ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 113, 2010-02-22 00:00

ראובן ריבלין: גברתי ואדוני חברי הכנסת, היום יום שני, ח' באדר תש"ע, 22 בפברואר 2010 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת, ומבקש מייד לברר מדוע השר המשיב מטעם הממשלה להצעות האי-אמון עדיין לא כאן.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אדטו פה, חבר הכנסת נפאע פה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אוקיי – הודעה למזכיר הכנסת.

איל ינון: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 17), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת החוץ והביטחון; הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 61), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת החוץ והביטחון; הצעת חוק שמירת הניקיון (תיקון מס' 16), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

איל ינון: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/2138/18 וכלה בהצעת חוק פ/2151/18 – הצעת חוק סיוע לקטינים נפגעי עבירות מין או אלימות (תיקון – טיפול נפשי), התש"ע–2010, של חבר הכנסת אורי אריאל; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – תקופת צינון לאנשי תקשורת), מאת חבר הכנסת כרמל שאמה; הצעת חוק חובת סימון אזהרה על מכשיר פולט קרינה, התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת חיים אמסלם, , אברהם מיכאלי ואורית זוארץ וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – שירות ניתוב שיחה לפי מיקום גיאוגרפי), התש”ע–2010, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור פרסום מודעות על טיפול רוחני או מיסטי), התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת מסעוד גנאים וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ירושלים בירת ישראל והעם היהודי, התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת אריה אלדד; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הכרה בפגיעה מינית בעבודה כתאונת עבודה), התש”ע–2010, מאת חברות הכנסת אורית זוארץ וציפי חוטובלי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עבודת אבטחה בבתי-חולים כעבודה מועדפת), התש”ע–2010, מאת חברת הכנסת רוחמה אברהם-בלילא; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (ביטול הפיקוח על מכשיר סורק בתהודה מגנטית), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת אריה אלדד, חיים כץ ורחל אדטו; הצעת חוק הרשויות המקומיות (משמעת) (תיקון – פיצול סמכויות), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת סעיד נפאע וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון – קופת גמילות חסדים), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (ייצוג אסירים בהליכי הפרדה), התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הגנת השכר (תיקון – חובת המעביד בניכוי דמי חבר לעובד בארגון עובדים), התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון (תיקון – אכיפה בבית-חולים), התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת יואל חסון.

איל ינון: הצעת ועדת הכנסת לתיקון תקנון הכנסת, על-פי סעיף 151 לתקנון.

איל ינון: הצעת ועדת החוץ והביטחון בדבר הסרה מסדר-היום של הצעת חוק שירות ביטחון (הגבלות קריאה לשירות מילואים של קצין – הוראת שעה) (ביטול), התשס"ט–2009.

איל ינון: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה למזכיר הכנסת.

בממשלה בשל: 1.

בממשלה בשל: אוזלת ידה נוכח הקריסה של מערכת הבריאות בבתי-החולים בישראל;

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו מתחילים את ישיבות השבוע בהצעות אי-אמון.

ראובן ריבלין: השר המשיב שבדרך כלל הוא נמצא פה בזמן, השר יעקב ליצמן, עדיין אינו נוכח, כמו גם השר התורן.

ראובן ריבלין: כבוד השר הגיע.

ראובן ריבלין: ידעתי גם.

ראובן ריבלין: אמרתי בדרך כלל זה לא – – –

יעקב ליצמן: הכובע היה פה, אדוני.

ראובן ריבלין: כמו שאתה זוכר, אנחנו בכנסת פותחים על השנייה את הישיבות.

ראובן ריבלין: לא רוצים לגזול מאדם – כמובן בהמשך היום אני גם אומר מלים מספר על סגן השר לשעבר, חבר הכנסת לשעבר, סגן ראש העיר ירושלים לשעבר, מנחם פרוש, שהלך לעולמו.

ראובן ריבלין: כאשר יהיו נוכחים רוב באי הבית אני גם אומר מלים מספר לזכרו.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חברת הכנסת רחל אדטו לעלות ולבוא לבמה על מנת לנמק את הצעת האי-אמון בממשלה אשר מגישה סיעת קדימה בנושא: אוזלת ידה של ממשלת נתניהו נוכח הקריסה של מערכת הבריאות בבתי-החולים בישראל.

ראובן ריבלין: גברתי, בבקשה.

ראובן ריבלין: השר המשיב נמצא כאן.

ראובן ריבלין: לרשותך עשר דקות תמימות.

רחל אדטו: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, אני בטוחה שהוא רואה את זה עכשיו בערוץ הכנסת, אז אני יכולה לדבר אליו ישירות, נכון?

ראובן ריבלין: אין ספק בכלל, אין ספק.

רחל אדטו: אדוני ראש הממשלה, אינני נמנית עם המתלהמים, ובדרך כלל אף אינני נמנית עם הצועקים.

רחל אדטו: אך הפעם אני עומדת על בימת הכנסת וצועקת את צעקת מערכת הבריאות, את צעקתם של החולים, את צעקתם של הרופאים ועובדי המערכת, את זעקתם של חולי הנפש ובני משפחותיהם, ואת זעקתה של הזקנה במסדרון בית-החולים בנהרייה שעדיין חיה, אך אין לה יותר כוח לצעוק.

רחל אדטו: אני עומדת כאן לא רק בתוקף היותי שליחת ציבור ומשמשת לו לפה, אלא גם בשל היותי רופאה מעל 30 שנה, סמנכ"ל בית-חולים, חברה לשעבר בוועדת סל התרופות, המכירה את המערכת, את מערכת הבריאות לפני ולפנים.

רחל אדטו: כל האמור – – –

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, כשאתם מדברים שומעים את זה עד כאן.

רחל אדטו: תודה.

רחל אדטו: תנו לי את הפריווילגיה ששקט לי באולם, אז לפחות – – – כל האמור לעיל נותן לי את התוקף המוסרי והמקצועי לומר לך, אדוני ראש הממשלה – שאתה גם, דרך אגב, שר הבריאות – כשלתם.

רחל אדטו: כשלתם ביחסכם למערכת הבריאות, כשלתם ביחסכם חסר החמלה לחולים ולבני משפחתם, כשלתם ביחס לבריאות תושבי הצפון ותושבי הדרום.

רחל אדטו: זוהי ממשלה חסרת חמלה כלפי השכבות החלשות בחברה, כלפי אוכלוסיית הקשישים והנזקקים.

רחל אדטו: מחר, יום שלישי, תמלא שנה לכינונה של הכנסת השמונה-עשרה.

רחל אדטו: מהיום הראשון לכינונה של הממשלה שאתה עומד בראשה היה ברור כי מערכת הבריאות אינה עומדת בראש סדר העדיפויות שלך.

רחל אדטו: מתוך 74 חברי קואליציה לא היה אף צדיק שהיה מוכן לקבל על עצמו את תיק הבריאות.

רחל אדטו: אף שהממשלה הנוכחית הינה הגדולה והבזבזנית בתולדות המדינה, תיק הבריאות נשכח תקופה ארוכה.

רחל אדטו: מספרים כי בזמן חלוקת התיקים חששו המועמדים להתעטש בנוכחותך שמא תאמר להם "לבריאות".

רחל אדטו: ואכן, יחס זה שלך, אדוני ראש הממשלה, משקף את יחסך למערכת הבריאות, ובעקבות כך גם את יחסו של משרד האוצר.

רחל אדטו: לשם המחשה – אבקש להדגים למה אני מתייחסת בדברי.

רחל אדטו: בשבוע האחרון שמענו על הצפיפות הקשה בכמה בתי-חולים.

רחל אדטו: אינני מתרשמת מהנתונים שהוצגו מאחר שבמהלך השנה בכלל, ובחורף בפרט, קיימים אירועים דומים של צפיפות במחלקות ילדים ובמחלקות פנימיות.

רחל אדטו: לא תפוסה חולפת של למעלה מ-100% הינה הבעיה.

רחל אדטו: העובדה כי דוח שהוצא על-ידי ועדה משותפת של משרד האוצר ומשרד הבריאות קבע כי עד סוף שנת 2015 צריך להוסיף עוד 3,640 מיטות כלליות, ומשרד הבריאות מצדו הודיע כי חסרות כבר עכשיו 1,500 מיטות.

רחל אדטו: אז אמרו.

רחל אדטו: משרד האוצר מתעלם מהעובדה כי קיימת עלייה בתוחלת החיים.

רחל אדטו: אנשים חיים אומנם יותר שנים, אך הם גם חולים יותר בסוף ימיהם.

רחל אדטו: אין דרך להתעלם מהמגמה העולמית של עלייה בתוחלת החיים.

רחל אדטו: אדוני ראש הממשלה, בהיותך שר הבריאות וכן שר-על כלכלי, בסמכותך וביכולתך להורות על מימוש ההחלטה להוספת מיטות על מנת שאותה מטאפורה של הזקנה במסדרון תמצא סוף-סוף מנוחה.

רחל אדטו: ומה עם משבר האשפוז בבתי-החולים הפסיכיאטריים?

רחל אדטו: בסוף ימיה של הכנסת הקודמת קודמה רפורמה בבריאות הנפש, ואף עברה בקריאה ראשונה, אך נעצרה וממתינה להחלטה אם להחיל עליה דין רציפות.

רחל אדטו: באמתלה של הרפורמה אין השקעה בבינוי בבתי-החולים הפסיכיאטריים.

רחל אדטו: אדוני ראש הממשלה, אני הייתי שם.

רחל אדטו: ראיתי את "כפר שאול", ראיתי את "אברבנאל", ראיתי את "מזרע".

רחל אדטו: אות קין הוא לחברה שלנו לראות את החולים האומללים, בתוכם גם ניצולי שואה רבים, המאושפזים בתנאים-לא-תנאים.

רחל אדטו: אין צורך בביקורי לילה מתוקשרים.

רחל אדטו: מנהלי בתי-החולים רק מבקשים שנבוא לראות את התנאים הקשים שבהם הם עובדים במסירות עד אין קץ, ואת התנאים הלא-אנושיים שבהם הם נאלצים לאשפז.

רחל אדטו: 14 גברים מגודלים, חולי נפש קשים, שוכבים זה ליד זה בחדר אחד, צפופים, במרחק של 30 סנטימטר ממיטה למיטה.

רחל אדטו: אם היית אתה, ראש הממשלה, מגיע לאחד מבתי-החולים הפסיכיאטריים לראות במו-עיניך את אשר אני מנסה לומר, ולוקח עמך לסיור את שר האוצר ואת חבורת הצעירים במשרד האוצר הקובעת מהם סדרי העדיפויות במערכת, אין לי כל ספק כי הדבר הראשון שהיית עושה היה למצוא תקציב מיידי על מנת לשפר את התנאים האלמנטריים.

רחל אדטו: חברה נמדדת ביחסה לחלשים, ובממשלה שבהנהגתך, המונעת בעיקר משיקולי קואליציה והישרדות, שכחו חמלה מהי.

רחל אדטו: חמלה וחסד נחשבים למאפייני היסוד של העם היהודי לדורותיו, ואף נאמר:

רחל אדטו: שלושה סימנים יש באומה זו: רחמנים, ביישנים וגומלי חסדים.

רחל אדטו: ומה עם שירותי הרפואה בפריפריה?

רחל אדטו: חוסר השוויון במערכת הבריאות זועק בכל דוח המתפרסם.

רחל אדטו: עכשיו זה כבר מוכח מחקרית כי במרכז הארץ גם חיים יותר שנים.

רחל אדטו: האם לממשלה של "כל אזרחיה" אין חובה גם לפריפריה, למגזר הערבי, למגזר הדרוזי, העולים ועוד ועוד?

רחל אדטו: יש פתרונות למצוקה בפריפריה, צריך רק להקצות לשם כך משאבים, אבל גם רצון ובעיקר חזון.

