנאים: יש לי ביקורת, אסור?

מסעוד גנאים: יש פתגם שאגיד בערבית ואתרגם.

מסעוד גנאים: אומרים: הטוב זה מי שגורם לך לבכות, ולא מי שגורם לך לצחוק.

מסעוד גנאים: אני בטוח שיש משהו כזה גם במסורת היהודית.

מסעוד גנאים: הכוונה היא שמי שמבקר אותי בצורה חזקה רוצה בטובתי, ולא להיפך.

מסעוד גנאים: הנשיא סרקוזי העלה ביקורת.

מסעוד גנאים: נכון, אני לא כמו השר ארדן ולא כמו חברי טיבי.

מסעוד גנאים: לא הייתי שם.

מסעוד גנאים: הם היו שם, אני לא יודע.

מסעוד גנאים: אני לא הייתי כאשר דיבר סרקוזי על ליברמן.

מסעוד גנאים: סרקוזי העלה את הביקורת הזאת על ליברמן, וזה לא חדש.

מסעוד גנאים: כולם במדינות אירופה מעלים את הביקורת הזאת, והם לא רואים בליברמן את הכתובת של קשרי החוץ או של יחסי החוץ של ישראל.

מסעוד גנאים: בואו נבדוק את זה.

מסעוד גנאים: ליברמן רצה להיות מי שמקשר – השר האחראי לקשר עם ארצות-הברית.

מסעוד גנאים: האם הוא כך?

מסעוד גנאים: לא; היום ברק הוא שעושה את כל העבודה.

מסעוד גנאים: מול מיטשל, מי שנושא ונותן על ההתנחלויות זה ברק.

מסעוד גנאים: שנית, הוא רצה לפתח יחסים אסטרטגיים עם רוסיה, ועד עכשיו הוא נכשל.

מסעוד גנאים: הרוסים לא רואים את זה בעין יפה ולא מעודדים את זה.

מסעוד גנאים: גם בזה הוא נכשל.

מסעוד גנאים: בקשר עם מדינות אירופה הוא נכשל ברכישת אמונן, והנה סרקוזי מבטא את זה ומשווה אותו ללה-פן.

מסעוד גנאים: אלא מה?

מסעוד גנאים: אילו היה אביגדור ליברמן בצרפת – לה-פן הוא נגד המהגרים בצרפת – אם ליברמן היה שם הוא בטח היה שמאלני ונגד לה-פן, משום שהוא היה נגד מהגרים.

מסעוד גנאים: בואו נבחן צד שני ביחסי החוץ של ישראל – עם העולם הערבי והמוסלמי.

מסעוד גנאים: המצב קטסטרופה.

מסעוד גנאים: האם ליברמן הצליח לרכוש את אמונם של מצרים ושל אחרים?

מסעוד גנאים: לא.

מסעוד גנאים: הנשיא ממלא תפקיד חשוב ביחסיה של ישראל עם המדינות הערביות ועם המדינות המוסלמיות.

מסעוד גנאים: אני חושב שהדרישה לסילוקו של אביגדור ליברמן ממשרד החוץ מתבצעת באופן מעשי על-ידי ראש הממשלה, שלא נותן לו – – –

 משה (מוץ) מטלון: – – –

מסעוד גנאים: אני רק רוצה להבהיר את זה, חברי מטלון.

מסעוד גנאים: באופן מעשי ובשטח ראש הממשלה הולך אחר עצתו של סרקוזי ולא נותן לליברמן לנהל את יחסי החוץ של ישראל.

מסעוד גנאים: אולי הוא נותן לו לנהל את יחסי ישראל במקומות שלא כל כך נראים לעין, אבל בקשרים החשובים יש ברק, יש נשיא המדינה ויש מר נתניהו עצמו.

מסעוד גנאים: אז לפי דעתי צריך להגיד לסרקוזי: Merci beaucoup, Monsieur le Président.

 משה (מוץ) מטלון: בממשלה שאתם מציעים בראשות אחמד טיבי, אתה מועמד לשר החוץ?

מסעוד גנאים: עדיין לא חילקנו את כל הדברים האלה.

מסעוד גנאים: תודה לך על השאלה.

כרמל שאמה-הכהן: הוא לא פסל, דרך אגב.

מסעוד גנאים: אם אחמד טיבי ראש הממשלה, בטח לא פוסל.

כרמל שאמה-הכהן: מה עם שר הביטחון?

מסעוד גנאים: למה לא?

כרמל שאמה-הכהן: אתה מוכן לפקד על – – –

מסעוד גנאים: בתנאי שהשקפת עולמי היא שתתבצע ולא אחרת.

מסעוד גנאים: אם יש הצעות אחרות, אני מוכן.

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת טיבי, הוא אומר שבממשלתך הוא מועמד לשר החוץ.

כרמל שאמה-הכהן: הוא מוכן להיות.

מסעוד גנאים: אם אתה ראש ממשלה.

אחמד טיבי: אתה שר החינוך.

כרמל שאמה-הכהן: יש לו תוכניות אחרות לראש הממשלה.

מסעוד גנאים: תודה על ההצעות.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה לחבר הכנסת גנאים.

כרמל שאמה-הכהן: הדובר הבא, חבר הכנסת יעקב כץ, מטעם סיעת האיחוד הלאומי, בבקשה.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גם לנו יש הרבה לומר על מדיניות המסים והערכתנו לשר החוץ ליברמן.

יעקב כץ: אנחנו רק חושבים שלפני שלושה חודשים, כמו שדיברו פה היום – אמר פה היום השר ארדן שעברו מאה ימי החסד.

יעקב כץ: ממשלת ישראל שנבחרה נבחרה לייצג בקונסנזוס לאומי את החושבים שארץ-ישראל שייכת לעם ישראל, פחות או יותר על-פי תורת ישראל.

יעקב כץ: על זה היה קונסנזוס.

משולם נהרי: לא פחות ולא יותר.

יעקב כץ: לא פחות ולא יותר, כ-65 חברי כנסת.

יעקב כץ: חכמינו זיכרונם לברכה דיברו רבות בשבח השותק ודיברו בגנותו של המדבר.

יעקב כץ: נאמר כך: גם אוויל מחריש חכם ייחשב.

יעקב כץ: חכמינו זיכרונם לברכה אמרו: חכמים, היזהרו בדבריכם.

יעקב כץ: חכמינו זיכרונם לברכה אמרו: אמור מעט ועשה הרבה.

יעקב כץ: חכמינו זיכרונם לברכה אמרו:

יעקב כץ: כל חיי גדלתי בין החכמים ולא מצאתי לגוף טוב משתיקה, ולא המדרש עיקר, אלא המעשה, וכל המרבה בדברים, מביא חטא.

זאב בילסקי: נאמר גם: מעולם לא הצטערתי על דברים שלא אמרתי.

יעקב כץ: ואמרו: טוב לו לאדם שלא יידור משיידור ולא ישלם.

יעקב כץ: וגם אמרו: דיבור בסלע, שתיקה בתרי.

משולם נהרי: יפה שתיקה לחכמים.

יעקב כץ: כן, אמור מעט ועשה הרבה, ועוד כהנה וכהנה רבות במעלת השתיקה.

יעקב כץ: אבל מה נעשה שראש הממשלה, מאז שנבחר, הדבר היחידי שהוא הצליח לעשות זה לדבר.

יעקב כץ: ומדבר, ומדבר, ולא מפסיק לדבר, ואומר הכול הפוך ממה שאמר לפני שלושה חודשים.

יעקב כץ: אז על זה אומרים: גם אוויל מחריש חכם ייחשב.

יעקב כץ: ראש הממשלה נבחר על-ידי עם ישראל שפשוט האמין לו.

יעקב כץ: האמין לו עם הכריזמה שלו, האמין לו עם התסרוקת היפה שלו, האמין לו עם הדיבור העמוק שלו, האמין לו עם הביטחון שלו, האמין לו, כי נראה תמיד כשראש הממשלה נתניהו מדבר, שהוא באמת מאמין במה שהוא אומר.

יעקב כץ: ובאמת, לפני שלושה חודשים, אף שאנחנו צעקנו ואמרנו שיש לנו ניסיון עם האיש הזה, כי כל חייו הם מסכת של רמייה, הוא תמיד מרמה, הוא לא אומר אמת, הוא תמיד מבטיח ולא מקיים – ואני לא רוצה להיכנס לחיים הפרטיים שלו, אני רוצה לדבר על החיים הלאומיים, כי זה כבר קרה פעם לפני 13–14 שנים ועם ישראל נכווה.

משולם נהרי: מה המלצתם לנשיא?

יעקב כץ: כשנפגשנו עם ראש הממשלה בפגישה הראשונה הוא שאל: על מי אתם ממליצים?

יעקב כץ: אז אני אמרתי לו: אנחנו לך לא מאמינים.

יעקב כץ: והתברר שצדקנו.

יעקב כץ: אני אמרתי לו את המלים: אני לא מאמין למלה אחת שלך, אז אל תבטיח לנו שנהיה בממשלה כי זה לא יהיה.

יעקב כץ: אבל כן אמרתי לו: אנחנו נמליץ עליך מסיבה פשוטה: כי הציבור שלנו לא יבין אם לא נמליץ עליך.

יעקב כץ: הציבור שלנו לא מכיר אותך כמו שכצל'ה מכיר אותך.

יעקב כץ: ולכן אמרתי לו: אני אמליץ עליך לא בגללך, אלא בגלל הציבור שלנו.

יעקב כץ: האיש הזה עומד אתמול בממשלת ישראל ואומר: יש קונסנזוס לאומי לשתי מדינות לשני עמים.

זאב בילסקי: הוא לא אמר יש, הוא אמר: אני יצרתי קונסנזוס לאומי.

יעקב כץ: אני יצרתי קונסנזוס לאומי.

יעקב כץ: איפה כל הציבור שבחר בו רק לפני שבוע כשהוא אמר:

יעקב כץ: אסור שתהיינה שתי מדינות לשני עמים, נגד מדינה פלסטינית – רק בעוצמה שלו ובדיבור שלו ובכריזמה שלו וביופי שלו ובחתיכיות שלו ובתסרוקת היפה שלו ובקול העמוק שלו, הוא שכנע ציבור כזה גדול בישראל, כשאנחנו ראינו אותו וידענו שהוא אומר לא-אמת, שהוא לא מתכוון למלה אחת שהוא אומר.

יעקב כץ: עוד לא עברו שלושה חודשים – אז הוא לא רק אומר שהוא חוזר בו, הוא אומר שזה הקונסנזוס.

יעקב כץ: לא רק אני נוכל, כולכם נוכלים.

יעקב כץ: אני רוצה לומר שהליכוד מפלגה ישרה.

יעקב כץ: אני לא יודע מה יגידו בקדימה, אבל הליכוד מורכב מאנשים ישרים.

יעקב כץ: אני מתכוון לכל מלה שאני אומר.

יעקב כץ: בוגי יעלון, רמטכ"ל ישראל לשעבר, הוא איש ישר; בני בגין הוא איש ישר; גלעד ארדן הוא איש ישר; וגדעון סער, וכהנה וכהנה.

יעקב כץ: אני אומר שכל מי שאמר לפני הבחירות שאסור שתהיינה שתי מדינות לשני עמים בארץ-ישראל האמין במה שהוא אומר.

יעקב כץ: הגמרא אומרת: "כד רגיז רעיא על ענא עביד לנגדא סמותא".

יעקב כץ: כשהרועה רוגז על העדר, הוא מוצא את המשכוכית העיוורת.

יעקב כץ: וכשהמשכוכית עיוורת – העדר הולך אחריו ומפיל אותו לתוך הבור.

יעקב כץ: וביבי נתניהו, בשיטתיות, בחוסר שליטה, בפחד מעצמו, רואה את עצמו בראי ורועד, מפחד, מפחד, מפחד, מפחד, ואין לו כוח להנהיג.

יעקב כץ: מי שמנהל את המדינה בפועל הוא אהוד ברק, כבוד היושב-ראש, זה לא בנימין נתניהו.

זאב בילסקי: אנחנו אמרנו לך את זה ולא רצית – – –

יעקב כץ: ולכן אנחנו רוצים לומר לליכוד: הליכוד נבחר, זו לא היתה הצבעה אישית, לא נבחר ראש ממשלה בהצבעה אישית.

יעקב כץ: לא היו שני פתקים, היה פתק אחד, והפתק הזה נתן לליכוד את האפשרות עם 27 מנדטים – אומנם מנדט אחד פחות מקדימה, אבל אפשרות במבנה הדמוקרטי של מדינת ישראל להרכיב ממשלה.

יעקב כץ: והליכוד צריך להחליף את ראש הממשלה ולהעמיד בראשו אדם נאמן, ישר דרך, אמיתי, שמלה שלו היא מלה, ואמירה שלו היא אמירה, והביטחון שלו זה ביטחון, ולא רק שהוא יפה מבחוץ וכל כך כל כך מכוער מבפנים.

יעקב כץ: תודה.

זאב בילסקי: כאילו אמרת ציפי לבני עכשיו.

כרמל שאמה-הכהן: אני לא יודע, התחלנו את הנאום הזה בכל כך הרבה אמירות יפות לגבי לא להגיד מלים – חבר הכנסת כץ, אני מקווה שלא תצטער על חלק מהמלים שאמרת בנאום הזה.

משולם נהרי: זה נשמע כמו "כל נדרי".

יעקב כץ: – – –

כרמל שאמה-הכהן: בכל אופן, אני חושב שלקרוא לראש הממשלה רמאי מעל הדוכן – – –

יעקב כץ: כשהוא יצטרך אותנו בקואליציה, תאמין לי שאנחנו נהיה הכי חשובים לו.

כרמל שאמה-הכהן: אבל אין לך ראש ממשלה אלטרנטיבי.

יעקב כץ: יש משיח.

כרמל שאמה-הכהן: אז עד שמשיח יבוא ראש הממשלה הוא בנימין נתניהו.

כרמל שאמה-הכהן: ומכאן נמשיך לדובר הבא – חבר הכנסת דב חנין מסיעת חד"ש.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אתה התחלת עם אמירה שמאוד הדאיגה אותי, שעד שהמשיח יבוא ראש הממשלה יהיה בנימין נתניהו.

דב חנין: זה ממש נשמע מפחיד.

כרמל שאמה-הכהן: זה מה שחבר הכנסת כץ אמר.

כרמל שאמה-הכהן: שאלתי אותו מה האלטרנטיבה, אז הוא אמר לי משיח.

כרמל שאמה-הכהן: אז אמרתי שעד שמשיח יגיע יש לנו ראש ממשלה מצוין, בנימין נתניהו.

דב חנין: תראה, לחבר הכנסת כץ ולך יש הסכמה שאתם בהחלט מעדיפים את ביבי נתניהו, אף שחבר הכנסת כץ מדי פעם נהנה קצת להראות שיש לממשלה הזאת, שהיא ממשלה ימנית מובהקת, כביכול גם אופוזיציה מימין.

דב חנין: אבל, אדוני היושב-ראש, בכל זאת אני חושב שאסור להפחיד את עם ישראל, וצריך להגיד לו שעוד הרבה הרבה הרבה לפני ביאת המשיח אנחנו נזכה לראש ממשלה הרבה יותר טוב, שמגיע לנו, כי אחרת מצבנו מאוד קשה, וגם למשיח תהיה עבודה מאוד מאוד קשה לשקם את כל מה שייהרס פה בתקופה שביבי נתניהו יהיה ראש הממשלה.

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת חנין, שים לב שהתחלתי את זמנך רק כרגע.

דב חנין: מאה אחוז, אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לשאול אתכם שאלה.

דב חנין: אקריא לכם רשימה של אירועים שמתרחשים אצלנו בכנסת, ואשאל אתכם בסוף הרשימה – זוהי רשימה חלקית כמובן – אשאל אתכם שאלה, ולכן אני מבקש את תשומת לבכם ואת הקשבתכם הדרוכה.

דב חנין: אירוע ראשון, שלילת זכויות של עובדים בחוק של הכנסת.

דב חנין: אני מדבר על חוק דמי הבראה, שהכנסת אישרה בקריאה שנייה ושלישית.

דב חנין: לא מדובר על עובדים שמיוצגים על-ידי עופר עיני, שוויתר בשם העובדים של ההסתדרות על דמי הבראה; מדובר על עובדים שאינם מיוצגים על-ידי עופר עיני ועל-ידי ההסתדרות, והכנסת, בחקיקה ראשית, שללה מהם זכויות מוקנות שהם זכו להן והקנו אותן לעצמם.

דב חנין: דבר ראשון.

דב חנין: דבר שני, יצירת מיליציות עירוניות בעלות סמכויות מעצר.

דב חנין: זה נושא שמועלה היום במסגרת חוק ההסדרים, כאשר נותנים לפקחים עירוניים סמכויות לבצע מעצרים, כולל כבילה של עצירים – דברים מרחיקי לכת.

דב חנין: אירוע שלישי – הצעה להטיל עונש מאסר של עד 20 שנה על פליטים, ובמקרים מסוימים גם למי שמסייע לפליטים.

דב חנין: אירוע רביעי – הצעות להגביל באופן דרמטי את חופש הביטוי, לקבוע שאנשים שיש להם הצעות לגבי אופיה של מדינת ישראל, שלא מקובלות על אנשי הימין הקיצוני, יזכו לעונשי מאסר משנה עד שלוש שנים.

דב חנין: הצעה נוספת: העלאת הרוב הדרוש להפלת ממשלה באי-אמון ל-65 חברי כנסת – רק 65 בשלב זה; לא דורשים רוב של 120, מסתפקים במועט – 65 חברי כנסת.

דב חנין: הרשימה, עמיתי חברי הכנסת, היא רשימה ארוכה.

דב חנין: אני לא רוצה לכלות את כל זמני ברשימת הדוגמאות הזאת, אבל אני רוצה לשאול: מהו המכנה המשותף לכל המחלות והרעות האלה, והתשובה היא מאוד פשוטה.

דב חנין: כל הדברים האלה, ועוד רבים רבים רבים, שנמצאים ברשימה שלפני, מבטאים התקפה מאוד מסוכנת על המרחב הדמוקרטי שקיים בישראל, התקפה שהיא מערכתית, היא כוללת, היא רב-ממדית, היא מתבצעת במקביל במישורים הקונסטיטוציוניים, במישורים הפרלמנטריים, במישורים של זכויות אזרחיות, במישורים של זכויות חברתיות ובמישורים של זכויות אדם ליברליות.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, כמו תמיד, התקפות על המרחב הדמוקרטי מתחילות בהתקפות על המיעוט.

דב חנין: זה קרה בעולם כאשר התקיפו את הדמוקרטיה, וקודם כול התקיפו את היהודים, וזה קורה גם אצלנו, כאשר מתקיפים את הדמוקרטיה, וקודם כול התחילו בהתקפה הזאת בהתקפה על זכויות המיעוט הערבי.

דב חנין: אני רוצה להזכיר לכולנו איך התחיל הגל העכור הזה של מתקפה כוללת על המרחב הדמוקרטי.

דב חנין: הוא התחיל בשורה של יוזמות חוק, עמיתי חברי הכנסת, שנועדו לפגוע במיעוט הערבי, נועדו לפגוע במייצגי הציבור הערבי, נועדו לפגוע ביכולת של הציבור הערבי להתבטא באופן חופשי, לבטא את רגשותיו, את עמדותיו, את ביקורתו, שלא נראית לממשלת ישראל ולרוב בכנסת.

דב חנין: זה היה הגל הראשון, ואחרי הגל הזה מגיעים גלים נוספים.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו צריכים היום להבין שדמוקרטיה איננה ניתנת לחלוקה.