רחל אדטו: קיוויתי כי מערכת הבריאות תונחה משיקולים מקצועיים בלבד ולא משיקולים פוליטיים זרים, אך שפעת החזירים והחלטתך החפוזה על מתן חיסונים טפחה על פני.

רחל אדטו: בבוקר ה-28 ביולי העיתון הנפוץ במדינה הקדיש את עמודו הראשון לכותרת: "מדינה בשפעת".

רחל אדטו: ראש הממשלה מיהר, באותו יום, לכנס בעקבות כך מסיבת עיתונאים ובה הודיע, בניגוד לעמדת משרד הבריאות, על קניית 7.5 מיליוני חיסונים לכלל אזרחי מדינת ישראל.

רחל אדטו: היתה זו החלטה פזיזה, לא שקולה ולא מקצועית, החלטה שעלתה לאוצר המדינה, מתקציב שלא היה קיים, לא פחות מ-300 מיליון שקלים.

רחל אדטו: כידוע, למרות כל האזהרות וההסברה – 16 מיליון לתקציב פרסום – לא התחסנו יותר מ-650,000 אזרחים, ואתה עצמך, ראש הממשלה, שקראת לכולנו ללכת להתחסן, לא שימשת דוגמה ולא התחסנת.

רחל אדטו: לפחות באומרי זאת אינני אומרת זאת כחכמה לאחר מעשה, כי אם אמרתי זאת מעל כל במה אפשרית מייד לאחר הכרזתך על קניית כל החיסונים, שבאותה תקופה עדיין לא היו.

רחל אדטו: בעוד אנחנו מדברים, דרך אגב, הכריז היום, לפני כמה שעות, ארגון הבריאות העולמי על סיומה של מגפת שפעת החזירים, ואנחנו נותרנו – – –

רוני בר-און: – – –

מאיר שטרית: אפשר למכור.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ליצמן, אם אתה רוצה לומר לבר-און באופן אישי אתה יכול, אבל עוד מעט תשיב מעל הבמה.

יעקב ליצמן: – – –

רחל אדטו: דרך אגב, סגן השר ליצמן, בהגינותו, בתגובה על שאילתא בשבוע שעבר, אמר שהמשרד יחזיר 100 מיליון שקל למשרד ראש הממשלה במסגרת העודפים שנותרו כרגע.

רחל אדטו: בהחלט הוא אמר את זה, כאן על הבמה.

רחל אדטו: נושא סל התרופות, גם הוא העסיק אותנו רבות.

רחל אדטו: החלטתו של סגן השר להוציא 65 מיליון שקלים לטיפולי שיניים לילדים גם היא הגיעה לבג"ץ.

רחל אדטו: עדיין לא הוכרע, אבל זה נמצא שם.

רחל אדטו: בג"ץ עיכב את זה בשלב הזה.

יעקב ליצמן: לא, לא.

רחל אדטו: אינני נגד רפורמה בבריאות השן, אך אני נגד קיצורי דרך, החלטות פזיזות, משאלי טלפון בין שרים, הנעשים באישון לילה תוך דריסה של אחד המוסדות המפוארים של מערכת הבריאות – הלוא הוא סל התרופות – והפיכתו לקופה הקטנה של משרד הבריאות ומשרד האוצר.

רחל אדטו: אולם יום חמישי האחרון היה מבחינתי חצייה של קו אדום.

רחל אדטו: בישיבה שהתקיימה בלשכתך, אדוני ראש הממשלה, בהשתתפות סגן השר ליצמן, מנכ"ל משרדו, שר האוצר ואנשיו, הכרעת לטובת קדושת המתים ולא בחרת בחיים.

רחל אדטו: העדפת לשמור על שלמות הקואליציה, לאחר שסגן השר איים בהתפטרות, במקום לשקול שיקולים ענייניים לטובת תושבי אשקלון, אשדוד ועוטף-עזה.

רחל אדטו: בניית חדר מיון ממוגן באשקלון הוכרעה כבר על-ידי הממשלה הקודמת וזכתה להסכמת הרבנות, לאחר שהתגלו קברים עתיקים במקום שבו עתיד חדר המיון להיבנות.

רחל אדטו: אדוני ראש הממשלה, אשקלון וסביבותיה צמודות לרצועת-עזה וסכנת המלחמה עדיין לא חלפה.

רחל אדטו: ההחלטה לבנות חדר מיון מעל רמפה באזור מגרש החנייה, רחוקה ממחלקות האשפוז, הינה החלטה אומללה שתעלה לא פחות מ-160 מיליון שקלים נוספים, כאשר 100 מיליון שקלים יהיו לטובת תכנון מחדש ובינוי באזור מגרש החנייה, ועוד 60 מיליון זה לטובת כיפת מתכת שתגן עכשיו על חדר המיון הישן, עד שייבנה החדש.

רחל אדטו: ההחלטה הזאת, שעולה כאמור 160 מיליון שקלים, דוחה את תחילת הבנייה לפחות בשנה, זאת עד השגת אישורים, תוכניות בנייה חדשות ועוד ועוד.

רחל אדטו: ולמה ההחלטה היא כה צינית וגרועה?

רחל אדטו: כי גם בעת חפירת הניסיון שנעשתה במתחם החדש של מגרש החנייה, גם שם התגלו עצמות וקברים.

רחל אדטו: אם כך, איפה שמירה על הקדושה, כאשר מתעלמים מהקברים החדשים שהתגלו?

רחל אדטו: אין היגיון, אין מוסר.

רחל אדטו: הכול מותר בשם ההישרדות הפוליטית ושמירת מסגרת הקואליציה.

רחל אדטו: צר לי, אדוני ראש הממשלה.

רחל אדטו: אם נחזור אל המקורות נראה את מעשיו של משה, המנהיג הגדול.

רחל אדטו: נאמר שם: ויצא אל אחיו וירא בסבלותם.

רחל אדטו: הנהגה פוליטית שאינה חומלת, אינה רגישה, אינה רואה בסבלותם, אינה ראויה להיות הנהגה.

רחל אדטו: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ישיב שר הבריאות, השר ליצמן.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, הכינו לי תשובה לאי-אמון אבל החלטתי לחרוג מזה.

יעקב ליצמן: קצת הרגיז אותי מה שחברת הכנסת אדטו אמרה, בלשון המעטה.

רוחמה אברהם-בלילא: אם זה קצת, זה בסדר – – –

יעקב ליצמן: אין שום בעיה להרגיז, אבל לפחות אם העובדות הן אמת ולא שקר.

יעקב ליצמן: אני רוצה להסביר, גברתי.

יעקב ליצמן: היה פעם איזה ראש ממשלה, בעבר, לפני איזה מאה שנה, קראו לו: אהוד אולמרט.

יעקב ליצמן: אתם זוכרים?

קריאה: מי זה?

יעקב ליצמן: והוא החליט, אותו ראש ממשלה החליט, להעביר את חדר המיון באשקלון לאותו מקום שאני החלטתי.

יעקב ליצמן: אותו ראש ממשלה, לפני ארבע שנים, שלוש שנים וחצי.

יעקב ליצמן: אז אולי תסבירי לי למה ראש הממשלה לשעבר התעסק בפוליטיקה?

יעקב ליצמן: אהוד אולמרט החליט – יש לי הפרוטוקול – יחד עם רענן דינור, להעביר את זה לאותו מקום שליצמן החליט.

יעקב ליצמן: למה זה לא פוליטיקה ולמה מה שליצמן עושה זה פוליטיקה?

יעקב ליצמן: אותו אהוד אולמרט, אותו מנכ"ל, שהיה אותו ראש מפלגה שאת מתייחסת אליה היום.

יעקב ליצמן: תסבירו לי איפה ואיפה.

רחל אדטו: מפני שזה שונה, והרבנות הסכימה.

יעקב ליצמן: אל תסבירי לי רבנות, אנחנו לא מדברים רבנים.

יעקב ליצמן: תסבירי לי מה ההבדל; כשאולמרט עשה אותו דבר – הכול בסדר, וראש הממשלה נתניהו עושה – לא טוב.

יעקב ליצמן: בדיוק אותו מקום.

יעקב ליצמן: תסבירי לי מה קרה.

מאיר שטרית: אז הוא החליט ואתה החלטת.

יעקב ליצמן: אתה היית בממשלה, אתם הייתם בממשלה, והייתם אותם השרים, תסבירו לי מה קרה, עם כל הכבוד.

יעקב ליצמן: אם מישהו יסביר לי את זה, אני רוצה להבין.

יעקב ליצמן: אל תביאי לי: עשיתם פוליטיקה, הכול פוליטיקה.

רחל אדטו: ההחלטה שונתה.

יעקב ליצמן: אותו ראש ממשלה, לפרוטוקול, החליט שהוא לא רוצה את המקום שיש שם, הוא רוצה להעביר את זה בדיוק לאותו מקום שאני החלטתי.

יעקב ליצמן: אז מה לא טוב?

רחל אדטו: א.

רחל אדטו: זה שונה – – –

יעקב ליצמן: שום שונה, ואם הוא היה עושה את זה אז, מנהל בית-החולים, לפני ארבע שנים, שלוש שנים וחצי, היה היום בית-חולים, היה כבר חדר מיון.

יעקב ליצמן: הוא סירב, הוא התחכם, ועכשיו פתאום ליצמן.

יעקב ליצמן: 11 חודש אני בתפקיד – אני אשם.

יעקב ליצמן: אני אשם בכול.

יעקב ליצמן: עוד מעט אגיע לכל הדברים שאמרת, ותאמינו לי, אני אפילו לא קורא מהכתב, אני מבטיח לכם.

קריאה: – – –

יעקב ליצמן: לא, לא, זה יותר גרוע שאני לא קורא.

יעקב ליצמן: יש גבול לציניות, יש גם גבול לצביעות, עם כל הכבוד.

יעקב ליצמן: אז פתאום רצים לבג"ץ.

יעקב ליצמן: כשאולמרט החליט לא רצו לבג"ץ; ליצמן מחליט – בג"ץ.

רחל אדטו: אם יש בג"ץ סימן שיש דברים בגו, לא?

יעקב ליצמן: רגע אחד, לא גמרתי אתכם.

יעקב ליצמן: אגב, המכתב של הרבנות, אם כבר הזכרת את זה, יש לי מכתב אחר מהרב עמאר, שאומר שזה לא נכון.

יעקב ליצמן: אני רוצה שאת תסבירי לי בדיוק מי אשם במערכת הבריאות.

יעקב ליצמן: אני סך הכול נכנסתי לתפקיד שלי אחרי יום העצמאות.

יעקב ליצמן: רשמית זה היה ערב פסח, נכנסתי מייד אחר כך.

מאיר שטרית: אנחנו כועסים על זה שלא נותנים לך מספיק כסף לתקן את הדברים.

יעקב ליצמן: עוד מעט, תאמין לי.

יעקב ליצמן: אני אשמח מאוד אם תעזרו לי בכסף, יש הרבה דברים שאני עשיתי כבר, בלגנים שאני עשיתי כבר – ואני לא צריך להוכיח – גם היום עם כל מיני דברים.

יעקב ליצמן: לא רוצה לפרט.

יוחנן פלסנר: אתה מסתדר, לקחת הכול מהקופה הקטנה שלך.

יעקב ליצמן: קופה קטנה אין לי.

יעקב ליצמן: אני גר ב-57 מטר רבוע.

יעקב ליצמן: בכמה אתה גר?

יוחנן פלסנר: הפכת את סל התרופות לקופה קטנה.

יעקב ליצמן: עוד מעט אגיד על סל התרופות, עוד מעט אדבר אתכם על השיניים.

יעקב ליצמן: יש לי זמן בלתי מוגבל.

יעקב ליצמן: אני מפקיר את הרפואה, כי אני עושה – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת חוטובלי, את ממקדת הרבה התייחסות, ושומעים עד פה.

יעקב ליצמן: אני עושה מחלקת רדיותרפיה בצפת.

יעקב ליצמן: מה אתם עשיתם בגליל?