דב חנין: אנחנו צריכים להבין שהמרחב הדמוקרטי בחברה הישראלית אומנם נמצא בסכנה, ואם לא נדע להתגייס כולנו להגנת המרחב הזה, בסופו של דבר המתקפה הזאת תגיע אלינו הביתה, אל כל אחד ואחת מאתנו.

דב חנין: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, לסיים, בחצי הדקה שנותרה לי, באמירה על שר החוץ ליברמן.

דב חנין: אני דווקא חושב ששר החוץ ליברמן מאוד מתאים לממשלה הזאת.

דב חנין: הוא מתאים לממשלה, והממשלה מתאימה לו, אבל אני קורא – בדיוק לפני שעליתי לדוכן הנואמים – ששר החוץ ליברמן הודיע שהוא פוסל את עצמו מהידברות עם האמריקנים בנושא ההתנחלויות, בשל ניגוד עניינים, כי הוא תושב התנחלות ויש לו השקפה מוצקה בענייני התנחלויות.

דב חנין: אני קורא לשר החוץ ליברמן ולממשלת ישראל הנוכחית לפסול את עצמה בכלל, בשל ניגוד עניינים, מכיוון שהשקפותיה בעניין ההתנחלויות ומעשיה בעניין ההתנחלויות מנוגדים לחלוטין לאינטרס הישראלי בהתקדמות אמיתית לשלום, לפתרון הסכסוך באזור הזה, להוצאת ישראל ממעגל הבידוד בעולם.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, זאת לא רק בעיה של שר החוץ ליברמן; זאת בעיה של ממשלת נתניהו, והתשובה – – –

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת חנין, הבעיה היא שנגמר לנו הזמן.

דב חנין: לכן, אדוני, אני אומר במשפט אחרון:

דב חנין: התשובה היחידה לבעיה הזו היא שאנחנו ניפטר מממשלת ניגוד העניינים הזאת, שנמצאת בניגוד עניינים אמיתי עם מדינת ישראל.

דב חנין: תודה רבה.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה לחבר הכנסת חנין.

כרמל שאמה-הכהן: אני חושב שראש הממשלה יכול להיות רגוע, כי ברגע שאתה תוקף אותו משמאל וחבר הכנסת כץ מימין, הוא איפה שהוא באמצע.

דב חנין: לכן כץ תוקף אותו מימין, כדי שהוא יוכל ליהנות.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה.

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, בבקשה.

כרמל שאמה-הכהן: לרשותך חמש דקות.

כרמל שאמה-הכהן: חברי הכנסת מסיעת קדימה, עם נציגות הליכוד והממשלה, אתם מתבקשים לשמור קצת על השקט.

דני דנון: הוא לא מקדימה, הוא רק יושב שם.

כרמל שאמה-הכהן: אמרתי: נציגות.

אורית זוארץ: הוא עבר הנה, אולי – – –

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כותרת הצעת האי-אמון הפעם היא "מדיניות המסים האכזרית של ראש הממשלה".

ניצן הורוביץ: כשאני קורא כותרת כזאת, זה נראה לי קצת מוזר, ונשמע משהו כמו טעות בכותרת – מדיניות המסים של ראש הממשלה.

ניצן הורוביץ: מדיניות.

ניצן הורוביץ: איזה מדיניות יש פה?

ניצן הורוביץ: זה תקציב שכולו טלאים וקרעים; קיבצו מפה, קיצצו משם, נתנו קצת פה, לקחו משם, זה לחץ, זה דחף, זה צעק, ובקיצור "מסחרה" אחת גדולה שהגיעה כאן אל הכנסת.

ניצן הורוביץ: אפילו אנחנו, בתור אופוזיציה, אני חושב שנתנו יותר מדי קרדיט לעניין הזה כשהכתרנו אותו בשם "מדיניות".

ניצן הורוביץ: אין פה שום מדיניות.

ניצן הורוביץ: זאת ערימה של בבל"ת, אוסף הזוי של החלטות ושל סעיפים, גזירות מכל הבא ליד, ואם מישהו יוכל לנסח מה המדיניות שעולה מהתפזורת הזאת, אני חושב שמגיע לו איזה פרס, בלי שום ספק פרס נובל, כי מדיניות, או קו, בין שיהיה מפה בין שיהיה משם, אין בכל הסיפור הזה.

ניצן הורוביץ: יש עניין אחד שבכל זאת בולט באחידותו, הייתי אומר, בערימה הזאת שנקראת חוקי התקציב וחוק ההסדרים, וזה טירוף המסים.

ניצן הורוביץ: טירוף המסים – עסק מאוד תמוה, אפילו אליבא דהשקפתו האידיאולוגית של ראש הממשלה נתניהו.

ניצן הורוביץ: שימו לב, מצד אחד מעלים את המע"מ – זה כולל גם פירות וירקות – ומצד שני מורידים את מס ההכנסה לעשירים ביותר.

ניצן הורוביץ: ומה בדיוק זה אומר?

ניצן הורוביץ: הרי מע"מ הוא מס עקיף, מס אנטי-חברתי, כי הוא מגביר את הפערים, מגביר את האי-שוויון בחברה.

ניצן הורוביץ: כשמטילים מע"מ על עגבניות ועל מלפפונים ועל קישואים ועל תפוחים, במקום 80 שקל נשלם 100 שקל.

ניצן הורוביץ: העשיר משלם בדיוק את אותה תוספת שמשלם העני, אלא שעבור העשיר זה כמובן חלק הרבה יותר קטן מהכנסתו, ובעבור העני זה חלק הרבה הרבה יותר גדול.

כרמל שאמה-הכהן: אז אנחנו חיים במדינה טובה, שהעשירים והעניים בה קונים אותה כמות של ירקות ופירות.

ניצן הורוביץ: כן.

ניצן הורוביץ: אם אתה מביא בחשבון שהעניים קונים אולי יותר פירות וירקות, כי הם מבשלים בבית, אתה מבין את העיוות החברתי שבהצעה הזאת.

ניצן הורוביץ: אז העניים, לא רק שהם משלמים את אותו תשלום, אלא שהקנייה ומה שהם מוציאים זה הרבה יותר.

ניצן הורוביץ: המע"מ הרי משולם מהכנסה פנויה, כלומר אחרי ששילמנו מס הכנסה נשארה לנו הכנסה פנויה, ומזה אנו משלמים מע"מ על מוצרים שאנו קונים.

ניצן הורוביץ: לכן זה נחשב מס עקיף.

ניצן הורוביץ: אלא שפה, שימו לב, נוצר מצב מעניין שביבי יצר – את מס ההכנסה לעשירים ביותר הוא מוריד, כלומר מגדיל את הכנסתם הפנויה של העשירים, ובכך הוא מגדיל עוד יותר את הפער בין האזרחים במדינה הזאת, ועל זה תוסיפו את מס המים, ואת הקיצוצים בחינוך, ואת הקיצוצים ברשויות המקומיות, ואת כל שאר הגזירות, ותקבלו עיוות אחד גדול, שעוד מעזים ומכנים אותו בשם או בכותרת "תקציב המדינה".

ניצן הורוביץ: ומה יצא מזה, גבירותי ורבותי, הרי את זה כולכם יודעים, ומי ישלם את המחיר של זה, גם את זה אתם יודעים, ולאנשים האלה אתם צריכים למסור דין-וחשבון, ולהם תצטרכו להסביר למה אתם עושים את זה, למה אתם מעלים את המע"מ על מזון – על פירות וירקות, ומורידים את מס ההכנסה בדרגה הגבוהה ביותר.

ניצן הורוביץ: איזה הסבר יש לזה?

ניצן הורוביץ: איזה היגיון כלכלי אפילו יש לזה?

ניצן הורוביץ: אפילו לו הייתי בא מבית-מדרשו האידיאולוגי הקפיטליסטי של ראש הממשלה לא הייתי מבין את המדיניות הזאת.

ניצן הורוביץ: מה הטעם בזה?

יואל חסון: אבל חכה, הוא משנה את המדיניות שלו ממש בדקות אלה.

ניצן הורוביץ: אבל לאיזה כיוון?

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת חסון, אל תבנה על זה.

כרמל שאמה-הכהן: כבר דיווחו בבוקר שהוא ביטל את המע"מ.

רוחמה אברהם-בלילא: היא לא עשתה את מסיבת העיתונאים בסוף?

יואל חסון: חבר הכנסת הורוביץ, הוא נד ונע.

ניצן הורוביץ: זיג וזג.

ניצן הורוביץ: כשאתם רואים מדיניות כלכלית כזאת – זאת אפילו לא מדיניות כלכלית – הנה, אני שוב שגיתי – זה מין אוסף הזוי של החלטות וצעדים שאף אחד לא יכול להסביר, גם לא אנשיו של ראש הממשלה עצמם.

ניצן הורוביץ: אני שואל את חברי הקואליציה, למה רבים מכם, שמתנגדים לצעדים האלה, הולכים כמו עדר עזים עיוורות אחר התקציב המשונה הזה?

ניצן הורוביץ: וכשאנשים מתוך הליכוד, ומתוך ש"ס, ומתוך ישראל ביתנו, אומרים שלהם באופן אישי קשה לחיות עם הצעדים האלה, אני מצפה מהם שיגלו אומץ – יש להם מנדט פה בכנסת – ויצביעו נגד התקציב ונגד חוק ההסדרים – – –

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת הורוביץ, אתה בחריגה מהחריגה.

ניצן הורוביץ: סיימתי.

ניצן הורוביץ: אני חושב שעל רקע תקציב כזה ומדיניות כלכלית כזאת הממשלה הזאת אינה ראויה לאמון.

ניצן הורוביץ: תודה רבה.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה לחבר הכנסת הורוביץ.

כרמל שאמה-הכהן: אני חייב רק להעיר הערה לגבי הפירות והירקות: האבוקדו על הסושי שהעשירים קונים הרבה יותר יקר מהמלפפון ותפוח האדמה שהעניים קונים.

יואל חסון: – – –

כרמל שאמה-הכהן: הוא אמר שהם אוכלים במסעדות, אז אני אומר:

כרמל שאמה-הכהן: במסעדות זה הרבה יותר יקר.

כרמל שאמה-הכהן: הדוברת הבאה היא חברת הכנסת חנין זועבי מסיעת בל"ד.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני רוצה להיות קצת הגונה עם שר החוץ ליברמן.

חנין זועבי: אני רוצה להיות הגונה עם שר פאשיסטי, ולא משכיל אפילו, כמו שר החוץ, שר שאין לו שום קשר לא רק עם המוסר ועם זכויות אדם, ועם חוש הצדק, אלא גם שר איגנורנט בענייני ההיסטוריה של הארץ הזאת.

חנין זועבי: ומה זאת אומרת, שאני רוצה להיות הגונה?

קריאה: איך היא מדברת?

כרמל שאמה-הכהן: אני יכול להגיד לדובר מה להגיד?

חנין זועבי: אין בושה למדינת ישראל, שתמנה שר כזה?

חנין זועבי: לא, אני לא חושבת.

חנין זועבי: אני באמת לא חושבת שמדינת ישראל מתביישת להיות גזענית, ואני לא חושבת שמדינת ישראל מתביישת להפר זכויות אדם, ואני לא חושבת שמדינת ישראל, שמבצעת פשעי מלחמה, מתביישת למנות שר חוץ פאשיסטי וגזען.

כרמל שאמה-הכהן: אני חושב שפעם אחת "פאשיסטי" זה היה מספיק.

כרמל שאמה-הכהן: העירו לי להעיר לך, ואמרתי שאני לא מוצא לנכון להעיר לך.

כרמל שאמה-הכהן: פעם אחת "פאשיסטי" היה מספיק.

חנין זועבי: למה?

כרמל שאמה-הכהן: כי פעם אחת זה מספיק.

חנין זועבי: לא.

חנין זועבי: אני לא חושבת.

חנין זועבי: אבל אני כן חושבת שיש בעיה למדינת ישראל עם ליברמן.

חנין זועבי: לא כי היא מינתה שר גזען, אלא כי היא מינתה אותו לשר החוץ.

דוד רותם: – – –

חנין זועבי: הבעיה של המדינה ושלכם, אולי, עם תיאוריות השנאה הלא-כל-כך מתוחכמות של ליברמן – אין שום בעיה עם הדעות של ליברמן; יש לכם קושי להסתיר את הדעות של ליברמן בגלל המעמד שלו כשר החוץ.

חנין זועבי: כלומר הבעייתיות אינה עם השקפותיו של ליברמן, אלא עם מעמדו של ליברמן.

חנין זועבי: לא עצם דעותיו הן אלה שמביכות אתכם ואת הממשלה, אלא מעמדו הרגיש, הוא זה שאולי מביך את הממשלה.

חנין זועבי: אני חושבת שהניסיון לפטור את הממשלה ואת שאר שריה מהגזענות ולצמצם אותה בשר החוץ הוא תעודת יושר לממשלה, ולא מגיע לממשלה הזאת תעודת יושר.

חנין זועבי: ליברמן לא יכול לנכס את תיאוריית הנאמנות שלו לעצמו.

חנין זועבי: הוא לא כל כך מתוחכם.

חנין זועבי: תיאוריית הנאמנות היא חלק לא רק מהמדיניות הרשמית של המדינה, לאורך כל ממשלותיה, אלא היא גם חלק מהאידיאולוגיה של המדינה.

חנין זועבי: מה עשה ליברמן?

חנין זועבי: הוא רק ניסה לתרגם את מדיניות הנאמנות הזאת לספירה של החוק, לעגן בחוק את המחויבות של הנאמנות הזאת, ואת העונש שחייבים להטיל על כל אלה שמפירים את התיאוריה הזאת.

חנין זועבי: ליברמן עשה צעד קדימה בגזענות הישראלית.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, האיום על החברה הזאת הוא בדיוק ממדיניותה של הממשלה בנושא השלום, וליברמן בתפקידו כשר החוץ מבהיר לנו בדיוק מהי עמדת ישראל בעניין השלום ובעניין מדיניות החוץ של המדינה.

חנין זועבי: ליברמן הוא שר החוץ, ויש בזה אמירה לא פשוטה; אמירה שהמדינה לא מנסה להתייפייף.

חנין זועבי: ליברמן, המזוהה עם הצהרות על מלחמה, על הפצצות גרעיניות על עזה, יכול רק לקדם מדיניות של מלחמה, והוא לא מנסה להסתיר את זה, והמדינה לא יכולה להסתיר את זה, ואפילו לא מעוניינת להסתיר את זה.

חנין זועבי: וראש הממשלה לא צריך להפתיע אתכם – – –

כרמל שאמה-הכהן: סליחה, חברת הכנסת זועבי.

כרמל שאמה-הכהן: חברות וחברי הכנסת, מפלס הרעש פה עובר כל גבול.

כרמל שאמה-הכהן: אני לא רוצה להעיר לאף אחד באופן אישי.

כרמל שאמה-הכהן: חברי הכנסת כץ ואדטו, בבקשה.

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת אורבך, בבקשה ממך.

כרמל שאמה-הכהן: יושב-ראש הקואליציה אלקין.

כרמל שאמה-הכהן: כל אחד צריך פה הזמנה אישית לשקט?

כרמל שאמה-הכהן: בבקשה.

חנין זועבי: ראש הממשלה לא צריך להפתיע אתכם כשהוא מדבר על מדינה פלסטינית.

חנין זועבי: הרי שר החוץ שלו אמור להיות אחראי ליחסים עם המדינה הזאת.

חנין זועבי: שר החוץ יכול בנקל להסביר לכם איזו מדינה פלסטינית תהיה זו שהוא האיש שיהיה אחראי ליחסים אתה.

חנין זועבי: ליברמן אינו יותר מסוכן לחברה מאשר מדיניות הכלום של נתניהו.

חנין זועבי: ההכרזה על הכיבוש כעל מדינה פלסטינית היא הכרזה על המלחמה, והיא הכרזה מסוכנת עליכם.

חנין זועבי: ואנחנו צריכים להפוך את הצעות האי-אמון האלה מפרקסיס ריטואלי – מריטואל – לפרקסיס פוליטי.

חנין זועבי: אנחנו צריכים לנצל את הצעות האי-אמון האלה בשביל להכריח את נתניהו להכיר בכך שאין לו שום מדיניות ביחס לשלום וביחס למשא-ומתן.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חוסר האופק של מדיניות נתניהו כבר התבהר.

חנין זועבי: אין לממשלה שום הצעה למשא-ומתן עם הפלסטינים ושום הצעה לשלום צודק, וזה הנושא שצריך להעסיק אתכם.

כרמל שאמה-הכהן: תודה, חברת הכנסת זועבי.

כרמל שאמה-הכהן: הדובר הבא, חבר הכנסת דני דנון, בבקשה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת דנון, חמש דקות לרשותך.

דני דנון: אם יהיה לי קצת שקט מהמליאה, אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: אנחנו נדאג שיהיה לך שקט, אבל כדובר האחרון, דע לך, בדרך כלל הדובר האחרון הוא הדובר שבזמנו כולם מתכנסים לתוך האולם, אז יש בעיה לא קלה.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראשית אני רוצה למחות בצורה ברורה נגד דבריה של הדוברת האחרונה, אני לא יודע אם היא נמצאת פה במליאה, חברת הכנסת חנין זועבי, שבחרה לכנות את שר החוץ של מדינת ישראל "פאשיסט".

דני דנון: אני לא חושב שהמלה הזאת, מקומה פה במשכן, אבל אי-אפשר לעבור לסדר-היום על מלים כאלה.

דני דנון: יש מיקרופון, אדוני היושב-ראש?

ראובן ריבלין: ודאי, ואתה נשמע ברור וחזק.

ראובן ריבלין: נא להגביר את הרמקול של הדובר, חבר הכנסת סגן יושב-ראש הכנסת דנון.

דני דנון: אני חוזר ואומר לחברת הכנסת חנין זועבי שהמלה "פאשיסט" לשר חוץ במדינת ישראל, מקומה לא במשכן פה.

דני דנון: אפשר להתווכח, אפשר לחלוק, אפשר אפילו להציע את חבר הכנסת אחמד טיבי להיות מועמד לראש ממשלה היום.

דני דנון: כן, זו הדמוקרטיה שלנו, זה לגיטימי, חוקי.

דני דנון: אבל לקרוא "פאשיסט" זה דבר שלא ייעשה ולא ייאמר.

דני דנון: אני רוצה לומר מפה לחברי הכנסת הערבים, שראש בית"ר, זאב ז'בוטינסקי, דיבר על שוויון זכויות, והוא אמר: שם ירווה לו מאושר ונחת, בן ערב, בן נצרת ובני.

דני דנון: כדי שתזכו בשוויון זכויות מלא, עליכם גם להכיר בכללים הדמוקרטיים.

יואל חסון: אולי תצהיר אם אתה תומך בעמדת נתניהו – – –

דני דנון: אני אגע גם בנושא הזה, חבר הכנסת חסון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דנון, אתה חפץ שחבר הכנסת חסון יקרא קריאות ביניים?

דני דנון: היום לא.

ראובן ריבלין: הוא ביקש שלא תקרא.

יואל חסון: מחר כן?

דני דנון: בשבוע הבא.

ראובן ריבלין: בשבוע הבא הוא יישאל, ונשקול את זה.

דני דנון: לחברי הכנסת מהסיעות הערביות, שמציעים היום את חבר הכנסת טיבי כמועמד לראשות הממשלה, אני אומר: תכבדו את הדמוקרטיה, תכבדו את שרי הממשלה, כך אולי נגיע לשוויון זכויות מלא.

דני דנון: כמדי שבוע חברי מסיעת קדימה באים ומציעים הצעות אי-אמון בראש הממשלה, ואני שואל אותם: אתם מסכמים 100 ימים של שלטון הליכוד – – –

יואל חסון: 100 ימים של סיוט.

דני דנון: 100 ימים של סיוט, אומר חבר הכנסת חסון.

דני דנון: אני שואל: מה עשיתם שלוש שנים?

יואל חסון: יותר ממה שאתם עשיתם בשלושה חודשים.

ראובן ריבלין: אם תפנה לחבר הכנסת חסון, הוא יענה לך.

ראובן ריבלין: תדע את זה.

דני דנון: שלוש שנים שהטיפול בנושא האירני, אפשר לקרוא לו הזנחה.

דני דנון: שלוש שנים שבהן הזנחתם את נושא ה"קסאמים" ביישובי ישראל.

דני דנון: שלוש שנים שהכלכלה בישראל הוזנחה על-ידיכם.

דני דנון: כמדי שבוע אנחנו מתכנסים פה ושומעים את הקולות שאתם אומרים כנגד ראש הממשלה, אבל היום, אחרי 100 ימים, אני מציע לכם להסתכל פנימה ולבוא ולומר – –

יואל חסון: תסתכל על הנאום שלך.

שלמה מולה: ראש הממשלה מזגזג.

דני דנון: – – האם מה שהממשלה עושה בנושא האירני טוב למדינת ישראל, האם הטיפול ב"קסאמים", מאז נבחרה הממשלה, ממשלת ליכוד – תסתכלו על המספרים – האם הוא טוב, וגם – בנושא הכלכלי.

דני דנון: כולכם מבקרים, אבל בסופו של דבר הנושא הכלכלי, שעליו אנחנו נבחנים, הוא מהותי.

רוחמה אברהם-בלילא: דני.

רוחמה אברהם-בלילא: דני.

דני דנון: קראתי את ההצעה שאתם מציעים.

רוחמה אברהם-בלילא: אתה יודע מה קרה בדקה האחרונה?

דני דנון: קראתי מה שאתם מציעים.

רוחמה אברהם-בלילא: אתה יודע מה קרה בדקה האחרונה?

דני דנון: אתם מציעים מועמדת אחרת לראשות הממשלה, ואני רוצה לקרוא לכם מה אתם אומרים למועמדת לראשות הממשלה, שאתם מציעים היום בפני הכנסת – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אתה יודע מה קרה בדקה האחרונה?

דני דנון: אני רק קורא את מה שאתם אמרתם.

דני דנון: ראשית, אומר חבר הכנסת – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אתה יודע מה קרה בדקה האחרונה?

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רוחמה אברהם-בלילא, חבר הכנסת מולה, הסתיימה מכסת קריאות הביניים.

דני דנון: ראשית, אומר חבר הכנסת צחי הנגבי, יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, אני מקריא: "אלה העקרונות שעמדו לנגד עיני ציפי לבני כשהיא ניהלה את המשא-ומתן על-פי מפת הדרכים באנאפוליס – עמידה איתנה בסוגיית זכות השיבה, בנושא ירושלים, כמובן בנושאי הביטחון.

דני דנון: וישנם אינטרסים חיוניים של מדינת ישראל– – – ".

דני דנון: אותם דברים שהיום ראש הממשלה מקדם, אומר צחי הנגבי, חבר הכנסת, שגם ציפי לבני ראתה לנכון לקדם.

דני דנון: בואו נלך צעד אחד נוסף ונשמע מה אומר על המועמדת לראשות הממשלה חבר הכנסת שאול מופז, על המועמדת שאתם מציעים להיות ראש ממשלה היום.

דני דנון: אני מצטט מדבריו של חבר הכנסת מופז: "היא אדם נחמד" – – –

יואל חסון: אולי תצטט מה סילבן שלום חושב על נתניהו.

יואל חסון: תצטט את זה.

דני דנון: אתה מוזמן, חבר הכנסת חסון, לבוא לפה ולצטט כל דבר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: אדוני, הוא מדבר על קדימה – –

ראובן ריבלין: אתה ודאי תעלה בהזדמנות.

יואל חסון: – – תהיה פה הודעה אישית.

יואל חסון: תהיה פה הודעה אישית.

ראובן ריבלין: זו לא הודעה אישית.

ראובן ריבלין: אתה תעלה בהזדמנות ותקרא מה שאחרים חושבים על מי שאתה רוצה.

יואל חסון: לגופו של אדם?

ראובן ריבלין: בשביל מה?

ראובן ריבלין: מה זה הודעה אישית?

דני דנון: אני מבין ללבכם, זה לא נוח, אבל אני רוצה לקרוא, ברשותך, אדוני היושב-ראש, מה אומר חבר הכנסת שאול מופז על המועמדת להרכבת הממשלה היום על-ידי סיעת קדימה: "היא אדם נחמד, אפשר לשבת ולשתות אתה, אבל היכולת לקבל החלטות קשות אינה קיימת אצלה".

דני דנון: את זה לא אומרים מספסלי הליכוד ולא מספסלי ישראל ביתנו, אומרים את זה מספסלי קדימה.

דני דנון: ולכן אני אומר לכם, חברי לאופוזיציה: טלו קורה מבין עיניכם לפני שאתם באים לתקוף ולהציע מועמדים אחרים לראשות ממשלת ישראל, לתפקיד חשוב זה.

דני דנון: עם כל הכבוד וההערכה לחבר הכנסת אחמד טיבי ועם כל הכבוד וההערכה לחברת הכנסת ציפי לבני, אני חושב שדינן של הצעות האי-אמון שלכם היום, כמו כל שאר הצעות האי-אמון, להידחות.

ראובן ריבלין: תודה רבה לסגן יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת דני דנון.

ראובן ריבלין: אני אבקש מחברי הכנסת, מהשרים, אדוני ראש הממשלה, לתפוס את מקומותיכם, שכן בעוד דקות מספר אנחנו צריכים להצביע אי-אמון, ולשם כך צריך שיהיו 120 חברי כנסת שיכולים להצביע, וכרגע יש לנו רק 119 חברי כנסת שיכולים להצביע, שכן התפטרותו של חבר הכנסת חיים רמון נכנסה לתוקפה ביום חמישי שעבר בשעה 17:25, ועדיין לא הושבעה חברת הכנסת החדשה.

ראובן ריבלין: ולכן אני מבקש מכולם לשבת, על מנת לאפשר לתת את הכבוד לחברה החדשה.

ראובן ריבלין: חברי השרים, חברי השרים, נא לשבת, אני מבקש.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אפללו, חברת סיעתך החדשה מבקשת את תשומת לבך.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, בשמכם ובשמי, אני מקדם בברכה חמה את יוליה שמאלוב-ברקוביץ, שתצהיר בדקות הקרובות אמונים כחברת הכנסת מטעם סיעת קדימה.

ראובן ריבלין: יוליה עלתה לארץ לפני 30 שנה, כנערה בת 14.

ראובן ריבלין: את שני תאריה במדעי החברה ובמינהל עסקים קיבלה מאוניברסיטת תל-אביב.

ראובן ריבלין: יוליה עוסקת בתקשורת, היא נמנית עם מקימי ערוץ-9 בשפה הרוסית – היתה לי הזכות להיות שר התקשורת בשעה שהיא קיבלה מידי את הרשיון להפעלת ערוץ-9 – ובעבר גם היתה מנכ"לית העיתון היומי בשפה הרוסית "וסטי".

ראובן ריבלין: שמחתי להיווכח שהדמוקרטיה הישראלית עומדת גם היא בראש מעייניה, והיא בחרה בדרך הזאת כאתגר חדש.

ראובן ריבלין: אני בטוח, יוליה, שתתרמי לנו ולציבור מכשרונך ומניסיונך.

ראובן ריבלין: אני מאחל לך, גברתי, הצלחה רבה במילוי תפקידך כחברת הכנסת.

ראובן ריבלין: אדוני ראש הממשלה, המשנים והסגנים, השרים וחברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת, שעל-פי סעיף 43(א) לחוק-יסוד: הכנסת, עם התפטרותו של חבר הכנסת חיים רמון, שנכנסה לתוקפה ביום חמישי, י' בתמוז התשס"ט, 2 ביולי 2009 למניינם, באה במקומו חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ מסיעת קדימה.

ראובן ריבלין: בהתאם לסעיף 15 לחוק-יסוד: הכנסת, אני מזמין את חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ לעלות לדוכן.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ, אקרא בפנייך את הצהרת האמונים של חבר הכנסת, ואת תשיבי לי: "מתחייבת אני".

ראובן ריבלין: וזה נוסח ההצהרה: "אני מתחייבת לשמור אמונים למדינת ישראל ולמלא באמונה את שליחותי בכנסת".

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מתחייבת אני.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: יוליה, חברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ, בדרך כלל – כשראש הממשלה, צחי הנגבי, אני, בני בגין, נבחרנו לכנסת לראשונה – ג'ומס, חבר כנסת היה מדבר אחרי ארבעה-חמישה חודשים.

ראובן ריבלין: היום הנוהג הוא שחברי הכנסת יכולים לדבר עם השבעתם, ואני בטוח שאת תאמרי דברי טעם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שלום.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, ב-1979 עליתי לכאן עם משפחתי – אחי, אחיותי והורי – הורי, זיכרונם לברכה – וכשירדנו מהמטוס פתאום איבדתי את אבא שלי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הסתובבתי, ראיתי שהוא מנשק את אדמת ארץ-ישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: באותו רגע היה לי ברור שאשרת את המדינה הזאת ואת אזרחי המדינה הזאת עד סוף חיי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תרשו לי בבקשה לקרוא פרק קטן מתהילים, שמשקף איך אני רוצה לנהוג כאן.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: פרק ט"ו: מזמור לדוד ה' מי יגור באוהלך מי ישכון בהר קודשך; הולך תמים ופועל צדק ודובר אמת בלבבו; לא רגל על לשונו לא עשה לרעהו רעה וחרפה לא נשא על קרובו; נבזה בעיניו נמאס ואת יראי ה' יכבד נשבע להרע ולא ימר; כספו לא נתן בנשך ושוחד על נקי לא לקח.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עושה אלה לא יימוט לעולם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: עכשיו יש לנו 120 חברי כנסת שיכולים להצביע.

ראובן ריבלין: אני מאפשר לחברי הכנסת לברך את חברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ, ולאחר מכן ניגש להצבעות.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, אני מבקש להזדרז בברכות ולתפוס את המקום כדי שנוכל להצביע על הצעות האי-אמון ולהמשיך בסדר-היום.

ראובן ריבלין: כבוד שר האוצר, חבר הכנסת אדלשטיין, חבר הכנסת איוב קרא, נא לתפוס את מקומותיכם.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, שתי הצעות אי-אמון נדונו היום בכנסת, ואנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ – הסדרן, בבקשה להביא אותה למקומה, להראות לחברת הכנסת שמאלוב את מקומה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נא לשבת.

ראובן ריבלין: הצעת האי-אמון הראשונה היתה הצעתה של סיעת קדימה בנושא מדיניות המסים האכזרית של ראש הממשלה בתקציב המדינה – הענשת העניים ומתן הטבות לעשירים.

ראובן ריבלין: בכך ביקשה סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, בעוד דקה נצביע, אדוני יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, חברת הכנסת זוארץ, נא להראות לחברת הכנסת ברקוביץ איך מצביעים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, ובכן, אני מפעיל את ההצבעה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד הצעת האי-אמון?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 38 נגד – 58 נמנעים – 1 הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד – 38, נגד – 58, ונמנע אחד.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון לא נתקבלה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, יש בעיה בהצבעה – משבר ראשון בליכוד, מירי רגב – – –

ראובן ריבלין: רבותי, הצעת סיעות רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד להביע אי-אמון בממשלה בנושא המשך כהונתו של אביגדור ליברמן כשר החוץ בממשלה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות רע"ם-תע"ל–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 8 נגד – 61 נמנעים – 18 הצעת סיעות רע"ם-תע"ל–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד – 8, נמנעים – 18, ו-61 הצביעו נגד.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, תצטרך להמתין.

אחמד טיבי: יום שחור לכנסת.

מירי רגב: – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת מירי רגב מודיעה שבהצבעה הקודמת היא לחצה על "נמנע" אבל רצתה להצביע נגד.

ראובן ריבלין: אני לא משנה את ההצבעה, אבל רשמנו את הערתך.

ראובן ריבלין: [מס' מ/438; "דברי הכנסת", חוב' ט"ז, עמ' 2282 ; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: הצעת חוק התקשורת (הוראת שעה) (המשך שידורי חדשות מקומיות בטלוויזיה) (תיקוני חקיקה), התשס"ט–2009, קריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אני מזמין את יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת אקוניס, להציג את ההצעה לקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: רבותי, מייד לאחר דבריו של יושב-ראש ועדת הכלכלה אנחנו מצביעים.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להציג לפניכם את הצעת חוק התקשורת (המשך שידורי חדשות מקומיות) (תיקוני חקיקה) (הוראות שעה) (תיקון מס' 2), התשס"ט–2009, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

אופיר אקוניס: מטרת הצעת החוק היא לאפשר את המשך שידורי החדשות המקומיות והתוכניות המקומיות בענייני היום במסגרת שידורי הטלוויזיה בכבלים.

אופיר אקוניס: חשיבותה של הצעת החוק נובעת מכך שהיא מקנה במה לאירועים החדשותיים והחברתיים המתרחשים באזורי הארץ השונים, ובכלל זה בפריפריה.

אופיר אקוניס: אירועים אלה אינם זוכים לסיקור או לטיפול מקיף, לא במהדורות החדשות הארציות ולא בתוכניות הטלוויזיה הארציות.

אופיר אקוניס: כיוון שכך, תוקן בשנת 1996 חוק התקשורת (בזק ושידורים), התשמ"ב–1982, בתיקון מס' 13, ונקבע בו כי בעל זיכיון – שהפך מאוחר יותר לבעל רשיון כללי לשידורי כבלים – ישדר חדשות ותוכניות בענייני היום הנוגעים לעניינים מקומיים.

אופיר אקוניס: הסדר זה עמד בתוקפו עד ליום 31 בדצמבר 2006.

אופיר אקוניס: תוקפו של הסדר זה הוארך בשנה, עם קבלת תיקון מס' 35 לחוק התקשורת (בזק ושידורים), התשס"ז–2006.

אופיר אקוניס: במסגרת התיקון נקבע גם כי בעל רשיון כללי לשידורי כבלים רשאי לנכות מהתמלוגים שהוא משלם לפי הוראות חוק התקשורת (בזק ושידורים), סכומים שהוציא לשם מימון ההפקה והשידור של שידורים מקומיים, ובלבד שהסכומים שינכו בעלי הרשיונות לא יעלו על 25.5 מיליון ש"ח בשנה.

אופיר אקוניס: חוק התקשורת (המשך שידורי חדשות מקומיות בטלוויזיה) (תיקוני חקיקה) (הוראות שעה), התשס"ח–2007, האריך את תוקפו של הסדר זה בשנה נוספת, ובסיומה של תקופה זו, במסגרת תיקון נוסף לחוק זה, הוארך תוקף ההסדר בשישה חודשים נוספים, עד ליום 30 ביוני 2009.

אופיר אקוניס: לצערי, התנהלות הממשלות בעניין זה, ואני מדבר על ההתנהלות מאז שלהי שנת 2006, אינה מתקבלת על הדעת.

אופיר אקוניס: איפה שר התקשורת?

אופיר אקוניס: הוא לא נמצא.

אופיר אקוניס: למרות הצהרות נציגי הממשלה בדיונים שנערכו בוועדה בכל אחד מהתיקונים האמורים, כי יגובש בנושא הסדר של קבע, טרם גובש הסדר, דבר המחייב תיקוני חוק לעתים תכופות, כשכל פעם מחדש מתנהל ויכוח, כיצד ומי יממן את משדרי החדשות המקומיות.

אופיר אקוניס: בנוסף לכך, הצעת החוק הנוכחית פורסמה והתקבלה בקריאה ראשונה רק ב-29 ביוני, כך שהדיונים בוועדה נערכו בצל האיום של הפסקת משדרים, אם הוועדה לא תסיימם עד 30 ביוני, למרות שבדיון הסתבר לנו, שגם הפעם לא גובש פתרון מוסכם וראוי לשאלת מימון המשדרים, נושא שמייד אגע בו.

אופיר אקוניס: לאור חשיבות המשך שידורי החדשות המקומיות והתוכניות המקומיות בענייני היום, מוצע עתה להאריך את תקופת השידורים בשנה נוספת, עד ליום י"ח בתמוז התש"ע, 30 ביוני 2010.

אופיר אקוניס: ולעניין מימון המשדרים, אדוני היושב-ראש, כפי שהזכרתי קודם, החל בשנת 2007 ממומנים המשדרים מקיזוז התמלוגים שעל בעלת הרשיון לשידורי כבלים, קרי חברת "הוט", לשלם לפי החוק, וזאת עד לתקרה הקבועה בחוק של 25.5 מיליון שקלים.

אופיר אקוניס: הסכום נקבע בזמנו בשל כך שזה הסכום להפקת משדרים אלה, בהיקף ובמתכונת הנדרשים לפי החוק.

אופיר אקוניס: ואולם, מאחר שצפויה הפחתה בכספי התמלוגים שמשלם בעל רשיון לשידורי כבלים, הסתבר כי ייתכן שסכום התמלוגים יהיה נמוך מהסכום הנדרש לשם הפקת שידורי החדשות המקומיות כאמור.

אופיר אקוניס: לכן, על מנת שלא לפגוע באיכות שידורים אלה, ומכיוון שנדרשנו למצוא בדחיפות פתרון לנושא, החלטנו לתקן את החוק כך שככל שסכום כספי התמלוגים המקוזזים מחברת "הוט" יהיה נמוך מהסכום הנדרש בחוק להפקה ולמימון של שידורים מקומיים, תושלם היתרה מקיזוז כספי התמלוגים שמשלם בעל רשיון כללי לשידורי לוויין, דהיינו חברת yes.

אופיר אקוניס: בהקשר זה אני מבקש לציין, כי כיום לא מוטלת חובה מכוח חוק על בעל רשיון לשידורי לוויין לשדר את השידורים בעניינים המקומיים, והפצת שידורים אלה נעשית על-ידם מכוח הסכמה בין חברת yes לבין המועצה לשידורי כבלים ולוויין.

אופיר אקוניס: הפתרון שגיבשנו יבטיח, כך אני מקווה, המשך רמת שידורים נאותה של משדרים אלה, שכאמור, כמעט שאינם באים לידי ביטוי בדרך אחרת בערוצי הטלוויזיה.

אופיר אקוניס: אני פונה מכאן לממשלה בבקשה להקדים ולגבש הסדר קבע בנושא המשדרים האמורים ומימונם.

אופיר אקוניס: כדי למנוע דיון חוזר וחוזר וחוזר בוועדת הכלכלה ברגע האחרון, ללא שניתנה הדעת מראש להסדר הקבע שראוי שייקבע, ועדת הכלכלה דורשת דיווח על ההסדר שיגובש עד סוף השנה הנוכחית, למרות שתוקף החוק המונח לפניכם, אדוני היושב-ראש, הוא עד 30 ביוני 2010.

אופיר אקוניס: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני קורא לכם להצביע בעדה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש ועדת הכלכלה, אבל יש פה סכנה בשיבוש כל פלטפורמות השידור, ובהוראות חוקיות שאנחנו קבענו ובתנאים להפעלת שידורים מסחריים, שידורים בכבלים, שידורי אגרה.