יעקב ליצמן: שלוש שנים הייתם בשלטון, בבתי-חולים, מה אתם עשיתם שם?

יעקב ליצמן: האם מיטה אחת הוספתם, שאתם מטיחים לי אחרי 11 חודש, ושלוש שנים הייתם בשלטון?

יעקב ליצמן: הגדלתם את מספר הרופאים?

יעקב ליצמן: קיצצתם את מספר הרופאים.

יעקב ליצמן: אתם בתקופה שלכם הורדתם, חתמתם שטיפות-חלב זה בהפחתה, בשלטון שלכם.

יעקב ליצמן: אני הגעתי לדבר מוכן.

יעקב ליצמן: אתם העברתם את בריאות התלמיד להפרטה, לא אני, הממשל הקודם.

יעקב ליצמן: ומי דרדר את הנושא של בריאות הנפש?

יעקב ליצמן: אני ב-11 חודש, או עשר שנים אחורה מה שהיה?

יעקב ליצמן: איפה הייתם שלוש שנים?

יעקב ליצמן: עשיתם ביקור אחד בנושא של בריאות הנפש?

יעקב ליצמן: שיפוץ אחד למוסד אחד?

יעקב ליצמן: אל תספרו לי סיפורים.

יעקב ליצמן: עכשיו אתם מטיילים, יש לכם זמן.

יעקב ליצמן: כשהייתם בשלטון לא טיילתם שם.

יעקב ליצמן: אם אתם רוצים – – –

רונית תירוש: אפשר לבטל את האי-אמון.

יעקב ליצמן: מה עשיתי?

יעקב ליצמן: עשיתי דבר נורא ואיום: הכנסתי את הטיפול בבריאות שיניים לסל.

יעקב ליצמן: נורא ואיום.

יעקב ליצמן: אי-אמון, הכול נופל.

יעקב ליצמן: כי העזתי לתת לאלו שאין להם כסף לטיפולי שיניים, המסכנים, ומייד יגידו: חרדים.

יעקב ליצמן: מה אחוז החרדים במדינה?

יעקב ליצמן: 8%?

יעקב ליצמן: 100%?

יעקב ליצמן: אני רוצה שיקבלו.

יעקב ליצמן: ואף אחד לא העז לעשות את זה.

יעקב ליצמן: אני העזתי לעשות את זה.

יעקב ליצמן: אז במקום להגיד לי: תודה רבה.

יעקב ליצמן: משחה לקרחת יותר חשובה משיניים, מה שאתם הכנסתם לסל הבריאות ולא בתקופתי, שאת מתיימרת להגיד שכל כך טוב היה.

מאיר שטרית: יש משחה לקרחת?

יעקב ליצמן: צריך לטפל בבריאות הנפש, מיטות אשפוז, ואני אעשה כמיטב יכולתי, ואני מגיע לשם, ואני רואה מקרוב, ואני מזעזע את המערכת.

יעקב ליצמן: לא נעים לי שאני מדבר על עצמי.

יעקב ליצמן: עבודה זה מה שאני עושה.

יעקב ליצמן: גם היום הבאתי אישור בוועדה, שאף אחד לא עשה עשר שנים.

יעקב ליצמן: פתאום רק ביקורת.

יעקב ליצמן: מלה אחת לא טובה?

יעקב ליצמן: שום דבר לא טוב?

יעקב ליצמן: אצלכם הכול היה מאה אחוז בסדר?

יעקב ליצמן: אני בתפקיד עשרה חודשים, אז הכול הולך לטמיון, לדיראון עולם?

יעקב ליצמן: זה המצב?

יעקב ליצמן: אפילו לא צריך לקרוא, אני מציע, אדוני, להוריד את האי-אמון.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לסגן השר ליצמן.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת זחאלקה – השר יצחק כהן איננו פה?

ראובן ריבלין: נא להכניס את השר כהן פנימה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: ידענו שאתה מאחורי הדלת.

ראובן ריבלין: ויצחק עומד בשער.

ראובן ריבלין: עשר דקות עומדות לרשות חבר הכנסת זחאלקה, מבקש להביע אי-אמון בממשלה בקשר עם התוכנית להריסת מאות בתים של פלסטינים בירושלים, הצעת אי-אמון מטעם סיעות בל"ד, רע"ם-תע"ל וחד"ש.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, חברי הכנסת, בירושלים המזרחית יש מחסור מיידי של יותר מ-1,500 כיתות.

ג'מאל זחאלקה: ויש מחסור בגלל הגידול הטבעי של יותר מ-2,500 כיתות.

ג'מאל זחאלקה: הנושא הזה מתמשך הרבה שנים, והמעט שנבנה אינו מדביק את הגידול הטבעי.

ג'מאל זחאלקה: עיריית ירושלים, משרד החינוך, ממשלת ישראל, במקום למלא אחרי התחייבותם לחינוך נאות על-פי הדין הבין-לאומי ככוח כובש, במקום לבנות כיתות לימוד ובתי-ספר, מתעסקים בעיקר בפינוי תושבים מבתיהם, בהריסת בתים, בהטלות קנסות כבדים על תושבים בגלל מה שקרוי בנייה בלתי חוקית ובהשארת אלפי משפחות במצב של חוסר ודאות.

ג'מאל זחאלקה: לא רק כשהורסים בית פוגעים באנשים.

ג'מאל זחאלקה: עצם מסירת צו ההריסה למשפחה מכניס אותה למצב של אי-ודאות, למצב של חרדה, ואנחנו, לא שמעתי שמישהו נתן את הדעת על העניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: סיפור קטן: רק לפני כשבועיים פנו אלי דיירים של בניין בבית-חנינא, בניין של 32 דירות, אדוני היושב-ראש.

ג'מאל זחאלקה: גרים בו 160 אנשים.

ג'מאל זחאלקה: קיבלו צו הריסה.

ג'מאל זחאלקה: מישהו יכול לחשוב מה מצבן של המשפחות האלה עכשיו?

ג'מאל זחאלקה: לאיזו חרדה הם נכנסים?

ג'מאל זחאלקה: מצב חוסר הוודאות שלהם?

ג'מאל זחאלקה: פעמים זה נמשך שנים, וטוב שלא הורסים, אבל גם כשזה נמשך שנים המשפחה חושבת אלף פעמים לפני שהיא משפצת את המטבח – אולי יהרסו, למה להשקיע?

ג'מאל זחאלקה: או לשנות, לבנות פינת לימוד לילד.

ג'מאל זחאלקה: דברים של מה בכך.

ג'מאל זחאלקה: שלא לדבר על אנשים שפינו אותם מבתיהם ועל אנשים שהרסו להם את הבית.

ג'מאל זחאלקה: היום התפרסם דוח פנימי של עיריית ירושלים, דוח של אגף הפיקוח על הבנייה, וכל הדוח התבכיינות על כך שבשנת 2009 הרסו פחות.

ג'מאל זחאלקה: ומי שקרא את הכתבות בעיתונים ובאתרי אינטרנט ושמע ברדיו, אסון קרה: הרסו "רק" 64 בתים לעומת 84 ב-2008, וזה מתואר בתקשורת כמחדל גדול, כמעשה שלא ייעשה.

ג'מאל זחאלקה: לא הרסתם מספיק, ואז רצים דוברי העירייה לתת תירוצים, זה המשטרה וזה ככה וזה ככה.

ג'מאל זחאלקה: וכמובן, מתעלמים מהעניין הפשוט, שכנראה, כבוד היושב-ראש, הלחץ הבין-לאומי כן פועל, כי התוכנית היתה להרוס מאות בתים.

ג'מאל זחאלקה: דובר ששנת 2009 תהיה שנת ההריסה הגדולה – ולא קרה.

ג'מאל זחאלקה: היה לחץ של האו"ם, היו דוחות של "אמנסטי", היו דוחות של Human Rights Watch, היה לחץ של האיחוד האירופי.

ג'מאל זחאלקה: על האמריקנים אני לא מדבר, כי הם נותנים גיבוי לכל מה שעושה ממשלת ישראל.

ג'מאל זחאלקה: בעצם, אנחנו לא יכולים להגיד על שום דבר – לא ההתנחלויות, לא גדר ההפרדה, לא הריסת הבתים בירושלים, לא בניית ההתנחלות בירושלים – כל זה ניתן באישורו – פעמים בעידוד ופעמים בשתיקה של ה-godfather, שזה ארצות-הברית.

ג'מאל זחאלקה: וכל מעשה שעושה ישראל בשטחים הכבושים הוא מעשה ישראלי-אמריקני.

ג'מאל זחאלקה: ראש העיר אמר לפני כמה ימים: יש 20,000 מבנים בלתי חוקיים במזרח-ירושלים.

ג'מאל זחאלקה: ומה הוא יעשה?

ג'מאל זחאלקה: האם העירייה והממשלה והמשטרה ומניעי הדחפורים ונותני ההוראות באים בידיים נקיות?

ג'מאל זחאלקה: האם הם נתנו לאנשים אפשרות לבנות?

ג'מאל זחאלקה: האם היו רשיונות, האם היה תכנון?

ג'מאל זחאלקה: האם היתה בנייה ציבורית?

ג'מאל זחאלקה: ומה עם המחדל של מחסור ב-1,500 כיתות?

ג'מאל זחאלקה: את מי מעמידים כאן לדין בעניין הזה, על הפשע הזה של תלמידים שאין להם קורת-גג?

ג'מאל זחאלקה: ולא מאפשרים – לא רק שלא בונים כיתות לימוד מצד אחד, ומצד שני הורסים בתים ורוצים להרוס עוד, אלא לא מאפשרים ומצרים את צעדיהם של אלה שרוצים לבנות חינוך עצמאי בירושלים המזרחית.

ג'מאל זחאלקה: מה אתם רוצים מאנשים?

ג'מאל זחאלקה: בתי-ספר אתם לא רוצים לבנות להם.

ג'מאל זחאלקה: אם הם רוצים לעשות בית-ספר, לא נותנים להם.

ג'מאל זחאלקה: מה יעשו?

ג'מאל זחאלקה: רשיונות לבנות בתים לא נותנים להם, ואם מישהו נאלץ לגור לרגע מחוץ לגדר – מאבד את תעודת הזהות.

ג'מאל זחאלקה: מה אתם רוצים?

ג'מאל זחאלקה: תחליטו פעם אחת.

ג'מאל זחאלקה: יש גבול.

ג'מאל זחאלקה: הדבר הכי צבוע זה הדיבורים על הרכוש היהודי.

ג'מאל זחאלקה: מפנים אנשים משיח'-ג'ראח, רוצים לפנות במקומות אחרים – זה רכוש יהודי.

ג'מאל זחאלקה: איזה צביעות.

ג'מאל זחאלקה: אם כל אחד מקבל את רכושו בחזרה, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: בוא נעשה, אדוני היושב-ראש, סיור בטלביה ותראה על כמה בתים כתוב בקרמיקה בתכלת יפה וצנועה: "אללהו אכבר".

ג'מאל זחאלקה: יש כאלה שעדיין לא הסירו אפילו את השמות של הבעלים המקוריים.

ג'מאל זחאלקה: תחזירו את הבתים בטלביה.

ג'מאל זחאלקה: אם אתה תובע רכוש יהודי, בבקשה.

ראובן ריבלין: בטלביה, בשיח'-באדר גם.

ג'מאל זחאלקה: גם בשיח'-באדר.

ג'מאל זחאלקה: אז אם אתה תובע את זה, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: זאת צביעות.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא בא בידיים נקיות.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא יכול להגיד שאתה שומר על דמוקרטיה ועל זכויות אדם.

ג'מאל זחאלקה: זה המצב.

ג'מאל זחאלקה: למה לא הרסו "מספיק" בסוף שנת 2009 לעומת 2008?

ג'מאל זחאלקה: בגלל "בית יהונתן".

ג'מאל זחאלקה: יש חבר עירייה שאחראי לכספים, והוא פשוט לא נתן אישור כספים להריסה.