ראובן ריבלין: אלה הם דברים שהוועדה – – –

אופיר אקוניס: אנחנו נתייחס לכל שוק התקשורת, אדוני היושב-ראש, בנושא הרפורמה בתקשורת, בכל שוק התקשורת, בערוצים המסחריים וגם בערוצים הציבוריים, וגם בשידורי הלוויין ובשידורי הכבלים.

אופיר אקוניס: אתה מוזמן, אדוני היושב-ראש, לדיוני הוועדה; אולי נשמע את דעתך גם כשר התקשורת לשעבר בנושא.

אופיר אקוניס: אני בטוח שתתרום לנו, וכל מי מחברי הכנסת שרוצה להביע את דעתו בנושא הרפורמה מוזמן.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אחרת, עוד מעט לא יהיה כסף גם ליצור יצירה מקומית ראויה וחשובה, שאחרת, אנה תלך הטלוויזיה שלנו?

אופיר אקוניס: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכלכלה, אשר הציג בפנינו את הצעת חוק התקשורת (המשך שידורי חדשות מקומיות בטלוויזיה) (תיקוני חקיקה) (הוראות שעה) (תיקון מס' 2).

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נא לשבת.

ראובן ריבלין: לא לרוץ כדי שלא תיפלו.

ראובן ריבלין: טוב, רבותי, הצעת חוק התקשורת (המשך שידורי חדשות מקומיות בטלוויזיה) (תיקוני חקיקה) (הוראות שעה) (תיקון מס' 2), קריאה שנייה, כי אין הסתייגויות – נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: בבקשה, נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד סעיפים 1–4 – 80 נגד – אין נמנעים – 1 סעיפים 1–4 נתקבלו.

ראובן ריבלין: 80 בעד, אין מתנגדים, אחד נמנע.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אדוני יושב-ראש ועדת הכלכלה, אני עובר להצביע בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: רבותי, מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצעת חוק התקשורת (המשך שידורי חדשות מקומיות בטלוויזיה) (תיקוני חקיקה) (הוראות שעה) (תיקון מס' 2).

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד החוק – 69 נגד – אין נמנעים – אין חוק התקשורת (המשך שידורי חדשות מקומיות בטלוויזיה) (תיקוני חקיקה) (הוראות שעה) (תיקון מס' 2), התשס"ט–2009, נתקבל.

ראובן ריבלין: 69 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק התקשורת (המשך שידורי חדשות מקומיות בטלוויזיה) (תיקוני חקיקה) עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים כהוראת שעה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הודעה למזכיר הכנסת.

איל ינון: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת החלטת ועדת הפנים והגנת הסביבה, לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת, בדבר חלוקת הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית לשנים 2009 ו-2010), התשס"ט–2009, כך שחלק ההצעה שהובאה בפני הכנסת בשלב זה לא יכלול את סעיף 31 להצעת החוק.

איל ינון: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה למזכיר הכנסת.

ראובן ריבלין: אני מזמין את יושב-ראש ועדת הפנים – השרים וחברי הכנסת, רואים אתכם מדברים ומבחינים שאתם מדברים בפלאפון.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת יחימוביץ, את מדברת בטלפון.

ראובן ריבלין: את יכולה לדבר אתו ישירות, למה דרך הטלפון?

ראובן ריבלין: רבותי, התקנון מחייב אותי להוציא אנשים מהבית.

ראובן ריבלין: [כ/240, כ/159; "דברי הכנסת" ה-17, מושב שלישי, חוב' ל"ח, עמ' 18774; מושב שני, חוב' ל"ד, עמ' 10113 ומושב שלישי, חוב' ל"ט, עמ' 19041.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אני מזמין את יושב-ראש ועדת הפנים, בכבוד, על מנת להביא בפני הכנסת את בקשת ועדת הפנים והגנת הסביבה להחיל דין רציפות על הצעות החוק הבאות:

ראובן ריבלין: הצעת חוק אזור התעשייה קיסריה (שיפוט וניהול) והצעת חוק איכות הסביבה (המזהם משלם) (דרכי ענישה) (תיקוני חקיקה).

ראובן ריבלין: בבקשה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, הודעת ועדת הפנים והגנת הסביבה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעות חוק לפי חוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993.

דוד אזולאי: בהתאם לסעיף 2 לחוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993, ולאחר שקוימו התנאים המוקדמים לכך הקבועים בסעיפים 3 ו-4 לחוק האמור, הנני מתכבד להודיעכם, כי בישיבתה ביום א' בתמוז התשס"ט, 23 ביוני 2009, החליטה ועדת הפנים והגנת הסביבה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת החוק הבאות:

דוד אזולאי: הצעת חוק אזור התעשייה קיסריה (שיפוט וניהול), התשס"ח–2008 – כ/240; הצעת חוק איכות הסביבה (המזהם משלם) (דרכי ענישה) (תיקוני חקיקה), התשס"ז–2007 – כ/159 – איך אפשר?

ראובן ריבלין: לא קל.

ראובן ריבלין: כבוד השר הרצוג ויושב-ראש ועדת הכלכלה.

ראובן ריבלין: יושבת-ראש ועדת האתיקה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

דוד אזולאי: אבקש להבהיר כי לעניין הצעת חוק איכות הסביבה (המזהם משלם) (דרכי ענישה) (תיקוני חקיקה), התשס"ז–2007, החליטה הכנסת לפי סעיף 121 לתקנון על פיצול נושא האחריות של נושאי משרה בתאגיד ושל עובדי הציבור, ולכן החלת דין הרציפות מתבקשת לעניין נושא זה בלבד.

דוד אזולאי: כל סיעה מסיעות הבית או הממשלה רשאיות בתוך 14 יום ממועד הודעה זו, להציע לכנסת שדין הרציפות לא יחול על הצעות החוק הנזכרות.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: רבותי, מי מסיעות הבית שרוצה להתנגד להחלת דין רציפות תודיע תוך 14 יום – עם זכות דיבור ועם נימוק מהותי.

ראובן ריבלין: בתום 14 יום אנחנו נקיים דיון על התנגדות ונצביע – אם לא תהיינה התנגדויות – בעד או נגד החלת דין רציפות.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/441).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: היום מצאה ועדת הכנסת לנכון לפטור מחובת הנחה את הצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון מס' 2), התשס"ט–2009.

ראובן ריבלין: אני מזמין את שר החינוך, חבר הכנסת גדעון סער, לעלות לדוכן הנואמים ולנמק את הצעת החוק.

ראובן ריבלין: לאחר מכן יתקיים דיון בקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, מי שרוצה להירשם לדיון, יש לו עוד שלוש דקות.

ראובן ריבלין: בתום שלוש דקות אני סוגר את הרשימה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מביא היום לכנסת בשם הממשלה תיקון לחוק זכויות התלמיד, תיקון חקיקתי שהוא חלק ממהלך יותר רחב, שתחילתו תהא בשנת הלימודים הקרובה, ב-1 בספטמבר הקרוב, ומטרתו לפעול לאפשר אקלים לימודי וקביעת גבולות במערכת החינוך שלנו.

גדעון סער: אין מדובר, כפי שזה מתואר לפעמים, מפי דוברים כאלה ואחרים, באיזו מערכת משוכללת של עונשים וסנקציות; להיפך, אנחנו חושבים שיש צורך לחזק ממדים נוספים במערכת החינוך שלנו, של הקהילה הבית-ספרית, של תחושת השותפות של התלמיד, של שיתוף התלמידים בקבלת החלטות עד גבולות מסוימים.

גדעון סער: אבל אין ספק, כל מי שעוקב, אפילו בכתבות עיתונאיות שפורסמו לאחרונה – בפעם האחרונה, נדמה לי, ביום שישי האחרון ב"ידיעות אחרונות", ולפני זה בעיתון "הארץ" – כל מי שיש לו ילדים במערכת החינוך, וגם לי יש, אדוני היושב-ראש, ולפני שאני שר החינוך אני הורה – ילדה שסיימה כיתה ו', בית-ספר יסודי, וילדה שעולה משביעית לשמינית – כל אחד מכיר את התמונה ואת הקריסה המוחלטת של מערכת החינוך ביכולת לקיים לימודים כסדרם, פשוטו כמשמעו.

גדעון סער: אם ניקח את הנתון הבסיסי ביותר, כמה זמן משעת לימודים מוקדש ללימודים עצמם – יש כאלה שסבורים שזה לא יותר משליש מהשיעור.

גדעון סער: אינני רוצה להפליג בכך ולהרחיב בכך בהזדמנות הזאת; תהיה הזדמנות כאשר הנושא יועבר לוועדת החינוך.

גדעון סער: אני רוצה להסביר בתמצית את שתי הנקודות שכלולות בהצעת החוק הנוכחית.

גדעון סער: ההצעה הראשונה נוגעת באותם מקרים מעטים שהם מקרים של הרחקה לצמיתות.

גדעון סער: אלה הם מקרי קצה, הם צריכים להישאר מקרי קצה, המערכת לא צריכה להגזים במהלכים כאלה, אבל בהחלט יש מקרים שבהם מתחייבת הרחקה לצמיתות של תלמיד, שהוא מאוד אלים, או עבר עבירות מין, ואפשר למצוא עוד דוגמאות.

גדעון סער: המהלך הזה ננקט במשורה.

גדעון סער: ביקשתי אתמול נתונים כדי לדעת באילו מספרים אנחנו מדברים.

גדעון סער: אני נותן נתון שקיבלתי אתמול ומתייחס לכלל המחוזות של מערכת החינוך: מדובר ב-39 תלמידים בשנת הלימודים תשס"ט, מתוך ציבור של קרוב ל-1.5 מיליון תלמידים במערכת היסודית, חטיבת הביניים והתיכון.

גדעון סער: יש מקרים – זאת אומרת, אנחנו מדברים על כמה מקרים מתוך עשרות בודדות, ועל כך המנהלים מזדעקים – אני תיכף אקרא משהו שקיבלתי, ואולי גם חברי כנסת אחרים קיבלו, מאיגוד המנהלים של בתי-הספר – באותם מקרים הוראת החוק שתקפה היום היא שאי-אפשר לבצע את המהלך הזה עד תום מועד הגשת הערעור, ולאחר מכן עד תום ההחלטה בערעור.

גדעון סער: הדבר הזה יכול כמובן להתארך זמן די ניכר.

גדעון סער: ביום רביעי, בהופעתי כאן על הבמה הזאת, נתתי דוגמה אמיתית, של תלמיד שנחשד באונס תלמידה בכיתה ט', בת כיתתו, מקרה שבו על-פי הוראת החוק הקיים המערכת מחויבת לקבל את העובדה שהוא חייב לחזור לכיתת הלימודים לאותה תקופת ביניים, ואותה תלמידה בינתיים יושבת בבית, מפחדת.

גדעון סער: יש מקרים שבהם חייבים לבצע את המהלך הזה באופן מיידי.

גדעון סער: אני רוצה להבהיר – ואני מבהיר את זה לאחר שיחה שהיתה לי עם יושבת-ראש סיעת קדימה ועם חברת הכנסת תירוש: לא מדובר בשלילת זכות הערר.

גדעון סער: אם מתקבל הערר של אותו תלמיד בפני מנהל המחוז או מנהלת המחוז, הוא יחזור למוסד החינוכי.

שלמה מולה: – – –

גדעון סער: הרחקה לצמיתות – סליחה על האנלוגיה – זה כמו שנגזר עליך משהו בבית-משפט מחוזי.

גדעון סער: השאלה היא אם אתה מקבל צו עיכוב ביצוע עד להחלטה בערעור או לא מקבל צו עיכוב ביצוע – – –

קריאות: – – –

גדעון סער: רבותי, תהיו סובלנים, אני אסביר לכם הכול.

נחמן שי: האם זה הפיך?

גדעון סער: בוודאי שזה הפיך.

גדעון סער: קודם כול, יש חובה, שעומדת בעינה, למצוא לכל תלמיד פתרון אלטרנטיבי במוסד חינוכי אחר.

גדעון סער: שנית, זכות הערעור עומדת בעינה.

גדעון סער: השאלה היא מה קורה בתקופת הביניים – ביום שאחרי, בשבוע שאחרי.

גדעון סער: קבענו בהצעת החוק מסלול מיוחד – לא רק החלטת מנהל, לא רק אישור מועצה פדגוגית, אלא גם אישור מפקח – שבו הדבר הזה יתבצע לאלתר.

גדעון סער: באותם מקרים יתבצע הדבר הזה לאלתר.

גדעון סער: אלה מקרים מועטים מתוך מקרים מועטים, אבל מקרים הכרחיים, אם אנחנו רוצים לשמר מינימום יכולת של המערכת לקבוע גבולות, לשמור על הגבולות, להגן על קורבנות של אלימות ולהגן על ילדים.

גדעון סער: אני רוצה להגיד לכם, יש היום רטוריקה חדשה, ובעיני, הזכויות של התלמיד הן הזכות להיות מוגן מאלימות במערכת החינוך, ויש היום אלימות רבה ומדאיגה, והזכות ללמוד – אלה הזכויות העיקריות שאנחנו צריכים לשרת אותן.

אורלי לוי אבקסיס: מה עם לחנך?

גדעון סער: בוודאי.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

גדעון סער: הזכות ללמוד והזכות לקבל חינוך, חברת הכנסת לוי.

מגלי והבה: אדוני השר, אתה שר מכובד ומגיע לך שכל אלה שמפריעים שם – נא לשבת, השר הרצוג.

מגלי והבה: מדבר שר בכיר, וחשוב שתאזינו לו.

מגלי והבה: נא לשבת.

גדעון סער: אני מציע להחיל את זה על כל השרים, אדוני היושב-ראש.

מגלי והבה: אוקיי, אני לא עושה אפליה, אבל אני מעריך אותך.

גדעון סער: אני מודה לך.

מגלי והבה: נא לשבת.

מגלי והבה: בבקשה.

גדעון סער: ההצעה השנייה היא לאפשר למנהל או למפקח הכולל של בית-הספר להופיע לפני אותה ועדה שדנה בשימוע ולהגיב, ולהתייחס גם לטענות של ההורים או של התלמיד, כדי שתהיה אפשרות התייחסות – כדי שיהיה דיון מאוזן.

גדעון סער: אלה, בכל הכבוד, שני תיקונים מאוד מינוריים והכרחיים.

גדעון סער: התאגדות המנהלים של בתי-הספר העל-יסודיים פונה אלינו ומפצירה בחברי הכנסת לקבל את הצעת החוק שהממשלה מציעה היום, מתוך החשיבות שהם רואים בה מנקודת המבט שלהם.

גדעון סער: הפנייה שהיתה אלי וההצעות שהועלו אלי לתיקון החוק היו הרבה יותר רבות.

גדעון סער: אני בחרתי באמת בדברים שנראו לי מעל לכל ספק, ואני אומר עוד פעם – יכול להיות שאפשר להגיע לאותן תוצאות בדרך קצת שונה.

גדעון סער: הציעה לי למשל חברת הכנסת תירוש – אני לא יודע אם זה אפשרי – ללכת למהלך של הארכת תקופת ההשעיה וקיצור מועדי הערר.

גדעון סער: יכול להיות, זאת אפשרות שאפשר לשקול אותה.

מגלי והבה: חבר הכנסת חסון.

גדעון סער: מה שחשוב – מה שחשוב – – –

רוברט טיבייב: – – – שיש – – –

גדעון סער: לא, לא, ההשעיה היום היא מוגבלת בימים, והתקופה של הערעור – הגשת הערעור והדיון בערעור – היא הרבה יותר רחבה.

גדעון סער: לכן אני לא יכול להגיע לזה.

גדעון סער: וגם השעיה זה לא דבר שצריך להשתמש בו בקלות דעת, אבל בכל הדברים האלה אני מציע לאפשר לוועדת החינוך לדון בהכנה של הצעת החוק לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

גדעון סער: הנושא הזה חיוני בעיני.

גדעון סער: אני התייעצתי גם עם יושב-ראש ועדת החינוך, עוד לפני שניגשנו למהלך החקיקתי, התייעצתי עם הרבה מאוד גורמים בשדה החינוך.

גדעון סער: המהלכים שנדרשים כדי להחזיר את המערכת למסלול הם הרבה יותר רחבים מהמהלך הזה, אבל אני חושב שחשוב שגם הכנסת תעשה את הצעד הראשון הזה היום.

גדעון סער: תודה.

מגלי והבה: תודה לשר החינוך.

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים לפי סדר הדוברים.

מגלי והבה: ראשון הדוברים – אני מזמין את חבר הכנסת דב חנין.

מגלי והבה: בבקשה.

מגלי והבה: לא מכאן, אדוני.

מגלי והבה: אדוני, לא עושים את זה.

מגלי והבה: בפעם הבאה אל תעשה את זה.

מגלי והבה: בבקשה.

דב חנין: תודה, אדוני.

דב חנין: סליחה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, החוק הזה הוא חוק ראוי, הוא חוק חשוב, ואין מנוס אלא לחוקק חוק כזה, כיוון – – –

מגלי והבה: השר המכובד, לא נותנים את הגב לנואם.

דב חנין: אם כן, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רבותי השרים, החוק הזה הוא חוק ראוי, כי אין מנוס.

דב חנין: מערכת החינוך הגיעה למצב שבו רמת האלימות פוגעת ביכולת של המערכת לתפקד.

דב חנין: היא פוגעת לא רק ביכולת ללמד בבתי-הספר, אלא בכלל לקיים את בתי-הספר כמקום שאפשר להיות בו, שבטוח להיות בו, שנעים להיות בו.

דב חנין: ולכן, אין ספק שצריך לתת למערכת החינוך כלים נוספים כדי להתמודד עם אלימות.

דב חנין: במסגרת הדיונים בוועדה בהצעת החוק אנחנו נשקול – אני משוכנע – את האיזונים הנכונים והמתאימים בין זכויות התלמיד ובין החובה להגן על התלמידים בכללותם, על המורים ועל בית-הספר, מאלימות שהופכת את החיים בבית-הספר לבלתי אפשריים.

דב חנין: אבל, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להזהיר מפתרונות פלא, כי אין פתרונות פלא, וגם הרחקה של תלמידים אלימים לא תהיה פתרון לבעיה של אלימות בבתי-ספר.

דב חנין: אלימות בבתי-ספר היא תופעה שמקורותיה הרבה יותר רבים והרבה יותר עמוקים.

דב חנין: האלימות בבתי-הספר קשורה למסר הכללי שקיים בחברה הישראלית לגבי אלימות ולגבי מקומה של האלימות.

דב חנין: וכאשר המסר הזה הוא מסר אלים, וכל דאלים גבר, זה המסר שגם הילדים מקבלים.

דב חנין: לכן, אם אנחנו מדברים על מערכת החינוך, התמודדות עם בעיותיה של מערכת החינוך חייבת להתחיל מהתמודדות עם בעיותיה של החברה.

דב חנין: התמודדות עם אלימות בבית-הספר צריכה להתחיל מהתמודדות עם האלימות בחברה, ועם המסר האלים של החברה הישראלית – מסר שמגיע מלמעלה.

דב חנין: מלמעלה ועד למטה.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, אני חושב שעם כל החשיבות של הצעת החוק הזאת – ואני רואה בה חשיבות – אנחנו צריכים להבין שהבעיה שאנחנו מתמודדים אתה היא הרבה יותר רחבה.

דב חנין: הבעיה היא בעיית המסרים והערכים ששולטים בחברה הישראלית, וההתמודדות עם מה שקורה בבית-הספר חייבת להיות דרך התמודדות עם הערכים האלה.

דב חנין: בית-הספר, במובנים רבים, הוא ראי של החברה.

דב חנין: התנהגות הילדים והנערים היא ביטוי של המסרים שהם קולטים מסביבתם.

דב חנין: ולכן, עם כל החשיבות של ההתמודדות עם האלימות הצעירה, אלימות הילדים והנערים, חשוב לא פחות להתמודד עם המסר הכללי שמועבר בחברה הישראלית בכל הקשור לאלימות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני רוצה – – –

מגלי והבה: משפט סיום, אדוני.

דב חנין: משפט סיום, אז אני אומר אותו בקצרה.

דב חנין: או אם זה רק משפט סיום, אדוני, אז אני אסתפק בדברים האלה.

דב חנין: את יתר הדברים אני כבר אומר בדיוני הוועדה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

מגלי והבה: אני מזמין את חברת הכנסת רונית תירוש.

מגלי והבה: אחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

קריאה: ואחריו?

מגלי והבה: חבר הכנסת שלמה מולה.

מגלי והבה: אני מבקש בצדדים שם – אני שומע אתכם עד כאן.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, בתיקון לחוק זכויות התלמיד יש שתי הצעות.

רונית תירוש: האחת אומרת שמנהל מוסד יהיה נוכח בעת דיוני הערר, ואני בהחלט חושבת שזה דבר נכון.

רונית תירוש: אינני יודעת אפילו מדוע זה לא הוכנס, זאת היתה טעות מלכתחילה, ולכן טוב שזה הוכנס כרגע בתיקון.

רונית תירוש: אולם הסעיף השני, שבו מבקשים לאפשר הרחקה מיידית – הרחקה לצמיתות לאלתר – הוא סעיף מאוד מאוד בעייתי, והייתי מבקשת להסביר את זה לכלל היושבים כאן במליאה.

רונית תירוש: כוונתנו של שר החינוך, וכוונת כולנו, אני מעריכה, היא אותה כוונה.

רונית תירוש: במקרה של אלימות חריגה צריך לטפל מיידית, ולהרחיק מיידית את התלמיד מאותם בני נוער שהוכו על-ידיו, שנפגעו על-ידיו.

רונית תירוש: ולכן יש למשרד החינוך שני כלים: האחד זה השעיה, ואחד זה הרחקה לצמיתות.

רונית תירוש: אגב, אני לא נגד הרחקה לצמיתות.

רונית תירוש: אלא מאי?

רונית תירוש: במקרה של התיקון הזה מבקשים להרחיק לצמיתות לאלתר, ואחר כך לאפשר את המשך התהליך של ערר.

רונית תירוש: אני טוענת שיש פה סתירה פנימית, כי ברגע שהרחיקו תלמיד לצמיתות, והעבירו אותו לבית-ספר אחר – כך כתוב בתיקון – מה הטעם?

רונית תירוש: זה מעקר את נושא הערר.

רונית תירוש: מה הטעם בערר?

רונית תירוש: מה יקרה בתום הערר?

רונית תירוש: פתאום יגידו: רגע, הוא צדק, הילד, בטיעוניו, אז בואו נחזיר את הגלגל לאחור?

רונית תירוש: נחזיר אותו לבית-ספרו?

רונית תירוש: הרי זה לא נראה רציני, לא נראה שקול ולא נראה נכון.

רונית תירוש: ולכן, אני מציעה שבמקרה הזה ישתמשו בכלי שיש להם, דהיינו השעיה.

רונית תירוש: אם ההשעיה מוגבלת בזמן, והערר נמשך תקופה יותר ארוכה, יעשו מעשה – יאפשרו את הארכת ההשעיה, ויש אפשרות לעשות השעיה ארוכה, שמעבר לעשרה ימים, ובד בבד יקצרו את תהליך הערר ויאלצו את הגורמים הרלוונטיים לשבת תוך ימים – תוך יומיים, תוך שבוע – לא חודש ימים.

רונית תירוש: אין שום סיבה.

רונית תירוש: אני טוענת שהתיקון, שכוונתו נכונה ורצויה, הוא תיקון לא נכון בנוסח שלו.

רונית תירוש: אני אתקשה מאוד להצביע בעד הנוסח המסוים הזה.

רונית תירוש: מספיק שתוריד את המלה "לצמיתות", ואז יהיה ברור שיש פה אפשרות הפיכה.

רונית תירוש: זאת אומרת, אפשר להרחיק אותו – זה בסדר – מיידית, ולאלתר, בדיוק כפי שאתם רוצים, ובצדק, אבל זה לא יהיה לצמיתות.

רונית תירוש: תאפשרו את תהליך הערר.

רונית תירוש: אם בתום הערר יוכח שהתלמיד עדיין לא בסדר, וצריך להרחיק אותו, תפעילו את ה"לצמיתות" ותרחיקו אותו לצמיתות; תמצאו לו בית-ספר אחר.

רונית תירוש: אבל אם יוברר ויובהר שטעיתם, וצריך להחזיר את התלמיד לבית-הספר, איך אפשר להחזיר אותו אחרי שכבר רשמתם אותו לבית-ספר אחר, ואחרי חודש אמרתם: טוב, טעינו, נחזיר אותו לבית-הספר המקורי?

רונית תירוש: זה בדיוק הנוסח המוצע.

רונית תירוש: רבותי, אני לא נגד.

רונית תירוש: תבינו, גם אני בעד אפס סובלנות לאלימות.

רונית תירוש: אבל כשמביאים חוק, יש לי חשש שיקראו אותו as is, בדיוק כפי שהוא, וייצמדו למלים כפי שהן, ואז, בעצם, גם אם נכיר בטעות בתום הליך הערר, לא נוכל לתקן את הטעות הזאת, כי הילד כבר הועבר לבית-ספר אחר, ושם הוא יישאר.

רונית תירוש: אני רוצה להפנות את תשומת לבו – ותרשה לי, אדוני היושב-ראש, מאוד חשוב שנשמיע את זה גם לשר: אין בתהליך הזה קריטריונים להחליט בכלל מהי אלימות חריגה.

רונית תירוש: אתם בעצם נותנים לכל מנהל להחליט על כל דבר שזה המקרה שבו הוא צריך להפעיל לאלתר את ההרחקה לצמיתות.

רונית תירוש: זה חמור מאוד.

רונית תירוש: יתירה מזאת, לא עשיתם הבחנה בין תלמיד בכיתה א', תלמיד בגן-ילדים ותלמיד בכיתה י"ב.

רונית תירוש: בעצם נתתם יד חופשית.

רונית תירוש: אני מבינה את הרצון של המשרד לתת למנהלים הרגשה: הנה נתנו לכם גיבוי, הנה הרחבנו את סמכויותיכם.

רונית תירוש: ודאי זה מה שהשר רוצה.

רונית תירוש: אבל אנחנו לא הולכים פה לאקט פופוליסטי רק כדי להגיד למנהלים: הנה, עשינו.

רונית תירוש: מדובר בחוק בישראל, וצריך להבטיח שהחוק הזה ינוסח בצורה ראויה.

רונית תירוש: אני מבטיחה לך, אדוני שר החינוך, תקן את הדברים על-פי ההערות הבונות שלי, ואנחנו נצביע בעד הצעת החוק.

רונית תירוש: ככל שתקדים להכיר בניסוחים המוצעים כאן על-ידי, שהם באמת ניסוחים מקצועיים, אני מבטיחה כבר היום ועכשיו שאני מצביעה בעד.

רונית תירוש: אם לא, נעשה תהליך בוועדות ונצביע לאחר מכן בעד.

רונית תירוש: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחברת הכנסת רונית תירוש.

מגלי והבה: אני מבקש משאר הדוברים להקפיד על עמידה בלוחות הזמנים.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת נחמן שי.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת שלמה מולה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להמשיך את דבריה של חברת הכנסת רונית תירוש.

נחמן שי: נדמה לי שיש בהחלט הסכמה רחבה על כך שצריך להילחם באלימות בבתי-הספר, כי זאת מכה קשה.

נחמן שי: כל מי שמסתובב בבתי-ספר ומדבר עם הורים ומנהלים יודע שהנוער מתנהל בצורה אלימה, וחייבים לצייד את בתי-הספר באמצעים כדי לרסן את ההתנהלות הזאת ואת ההתנהגות הזאת, וגם לשדר מסר מאוד ברור.

נחמן שי: לכן אמצעי הענישה הזה הוא בהחלט חשוב, וטוב שהוא ירחף באוויר כל הזמן, ואולי יצליח להרתיע בני נוער מלפעול בצורה אלימה בינם לבין עצמם.

נחמן שי: הנקודה שעליה לצערי הרב השר לא ענה, היא אם יש דרך חזרה, כלומר אם הסנקציה שננקטת על-ידי הנהלת בית-הספר היא בעלת כיוון אחד בלבד, או שיש גם דרך חזרה ממנה.

נחמן שי: אני מוכרח לציין שמדברי השר לא הבנתי איך הופכים את ההחלטה הזאת על פיה ואיך מחזירים – אם נמצא שהנער או הנערה בכל זאת רשאים לקבל הזדמנות נוספת ולחזור לבית-הספר.

נחמן שי: את המלה "לאלתר" מצאתי, ואת המלה "לצמיתות" מצאתי ולא מצאתי.

גדעון סער: כנראה לא קראת את החוק המקורי.

גדעון סער: אי-אפשר לקרוא הצעת חוק ולהבין אותה בלי לקרוא את החוק המקורי כדי להבין מה הקשר.

נחמן שי: אדוני שר החינוך, אני מוכרח לציין שאתה מקבל מאתנו הרבה רצון טוב ונכונות לעזור לך, גם בעניין זה וגם בעניינים אחרים.

נחמן שי: אם תניח את דעתנו, אני יכול להבטיח לך שתקבל את תמיכתנו, כי כולנו רוצים שלא תהיה אלימות בבתי-הספר ושמערכת החינוך תהיה מצוידת בכלים חדים וברורים כדי להילחם בה.

נחמן שי: אם תסביר את זה, כפי שאמרתי, נעזור לך.

נחמן שי: תודה.

מגלי והבה: יושב-ראש ועדת החינוך, אתה מחנך דורות.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים בסדר הדוברים.

מגלי והבה: חבר הכנסת שלמה מולה, ואחריו – חבר הכנסת חיים אורון.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר, האמת היא שאנחנו רוחשים לך כבוד גדול מאוד, ואני חושב שאפשר להגיד שאתה בין השרים בממשלת ישראל – אולי אחד השרים שכל אחד מאתנו מתגאה בו, שר החינוך.

שלמה מולה: אני חושב ששר החינוך הוא איש ראוי.

שלמה מולה: החשש שלנו בהצעת החוק הוא ממתן סמכויות יתר למנהלי בתי-הספר, שעלולים לעשות שימוש רע מאוד בסמכויות שניתנות להם.

שלמה מולה: אני לא איש חינוך כמו חברת הכנסת רונית תירוש, ודאי לא כמו זבולון אורלב, שהיה מנכ"ל משרד החינוך.

שלמה מולה: אנחנו לא רוצים להתנגח עם הצעת החוק משום שהיא מגיעה מהממשלה, אלא אנחנו מפחדים שמי שישלם על זה בעיקר יהיה האוכלוסיות היותר חלשות – עולים ואנשים שמגיעים ממגזרים קצת בעייתיים.

שלמה מולה: לתלמיד צריכה להינתן הזדמנות, איזו רשת ביטחון, כדי שגם אם תלמיד מעד ועשה בעיות, תינתן לו אפשרות לחזור לבית-הספר ולמערכת החינוך.

שלמה מולה: מערכת החינוך היא לא מערכת ענישה; מערכת החינוך היא מערכת מחנכת, ובמערכת מחנכת אתה צריך ליצור איזו רשת ביטחון, כדי שגם אם תלמיד עשה דברים שלא ייעשו, צריך להיות איזה מנגנון שמבטיח את זה בצורה כזאת.

שלמה מולה: החשש שלנו הוא בעצם שעל-פי הצעת החוק המקורית, וגם על-פי הצעת החוק המוצעת כרגע, הרחקת תלמיד, או מתן סמכות שלכאורה יכולה להתפרש כהרחקה לצמיתות, יכולה לשמש נגד התלמיד גם כשמביאים אותו לוועדה.

שלמה מולה: הוועדה יכולה לפרש את החוק כך שיש לה סמכות או יכולת לגרום לכך שהתלמיד לא יחזור, ולכן ידחפו אותו הצדה.

שלמה מולה: דבריה של חברת הכנסת רונית תירוש מדברים בעד עצמם, ואני חושב שאם תאפשרו את התיקון הזה, בהחלט נתמוך בהצעת החוק.

שלמה מולה: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת שלמה מולה.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת חיים אורון, ואחריו – חבר הכנסת עתניאל שנלר.

מגלי והבה: אחריהם – חברת הכנסת דליה איציק, ואני הדובר שלפני האחרון.

מגלי והבה: הדובר האחרון הוא חבר הכנסת זבולון אורלב.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, גם אנחנו – אני מדבר בשם סיעת מרצ – כמו קודמינו שדיברו כאן, תומכים במגמה הבסיסית שמופיעה בחוק הזה.

חיים אורון: אם יש לנו הערות או תיקונים, אני מתאר לעצמי שנעסוק בהם – או יעסוק בהם מי שיעסוק בהם – בוועדת החינוך.

חיים אורון: החוק הוא חוק זכויות התלמיד, ואני פונה אליך עכשיו, אדוני השר, בחוק זכויות חברי הכנסת, במעמדך לא כיושב-ראש האופוזיציה בכנסת הקודמת, אלא כמנהל האופוזיציה בכנסת הקודמת.

יעקב אדרי: כמנכ"ל.

חיים אורון: אני משחזר מעמדים דומים לשבוע-שבועיים האחרונים שאנחנו עוברים פה, ומה לעשות, נמצאנו באותו צד של המתרס.

חיים אורון: אדוני השר, אני מצפה להקשבתך בכל זאת.

גדעון סער: אני מקשיב כל הזמן.

חיים אורון: נמצאנו באותו צד של המתרס, ואני יודע שיחד אתי היית שותף לוועדת הסכמה, ויחד ניסינו לא להגיע לשימוש ב-131 המפורסם, שאולי לא כל חברי הכנסת כבר מודעים לו, אבל אתה מכיר אותו טוב מאוד, וקראנו לו פעם נשק יום הדין.

חיים אורון: וראה זה פלא, בקואליציה – שאתה גורם מרכזי בה, אף-על-פי שאני יודע שאתה מדיר את רגליך ממה שקורה פה, ואולי חבל, אין בעיה – השתמשו בנשק הזה, טראח – בשביל להרוג זבוב.

חיים אורון: עוד לא התחילו הדיונים, עוד לא התחיל התקציב, עוד לא נכנסו ללחץ, וכבר התכנסה ועדת הכנסת, היושב-ראש הסביר מה זה 131, וקבעו את סדרי הדיון, כולל כמות ההצבעות השמיות, שמא נגרור אתכם לבחירות בתרגילים של הצבעות שמיות.

חיים אורון: אלוהים אדירים, אני משחזר – – –

גדעון סער: לפי הסקר שפורסם ביום שישי האחרון בעיתון "הארץ", לא אנחנו צריכים לחשוש.

חיים אורון: קל וחומר.

גדעון סער: – – – רק חמישה מחברינו לבית-המחוקקים.

חיים אורון: גדעון סער, אני הרי טוען שראש הממשלה – והוא הכתובת העיקרית לטענותי – הוא רדוף פחדים גם כשאין לו ממה לפחוד.

חיים אורון: הוא פוחד מהנשיא האמריקני, הוא פוחד מהכנסת, הוא פוחד מכולם – הוא פוחד מכם.

חיים אורון: אני מתאר לעצמי מה אתה היית עושה בוועדת הכנסת אם עשרה ימים – אגב, זה הוגש כבר לפני שבועיים – לפני שהתחיל הדיון היו מפעילים את 131.

חיים אורון: היית אומר: געוואלד, יש תקנון, תפעלו על-פיו, תראו מה קורה.

דליה איציק: היה אומר?

חיים אורון: לא היה אומר, היה רוקע, היה דופק והיה צועק.

חיים אורון: אין לי את הטמפרמנט שלך, אני מודה.

חיים אורון: לפעמים אני מצטער, לפעמים אני שמח, אבל אין לי את זה.

חיים אורון: ואתם כולכם עומדים, חלקכם במין קריצה כזאת – מה אכפת לכם שמישהו יעשה את העבודה השחורה.

חיים אורון: האמן לי, זה שיעור מחנך מאוד-מאוד גרוע, משני טעמים: א.

חיים אורון: בהבדל מבית-הספר, פה פעם אתה מחנך ופעם אתה תלמיד.

חיים אורון: בבית-ספר בדרך כלל המחנך הוא מחנך והתלמיד הוא תלמיד; ב.

חיים אורון: זה משדר מסר נורא החוצה, כי אם את הכול אפשר בכוח – וזה לא במקרה בהקשר של החוק הזה.

חיים אורון: יש מקום להגביל אלימות וכוח, אבל כאשר מישהו משתמש בכוח באופן אלים, הוא יותר מסוכן מהאדם האלים.

חיים אורון: ופה יש שימוש בכוח של הרוב באופן אלים, ואני לא אומר את האמירה הזאת בקלות.

חיים אורון: הנפגעת העיקרית היא הכנסת כולה, ואתם חלק ממנה.

חיים אורון: אני מציע לך, למרות שאתה מתרחק מהנושאים הללו, תשבו כמה חברי כנסת מתוך הקואליציה, כאלה שכבר השתפשפו פה, ותגידו: עצרו, שום דבר לא קורה, אין ממה לפחוד.

חיים אורון: גם אני לא חושב שהולכים לבחירות בהליך טכני של הרמה והורדת ידיים.

חיים אורון: בכל זאת, עד כדי כך אנחנו לא לא-רציניים.

חיים אורון: אז רגע אחד.

חיים אורון: אבל אל תשבשו את הכול, אל תהפכו את 131 לסעיף בתקנון שיכול להיות שמחר יפעילו אותו על כל דבר.

חיים אורון: אין בעיה.

חיים אורון: אגב, תדווח להם שיש סעיף 148, יותר טוב.

חיים אורון: ב-148 אפשר להגיד שהדיון כולו מסתיים בשעה אחת ונגמר העניין.

חיים אורון: אז לכן, אדוני שר החינוך, תפעיל את כישוריך החינוכיים, תעשה קצת סדר בבית, כי הדבר הזה שעולה מתוך הבית שלכם פוגע בכנסת כולה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת חיים אורון.

אורי מקלב: חבר הכנסת מגלי והבה, בבקשה.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, שר החינוך, חברי חברי הכנסת, בנושא זכויות התלמידים אני לא מוטרד, בסופו של דבר נגיע לעמק השווה.

מגלי והבה: מה שמטריד אותי, אדוני שר החינוך, כאחד שעמל קשות בכנסת הקודמת לעשות את הפירוק בדאליה-עוספיא, והיית בין האנשים הרבים ששכנעו לפרק את האיחוד הזה.

מגלי והבה: לצערי לאחר שנקבע מועד לבחירות, שהוא 18 באוגוסט, היום יש שמועות או רצונות של חלק מחברי הקואליציה לנסות לדחות את הבחירות בשנה או יותר, אני לא יודע.

גדעון סער: יכול להיות שמדובר באותם חברים שגם אז – – –

מגלי והבה: אתה בטוח, אדוני, שאותם חברים שתמיד אוהבים לבחוש בקדירה מנסים עכשיו לעשות אותו הדבר.