ג'מאל זחאלקה: למה?

ג'מאל זחאלקה: הוא לא רוצה שיהרסו את מה שקרוי "בית יהונתן".

ג'מאל זחאלקה: כאן נקבע תקדים – יש תג מחיר.

ג'מאל זחאלקה: אם הורסים את "בית יהונתן" שהוא התנחלות לא חוקית, אז תמורתו צריך להרוס מאות בתים של ערבים.

ג'מאל זחאלקה: תג מחיר.

ג'מאל זחאלקה: אם לא רוצים להרוס את "בית יהונתן" מחפשים את אותה דרך שתאפשר את השארת בית המתנחלים שנבנה שלא כדין, לא לגיטימי, והריסת בתים של האזרחים הפלסטינים – – –

שלמה מולה: מה אתה אומר על צווי בית-המשפט?

שלמה מולה: – – – אולי צריך לעשות הפרדה בין בית שנבנה שלא כחוק לבין בית שנבנה כחוק?

ג'מאל זחאלקה: אבל לא נותנים לך לבנות כחוק, אדוני היקר, זאת הבעיה.

ג'מאל זחאלקה: זאת הבעיה, אתה לא בא בידיים נקיות.

ג'מאל זחאלקה: מה אנשים יעשו, יתאדו?

ג'מאל זחאלקה: הסיפור הזה של החוק.

ג'מאל זחאלקה: הנה, העירייה החליטה ב-17 בפברואר לתת עדיפות להריסה של מבנים שפוגעים באינטרס העירוני.

ראובן ריבלין: הפריעו לך, אני נותן לך עוד שתי דקות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: ידידי המנוח ארנן יקותיאלי היה בסיור עם ראש העיר טדי קולק באזור צור-באהר.

ג'מאל זחאלקה: טדי קולק עמד שם ואמר: פה צריך לבנות שכונה.

ג'מאל זחאלקה: מהנדס העיר אומר לו בתמימות: אדוני ראש העיר, פה שטח ירוק.

ג'מאל זחאלקה: אז טדי קולק אומר לו: זה ירוק לערבים.

ג'מאל זחאלקה: אתה שומע?

ג'מאל זחאלקה: זה ירוק לערבים.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו נותנים עדיפות.

ג'מאל זחאלקה: מה קורה כאן?

ג'מאל זחאלקה: מה פירוש ההחלטה הזאת?

ג'מאל זחאלקה: זו החלטה שהיא אחת הטכניקות כיצד להשאיר את בית המתנחלים בסילואן על כנו ולהרוס בתים של ערבים.

ג'מאל זחאלקה: למה העדיפות היא למה שקרוי "שטחים פתוחים"?

ג'מאל זחאלקה: כי יש עדיפות – אזורים מסוימים מסומנים כאינטרס עירוני, ואז אפשר להרוס.

ג'מאל זחאלקה: "בית יהונתן" לא יסומן כאינטרס עירוני.

ג'מאל זחאלקה: המוח הקודח, שאתה רוצה לגזול את זכויותיהם של הפלסטינים, יש לו מטרה.

ג'מאל זחאלקה: זה לא דבר שטני, כי השטן זה הרשעות ללא מניע, הרוע לשמו.

ג'מאל זחאלקה: הרשעות הזאת, יש לה סיבה ותירוצים.

ג'מאל זחאלקה: יש תוכנית לייהוד העיר העתיקה או מזרח-ירושלים, יש תוכנית לשמור על המאזן הדמוגרפי, נוסחת 72% יהודים ו-28% ערבים.

ג'מאל זחאלקה: היום המצב הוא 67%–33% ורוצים לאזן את זה מחדש בכל מיני טכניקות.

ג'מאל זחאלקה: זאת המטרה האמיתית.

ג'מאל זחאלקה: אבל ממלכה שלא בונה 1,500 כיתות מחר והולכת להרוס בתים מחרתיים היא ממלכה לא דמוקרטית, לא אנושית, וידיה לא נקיות בלשון המעטה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת זחאלקה.

ראובן ריבלין: ישיב השר יצחק כהן בשם שר הפנים וגם בשם האוצר.

אחמד טיבי: סימן – – – היו כל כך חשובים – – –

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – –

ראובן ריבלין: אתה רואה?

ראובן ריבלין: אי-אפשר לסתור את העובדות.

יצחק כהן: – – ההצעה לסדר-היום להביע אי-אמון בממשלה זו אותה הצעה שחוזרת על עצמה בכל שבוע.

יצחק כהן: בשבוע שעבר זה היה טלב אלסאנע, השבוע זה שבוע זחאלקה, בשבוע הבא זה כנראה יהיה ד"ר אחמד טיבי.

טלב אלסאנע: חשבנו שמשבוע שעבר לשבוע ישתנה משהו.

יצחק כהן: מה רצית שישתנה?

טלב אלסאנע: שהממשלה תהיה יותר גדולה.

יצחק כהן: אני אגיד לך מה השתנה.

יצחק כהן: מה שהשתנה שהיום זה יום היסטורי.

יצחק כהן: היום הצעת החוק של הרב נסים זאב לפיצוי של פליטים יהודים יוצאי ארצות ערב, הצעת החוק ההיסטורית הזאת, שבאה לפצות, או לפחות להביא בחשבון בכל משא-ומתן לשלום את אובדן הרכוש של 850,000 יהודים שהיו במדינות ערב, נרדפו, נרצחו, גורשו – היית מתייחס לזה, טלב, היית במשפט אחד מתייחס לזה.

טלב אלסאנע: ודאי שאני אתייחס – –

יצחק כהן: אתה כל הזמן צועק "חק-אלעוודה".

יצחק כהן: היית מתייחס לזה – – –

טלב אלסאנע: – – אתה חושב שלא?

טלב אלסאנע: זה לא נושא האי-אמון, לפי דעתי.

ג'מאל זחאלקה: הכוונה שכל אחד יקבל את רכושו חזרה.

ג'מאל זחאלקה: זו הכוונה שלך, לא?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, חבר הכנסת טלב אלסאנע, אולי אתם לא מבינים, אבל הוא משיב לך עכשיו.

ראובן ריבלין: הוא עכשיו משיב לך.

יצחק כהן: אני אתן לך הרצאה לפני שאני אשיב לך.

יצחק כהן: רק קצת רקע היסטורי.

יצחק כהן: עקב הסכסוך הערבי-ישראלי סביב הקמתה של מדינת ישראל נפגעו יהודים בארצות ערב, על רקע יהדותם, מאלימות, מחוקים מפלים, ולא זכו להגנת השלטון המקומי בארצות אלה – אני נזכר עכשיו מה שאמרת לגבי מזרח-ירושלים.

יצחק כהן: בחלק מהארצות אף התרחש גירוש של יהודים.

יצחק כהן: רובם המכריע של היהודים שעזבו ארצות אלה או גורשו מהן הותירו מאחור רכוש שהיה בבעלותם או בבעלות הקהילה היהודית ונאסר עליהם לממשו באופן מלא או להוציאו אל מחוץ למדינה.

יצחק כהן: בתקופה זו עלו לישראל כ-600,000 יהודים מארצות ערב.

יצחק כהן: יתר היהודים היגרו כפליטים למדינות אירופה ואמריקה.

יצחק כהן: אז היה גירוש, והיתה אלימות והיו פוגרומים.

יצחק כהן: לשאלתך, במדינת ישראל קיימת בנייה בלתי חוקית, אפילו במידה רבה, רבה וקשה בכל המגזרים.

יצחק כהן: האחריות לאכיפת החוק מוטלת בראש ובראשונה על 116 הוועדות המקומיות והמרחביות הקיימות במדינה.

יצחק כהן: היחידה הארצית לפיקוח על הבנייה במשרד הפנים אוכפת את החוק, בעיקר בשטחים הגליליים, ובמקרים מיוחדים אף בשטחים הפתוחים בתחומי הוועדות המקומיות.

יצחק כהן: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, האכיפה מתבצעת ללא משוא פנים בכל המגזרים, ויעידו על כך ההריסות הרבות שבוצעו בשנים האחרונות.

יצחק כהן: אני אתן לך כמה דוגמאות.

יצחק כהן: הריסת גני האירועים: "גן השקמים" במושב בני-ציון – זה יהודי או ערבי?

יצחק כהן: "האגם הקסום" בכפר-טרומן, "גני האצולה" באלישיב; מתחם מסחרי גדול בבצרה, מפעל בלוקים במזור, חנות חומרי בניין ועוד ועוד, יש הרבה דוגמאות, אני לא אקריא לך את כולן.

יצחק כהן: בד בבד מבוצעת אכיפת חוק גם בשטחים הפתוחים במגזר הלא-יהודי.

יצחק כהן: מה לעשות, גם שם החוק צריך לחול, גם במגזר הערבי.

יצחק כהן: במסגרת אכיפה זו מתבצעות לעתים הריסות מבנים, בעיקר על-פי צווי הריסה הניתנים על-ידי בתי-המשפט.

יצחק כהן: הרשויות המקומיות פועלות למימוש מדיניות אחידה ללא אפליה, ללא הבדל דת, גזע, מין או אזור גיאוגרפי.

יצחק כהן: התשובה הזאת תהיה נכונה גם לשבוע הבא, ד"ר ג'מאל זחאלקה.

יצחק כהן: תודה רבה.

יצחק כהן: אני מציע, אדוני, לא לקבל את האי-אמון.

ראובן ריבלין: השר מציע להסיר את האי-אמון, ולכן אנחנו נפתח עכשיו בדיון.

ראובן ריבלין: אם השר היה מסכים לקבל, היינו הולכים ישר להצבעה, אבל הואיל והוא ביקש להסיר את האי-אמון, אני מזמין את חבר הכנסת יוחנן פלסנר – ראשון הדוברים בדיון הסיעתי.

ראובן ריבלין: לכל אחד מהדוברים הקציבה הכנסת שלוש דקות.

ראובן ריבלין: כל זמן שאני יושב פה, אנחנו נהיה יותר נדיבים, אבל לא יותר מארבע דקות.

יוחנן פלסנר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יוחנן פלסנר: ראשית, אני רוצה להשתתף בצערה של משפחת פרוש.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, נכבדי חברי הכנסת, אני רוצה היום לספר לכם סיפור על אקורדיון.

יוחנן פלסנר: ומהן, אדוני היושב-ראש, שתי התכונות המרכזיות של אקורדיון?

יוחנן פלסנר: קודם מותחים אותו ואחר כך מקפלים אותו.

יוחנן פלסנר: זה שני דברים שהאקורדיון יודע שיעשו לו.

יוחנן פלסנר: מותחים ומקפלים בתנועה סיבובית.

יוחנן פלסנר: זה בסדר התכונות האלה כשמדובר באקורדיון, סך הכול לשם כך הוא נועד, שינגנו עליו, שימתחו ויקפלו אותו, אבל כשמדובר בראש ממשלה, אדוני היושב-ראש, זה דבר אחר לחלוטין.

יוחנן פלסנר: ראש ממשלה הוא לא אקורדיון, ומה שקורה לנו היום עם ראש הממשלה, שהוא מאפשר לחברים שלנו בש"ס ובמפלגות החרדיות האחרות – הם מייצגים את הציבור, אמרו לפני הבחירות מה הם הולכים לעשות, הם עושים את זה והם מצאו ראש ממשלה שאפשר למתוח אותו ואפשר לקפל אותו כשצריך, הם באמת מצאו שותף טבעי כמו שהוא מציג את זה, וזה בסדר גמור.

יוחנן פלסנר: אבל, אדוני ראש הממשלה, הציבור לא אוהב את המנגינה הזאת, הציבור לא אוהב שמנגנים בתזמורת הזאת, הוא לא אוהב שמוותרים בכל הנושאים.

יוחנן פלסנר: ואני לא רוצה לדבר רק בדימויים, אני אתן דוגמאות ספציפיות ממה שקורה כאן היום במליאה.