מגלי והבה: לא יכול להיות שזכויותיהם של קרוב ל-20,000 תושבים, שכבר שישה חודשים יודעים על מועד הבחירות, ויש מועמדים משני היישובים שמייצגים את מגוון הדעות, לא יכול להיות שעסקנים מפלגתיים – ואני שמח, אדוני שר החינוך, שאתה נמצא פה ומקשיב, כי חשובה ההקשבה וגם חשובה ההשפעה שלך איפה שצריך, על מנת שהבחירות האלה יתקיימו במועדן.

מגלי והבה: לא יכול להיות שהיום ישתמשו בטיעונים שהם לא ראויים, לנסות ולשכנע, אדוני היושב-ראש, להגיד שיש ועדה קרואה, שהיא כמעט שנה שם, שלא הצליחה לעשות בנושא של עוספיא ודאלית אל-כרמל ולשנות את המצב, ולתת להם עוד מתנה, עוד שנה על מנת שהעסקנים המפלגתיים, שמנצלים את הרוב הדורסני, ינצלו את הדמוקרטיה שמגיעה לכל אזרח ואזרח.

מגלי והבה: לכן הפנייה שלי היא גם לשר החינוך, גם לחברי הקואליציה, כי עמדתנו כאופוזיציה ברורה, לא להרשות לעסקנים – ואני לא אוהב להשתמש מעל הבמה הזאת בביטויים שלא ראויים – לכפות על אוכלוסייה שלמה, שגם ככה סובלת, שגם ככה בשנה האחרונה לא מקבלת שירותים מינימליים של רשות מקומית, לנסות לכפות עליה מועד אחר, לא כפי שקבע החוק, לא כפי שקבעו התקנות.

מגלי והבה: גם חברת הכנסת שלי יחימוביץ, ששומעת אותי, עמלה קשה על פירוק האיחוד וצריך לעזור שהבחירות האלה יתקיימו במועדן ואל לנו לשחק משחקים פוליטיים לא ראויים, לא לממשלה ולא לאופוזיציה.

מגלי והבה: תודה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: הדובר הבא – חבר הכנסת עתניאל שנלר, ואחריו – חברת הכנסת דליה איציק.

עתניאל שנלר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום חווינו שיעור – בוודאי שר החינוך ישמע, אולי נמתין.

עתניאל שנלר: אני פשוט ממתין ששר החינוך ישמע, כי אני רוצה לדבר אליו.

מגלי והבה: בבקשה.

מגלי והבה: נא לא להפריע.

עתניאל שנלר: אני מחכה לשר החינוך.

מגלי והבה: שר החינוך מאזין לנו.

עתניאל שנלר: האם להתחיל, אדוני היושב-ראש, או לחכות לשר החינוך?

עתניאל שנלר: הרי זה החינוך, ברגע זה אנחנו בחינוך.

גדעון סער: יש לי מנהג מגונה.

גדעון סער: ישבתי פה ושמעתי את כל הדברים ואני מתכוון – – – במשך כל הדיון.

גדעון סער: אני מתכוון להתייחס לדברים של כל אחד.

גדעון סער: אבל אם יש איזה דבר קטן שאני צריך – – –

עתניאל שנלר: לכן הלכת כשאני התחלתי לדבר, אדוני השר?

גדעון סער: זה יצטרך לקרות בדברי אחד מהדוברים.

גדעון סער: שני הדוברים הבאים הם – אני בדקתי את זה קודם – יושבת-ראש הכנסת הקודמת – –

עתניאל שנלר: הכנסת עכשיו בעיה של מעמדות בין חברי הכנסת.

עתניאל שנלר: אנא תמשיך.

גדעון סער: – – ואחריה זה יושב-ראש ועדת החינוך.

גדעון סער: הייתי צריך לעשות שיקול קר – – –

עתניאל שנלר: הבנתי.

עתניאל שנלר: זאת אומרת, דעתם חשובה מדעתי.

גדעון סער: חלילה, חלילה.

עתניאל שנלר: אדוני היושב-ראש, אני מבקש ממך להחליף בבקשה את סדר הדוברים, אני אעלה אחרי הבאים בתור.

עתניאל שנלר: האם זה מקובל עליך, אדוני?

עתניאל שנלר: אני מאוד מודה לך, אדוני .

מגלי והבה: תודה לשר החינוך.

מגלי והבה: גם הזמן שלך נשמר, חבר הכנסת שנלר.

עתניאל שנלר: אני מאוד מודה לך.

עתניאל שנלר: ובכן, היום עברנו שיעור חינוכי מאוד חשוב.

עתניאל שנלר: עמדה כאן חברת כנסת חדשה, שאני רוצה לברך אותה על השבעתה.

עתניאל שנלר: היא נתנה כאן נאום קצר שהיו בו המון אהבת הארץ, המון כיבוד הורים, ופרק מתהילים, מתורת ישראל.

עתניאל שנלר: זה בעיני חינוך, הרבה יותר מתוכנית סנקציות כזאת או אחרת.

עתניאל שנלר: אדוני שר החינוך, אני רוצה להצטרף לבקשה של חברתי חברת הכנסת תירוש.

עתניאל שנלר: אנא, תורידו את המלה "לצמיתות".

עתניאל שנלר: הצמיתות יהיה רק לאחר מיצוי תהליך הערעור, ואז נוכל לתמוך.

עתניאל שנלר: אבל החינוך מתחיל מבית, והחינוך האמיתי, אדוני שר החינוך, זה לריסון עצמי, לאיפוק, להתחשבות בזולת, לנתינה.

עתניאל שנלר: הדוגמה הבולטת שיש לך ביד זה החינוך התעבורתי.

עתניאל שנלר: יש לך כלי חינוכי כדי ללמד מהו ריסון עצמי דרך החינוך לבטיחות בדרכים.

עתניאל שנלר: יש לך כלי כדי ללמד מהו האיפוק בכביש, את ההתחשבות בזולת, את הנתינה, דרך החינוך התעבורתי, הציות לחוק.

עתניאל שנלר: אני קורא לך, מבקש ממך, אדוני השר, תעשה את ה"מצ'ינג" התקציבי הזה, על מנת שניתן יהיה לחנך לריסון עצמי במשרדך.

גדעון סער: התשובה היא לא.

עתניאל שנלר: הבנתי, הבנתי, אני יודע שלא, כי הדוגמה הבאה זה מה שדיבר עליו חבר הכנסת אורון, כי במה שלא מתאים ונוח הולכים לאלימות, או מילולית או עניינית, כמו עכשיו, כאשר אני מדבר אליך ואתה יודע לומר לי רק מלה אחת: לא.

עתניאל שנלר: מדוע, אדוני שר החינוך?

גדעון סער: אני אענה לך על הדוכן.

עתניאל שנלר: אני מאוד מודה לך על כך שתענה לי על הדוכן.

עתניאל שנלר: אני חושב שכאשר מסתכלים עלינו עכשיו אזרחי ישראל ומדברים על מהו חינוך, הם מדברים על מהו האיפוק, על היכולת להקשיב, לתת תשובה ראויה, לא להשתמש ב-131 ולכפות איך לא לנהל דיון על תקציב.

עתניאל שנלר: חינוך הוא איפוק – גם של פוליטיקאי, אדוני שר החינוך.

עתניאל שנלר: חינוך זה האיפוק העצמי, גם כשאתה לא מסכים.

עתניאל שנלר: אינני מסכים לתשובה שנתת לי, "לא", אבל אני אמשיך לכבד אותך על התשובה הזאת.

עתניאל שנלר: אני גם אמשיך לראות ולהביט אליך כשאתה לא מסתכל בעיני, כי זה לא נוח לך – מתוך כבוד, מתוך איפוק, מתוך הערכה אליך, אדוני שר החינוך, כאשר ילדי ישראל מסתכלים עלינו עכשיו ואומרים: מה קורה כאן?

עתניאל שנלר: הכנסת מדברת על חינוך?

עתניאל שנלר: על איפוק?

עתניאל שנלר: ושר החינוך לא נותן את תשומת הלב הראויה.

עתניאל שנלר: אני אמשיך לכבד אותך, אף שהתפרצת כלפי – –

גדעון סער: למה התפרצתי?

גדעון סער: – – –

עתניאל שנלר: – – אני אמשיך לכבד אותך על אף התשובה "לא" בצורה מאוד טוטלית, לאחר שהיתה לי הזכות, אדוני השר – אני, היתה לי הזכות להכניס את נושא החינוך התעבורתי למערכת החינוך.

עתניאל שנלר: לי היתה הזכות לעסוק בבטיחות בדרכים הרבה שנים.

גדעון סער: לא מתקציב משרד החינוך.

עתניאל שנלר: ותמיד זה היה "מצ'ינג".

גדעון סער: לא.

עתניאל שנלר: תמיד.

גדעון סער: לא.

עתניאל שנלר: תמיד היה "מצ'ינג".

עתניאל שנלר: גם כשהייתי ראש המינהל לבטיחות בדרכים, ואדוני היושב-ראש – סגן יושב-ראש הכנסת עכשיו – שנמצא כאן, עבד אתי על העניין הזה.

עתניאל שנלר: איש לא יספר לנו איך יצרנו את הדברים.

עתניאל שנלר: יצרנו אותם ב"מצ'ינג", כי חינוך הוא של אבא ואמא.

עתניאל שנלר: הוא לא "אבא, אתה תחנך, אמא, את תחנכי".

עתניאל שנלר: לא, זה היחד.

עתניאל שנלר: החינוך התעבורתי, החינוך לבטיחות, החינוך לאיפוק, החינוך להקשבה, למתן זכות קדימה – הוא חינוך של האבא, שהוא משרד התחבורה, ושל האמא, שהיא משרד החינוך.

עתניאל שנלר: רק יחד, עם המון איפוק – גם אנחנו, כפוליטיקאים – רק כך מחנכים.

עתניאל שנלר: לא בצעקה "לא", ולא בהפניית עורף בפינה.

עתניאל שנלר: תודה רבה, אדוני השר.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת עתניאל שנלר, ואני מזמין את יושבת-ראש הכנסת לשעבר, חברת הכנסת דליה איציק.

מגלי והבה: אחריה – חבר הכנסת מאיר שטרית, וחבר הכנסת אורלב יחתום את הרשימה.

מגלי והבה: בבקשה.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אדוני יושב-ראש ועדת החינוך של הכנסת, מי כמוך, אדוני יושב-ראש הוועדה, שהיה מנכ"ל משרד החינוך – צריך להגיד האולטימטיבי, אפילו שרבתי אתך בלי הפסקה; אני לא חושבת שיש מישהו שבאמת יכול ללמד אותך, כי ראית את כל צדי השולחן החינוכי.

דליה איציק: ואדוני השר, נכון שהחוק הזה הוא למקרים קיצוניים.

דליה איציק: במקרים קיצוניים, במקרים של דרמות – במצבים קיצוניים גם צריך פתרונות קיצוניים.

דליה איציק: אני מבינה מה אתה אומר.

דליה איציק: אתה גם אומר: מדובר על 37 תלמידים כאלה.

דליה איציק: נכון?

גדעון סער: סך הכול.

גדעון סער: סך הכול 39 בתשס"ט.

גדעון סער: זה לא בהכרח מופעל על כולם.

גדעון סער: מתוכם.

דליה איציק: אומרת חברת הכנסת רונית תירוש – ולית מאן דפליג שיש לה הרבה מאוד ניסיון, וגם היא מכירה את המערכת מאוד טוב – מה שהיא אומרת לא נורא שונה ממה שאתה אומר; ההבדלים פה לא מאוד גדולים.

דליה איציק: אבל מכיוון שאתה והיא בעצם מדברים על מצבי קיצון, היא אומרת: אבל גם במצבי קיצון אני רוצה שמי שיהיה שם, היד שלו תרעד, כי הרחקה לצמיתות אומרת – מחנך בהגדרה, אם הוא אומר על תלמיד שלו "הוא מקרה אבוד", הוא לא מחנך.

דליה איציק: מחנך הוא סוכן שינוי.

דליה איציק: מחנך שלא מאמין ביכולתו של תלמיד להשתנות, בהגדרה הוא לא יכול להיות מחנך.

דליה איציק: עכשיו אתה אומר: טוב, יופי, מלים יפות, אבל מה אני עושה במציאות שבה יש לי באמת אלימות קשה ביותר, ואני צריך שם למצוא פתרונות?

דליה איציק: אומרת חברת הכנסת רונית תירוש: אני רוצה לעזור, חשוב לי שזה יהיה, אבל אני רוצה ומבקשת ממך שהניסוח, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, יהיה כזה שיאפשר את אותה הרחקה רק במקרים באמת – ואיפה הקריטריונים?

דליה איציק: ונניח שהרחקת לצמיתות, מה זה אומר, "לצמיתות", כל החיים?

דליה איציק: האם אין דרך להחזיר?

דליה איציק: והאם הפרוצדורה היא אחרי שעשית לו שימוע?

דליה איציק: בעצם, היא מדברת על שלושה נושאים: מה זה צמיתות, מי קובע את הקריטריונים – בשבילי, אלימות קשה אינה בהכרח אלימות קשה כמו שאתה חושב.

דליה איציק: אני למשל חושבת שהכנסת פה מתנהלת באלימות בלתי נסבלת, ואני חושבת שמה שקורה כאן לאחרונה הוא בלתי אפשרי.

דליה איציק: כמי שניהלה אתך את הבית בקדנציה הקודמת, במשמרת שלי, אתה יודע שלא הופעל סעיף 131 – אוי, אוי, אוי, מה היה קורה אם הייתי מפעילה אותו – ואתה גם יודע שלהעביר חוקים מהסוג הזה זה שינוי כללי המשחק תוך כדי המשחק.

דליה איציק: ולכן, זאת אלימות.

דליה איציק: בשבילכם זה משום-מה לא אלימות, ולכן אומרת חברת הכנסת רונית תירוש: צריך לברר מי מוסמך.

דליה איציק: אני מציעה, אדוני השר – אנחנו רוצים מאוד להצביע היום יחד אתך.

דליה איציק: אני מציעה שתקבל את ההצעה שלה, האומרת שבקריאה שנייה ובקריאה שלישית תביא בחשבון את הניסוחים הללו.

דליה איציק: יושב-ראש ועדת החינוך של הכנסת, בלעדיו, מה לעשות, הצעת החוק לא תקודם, ובא לציון גואל.

מגלי והבה: תודה לחברת הכנסת דליה איציק.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת מאיר שטרית, ובסוף הרשימה – חבר הכנסת אורלב.

רונית תירוש: אנחנו רוצים – – –

גדעון סער: תאמיני לי, אם הייתי מתפלמס אתכם – – –

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני שר החינוך, אין לי שום ספק שאיש לא מתנגד לכך שיוחלו משמעת וסדר בתוך בתי-הספר.

מאיר שטרית: אף אחד לא מתנגד לזה, זה אפילו נחוץ ודרוש לנוכח העובדה שמורים עומדים לא אחת בהתקפות ופגיעות, גם פיזיות ממש, וגם תלמידים בבתי-הספר.

מאיר שטרית: ואני באמת מציע שרמת הדיונים בתוך הכנסת לפחות תהיה פתוחה, כי כרגע, גם אם יאשרו את החוק בקריאה ראשונה זה עובר לוועדת החינוך לדיון, וצריך לתת הזדמנות לאנשים שיש להם ניסיון בכך, וידע, כמו רונית תירוש, להעלות את השגותיהם, לדון בהן באחריות וברצינות ולהגיע לסיכום, ואין שום סיבה להתחיל מראש בניגוח על דבר שהוא מוסכם בעיקרון, רק הפרטים שלו לא מוסכמים.

מאיר שטרית: את הפרטים אני מאמין שאפשר לסכם במערכת החינוך.

מאיר שטרית: עד כאן בנושא החוק הזה, אדוני היושב-ראש, אבל אני עליתי לומר, פשוט לנוכח העובדה שאנחנו עומדים ביום שבו עברנו זיגזג מאוד גדול של ראש הממשלה, מפעם אחת – נגד, לא; בבוקר הודיעו: יסירו את המע"מ על פירות וירקות; אחרי-הצהריים אמרו: לא מסירים את המע"מ על פירות וירקות.

מאיר שטרית: האוצר כן יודע, הוא לא יודע, פקידי האוצר קיבלו הוראה כזאת, קיבלו למחרת הוראה הפוכה, ועכשיו, הערב, נודע לנו סוף-סוף שמירי רגב כופפה את ראש הממשלה – לא יהיה מע"מ על פירות וירקות.

מאיר שטרית: אני מוכרח להגיד לך שכל הזיגזג הזה בדיוני התקציב הוא פשוט מחריד – – –

זבולון אורלב: מה אתה רוצה, ציפי לבני ביקשה שהוא יהיה גבר.

מאיר שטרית: כן, מאה אחוז.

מאיר שטרית: בדיוק, הוא נהיה גבר, ביטל את המע"מ.

מאיר שטרית: השאלה שלי היא מה בא בעקבות הביטול של המע"מ על פירות וירקות, אם הוא אומנם בוטל.

מאיר שטרית: אני חושש שאם הדברים נכונים, הכוונה של האוצר היא להוריד – איך אומרים?

מאיר שטרית: כמו חכם מימון – אתה מכיר את הגשש עם חכם מימון?

מאיר שטרית: תכניס את היד לכיס בלי שנרגיש ותיקח 10 שקלים, ותכניס בכיס השני 100 שקל.

מאיר שטרית: כי אם הכוונה של האוצר היא להעלות את המע"מ מעבר ל-1% שכבר העלו – – –

חיים אורון: אבל ביטלו את ההורדה במס הכנסה.

מאיר שטרית: ביטלו את ההורדה במס הכנסה?

יוחנן פלסנר: מ-46 ל-45, במקום ל-44.

מאיר שטרית: טוב, אז אני שמח שלפחות מקבלים סוף-סוף משהו.

מאיר שטרית: משהו.

מאיר שטרית: לא את כל מה שאנחנו הצענו – – –

חיים אורון: תשמע, את זה הם קיבלו מייד אחרי שהם קיבלו שתי מדינות לשני עמים.

מאיר שטרית: כן.

מאיר שטרית: משהו מתוך העצות שלנו.

מאיר שטרית: אני רוצה להגיד לך, אדוני שר החינוך, תשמע, הרי זה קצת אבסורדי, אבל אני מוכרח להגיד את זה, המדיניות הכלכלית של הממשלה בתחום המיסוי.

מאיר שטרית: ממה נפשך?

מאיר שטרית: ההפחתות של המסים לפי תוכנית הממשלה אמורות לגרום לכך שהממשלה תפסיד בשש השנים הקרובות הכנסה של 70 מיליארד שקל, והממשלה אמורה לקבל החזרים דרך המע"מ שרצו להעלות – גם מע"מ על פירות וירקות וגם 1% מע"מ – במשך שש השנים, בערך 20 מיליארד שקל.

מאיר שטרית: זאת אומרת, הממשלה יוצאת נפסדת ב-50 מיליארד ש"ח בשש שנים.

מאיר שטרית: מי מקבל את הכסף הזה, את 70 מיליארד השקלים?

מאיר שטרית: רק אנשים חזקים.

מאיר שטרית: מי שמשכורתו מ-8,000 שקל ומטה לא רואה שקל מהטבות המס האלה, וככל שהמשכורת יותר גבוהה – ההטבה יותר גדולה.

מאיר שטרית: ולעומת זאת, מי משלם את המחיר?

מאיר שטרית: המסכנים.

מאיר שטרית: אלה שבחרו את אנשי הליכוד – רבים מאוד מהם תמכו בליכוד.

מאיר שטרית: אלה שבחרו את ש"ס ואת אגודה, שאמרו שיילחמו בשביל העניים.