יוחנן פלסנר: היום במליאה, אדוני היושב-ראש, עולה הצעת חוק שפוטרת ממכס בפוטנציה אלפי עמותות שמייבאות מוצרים – תלוי כמה ישתמשו בפער הזה שפוערים במעטפת המכס שלנו – תאפשר לייבא מיליונים או מוצרים במיליארדים, להכניס אלפי מכולות, כמעט בלי שום פיקוח, וזה רק מפני שרוצים לאפשר לעמותות לייבא מוצרים.

יוחנן פלסנר: משהו שאף אחד לא העלה על הדעת להעביר את זה בעבר, אבל יש לנו כאן את האקורדיון, אפשר למתוח אותו ולהגיד לו: זה מה שאנחנו דורשים, והוא לפי המנגינה הזאת.

יוחנן פלסנר: וזאת הצעת החוק שעולה היום.

יוחנן פלסנר: לא מספיק – הצעת החוק הזאת, הנה יש לנו עוד דרך למתוח את האקורדיון שלנו בנושא פטור, השתמטות, או יותר נכון הצעת חוק – ולכאורה הממשלה גם דיברה או קודמה באמצעות חברים מישראל ביתנו, חברים מקדימה, חברים אחרים, מטלון, ישראל חסון – דיברה על כך שאנחנו רוצים להילחם בתעשייה הזאת של הצהרות דת כוזבות.

יוחנן פלסנר: היום כל מלש"בית – מיועדת לשירות ביטחון – עשירית במדינת ישראל, על-פי נתוני אגף כוח-אדם, מצהירה הצהרה כוזבת של דת.

יוחנן פלסנר: לא מדברים על בנות חרדיות, לא על בנות מהציונות הדתית, מדברים על מרמה בהיקף נרחב.

יוחנן פלסנר: את זה בסך הכול רצינו לבלום, גם בגלל ההיבטים הערכיים וגם כי פשוט יש כאן הפרת חוק בצורה גורפת.

יוחנן פלסנר: מי עוד לא מאפשר לעשות את זה?

יוחנן פלסנר: עוד פעם, אותה המפלגה שמחזיקה את האקורדיון, מנגנת כרצונה.

יוחנן פלסנר: והיום, מצד שני, ראינו שהיא גם מקפלת אותו כשהיא רוצה, ראינו את זה היום בוועדת הכספים, כשעלה הנושא של הרחבה בלתי מידתית ובלתי סבירה של עניין הארנונות, לכאורה לבתי-כנסת, בסוף דיברו על הרחבה לכל מוסד שיש בו איזו תרבות תורנית; לא דיברו על תרבות אחרת, לא דיברו על בתי-חולים, לא על האגודה למלחמה בסרטן.

יוחנן פלסנר: והרחבה גורפת.

יוחנן פלסנר: וכאן, בשיתוף עם החברים בישראל ביתנו, ואני מברך אתכם על הדבר הזה, פניה ואחרים, בנושא הזה קיפלו את ראש הממשלה.

יוחנן פלסנר: אבל לא ראש הממשלה ירד, ירדו דווקא החברים מש"ס ויושב-ראש הוועדה גפני, שהבינו שאולי כאן הם הגזימו קצת יותר מדי.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסכם.

יוחנן פלסנר: בהתנהלות הנוכחית אני חושב שאין מנוס מלהצביע אי-אמון בראש ממשלה שהפך את עצמו לאקורדיון ואותנו לתזמורת שמנגנת מנגינה מאוד עצובה.

יוחנן פלסנר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת פלסנר.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת פניה קירשנבאום תייצג את עמדתה של סיעת ישראל ביתנו, ואחריה – סיעת העבודה, חברת הכנסת יחימוביץ.

פניה קירשנבאום: כבוד יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, משרד הבריאות אומנם הורה בשבוע שעבר למד"א שלא להפנות חולים לבתי-החולים "שיבא", "ברזילי" ו"העמק" למשך יממה, אך עם זאת, האם מדובר באמת במשבר במערכת הבריאות?

פניה קירשנבאום: כמה שעות לאחר אותה הודעה ביטל משרד הבריאות את ההנחיה.

פניה קירשנבאום: יש לי הרגשה שוויסות של הפניית חולים ממד"א לבתי-חולים מסוימים הוא פעולה הנעשית בדרך קבע.

פניה קירשנבאום: האם אין מדובר באינטרסים פנימיים של בתי-חולים?

פניה קירשנבאום: האם האופוזיציה הנכבדה לא נפלה כאן בפח יחד עם עוד כמה חברים של בעלי אינטרסים המעוניינים לנהל קמפיין על גבה, אף שמדובר בפעולה שגרתית?

פניה קירשנבאום: עם זאת, אני חייבת לציין: בין בתי-החולים שהאופוזיציה מלינה על סגירתם נמצא גם בית-החולים "ברזילי" באשקלון, בית-חולים המשרת גם את תושבי אשדוד.

פניה קירשנבאום: בינתיים אנחנו שומעים עוד עובדה מטרידה: סגן שר הבריאות יעקב ליצמן טוען בוועדת הכספים כי הוא אינו מרוצה מתהליכי קבלת ההחלטות במכרז הממשלתי להקמת בית-החולים באשדוד, וזאת במלה עדינה.

פניה קירשנבאום: כמו שציין חבר הכנסת יוחנן פלסנר, החוק להקמת בית-החולים באשדוד עבר בשנת 2001, והיה זה חוק של סופה לנדבר.

פניה קירשנבאום: החוק קובע כי יוקם בית-חולים באשדוד.

פניה קירשנבאום: כולנו חשבנו שמדובר בסופו של מאבק ציבורי.

פניה קירשנבאום: חשבנו שהגענו אל המנוחה והנחלה.

פניה קירשנבאום: כמה שטעינו; זו היתה רק התחלה של מסכת מאבקים, בעיות וקשיים שהביאו לכך שעד היום, פברואר 2010, אין לנו קצה של התחלת בנייה של בית-חולים, אפילו אין התחלה של המכרז.

פניה קירשנבאום: הממשלה הנוכחית קיימת כשנה, החוק עבר ב-2001, ובחשבון הפשוט אנחנו רואים שגם ממשלת קדימה היתה יכולה, אם כל כך ראתה את זה לנכון, להתחיל בהקמת בית-חולים באשדוד.

פניה קירשנבאום: אבל אני רוצה להזכיר לכם עוד פרט אחד קטן.

פניה קירשנבאום: בשנת 2007, אם איני טועה, מפלגת ישראל ביתנו אז, בכספים קואליציוניים, דאגה להעביר כסף למיון מוגן בבית-החולים "ברזילי" באשקלון.

פניה קירשנבאום: גם אז ממשלת קדימה התקפלה בפני הלחץ של הסיעות החרדיות, ולא הוקם שם חדר מיון קדמי.

פניה קירשנבאום: גם כשהיתה הפצצה על אשקלון נאלצו לרדת למרתפים, ועדיין אין פתרון של הבעיה הזאת.

פניה קירשנבאום: אז קל מאוד להוריד את האחריות מעצמם ולהטיל את האחריות על אחרים, אבל כשהאחריות היתה בידיהם הם לא ידעו לנצל את האחריות הזאת.

פניה קירשנבאום: היום מתקיימים מאבקים קשים בין האוצר למשרד הבריאות בעניין הקמת בית-חולים באשדוד, מאבקים שחלקם לא ענייניים, אך פוגעים בתושבי אשדוד פגיעה קשה שלעתים יכולה אף לעלות בחיי אדם.

פניה קירשנבאום: כמו שאמר סגן שר הבריאות: אני נאבק נגד כולם.

פניה קירשנבאום: נקבעו לי שתי פגישות עם שר האוצר, ושתיהן בוטלו.

פניה קירשנבאום: הגיע הזמן שהאוצר ישתף את משרד הבריאות בנושא.

פניה קירשנבאום: אני הייתי מציעה שבפגישות האלה ישתתפו גם נציגי ציבור ותושבי אשדוד, כדי שיספרו על הבעיות שקיימות ועל קושי ההגעה מאזורים מסוימים באשדוד לבית-החולים "ברזילי".

פניה קירשנבאום: ואם כל זה עדיין אינו חמור מספיק, אתמול האוצר שלף קלף נוסף ואמר שאם במכרז שיוצא עכשיו לא יימצא יזם מתאים, המכרז יבוטל לגמרי.

פניה קירשנבאום: האם אנחנו מבינים את המשמעות של ביטול המכרז הזה?

פניה קירשנבאום: לכן אני קוראת לכל הנוגעים בדבר להתעשת.

פניה קירשנבאום: ולמזלנו, יש מי שמסתכל על הכול מלמעלה – השר-על הכלכלי, וגם שר הבריאות, שנכון להיום הוא ראש הממשלה בנימין נתניהו, ואני מבקשת ממנו לעשות סדר בבלגן ולהבטיח לתושבי האזור ולתושבי אשדוד שהבעיה הזאת תיפתר.

פניה קירשנבאום: לעניין האי-אמון, אני מבקשת להתנגד להצעת האי-אמון, ואני בטוחה שהממשלה הזאת כן תצליח לקדם את נושא הבריאות במדינה.

פניה קירשנבאום: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת פניה קירשנבאום.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חברת הכנסת שלי יחימוביץ מטעם מפלגת העבודה, ולאחריה – חבר הכנסת נסים זאב, אשר יביא את עמדותיו ועמדות ש"ס.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנצל את הדקות שעומדות לרשותי להתייחסות לשני עניינים; האחד קשור למערכת הבריאות.

שלי יחימוביץ': בשבוע שעבר התלוויתי לסגן שר הבריאות, ידידי יעקב ליצמן, בביקור פתע שהוא ערך בבית-החולים "אברבנאל", בית-החולים לחולי נפש בבת-ים.

שלי יחימוביץ': זה היה ביקור פתע לכל דבר, איש לא ידע על בואנו, פשוט עברנו את השער ונכנסנו בשערי בית-החולים.

שלי יחימוביץ': המחזה שנגלה לעינינו היה מחריד.

שלי יחימוביץ': אין מלה אחרת לתאר את הדברים.

ראובן ריבלין: היה צריך רק לראות את פנייך, זה היה מספיק.

שלי יחימוביץ': גם את פני וגם את פני כל – – –

ראובן ריבלין: כי כל עם ישראל ראה אתכם נכנסים, וראו את התדהמה על פנייך.

שלי יחימוביץ': אנחנו רגילים למצוקה במערכת הבריאות, אבל כאן אין מדובר רק במצוקה, אלא בשפל ובביזוי כבוד האדם.

שלי יחימוביץ': חדרים שמדיפים ריח של שתן, מקקים על הרצפה, קירות מכורסמים וסדוקים, שורשי עצים שמרימים את המרצפות.

שלי יחימוביץ': ולרגע שלא יעלה מישהו על דעתו שאני מבקשת להאשים כאן את סגל העובדים במקום, העובדים המסורים שעובדים בבית-החולים.

שלי יחימוביץ': חשוב לי לומר זאת משום שהעובדים שראו את סגן השר, ואת מצלמות הטלוויזיה של ערוץ-2, מיהרו להתנצל ולהצטדק על המצב הנורא, כאילו היתה זאת אשמתם.

שלי יחימוביץ': על מה יש להם להתנצל?

שלי יחימוביץ': כשקצת יורדים לעומקם של דברים, מה שלא היינו חייבים לעשות כדי להכיר את מצבו הקשה של בית-החולים "אברבנאל" – אתה, אדוני היושב-ראש, ואני, וליצמן – בהיותו חבר הכנסת – עסקנו בכך בוועדת הכספים.

שלי יחימוביץ': אנחנו יודעים מה קרה שם – יודעים שהעובדים אינם אשמים.

שלי יחימוביץ': בשעתו, לפני שנים, התקבלה החלטה לסגור את בית-החולים.

שלי יחימוביץ': אבל מה לעשות ובית-החולים עומד על כנו, ויש בו 300 חולים.

שלי יחימוביץ': ומה עושה האוצר כשיש לו כוונה לסגור והדבר לא מתבצע?

שלי יחימוביץ': הוא משתמש באותה טכניקה ידועה של ייבוש.

שלי יחימוביץ': הוא פשוט לא מעביר תקציב, לא לפיתוח, לא לשיפוצים, לא לתפעול.

שלי יחימוביץ': ואז אותה מנקה, שפעם היתה מנקה קומה אחת חזור ונקה, שוב ושוב, עד שהחדרים היו נקיים, אותה מנקה, באותו היקף משרה, עכשיו צריכה לנקות שני מבנים.

שלי יחימוביץ': ולכן החדרים מלוכלכים.

שלי יחימוביץ': ואותו עובד שצריך להחליף את המצעים של המאושפזים, עכשיו מוטלת עליו עבודה קשה הרבה יותר, כיוון שברגע שעובד פורש, אין לו מחליף, כיוון שבית-החולים נמצא תחת גזירת הייבוש.

שלי יחימוביץ': לא פעם, לוועדת הכספים מגיעים פקידים – צעירים בדרך כלל, של האוצר – אני אסתפק בנושא אחד, אדוני היושב-ראש, זה לקח יותר זמן ממה שחשבתי.

ראובן ריבלין: יש לך עוד דקה וחצי תמימות.

שלי יחימוביץ': לא פעם מגיעים לוועדת הכספים, וגם לוועדות הכנסת האחרות, פקידים צעירים של האוצר.

שלי יחימוביץ': הם מאוד נחושים, הם יודעים הכול על מערכת הבריאות, הם יודעים הכול על מערכת החינוך, יש להם תפיסת-על כלכלית של ייעול, היפטרות משומנים, רפורמה, מיקור חוץ – outsourcing – הבראה, גמישות תעסוקתית.

שלי יחימוביץ': הייתי רוצה שהאנשים הצעירים האלה, ששפר עליהם גורלם: הם קיבלו השכלה טובה, הם גדלו במשפחות עם יכולות כלכליות סבירות ואף יותר, הם סיימו לפחות תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה – הייתי רוצה שלפני שהיד הצעירה הזאת והבטוחה בעצמה הזאת, קוברת מחלקות שלמות בבית-החולים, ויוצרת מצב שבו מושפל כבוד האדם בבית-חולים לחולי נפש – הייתי רוצה שהיד הזאת, לפני שהיא מקלידה על המקלדת את הגזירה הבאה, תצא יחד עם הראש שהוגה את הרעיונות האלה לביקור מן הסוג שעושה סגן שר הבריאות יעקב ליצמן בבית-החולים.

שלי יחימוביץ': אני בטוחה שסיור אחד בן עשר דקות במסדרון אחד של בית-החולים "אברבנאל" היה משנה מעט את תפיסת העולם הכל-כך-כל-כך שחצנית ומנותקת, של אותם אנשים שגוזרים גזירות שהציבור אינו יכול לעמוד בהן, ועל אחת כמה וכמה ציבור כל כך חלש, כל כך חסר ישע, שכל כך תלוי בנו ובחסדינו וברצוננו הטוב.

שלי יחימוביץ': בהזדמנות הזאת אני גם רוצה לברך את סגן שר הבריאות יעקב ליצמן, שנכנס כרוח סערה למשרדו ומתמודד עם קשיים מאוד מאוד עמוקים ועם חוליים ארוכי שנים.

שלי יחימוביץ': אני חושבת שהוא עושה עבודה מצוינת.

שלי יחימוביץ': תודה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ ומזמין את חבר הכנסת נסים זאב, ולאחריו – את חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

ראובן ריבלין: רע"ם-תע"ל עדיין לא נתנה לי את שם הנואם מטעמה.

ראובן ריבלין: היו פה עד עכשיו שלושה מהחברים.

ראובן ריבלין: אם הם לא יהיו הם יוותרו ממילא.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גנאים, אתה מדבר בשם הסיעה?

מסעוד גנאים: טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: אוקיי.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: בבקשה, כל ארבע הדקות לרשותך, אדוני.

נסים זאב: ראשית אני רוצה לדבר על הנושא של החולים, וגם להזכיר את ביקור החולים ואת נושא הרופאים.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, הנושא של "ביקור חולים" בירושלים עלה לדיון לפני כשנתיים, וכפי שעשה סגן השר בנושא של בית-החולים "אברבנאל" – ואני חושב שהוא עשה מעשה טוב ונכון – אותו דבר, צריך להציל את בית-החולים "ביקור חולים" שנמצא במרכז העיר, בלב לבה של ירושלים.

נסים זאב: צריכים לזכור את תקופת האינתיפאדה, כמה חשיבות היתה לבית-החולים שהיה במרכז העיר.

נסים זאב: אני חושב שאחת הבעיות הקשות שלנו היא שאנחנו משחררים את המוחות הטובים ואת הרופאים הטובים, והם עוזבים את מדינת ישראל.

נסים זאב: בתחילה הם עוזבים אולי להשתלמות כזו או אחרת, ובסופו של דבר, מכיוון שלא מאפשרים להם את המחקרים – וכל רופא, ההשתוקקות שלו היא להגיע למחקרים, ואין לו הכלים ואין לו היכולות ואין התקציבים האלה – לכן אותם רופאים חשובים עוזבים את מדינת ישראל, ועוזבים הרופאים הכי טובים.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, יש בתי-חולים שהעומס שם בכל מה שקשור לכירורגיה – לנושא הכירורגי – הוא קשה ביותר.

נסים זאב: יש מטלה על רופאים מקצועיים, עומס בלתי נסבל, הייתי אומר.

נסים זאב: עובדים כמעט עשר ו-12 שעות בחדרי ניתוחים, כאשר המוח והידיים והגוף ממש עייפים.

נסים זאב: זה צריך תיקון, וצריך לתת את הדעת על כך.

נסים זאב: הנושא השני – אני רוצה להעלות בעקבות הסיור שוועדת הפנים קיימה בשכונת סילואן.

נסים זאב: מי שלא ראה את הבנייה המופקרת של מאות מבנים, יחידות דיור, בעקבות הסיור בנושא של "בית יהונתן", נוכחנו לראות שיש כאן מדיניות של איפה ואיפה.

נסים זאב: מבקשים בדחיפות, בבהילות, את ההריסה של "בית יהונתן", כאשר כמעט כל גן-המלך – והמלך יושב בשער המלך – כל גן המלך ושער המלך שם בנויים בעשרות רבות של יחידות דיור, ללא רשיון, ואין מי שנותן את הדעת.

נסים זאב: אגב, יש צווי הריסה עוד מלפני עשרות שנים, ומעניין מאוד – שאלתי על כמה מבנים שאולי כבר 20 שנה מתנהל משפט של צווי הריסה – מינהלי ושיפוטי, ואחר כך צווי התליה, ואחר כך צווי הרחקה, כמו שאנחנו מכירים את הסיפורים האלה, ופתאום "בית יהונתן" – קם קול זעקה, עוד מהיועץ המשפטי לממשלה, שהדבר הוא בלתי נסבל שראש העיר לא מבצע את ההריסה.

נסים זאב: אז אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, יש שני סוגי אינתיפאדה.

נסים זאב: יש האינתיפאדה שאנחנו מכירים: ההתאבדויות שהיו בירושלים, שנהרגו בהן יותר מ-210 איש, ורוב הפיגועים היו באוטובוסים, בבתי-קפה, ברחובות הפתוחים, והיו פיגועי ירי – זה אינתיפאדה מסוג אחד, שאנחנו מכירים אותה, אבל צריך לזכור שערביי ישראל, השטחים, כולל ירושלים, ברובם המכריע הם מתנגדים אפילו להחלת הריבונות הישראלית על הכותל.

נסים זאב: הפלסטינים מדברים על זכות השיבה גם בירושלים.

נסים זאב: יש להם רשימה ודרישה לבעלות לפחות על 7,000 בניינים.

נסים זאב: הם לא משלימים עם המצב שהשכונות היהודיות שהוקמו בירושלים לא יפונו ויועברו לידיהם.

נסים זאב: לכן יש אפשרות אחת ויחידה: לקום ולעשות מעשה.

נסים זאב: בונים בבית-חנינא, בונים בסילואן – אנחנו עושים בעצמנו את זכות השיבה, בשביל מה צריך את המשא-ומתן ואת הדיונים על זכות השיבה.

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שכשמדברים פה, באי-אמון, על קול הזעקה והצעקה המדומה של כאלה שמקבלים צווי הריסה, צריך לזכור שפשוט גוזלים אדמות מדינה, שטחים ירוקים, בונים בניינים ואומרים: אנחנו נמצאים כאן, ונראה אם הממשלה יכולה לעשות דבר וחצי דבר.

נסים זאב: ולכן אין לנו ברירה; אנחנו חייבים – אם אנחנו רוצים לשמור על ירושלים, שתישאר ברובה יהודית – אנחנו חייבים לשמור גם על החוק במקביל.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יצחק וקנין: לרשותך ארבע דקות.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברי חברי הכנסת, אני חוזר זה עתה מהלווייתו של כביר המעש ורב הפעלים הרב מנחם פרוש, ששימש בבית הזה כחבר הכנסת 35 שנה, בכל מיני תפקידים, שימש גם במשרד העבודה והרווחה, כסגן שר במעמד שר, עשה רבות למען הכלל והפרט.

מנחם אליעזר מוזס: יעידו על כך אלפי אלפי המלווים, שעוד עכשיו מלווים אותו – מ-12:00.

מנחם אליעזר מוזס: הרב פרוש היה עסקן דגול, לכלל ולפרט.

מנחם אליעזר מוזס: בצד אחד לוחם למען קודשי בית ישראל.

מנחם אליעזר מוזס: זכורים המאבקים שלו כאן בכנסת בשנות קום המדינה, אשר ניהל ביד רמה – אם בנושא של גיוס בנות, אם בנושא של ניתוחי מתים, כשרות, קדושת ירושלים, קדושת השבת; ולפרט – הוא היה מסור בלב ובנפש לכל דורש ופונה כמעט בכל שעות היממה.

מנחם אליעזר מוזס: ידעו בכל עת שאם מישהו צריך איזה טובה, ישנו ר' מנחם, והוא לבד היה מרים את הטלפון, הוא לא היה צריך לא מזכירים ולא מזכירות, ידעו – ישירות, הטלפון למנחם פרוש פתוח 24 שעות ביממה.

מנחם אליעזר מוזס: ובאמת כך היה האיש.

מנחם אליעזר מוזס: ויורשה לי – – –

יצחק וקנין: אדוני סגן השר, אני חושב שהוא מדבר על דברים שהם ברומו של עולם.

יצחק וקנין: כבודו מפריע.

יעקב ליצמן: לא הקשבתי.

יצחק וקנין: תודה.

מנחם אליעזר מוזס: – – – ויורשה לי, ידידי חברי הכנסת, לספר לכם אנקדוטה, על מה שהיה לי כאן בכנסת הזאת אתו, עם ר' מנחם.

מנחם אליעזר מוזס: בשנת 1977 אני ישבתי עם הרב לורינץ והרב פרוש בוועדת הכספים על איזה נושא של תקציבי ישיבות – אני אז כיהנתי כיושב-ראש איגוד מנהלי הישיבות – ופתאום הרב לורינץ מקבל איזה פתק, הוא מעביר את זה לפרוש, ופרוש מסתכל עלי, יוצא לחדר השני.

מנחם אליעזר מוזס: אחר כך הוא קורא לי לחדר ואומר לי: מוזס, תשמע, אמא שלך בבית-חולים, אבל היא חיה, זה בסדר.

מנחם אליעזר מוזס: מה קרה?

מנחם אליעזר מוזס: אמי התמוטטה בבית ולקחו אותה לבית-חולים.

מנחם אליעזר מוזס: אני, כבן יחיד, לא ידעתי שום דבר, והוא קיבל פתק להזעיק אותי.