מאיר שטרית: על מפלגת העבודה אני בכלל לא מדבר – מפלגה סוציאליסטית, דורשת שוויון, נותנת ידה לגזירות כאלה על הציבור?

מאיר שטרית: זה מחריד.

מאיר שטרית: איך אמר שר החינוך, חבר הכנסת יושב-ראש הקואליציה לשעבר?

מאיר שטרית: סמרטוטים.

מאיר שטרית: כן, אתה עכשיו, חבר הכנסת גדעון סער, השר גדעון סער, אתה יושב בממשלה עם הסמרטוטים שדיברת עליהם.

מאיר שטרית: זה פשוט לא יאומן.

מאיר שטרית: מילא, אני יכול להבין מישהו שהמדיניות הכלכלית שלו היא כזאת שהוא אומר:

מאיר שטרית: אני בעד לדפוק את החלשים ולתת יותר לעשירים.

מאיר שטרית: אבל זאת לא תפיסתה של מפלגת העבודה, להבנתי, זאת לא התפיסה של ש"ס, וזאת לא התפיסה של הליכוד.

מאיר שטרית: לכן, אדוני היושב-ראש, אני תמה – ועדיין, אגב, לא מאוחר; הממשלה יכולה במחי-יד, אדוני שר החינוך, כי ראיתי גם מה עושים עם תקציב החינוך – הממשלה יכולה במחי-יד לפתור את רוב הבעיות, לבטל את כל הפחתות מס הכנסה ולבטל את כל ההעלאות של המע"מ.

מאיר שטרית: הממשלה נשארת בעודף של 50 מיליארד שקל.

מאיר שטרית: אפשר לבטל את כל הקיצוצים – בחינוך, בבריאות וברווחה.

מאיר שטרית: למה לא לעשות את זה, שמישהו יסביר לי?

מאיר שטרית: כי ביבי אמר ערב הבחירות: אני אפחית מס הכנסה?

חיים אורון: חזרת פעם בתשובה?

מאיר שטרית: כן.

חיים אורון: הוא עוד לא.

מאיר שטרית: חבר הכנסת אורון, אומרים שבמקום שבעלי תשובה עומדים, אין צדיקים גמורים יכולים לעמוד.

מאיר שטרית: מספרים שפעם בא בחור אחד, שד"ר, לאיזו קהילה, והתארח אצל הרב, ואמר לו: יש לי כסף שאספתי למען הישיבה, אני מבקש ממך לשמור לי את הכסף אצלך.

מאיר שטרית: והוא רואה את הרב עולה על כיסא ושם אותו – זה רב של ישיבת בעלי תשובה – שם אותו בארון למעלה, ויושב אתו.

מאיר שטרית: ואחרי כמה זמן, הולך ומביא שולחן, מוציא את הכסף משם, שם אותו מעל הארון, ליד התקרה.

מאיר שטרית: הוא אומר לו: אני תמה, למה החלפת את המקום של הכסף?

מאיר שטרית: הוא אומר: כששמתי אותו, חשבתי שאני אשמור לך במקום.

מאיר שטרית: אחר כך נזכרתי שיש לי פה בעלי תשובה, אני צריך לשים אותו במקום שגם בעלי תשובה לא יכולים להגיע אליו.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת מאיר שטרית.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת זבולון אורלב, יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, והשר כמובן ביקש להתייחס לכמה מהנושאים.

מגלי והבה: בבקשה.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אף ששר החינוך לא התמחה ולא פעל בחייו הפרלמנטריים המוצלחים כאן בכנסת בתחום החינוך, אני חושב שעם כניסתו למשרד החינוך הוא זיהה בעיה ראויה ונכונה להתייחסות, והיא בעיית המשמעת במוסדות החינוך.

זבולון אורלב: אני הייתי יושב-ראש ועדת החינוך והתרבות בכנסת החמש-עשרה, כשהצעת חוק פרטית של חבר הכנסת סילבן שלום הובאה לדיון, וממנה נולד חוק זכויות התלמיד, והדיון היה באמת לאזן בין הרצון של כולנו שבית-הספר ידע להתמודד עם כל תלמיד, ולא יפתור את בעיותיו על-ידי יד קלה על ההדק, שירחיק מייד תלמידים על כל הפרעה קטנה, ומאידך לשמור על זכויותיהם של יתר הילדים, שיוכלו ללמוד בצורה תקינה.

זבולון אורלב: כי ילד אחד יכול לשגע את הכיתה, ולעתים גם את בתי-הספר.

זבולון אורלב: חלפו שמונה שנים או תשע שנים מאז חקיקת החוק, ואנו היום ניצבים לפני מציאות מאוד בעייתית במוסדות החינוך, וזיהה שר החינוך ביוזמתו, והתייעץ, בין היתר גם אתי, איך מתמודדים עם השאלה הזו.

זבולון אורלב: חברת הכנסת רונית תירוש, התחושה של תלמיד, שיעשה כל מה שהוא יעשה ושבכל מקרה אין איש בעולם שיכול להגיד לו: אתה לא תחזור יותר לבית-הספר הזה, החסינות הזו היא פסולה מבחינה פדגוגית.

זבולון אורלב: ראשית כול, מפני שתסכימי אתי שלא כל תלמיד מתאים לכל בית-ספר.

רונית תירוש: אף אחד לא מנע את זה בחוק.

זבולון אורלב: לצערנו, המציאות שנוצרה היא כזו שתלמידים פשוט צפצפו, ומעטים – הכול אנחנו מדברים על תלמידים מאוד בודדים, ותמיד אנחנו מדברים על המקרים הקיצוניים ביותר, של אלימות קשה, לאו דווקא כלפי תלמידים, גם כלפי מורים.

רונית תירוש: גם היום.

זבולון אורלב: לא.

זבולון אורלב: היותו עדיין תלמיד בבית-הספר, גם אם הוא מושעה, עד שמסתיימים כל הליכי ערר, ואת יודעת כמוני שהם לוקחים זמן, היא עושה לצחוק ולצנינים.

זבולון אורלב: לכן יש מקרים קיצוניים, אני מדגיש, שבהם צריך לאפשר למערכת קודם כול את הידיעה, גם לתלמיד – לא תהיה מוגן בכל מקרה.

זבולון אורלב: תדע.

זבולון אורלב: לעולם המבוגרים יש גם קווים אדומים, ואם תחצה קווים אדומים, מקומך במקום אחר.

זבולון אורלב: מאחר שאת בקיאה כמוני בחוק חינוך חובה, קודם כול, במה שקשור עד סוף כיתה י', או באותם מקומות שכבר החלנו את החובה, גם בכיתות י"א–י"ב, המערכת של הביקור הסדיר חייבת על-פי החוק למצוא לילד הזה מסגרת מתאימה יותר.

זבולון אורלב: כאן אין מדובר שאנחנו לוקחים ילד וזורקים אותו לרחוב.

זבולון אורלב: חס וחלילה.

זבולון אורלב: ונעמוד על זה בהליכי החקיקה, כדי שנבהיר את זה.

זבולון אורלב: אבל הביטחון הזה והחסינות הזו זה מוקש שלא התכוונו אליו מלכתחילה.

זבולון אורלב: אדוני, הואיל ומדובר בנושא – אני מבקש עוד דקה אחת.

זבולון אורלב: הדבר השני שאני מציע שנוסיף כן לחוק, ואני בטוח שהשר יסכים לו, דיברתי אתו על כך, זה אותם מקרים קיצוניים – היינו רוצים שידווחו לוועדה.

זבולון אורלב: בסוף כל שנה אפשר להגיש דוח ולראות כיצד המערכת מתמודדת עם השאלה.

זבולון אורלב: האם משתמשים בזה חמש פעמים בשנה או 500 פעמים בשנה?

זבולון אורלב: אם משתמשים בזה 500 פעמים בשנה, משהו כאן לא בסדר.

זבולון אורלב: לכן אני חושב שניתן יהיה לקיים דיון פתוח בוועדת החינוך, ולהעלות את כל השאלות הנוקבות של שאלת הצמיתות.

זבולון אורלב: אגב, הצמיתות לא כתובה.

זבולון אורלב: מה שכתוב כאן בחוק, אני לא יודע למה נצמדתם למלה הזאת, צמיתות, היא למצוא פתרון – צריכים למצוא את הפתרון הפדגוגי החינוכי לכל תלמיד, והיום זה לא נעשה בגלל הכבלים שהושתו על המערכת.

זבולון אורלב: ההערה האחרונה, סעיף 2, אני שמח שאין עליו מחלוקת.

זבולון אורלב: היתה לקונה בחוק, שבית-הספר או המפקח לא היה שותף לתהליך הערעור; כלומר, התלמיד מערער בפני מנהל המחוז, ובית-הספר – יוק, לא קיים.

זבולון אורלב: אז כאן גם יש תיקון נכון.

זבולון אורלב: אני קורא לחברי – חברת הכנסת רונית תירוש, כולנו קואליציה של חינוך – להעביר את החוק בקריאה ראשונה ולהתייחס בוועדה ברצינות ובכובד ראש לכל הערה עניינית, ויש כבר ניסיון טוב.

זבולון אורלב: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אורלב.

מגלי והבה: אני מזמין את שר החינוך, שרצה להתייחס לכמה נושאים שהדוברים העלו.

מגלי והבה: יש לי בקשה מחברי הכנסת ששומעים את קולותיהם עד כאן.

מגלי והבה: חבר הכנסת מולה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הנתון הבסיסי – שהימנעות מפולמוס מחייבת להידרש, איך הגענו למצב הזה, מי אחראי למצב שהגענו אליו – הוא שהמערכת במצב קשה, ואין מושג של סמכות במערכת.

גדעון סער: אם 50% מהתלמידים במדינת ישראל מדווחים שבחודש האחרון הם חוו תופעות של אלימות פיזית או מילולית, זה הדבר המרכזי שהיה אמור להיות במוקד הדיון הזה, עם כל החשיבות שאני רואה בדקדוקים לגבי הדיון באותם עשרות אשר לגביהם ננקטים ההליכים לפי סעיף 6 לחוק.

גדעון סער: אני מודע לזה שאם לא עושים אז לא קורה שום דבר, ואין ביקורת ואין התקפות.

גדעון סער: כי לא עושים.

גדעון סער: כשאתה לא עושה, אתה מוגן.

גדעון סער: כשאומרים לי להאריך את תקופת ההשעיה, אני אומר:

גדעון סער: למה זה לא קרה עד היום?

רונית תירוש: כנגד התיקון – – –

גדעון סער: הרי הבעיה הזאת היא לא בעיה חדשה.

גדעון סער: לא שומעים אותה פה היום בפעם הראשונה.

גדעון סער: אני משוכנע ששמעת אותה מפי מנהלים בתקופת כהונתך כמנכ"לית משרד החינוך אין-ספור פעמים.

רונית תירוש: לא היתה בעיה של השעיה.

גדעון סער: אבל אתייחס להערות.

גדעון סער: חבר הכנסת דב חנין אמר דברים כדרבונות, ונכון שאין פתרונות פלא, וגם אני לא מצפה לאיזשהו מגע של קסם פה.

גדעון סער: זו עבודה מאוד קשה נגד הזרם.

גדעון סער: בצדק הוא אמר שמערכת החינוך היא ראי של החברה הישראלית, ולהטמיע בכלל גישה שונה או איזון שונה זו עבודה שתהיה מאוד קשה, ותחייב גם מתן גיבוי, לא אוטומטי, אבל מתן גיבוי למי שעושים את העבודה בשליחותנו, שזה המורים והמנהלים, שהיום מרגישים מופקרים במערכה הזו.

גדעון סער: וקחו את זה בחשבון כשמדברים – אני מדבר עם המורים האלה, אני מקבל את המכתבים שלהם, של אנשים שבאו מתוך תחושת שליחות לשנה, לכמה חודשים של מילוי מקום, ונסו על נפשם.

גדעון סער: מה צריך לעשות בשביל לשנות?

גדעון סער: נכון, חשוב מאוד להביא מורים טובים למערכת וחשוב להשאיר את הכוחות הטובים שיש היום במערכת, ויש.

גדעון סער: אבל אי-אפשר יהיה להביא כוחות טובים למערכת אם לא תהיה אווירה שמשהו הולך להשתנות במצב הנוכחי.

גדעון סער: חברת הכנסת רונית תירוש, הבהרתי שהליך הערר קיים, לא מתבטל, המצב הוא הפיך.

גדעון סער: השימוש במלה לאלתר נובע מההוראה הקיימת בסעיף 6(ד) לחוק, וזו לשונה: "לא יורחק תלמיד, כאמור בסעיף קטן (א), עד להגשת ערר; הוגש ערר, לא יורחק תלמיד אלא לאחר קבלת ההחלטה בערר".

גדעון סער: אני לא אמנה את כל השלבים שיש, שבהם צריך להודיע בכתב, ויש זמן להגשת ערר, זמן להכרעה בערר, ולפעמים ההורים מבקשים דחייה.

גדעון סער: בסך הכול מדובר על הכרעה לתקופת הביניים, ואני אגלה גישה פרגמטית מה תהיה הכותרת, האם היא תהיה הרחקה או תהיה השעיה, בתקופת ביניים באותם מקרים שצריך לבחור במשורה, שהם מקרי הקיצון, שבהם כולנו נסכים שלא יכול להיות שלמחרת התלמיד חוזר לכיתה.

גדעון סער: אבל באותם המקרים חייב שיהיה כלי, ועל זה דיברתי.

גדעון סער: חבר הכנסת מולה, אין כאן סמכויות יתר למנהלי בתי-הספר, אני גם לא נותן סמכות בלבדית, ברגע שהוא הולך למסלול הזה שבתקופת הביניים, התלמיד לא נשאר במוסד בתקופת הביניים, אף-על-פי שהערר יכול להחזיר אותו.

גדעון סער: אני חוזר ומדגיש את זה, זה חייב להיות לא רק באישור המועצה הפדגוגית, אלא גם באישור המפקח; זאת אומרת, זה עובר כמה אינסטנציות כדי שלא יהיה גורם אחד שיגיע לתוצאה הזאת.

גדעון סער: אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת מולה, האוכלוסיות החלשות הן האוכלוסיות שמשלמות את המחיר על האלימות ועל זה שאי-אפשר ללמוד.

גדעון סער: האוכלוסיות החזקות הן האוכלוסיות שבאמצעות שיעורים פרטיים ובאמצעים אחרים יכולות להתגבר על הכשלים של מערכת החינוך.

גדעון סער: מי שסובל מהתופעות האלה זה האוכלוסיות החלשות, ובשבילי זה כלל התלמידים שלא לומדים, כלל התלמידים שסובלים מאלימות והמורים והמנהלים שמרגישים מופקרים.

גדעון סער: חבר הכנסת שנלר דיבר על הנושא של החינוך התעבורתי.

גדעון סער: נכון, זה לא נשוא הדיון, אבל אני אתייחס לדברים.

גדעון סער: זה תמיד בוצע – מעולם זה לא היה כתקנה תקציבית אצלנו במשרד.

גדעון סער: בדקתי את הדבר הזה.

גדעון סער: זה בוצע מתקציב הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

גדעון סער: פעם אחת בשנה שעברה, נוכח הקיצוץ, קיבלה השרה הקודמת החלטה פר-שנה, כי היא לא יכלה באמצע שנת הלימודים לפטר מורים, והיא קיבלה החלטה על "מצ'ינג".

גדעון סער: בלי שתהיה תקנה תקציבית, כשאני סובל ב-2009–2010 קיצוץ – תשמעו מה אני אומר – של 30% בתקציבי הפעולות של משרד החינוך, 30%, 30%.

גדעון סער: ביקשתי בוועדת הכספים, זה חשוב בעיניכם, זה חשוב גם בעיני, זה לא בית-הספר היסודי שהנטל הוא על מערכת החינוך.

גדעון סער: אני לא מקל ראש בנושא הזה.

גדעון סער: זו מטלה של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, ומערכת החינוך מעמידה את הכלים – אין לי תקציב לבצע את זה.

גדעון סער: אני אראה לך מה מקוצץ השנה, אתה תראה שאין לי מאיפה.

גדעון סער: וביקשתי מחברי ועדת הכספים: תוסיפו לא למשרדי, תוסיפו לרשות לבטיחות בדרכים את הסכום החסר, ולא, אנחנו נבוא ונעשה את זה באותו כסף שיועמד לרשותנו.

גדעון סער: אני לא אכנס ל"מצ'ינג".

גדעון סער: יש המון פעולות של משרדים אחרים שגולגלו על משרד החינוך, כי תמיד אומרים שתקציב משרד החינוך יכול לספוג את זה.

גדעון סער: חברת הכנסת תירוש מכירה את זה.

גדעון סער: זה דבר שגורם לכך שפעולות שהן ה-hardcore, שהן הגרעין הקשה של המערכת, אנחנו לא מצליחים לבצע.

גדעון סער: ולכן לא אמרתי את מה שאמרתי לך בקלות דעת, בשרירות לב ומתוך חוסר הכרה של הנושא, אלא מתוך ראייה חד-משמעית שמשרד החינוך בתקופתי לא ייקח על עצמו מטלות של משרדים אחרים.

גדעון סער: אם זה חשוב – המשרדים הרלוונטיים.

גדעון סער: ואנחנו נדאג למקצועות החשובים, לפעולות החשובות.

גדעון סער: זה מה שאנחנו נעשה.

עתניאל שנלר: למה זה לא בבסיס התקציב, אדוני השר?

עתניאל שנלר: להיפך, אני רוצה ללכת אתך.

עתניאל שנלר: למה זה לא בבסיס התקציב?

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, לאחר שסיימתי להתייחס לכל ההערות – –

רונית תירוש: התיקון חל גם על העל-יסודי?

גדעון סער: – – אני רק רוצה להתנצל בפני חברי הכנסת והבה ואורון, שהעלו סוגיות שאינן קשורות לתחום משרדי – האחת בנוגע לסעיף 131 לתקנון הכנסת והשנייה לגבי עוספיא-דאליה – שלצערי מצב מערכת החינוך, כפי שמצאתי אותה, איננו מאפשר לי את הפריווילגיה להתייחס בשלב זה לסוגיות הללו.

גדעון סער: תודה.

מגלי והבה: תודה לשר החינוך.

מגלי והבה: אנחנו מאמינים שהאוזן שלך קשבת, ותעביר את הנושאים למי שצריך.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק.

מגלי והבה: נא לשבת במקומות.

מגלי והבה: אלה שעושים רעש – אני אתן לכולם להגיע למקומות.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: לא מפריעים בשעת הצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 37 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון מס' 2), התשס"ט–2009, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 37, נגד – 1.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון מס' 2), התשס"ט–2009, עברה בקריאה הראשונה, ותועבר לדיון בוועדת החינוך, התרבות והספורט להכנה לקריאה השנייה והקריאה השלישית.

מגלי והבה: לא שחררתי את חברי הכנסת להפריע.

מגלי והבה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/273).

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים בסדר-היום, חברי חברי הכנסת.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצעת חוק הודעה לעובד (תנאי עבודה) (תיקון מס' 3) (מסירת הודעה לנער עובד), התשס"ט–2009, של חברי הכנסת שלי יחימוביץ וחייים כץ – קריאה הראשונה.

מגלי והבה: אני מזמין את חברת הכנסת שלי יחימוביץ להציג את הצעת החוק.

מגלי והבה: חברי, גם אילטוב, נא לשבת, תדברו בחוץ.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: בבקשה, גברתי.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק הודעה לעובד (תנאי עבודה) (מסירת הודעה לנער עובד) עוסקת בזכויותיהם של נערים עובדים.