מנחם אליעזר מוזס: קודם הוא הרגיע אותי.

מנחם אליעזר מוזס: כשאני מגיע לבית-חולים, עומד הרופא לבד, ד"ר פנחס, על-יד הפציינט – עומד לבד על-יד הפציינט, על-יד אמא שלי – ואומר: דוד שלך דיבר אתי.

מנחם אליעזר מוזס: מי זה הדוד?

מנחם אליעזר מוזס: הרב פרוש.

מנחם אליעזר מוזס: אמרתי: הוא לא דוד שלי.

מנחם אליעזר מוזס: הוא אומר: תשמע, כפי שהוא דיבר, הוא אמר לי שאמא שלך היא אלמנה של אחד מהאחים הכי טובים שלי.

מנחם אליעזר מוזס: ביידיש אומרים "א גוטער ברודער", והוא חשב שזה באמת דוד שלי.

מנחם אליעזר מוזס: בכל אופן, ר' מנחם הזה, איפה רואים כאלה עסקנים?

מנחם אליעזר מוזס: יום-יום הוא התקשר, מה נשמע.

מנחם אליעזר מוזס: לבסוף, רצו להתחיל בדיקות לאמא שלי – הוא היה מעורה בכל העניין הזה מההתחלה ועד הסוף.

מנחם אליעזר מוזס: הוא נפטר לפתע פתאום.

מנחם אליעזר מוזס: רק בשבוע שעבר היינו בבר-מצווה של הנכד, ושאל אותו מישהו מה גילו, אז הוא אמר: בגיל אני בן 94, ברוח אני בן 49, רק התחלפו המספרים.

מנחם אליעזר מוזס: יהי זכרו ברוך.

מנחם אליעזר מוזס: תהי נשמתו צרורה בצרור החיים, ותנחומים לבנו, סגן שר החינוך, חברנו חבר הכנסת הרב , ולבנו, ר' נפתלי, ולכל בני המשפחה.

מנחם אליעזר מוזס: המקום ינחם אתכם בתוך שאר אבלי ציון וירושלים ולא תוסיפו לדאבה עוד.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת טלב אלסאנע.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלסאנע, גם לך יש ארבע דקות.

טלב אלסאנע: לא עשר דקות?

יצחק וקנין: ארבע דקות.

יצחק וקנין: אם תרצה – נוסיף לך.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש כאלה שלא מודעים לחשיבות ולרגישות ולמעמד המיוחד שיש לירושלים, לגבי האוכלוסייה הערבית, מוסלמים ונוצרים כאחד, ומתייחסים לזה כאילו עוד מקום, עוד בניינים, ורק ליהודים מותר.

טלב אלסאנע: רק ליהודים מותר להפקיע, רק ליהודים מותר לבנות, ולערבים יש אופציה אחת ויחידה: להרוס להם את הבתים ולקיים מדיניות של טרנספר.

טלב אלסאנע: ואז גם מדברים על צדק ועל דמוקרטיה.

טלב אלסאנע: א.

טלב אלסאנע: צריך להגיד את העובדות: ירושלים המזרחית, היא מעולם – ולא תהיה לעולם חלק ממדינת ישראל.

טלב אלסאנע: היא בירתו של העם הפלסטיני.

טלב אלסאנע: החוק הבין-לאומי, וגם כל מדינות העולם – אף אחת לא מכירה בירושלים כבירתה של ישראל, חוץ מהישראלים שמשלים את עצמם בזה שאם הם חושבים כך, אז זה צריך להיות כך.

טלב אלסאנע: אז באמת, זה לא המצב.

טלב אלסאנע: אף אחד לא מקבל את זה.

טלב אלסאנע: אפשר להמשיך ולהגיד: לנצח, במיוחד וביחד, ולמכור לעצמנו את הלוקשים האלה, אבל זו לא המציאות.

טלב אלסאנע: המציאות היא שזו מדינה, עיר, ששייכת לעם אחר; עיר שהיא בירתו של עם אחר; עיר שיש לה מעמד מיוחד לגבי המוסלמים והנוצרים, ואי-אפשר, לדעתי – – –

יצחק וקנין: וליהודים אין לה שום מעמד, אני מבין.

טלב אלסאנע: ליהודים, אני אמרתי: מעמד דתי.

יצחק וקנין: לא.

טלב אלסאנע: לא, לא.

טלב אלסאנע: יש לה מעמד דתי.

יצחק וקנין: יש.

טלב אלסאנע: אבל הבעיה היא: מאחר שאתם מדגישים את העניין היהודי – –

יצחק וקנין: לא – – –

טלב אלסאנע: – – ואתם לא זקוקים לי להדגיש את זה – – –

יצחק וקנין: אתה הדגשת שזה – – –

טלב אלסאנע: אז אני מדגיש את זה שאתם לא מדגישים.

יצחק וקנין: לנוצרים ולמוסלמים.

יצחק וקנין: ליהודים אין שום מעמד על ירושלים.

טלב אלסאנע: אני לא כמו שהיהודים נוהגים להתעלם מהזכויות, גם כן, במידה שיש, של העמים האחרים.

טלב אלסאנע: אין ספק שיש לה מעמד דתי.

טלב אלסאנע: – – –

יצחק וקנין: להיפך, אני חושב – –

טלב אלסאנע: יש לה מעמד דתי, אבל – – –

יצחק וקנין: – – שהמוסלמים מקיימים שם פולחן דתי, כל מה שרוצים בירושלים.

טלב אלסאנע: בממד הלאומי והפוליטי זו שגרתו – לא כל מקום שיש לכם זיקה דתית אליו חייב להיות בריבונות הישראלית.

דוד רותם: – – –

טלב אלסאנע: והדבר השני, הבעיה היא שאומרים: האדם הטיפש הוא זה שלא לומד מהטעויות שלו.

טלב אלסאנע: כולם טעויות – – –

אחמד טיבי: יש לך זכות לנסוע מירושלים לתל-אביב.

אחמד טיבי: זה מה שיש לך.

טלב אלסאנע: לכולם מותר לעשות טעויות, אבל אסור לחזור על הטעות ולא ללמוד ממנה.

טלב אלסאנע: באוקטובר 2000, עקב הניסיון לפגוע באל-אקצא, זה גרם – – –

יצחק וקנין: חברים, לא להפריע לדובר.

טלב אלסאנע: – – – זה גרם להתפרצות של האינתיפאדה השנייה, עם כל ההשלכות שלה, עם כל התוצאות הקשות.

טלב אלסאנע: וזה בגלל הרגישות והמעמד המיוחד.

טלב אלסאנע: המקום הזה, הרגיש והטעון, יש כאלה שמנסים כל הזמן גם לשפוך דלק וגם לזרוק גפרורים כדי לגרום לתבערה באזור הזה.

טלב אלסאנע: ואני מזהיר שהגיע הזמן להפסיק עם המדיניות המטופשת והמרושעת הזו.

טלב אלסאנע: צריך לתת לתושבים, האזרחים הפלסטינים, את הזכות לחיות בעירם, לבנות את הבתים שלהם.

טלב אלסאנע: מאז 1967 הוקמו יותר מ-15 שכונות – או התנחלויות, התנחלויות יהודיות, ובצד שני לא הוקמה אפילו שכונה פלסטינית אחת.

טלב אלסאנע: מעניקים בנייה ציבורית ליהודים ומגרשים את הערבים.

טלב אלסאנע: מה זאת אומרת באים לכאן ומדברים על "בית יהונתן"?

טלב אלסאנע: בית בן שבע קומות, שנבנה ללא היתר.

טלב אלסאנע: ואז מצד אחד, שר הפנים אומר – מתנגד להריסת – לא הריסה, רבותי.

טלב אלסאנע: אף אחד לא מדבר.

טלב אלסאנע: אפילו בית-המשפט לא הוציא צו להרוס את "בית יהונתן".

טלב אלסאנע: שבע קומות בשכונת סילואן – לא מוציאים צו הריסה.

טלב אלסאנע: ואף שבית-המשפט העליון, ולמרות שכל הנושא הזה מיצה את עצמו 20 פעם – התקיים דיון ודיון חוזר, ועוד בקשה ועוד דיון – כן, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: יכול להיות שאתה מתכוון לעובדה שזה שייך ליהודים וזה שייך לערבים?

אחמד טיבי: יכול להיות שזה זה?

טלב אלסאנע: אתה רוצה להגיד שבגלל ש"בית יהונתן" – ליהודים ולמתנחלים, אז זה לא אותו חוק ולא אותו דין?

אחמד טיבי: יכול להיות.

טלב אלסאנע: אה.

טלב אלסאנע: הבנתי.

טלב אלסאנע: ולכן – סליחה?

דוד רותם: יכול להיות שאמרת בדיון שהתקיים בנושא הזה, שהתוכנית של ראש עיריית ירושלים להכין תוכנית כללית, גם – – – וגם לסילואן, היא תוכנית טובה?

דוד רותם: יכול להיות?

טלב אלסאנע: מה שאני אומר בוועדה, אני אומר כאן.

טלב אלסאנע: ואני רוצה להגיד לך – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת.

דוד רותם: – – –

טלב אלסאנע: עכשיו אני רוצה להגיד לך: ואז, לגבי – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלסאנע, אני הוספתי לך דקה וגם היא נסתיימה.

טלב אלסאנע: לא, לא.

טלב אלסאנע: פשוט מאוד, יש לי תשובות ענייניות ואני חייב להסביר את הנושא.

יצחק וקנין: כן, אבל אתה כבר חמש דקות.

טלב אלסאנע: ואז, לגבי "בית יהונתן", אין – אף שמיצו את כל ההליכים – אין צו הריסה, יש צו פינוי ואיטום.

טלב אלסאנע: ולמרות כל הדרישות, לא עשו את זה.

טלב אלסאנע: שר הפנים מתערב כדי למנוע ביצוע צו של בית-משפט, ומצד שני, כאן עולים על הדוכן, חבר הכנסת נסים זאב ואחרים, ואומרים: להרוס את הבית של התושבים הפלסטינים, שחיים שנים שם; שאין להם פתרון; שהמדיניות המרושעת, זו שמנעה מהם לקבל את היתרי הבנייה – מדיניות מכוונת כדי לעשות טרנספר.

טלב אלסאנע: ואז בא ראש העיר ירושלים, ואומר: אני רוצה להחיל תוכנית מדיניות אחידה.

טלב אלסאנע: גם לתת היתרי בנייה למבנים הפלסטיניים – – –

יצחק וקנין: תודה.

טלב אלסאנע: – – – לתת למבנה של "בית יהונתן", אבל גם להוריד לארבע קומות.

טלב אלסאנע: מאחר – – –

דוד רותם: – – –

יצחק וקנין: אני מבקש, חבר הכנסת דוד רותם, אל תנהל אתו דו-שיח, הוא כבר חרג מהזמן יותר מדי, ואני מזמן הייתי צריך להפסיק אותו.

טלב אלסאנע: מאחר שאני – – – אני מעולם לא חשבתי, לא חשבתי – א.

טלב אלסאנע: אין שם צו הריסה נגד "בית יהונתן".

טלב אלסאנע: אין צו הריסה – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלסאנע, אני מבקש לסיים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלסאנע.

טלב אלסאנע: ומאחר שאני חושב שכל בעיות התכנון והבנייה במגזר הערבי – וגם במגזר היהודי, אלא הבעיה היא שהורסים רק אצל הערבים, למרות שיש 50% מהבנייה ללא היתר אצל היהודים – –

יצחק וקנין: תודה.

טלב אלסאנע: – – הפתרון הוא בהכשרה ומתן היתרי בנייה, ולאפשר לאנשים לבנות את בתיהם.

טלב אלסאנע: הדבר הנוסף – –

יצחק וקנין: אבל – – –

טלב אלסאנע: – – למתנחלים אין מה לעשות במזרח-ירושלים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלסאנע.