שלי יחימוביץ': אלפי, אם לא עשרות אלפי נערות ונערים שנמצאים כעת בחופשה מועסקים במקומות עבודה שונים.

שלי יחימוביץ': מדובר בעובדים מאוד פגיעים, שלא מודעים לזכויותיהם.

שלי יחימוביץ': הם להוטים מאוד למצוא עבודה, וכשהם מוצאים עבודה כזאת הם מוכנים לעשות אותה לפעמים בכל מחיר, בלי לדעת לעמוד על זכויותיהם.

שלי יחימוביץ': החוק מחייב את המעסיק למסור בתוך 30 יום הודעה לעובד בוגר על תנאי העבודה שלו, תנאי ההעסקה, כמה ירוויח, מה תנאי העבודה.

שלי יחימוביץ': הצעת החוק הזאת מקצרת את זמן ההודעה הנדרש, ככל שזה נוגע לבני נוער, ותטיל על המעסיק את החובה להודיע לעובד על תנאי עבודתו בתוך שבעה ימים.

שלי יחימוביץ': החוק הזה נחוץ כיוון שנערות ונערים מחליפים מקומות עבודה לעתים קרובות, הם לא נמצאים זמן רב באותו מקום עבודה, ועל כן ההמתנה הארוכה להודעה לעובד אינה רלוונטית לגביהם.

שלי יחימוביץ': כך יוכלו לדעת מה זכויותיהם.

שלי יחימוביץ': לחוק הזה יש גם ערך חינוכי: נער שיקבל הודעה כזאת יספר לחבריו שקיבל, והדבר יאפשר להם לעקוב אחר מילוי זכויותיהם ולעמוד על זכויותיהם כאנשים עובדים, מה שיכשיר אותם גם לעמוד בעתיד על זכויותיהם כמועסקים.

שלי יחימוביץ': ההצעה הזאת מועברת בהסכמת הממשלה, ואני מבקשת מחברי לתמוך בה.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

מגלי והבה: יש לנו כאן שני דוברים: חבר הכנסת דב חנין וחבר הכנסת נחמן שי, ואם הוא לא יהיה כאן אנחנו נעבור ישר להצבעה.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת היא הצעת חוק חשובה.

דב חנין: החשיבות שלה היא לא רק בצעד הזה של מסירת ההודעה לנער העובד על זכויותיו.

דב חנין: החשיבות של הצעת החוק היא לא רק בכך שלפי החוק הזה את ההודעה הזאת צריך למסור במהלך שבעה ימים, כי תקופות העבודה של נערים עובדים, בחלק גדול מהמקרים, הן תקופות קצרות, ולכן אם ההודעה איננה נמסרת במהלך זמן קצר, אין לה משמעות אמיתית.

דב חנין: אבל החשיבות של הצעת החוק איננה רק בעצם מסירת ההודעה.

דב חנין: אנחנו יודעים שלמסירת הודעה על תנאי העבודה יש השפעה בשני מישורים – יש לה השפעה על מי שמקבל את ההודעה ועל סביבתו, כמו שאמרה בצדק חברת הכנסת יחימוביץ, אבל יש לה השפעה גם על מי שמוסר את ההודעה.

דב חנין: מי שמוסר את ההודעה, המעביד עצמו, ברגע שהוא יודע שהוא צריך להודיע לנער העובד על תנאי העבודה, הוא בעצם – הצורך הזה משנה את התייחסותו לתנאי העבודה הבסיסיים שהנער שעובד אצלו צריך לקבל.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, ההצעה היא חשובה, הצעה שכמובן אתמוך בה, ואני קורא לכולנו לתמוך בה.

דב חנין: אני רוצה לציין שהצעת החוק הזאת היא דוגמה של איזו נקודת אור במציאות שהיא בסך הכול מאוד אפלה, מבחינת החקיקה שהכנסת הנוכחית מקדמת בנושאים של זכויות, בנושאים של דמוקרטיה, בנושאים של המרחב שבו אנחנו מנהלים את חיינו החברתיים.

דב חנין: דווקא מכיוון שכך, אני חושב שראוי לציין את הצעת החוק הזאת, גם כאשר המציאות החברתית היא קודרת, גם כאשר יש מתקפה על החירויות הדמוקרטיות, על הזכויות הבסיסיות, על המרחב הדמוקרטי.

דב חנין: גם במצב כזה הצעת החוק הזאת מראה שיש אפשרויות להתקדם, ומבחינה זו אני חושב שהיא מעבירה מסר מאוד מאוד חשוב.

דב חנין: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

מגלי והבה: חבר הכנסת נחמן שי איננו כאן, ולכן אנחנו הולכים להצבעה.

מגלי והבה: נא לשבת.

מגלי והבה: אנחנו מצביעים.

מגלי והבה: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 16 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הודעה לעובד (תנאי עבודה) (תיקון מס' 3) (מסירת הודעה לנער עובד), התשס"ט–2009, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 16, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת החוק הודעה לעובד (תנאי עבודה) (תיקון מס' 3) (מסירת הודעה לנער עובד), התשס"ט–2009, של חברי הכנסת שלי יחימוביץ וחיים כץ, התקבלה בקריאה ראשונה, ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

מגלי והבה: השאילתות היום הן לחברי השר לשירותי דת – ככה זה מוגדר.

מגלי והבה: אדוני, אם כן, ישיב על השאילתות, שאילתא מס' 4 של חבר הכנסת דוד אזולאי, שאילתא מס' 137 של חבר הכנסת חיים אמסלם ושאילתא מס' 146 של חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, הדנות באותו נושא ולכן כללנו אותן יחד: חילול מצבות בהר-הזיתים בירושלים.

מגלי והבה: התשובה של אדוני השר תהיה לשלושת השואלים.

מגלי והבה: חבר הכנסת שאל את השר לשירותי דת ביום כ"ט באדר התשס"ט (25 במרס 2009): בעיתון "המבשר" מ-20 בינואר 2009 פורסם כי "בחסות המלחמה" חוללו עשרות מצבות בהר-הזיתים.

מגלי והבה: בתגובה פורסם כי הוקצו כספים לאבטחת האתר.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: מה נעשה כדי למנוע פגיעה בקברים?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: מה הוא הסכום שהוקצב לנושא, ומתי? 3.

מגלי והבה: האם המקום שמור כעת?

מגלי והבה: חבר הכנסת שאל את השר לשירותי דת ביום י"א בסיוון התשס"ט (3 ביוני 2009): פורסם כי בראשית השבוע שעבר חולל קברו של האדמו"ר מנדבורנא בהר-הזיתים בירושלים, ספרי קודש הועלו באש ומצבות ניזוקו.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: מה ידוע למשרדך על כך? 2.

מגלי והבה: מה נעשה כדי למנוע את המשך הפגיעה בקברים בהר-הזיתים והפגיעה בעולים להר?

מגלי והבה: חבר הכנסת שאל את השר לשירותי דת ביום י"א בסיוון התשס"ט (3 ביוני 2009): לאחרונה אנו עדים למקרי אלימות, ונדליזם והשחתה של קברי יהודים בהר-הזיתים.

מגלי והבה: רק בשבוע שעבר חוללו קבריהם של צדיקי בית נדבורנא והמתפללים הותקפו באבנים.

מגלי והבה: רצוני לשאול: מה ייעשה כדי להגביר את רמת הביטחון במקום וכדי למנוע הישנות מקרים דומים בעתיד?

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, המשרד לשירותי דת מודע לחלוטין למעשי הוונדליזם, החילול וההשחתה של קברי יהודים בהר-הזיתים, ורואה זאת בחומרה רבה.

יעקב מרגי: המשרד לשירותי דת, בשיתוף מועצת בתי-העלמין והרשות לפיתוח מזרח-ירושלים, גייס מאמצים רבים בדיונים, בסיורים ובתקציבים, כדי להוציא לפועל ולקדם את החלטות הממשלה בנושא שיקום, פיתוח ותחזוקה בהר-הזיתים.

יעקב מרגי: בהקשר זה מושקעים משאבים כספיים רבים, במקביל לעבודות המתקיימות במקום מדי יום ביומו.

יעקב מרגי: עד היום נעשו הפעולות הבאות: מבצע ניקיון של כל הר-הזיתים, כל שטחי המצבות, הושלם; שיקום 2,000 מצבות בחלקות ותיקות הסתיים; נבחר זכיין להתקנת מערך מצלמות אבטחה למתחם ההר כולו, כולל מוקד מעקב 24 שעות בשיתוף משטרת ישראל – הביצוע מתוכנן לזמן הקרוב.

יעקב מרגי: אני יכול לבשר שהגענו להבנות גם עם משרד השיכון, שיש לו מערך אבטחה במזרח-ירושלים, ויצרף את מערך האבטחה שלו לדלתא שלנו לאותו שטח של הר-הזיתים.

יעקב מרגי: נעשה מבצע אבטחה פלוס המצלמות.

יעקב מרגי: אני חושב שזה נותן מענה לבעיית הוונדליזם, שאני מקווה שלא יהיה יותר, ואם יהיו עוד מעשים ודאי שנתכנס לסוגיה הזאת ונשתדל להביא את זה למצב של אפס פעולות.

מגלי והבה: תודה לאדוני השר.

מגלי והבה: שאלה נוספת לחבר הכנסת אמסלם, אם יש.

חיים אמסלם: תודה, אדוני השר.

חיים אמסלם: ידוע שהר-הזיתים הוא אחד המקומות המקודשים, כנאמר: ועמדו רגליו ביום ההוא על הר-הזיתים.

חיים אמסלם: האם משרדך עושה מספיק על מנתה להביא את המידע אודות החשיבות של המקום הקדוש הזה ליתר המשרדים, כדי שהיחס יהיה כראוי ובהתאם?

מגלי והבה: האומנם?

יעקב מרגי: זה שיש החלטת ממשלה שמקצה 50 מיליון שקל לפיתוח הר-הזיתים והסביבה, שיתוף פעולה עם משרד השיכון בנושא אבטחה, ועיריית ירושלים, אני חושב שזה נותן את האמירה הברורה שהר-הזיתים – תראה, המזל שיש גם אמירה ריבונית במקום.

יעקב מרגי: לכן כולם מגויסים, כולם מתגייסים.

יעקב מרגי: אין לנו את הלוקסוס הזה להתעלם משטח כזה או אחר, ואני שמח שזה כך.

מגלי והבה: תודה לאדוני השר.

מגלי והבה: שאילתא מס' 105 של חבר הכנסת חיים אמסלם: אכיפת חוק ההונאה בכשרות.

מגלי והבה: חבר הכנסת שאל את השר לשירותי דת ביום ד' בסיוון התשס"ט (27 במאי 2009): ברבנות הראשית פועלת יחידה שתפקידה לאתר מזייפי תעודות כשרות, להעמידם לדין או לקנוס אותם.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: כמה זייפני כשרות נתפסו על-ידי היחידה בשנים 2006, 2007, 2008 ו-2009? 2.

מגלי והבה: כמה ממקרים אלה הועברו לטיפול המשטרה וכמה טופלו במישור המינהלי?

מגלי והבה: 3.

מגלי והבה: כמה מהמקרים שהועברו למשטרה הסתיימו בכתבי-אישום? 4.

מגלי והבה: במקרים שבהם הוטלו קנסות, כמה מפעלים או זייפנים נקנסו, ובכמה?

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, מכובדי חברי הכנסת, נושא אכיפת חוק ההונאה בכשרות, לצערי הרב, אינו נמצא בתחום טיפול משרדי.

יעקב מרגי: סמכות המשרד לענייני דתות בתחום הזה מצומצמת.

יעקב מרגי: הסמכות המלאה בנושא חוק הונאה בכשרות נמצא בתחומה של הרבנות הראשית לישראל, שהיא יחידת סמך של משרד ראש הממשלה.

יעקב מרגי: הייתי שמח אם המזכירות, אחת ולתמיד, תהיה ערה לכך.

יעקב מרגי: לכן יש להפנות את השאילתא הזאת אל ראש הממשלה.

יעקב מרגי: אבל בלי שום קשר אני יכול לומר לך, מידיעה אישית, שהנושא הזה אכן פרוץ, כאוב.

יעקב מרגי: אין אכיפה של חוק ההונאה בכשרות, והייתי מציע לחבר הכנסת השואל להגיש את השאילתא הזאת למשרד ראש הממשלה, או לקיים דיונים פה באחת מוועדות הכנסת.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: חבר הכנסת אמסלם.

מגלי והבה: אתה מתעקש לשאול, למרות שהשר המכובד ענה שהשאילתא הזאת היא לא – – –

חיים אמסלם: יש לי את השאלה הנכונה.

מגלי והבה: רגע, אדוני.

מגלי והבה: הוא אומר לך, הסמכות והטיפול בסוגיה – – –

חיים אמסלם: ועל זה אני שואל, אדוני, האם אדוני השר לא חושב שמן הראוי שהוא ייתן את דעתו להילחם על כך שסוף כל סוף הרבנות הראשית תהיה קשורה כיחידה-בת של משרד הדתות, ולא של משרדים אחרים.

יעקב מרגי: ברשות היושב-ראש אני אענה, ואומר לך: אפשרות כזאת עומדת, אני לא מוכן לבצע אותה היום.

יעקב מרגי: כשנדע שהעמדנו את המשרד על תלו, עם כל התקנים, ואדע שאני מסוגל לתת את השירות, אבקש להעביר את היחידה לתחום האחריות המיניסטריאלית.

יעקב מרגי: אני מקווה שזה יהיה בקרוב.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: שאילתא מס' 108 של חבר הכנסת חיים אמסלם – אני רואה שהיה לו מרץ וחשוב לענות גם בנושא פעילות מיסיונרית בנווה-שאנן.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

מגלי והבה: חבר הכנסת שאל את השר לשירותי דת ביום ד' בסיוון התשס"ט (27 במאי 2009): פורסם כי בשכונת נווה-שאנן בחיפה נשים מיסיונריות מנסות לשכנע משפחות, גם דתיות, להצטרף לכת נוצרית.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: האם נכון הדבר?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: אם כן – האם נערך מעקב אחר הפעילות המיסיונרית ההולכת וגוברת ברחבי הארץ?

מגלי והבה: 3.

מגלי והבה: האם נערכת בדיקה אם המיסיונרים עוברים על החוק?

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לצערי הרב פעילות מיסיונרית אינה נחשבת לעבירה על החוק, אך עם זאת, מתן הטבות כפיתוי להמרת דת, או המרת דת של קטין נחשבות כעבירה פלילית לפי סעיף 174א לחוק העונשין, 1977.

יעקב מרגי: אנוכי, עבדך הנאמן, בכנסת הקודמת הגשתי הצעת חוק שמונחת על שולחנה של הכנסת הנוכחית על-ידי חברי מהסיעה, ואף קיבלה את אישור הלשכה המשפטית.

יעקב מרגי: הצעת החוק מדברת על איסור שידול להמרת דת.

יעקב מרגי: הצעת החוק קובעת כי שידול אדם להמרת דת יהווה עבירה פלילית וכן מחמירה את הסנקציות הקבועות בחוק העונשין כמוזכר לעיל.

יעקב מרגי: אני תקווה כי צעד זה יהווה פתרון לעצירת מגפת ההטפה למיסיון בישראל.

יעקב מרגי: אדרבה ואדרבה, חברי חברי הסיעה בכנסת, יאיצו את הליך החקיקה, שזה ייכנס לספר החוקים.

מגלי והבה: תודה לאדוני השר.

מגלי והבה: אנחנו כמובן עוברים לשאילתות שיהיו לפרוטוקול מכיוון שחברי הכנסת ששאלו אינם נמצאים באולם.

מגלי והבה: שאילתא מס' 110 של חבר הכנסת אברהם מיכאלי – לפרוטוקול.

מגלי והבה: חבר הכנסת שאל את השר לשירותי דת ביום ד' בסיוון התשס"ט (27 במאי 2009): פורסם כי 6,000 בני העדה האתיופית בראשון-לציון נאלצים להתפלל באוהל.

מגלי והבה: העירייה הבהירה כי עניין זה מצוי בעדיפות בתוכנית הפיתוח לשנים 2009–2012.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: האם נכון הדבר?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: אם כן – מה ייעשה כדי לסייע לקהילה האתיופית לבנות בית-כנסת ועד שייבנה?

מגלי והבה: תשובת השר לשירותי דת יעקב מרגי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) בהעדר תקציב המדינה במשרד לענייני דתות טרם גובשו הקריטריונים לחלוקת תקציב לבניית בתי-כנסת לשנת 2009.

מגלי והבה: מייד עם גיבוש הקריטריונים הנ"ל יישלחו לכל רשות מקומית טפסים להגשת בקשה לקבלת תקציב לבניית בתי-כנסת, ואז תוכל עיריית ראשון-לציון להגיש בקשה לבניית בית-כנסת עבור בני העדה האתיופית.

מגלי והבה: יצוין כי המשרד לשירותי דת רואה עדיפות עליונה בקידום נושא חשוב זה.

מגלי והבה: שאילתא מס' 197 של חבר הכנסת ניצן הורוביץ – לפרוטוקול.

מגלי והבה: חבר הכנסת ניצן הורוביץ שאל את השר לשירותי דת ביום ב' בתמוז התשס"ט (24 ביוני 2009): על אף קביעת בג"ץ כי התניית תעודות הכשר בתוכני הטקס אסורה, יש גני-אירועים המסרבים לערוך אירועים שאינם על-פי ההלכה המקובלת ברבנות, על אף שהמזון בהם כשר, בשל חשש כי תישלל מהם תעודת הכשרות על-ידי נציגי הרבנות.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: מה ייעשה כדי למנוע הישנות של מקרים אלו?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: מה נעשה כדי לפקח על פקחי הכשרות?

מגלי והבה: תשובת השר לשירותי דת יעקב מרגי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) נושא אכיפת חוק הכשרות אינו נמצא בתחום הטיפול והסמכות של המשרד לענייני דתות אלא בסמכות הרבנות הראשית לישראל, שהיא יחידת סמך של משרד ראש הממשלה.

מגלי והבה: על כן, יש להפנות את השאילתא לראש הממשלה.

מגלי והבה: גם שאילתא מס' 202 של חבר הכנסת יצחק וקנין – לפרוטוקול.

מגלי והבה: חבר הכנסת יצחק וקנין שאל את שר לשירותי דת ביום ב' בתמוז תשס"ט (24 ביוני 2009): ברבנות הראשית קיימת מחלקה שתפקידה לפקח על זייפני הכשרים ולהטיל עליהם קנסות או להגיש תלונות למשטרה.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: מתי מוטלים קנסות ומתי מוגשות תלונות למשטרה?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: כמה תלונות הגיש הפיקוח למשטרה בכל אחת מחמש השנים האחרונות?

מגלי והבה: 3.

מגלי והבה: כמה קנסות ובאילו סכומים הוטלו בכל אחת מחמש השנים האחרונות?

מגלי והבה: תשובת השר לשירותי דת יעקב מרגי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) נושא אכיפת חוק ההונאה בכשרות אינו נמצא בתחום הטיפול והסמכות של המשרד לענייני דתות אלא בסמכות הרבנות הראשית לישראל, שהיא יחידת סמך של משרד ראש הממשלה.

מגלי והבה: על כן, יש להפנות את השאילתא לראש הממשלה.

מגלי והבה: בהזדמנות זו, אני מודה לך, אדוני השר.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, תם סדר-היום, הישיבה הבאה תתקיים ביום שלישי, ט"ו בתמוז התשס"ט, 7 ביולי 2009 בשעה 16:00.

מגלי והבה: ישיבה זו נעולה.