טלב אלסאנע: היא לא חלק ממדינת ישראל, היא לא שייכת לעם ישראל, היא בירתו של העם הפלסטיני, ואין להם מה לעשות שם.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אלסאנע.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אריה אלדד, ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

יצחק וקנין: לרשותך ארבע דקות.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת, חבר הכנסת דוד רותם, חבר הכנסת אלדד כבר עלה לדוכן ואתם מפריעים לו לדבר.

אריה אלדד: תמיד תענוג מיוחד לדבר אחרי חבר הכנסת טלב אלסאנע, בייחוד שאני רוצה להסכים אתו, שאנחנו אשמים, וצריך לסיים את הכיבוש: לסיים את הכיבוש הערבי של ארץ-ישראל, שהתחיל במאה השביעית – ואני אגיד את זה שוב ושוב ושוב.

אריה אלדד: ולא רק את הכיבוש הערבי צריך לגמור, אלא גם את תוצאותיו, קרי החוצפה הערבית, שיכולה לבוא ולדבר מעל הדוכן הזה על כך שלעם היהודי אין זכויות בירושלים, ואם יש, אלה זכויות דתיות.

אריה אלדד: בסדר.

אריה אלדד: אנחנו אשמים, כי אנחנו מרשים לדבר הזה להמשיך להתקיים.

אריה אלדד: אבל, שתי הצעות אי-אמון הונחו בפנינו.

אריה אלדד: אחת בנושא קריסת בתי-החולים והשנייה בנושא הבנייה הבלתי-חוקית הערבית בירושלים, ולצורך היעילות אני מציע לצרף את שתי ההצעות האלה, ואני מבקש לדבר על אוזלת ידה של ממשלת נתניהו להרוס מאות בתים של ערבים בירושלים.

אריה אלדד: אכן, מצבה של מערכת הבריאות קשה, בכי רע, אבל למען היושר ולמען הסטטיסטיקה והנתונים, המצב לא יותר קשה ממה שהכרנו לפני שנה ולפני שנתיים.

אריה אלדד: תסתכלו על נתוני התפוסה במחלקות פנימיות לפני שנתיים: 125% פלוס מינוס, מדי שבוע עולה ויורד, לפי הקור ולפי הגשם.

אריה אלדד: תסתכלו על מספרי המונשמים מחוץ למחלקות טיפול נמרץ.

אריה אלדד: הדברים האלה לא השתנו באופן דרמטי.

אריה אלדד: מצבה של מערכת הבריאות קשה, בכי רע, אבל דומה מאוד למה שהיה לפני שנה ושנתיים, ואם היו לנו תקוות שנשנה במשהו את העומס על מערכת האשפוז ואם נקל על מצוקת החולים ועל מצוקת בתי-החולים על-ידי הקמת בית-חולים באשדוד, אז בא האוצר, שהוא השולט האמיתי במערכת הבריאות שלנו, ודחה את הקמת בית-החולים באופן כזה, שעד שנראה מיטות אשפוז נוספות במדינה, באמת עוד הרבה מאוד חולים יונשמו מחוץ למחלקות והרבה מאוד חולים ישכבו במסדרונות, ומערכת הבריאות לא צפויה לאיזה שיפור דרמטי בשנים הבאות.

אריה אלדד: אבל בעניין הריסת הבתים, באמת מדובר באוזלת יד של הממשלה הזאת.

אריה אלדד: כי נבנו מאות בתים לא חוקיים של ערבים בירושלים, אולי אלפים, ועשרות אלפים בנגב ובגליל.

אריה אלדד: והממשלה, מפעם לפעם, באמצעות משטרת ישראל, מקצה כמה מאות שוטרים לביצוע הריסה, והיא טוענת שאין לה כוח-אדם להקצות כל יום מאות שוטרים לביצוע הריסות, אז היא עושה את זה כדי לצאת ידי חובה, כדי לא לבוא ולהציג כאילו היא לא עושה שום דבר.

אריה אלדד: אבל בתחום הזה – יש עשרות אלפים של בתים לא חוקיים, אלפי צווי הריסה, ומה שמבוצע בפועל זה עשרות או מאות בודדות של צווי הריסה.

אריה אלדד: לעומת זאת, יש בית אחד – גם הוא בית לא חוקי שנבנה על-ידי ערבי – בשכונת כפר-השילוח בירושלים, אלא שהוא נבנה על-ידי ערבי בשביל יהודים – "בית יהונתן".

אריה אלדד: על הבית הזה שמה מערכת אכיפת החוק, הפרקליטות, את כל כובד משקלה.

אריה אלדד: הפרקליט מציק ומעיק ולוחץ על עיריית ירושלים לעמוד בצווי הריסה של בית-המשפט.

אריה אלדד: אומרת עיריית ירושלים: יש מאות צווי הריסה אחרים, אנחנו לא יכולים להיות לוקים באכיפה לא שוויונית.

אריה אלדד: אומרים: לא, את זה תאטום, ואת זה תפנה, כי ככה אנחנו רוצים.

אריה אלדד: מערכת אכיפת החוק שלנו לוקה באי-שוויונות, ואם אכן יבצע ראש עיריית ירושלים את צווי האיטום והפינוי וההריסה על "בית יהונתן", באמת שמול החוק לא תהיה לו ברירה, וכל אלה שרוממות החוק בגרונם צריכים יהיו לתבוע בשם אותה אכיפת חוק הריסה של מאות בתים של ערבים בסילואן.

אריה אלדד: האם זה מה שאבירי החוק רוצים – שבאמת תהיה אכיפה וייקוב הדין את ההר בעניין הזה?

אריה אלדד: בא ראש עיריית ירושלים ומציע תוכנית כוללת לאגן הזה.

אריה אלדד: אומרים לו: לא, קודם תהרוס, קודם תאטום, קודם תפנה את "בית יהונתן", אחר כך תביא את התוכניות האחרות שלך לגבי בתים ערביים בירושלים.

אריה אלדד: הדבר הזה הוא באמת בלתי נסבל.

אריה אלדד: הטענות והתביעות לאכוף את החוק באופן סלקטיבי נגד "בית יהונתן" בכפר-השילוח, ולעומת זאת לא לעשות זאת לכל אלה שהרסו את גן-המלך שעמד כשטח ציבורי פתוח אלפי שנה, ועד עשרות השנים האחרונות, כשהתחילה הבנייה הערבית הפרועה בגן-המלך.

אריה אלדד: לא נגעו בו, ותחת שלטון ישראל לית דין ולית דיין – זה בלתי נסבל.

אריה אלדד: מי שיחייב את הריסת "בית יהונתן" יחייב גם הריסת מאות בתים ערביים בכפר-השילוח ובירושלים.

אריה אלדד: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אריה אלדד.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עפו אגבאריה, ואחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, אני מראש נותן לך חמש דקות, כדי שאני לא אוסיף לך עוד דקה אחר כך.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, זה שאני מדבר אחרי חבר הכנסת אלדד זה רק אולי כי אנחנו שנינו רופאים, ובדבר אחד יכולתי להסכים אתו – בעניין מיטות האשפוז.

עפו אגבאריה: אבל בעניין ההריסה ובעניין הכיבוש אני רוצה להגיד לו שכנראה שהוא חי בעולם אחר, וכאילו אין פה עם פלסטיני כבוש, וכאילו הפלסטינים כבשו – כאילו האדמה הזאת היתה פעם, באיזה שלב – אין בה תושבים, וכאילו יש ואקום בעולם הזה.

עפו אגבאריה: אז אני רוצה להגיד למכובדי ד"ר אלדד, שאין ואקום בעולם, וכל דבר, וכל מצב שיש שטח או שיש חלל – תמיד מתמלא במשהו, ואף פעם האזור הזה לא היה ריק, לא מאדם, לא רק מהמאה השביעית, אלא גם מלפני 7,000 שנה, ויריחו בת 7,000 שנה.

עפו אגבאריה: כל העניין של הריסת הבתים, אני מוצא את עצמי – זו לא הפעם הראשונה שאני מדבר על הדבר הזה, וזה מצב שמאוד חורה לי, ואני דיברתי על זה שמדינת ישראל היא אולי אחת המדינות היחידות, וכנראה באמת היחידה שהורסת בתים לאזרחים שלה ולא בונה, ולא נותנת להם את האלטרנטיבה.

עפו אגבאריה: בזמנו יושב-ראש הכנסת, רובי ריבלין, ביקש אפילו תחקיר על העניין הזה, ולצערי אלה היו הממצאים – שאין עוד מדינה שהורסת לתושבים שלה ולא נותנת להם את האלטרנטיבה, ואני מתכוון להריסות שמתבצעות בתוך מדינת ישראל, ולא בשטחים הכבושים.

עפו אגבאריה: מה שמתרחש בשטחים הכבושים, ובעיקר בירושלים המזרחית, אני חושב שזה דבר, גם כן, שעושה עוול – מס השפתיים של הממשלה הזאת, שאומרת שהיא כאילו מכירה בשתי מדינות לשני עמים.

עפו אגבאריה: אני שואל, אם אתם הולכים באמת לעשות שלום, ואומרים את המלה "שלום" כל כך הרבה – אבל בפועל אין כיסוי אפילו למלה הזאת.

עפו אגבאריה: כשמדברים על זה שיש זכות הפולחן בירושלים המזרחית לכל הדתות, אז אני שואל: כל יהודי יכול לבוא מהיכן שהוא רוצה ולבקר בירושלים, ואפילו להגיע לכותל המערבי להתפלל.

עפו אגבאריה: האם כל מוסלמי, בתוך פלסטין – בתוך ישראל, או בכל העולם, יכול להגיע לירושלים ולהגיע למקום המקודש בשבילו, שזה כיפת-הסלע?

עפו אגבאריה: הוא לא יכול.

עפו אגבאריה: אז אין פולחן – אין חופש קיום פולחן דתי.

עפו אגבאריה: לכן, האזור הכבוש, השטחים הכבושים, כולל ירושלים, הם לא שייכים למדינת ישראל, אז אתם באים והורסים שם, ובונים כל כך הרבה שכונות, ואחר כך על איזה משא-ומתן אתם הולכים לדבר עם הפלסטינים – על איזה בתים שכמעט לא נשארו?

עפו אגבאריה: על איזו אוכלוסייה פלסטינית, מוסלמית, נוצרית – את הנוצרים אתם מגרשים גם, לא רק את המוסלמים, אז גם אותם.

עפו אגבאריה: אז על איזה שטח ועל איזו ריבונות ועל איזה פולחן דתי אתם הולכים לדבר עם הפלסטינים?

עפו אגבאריה: לא חושב שבעתיד, אחרי כל התוכנית הזאת של ההריסות, יהיה על מה לדבר עם האנשים האלה.

עפו אגבאריה: לכן אני חושב שהממשלה לא רק עושה עוול, היא גם עושה עוול לדורות הבאים, שאולי יהיו בהם אנשים שהם קצת יותר – אנשים שרואים את העתיד, גם של מדינת ישראל, כדי לדבר עם הפלסטינים ולתת להם את האפשרות ואת הבסיס לדבר על שלום.

עפו אגבאריה: אני, בתור רופא, לא יכול שלא לדבר גם על מצוקת האשפוז.

עפו אגבאריה: אני חושב שהמצב בבתי-החולים הפסיכיאטריים הוא באמת מאוד גרוע.

עפו אגבאריה: מתוך ניסיוני – וביקרתי בהרבה בתי-חולים – אם אנחנו ניקח גם את המרכז והפריפריה, והאיזון בין המגזר הערבי לבין המגזר היהודי, אני חושב שגם פה הדבר הוא מאוד מאוד בוטה.

עפו אגבאריה: אם אני רק אזכיר שאין אפילו בית-חולים פסיכיאטרי אחד למגזר הערבי, ואנחנו יודעים שעניין השפה, בטיפול בפסיכיאטריה, כמה הוא דבר עקרוני ונכון, ואם אתה יודע את השפה של המטופל, אתה יודע לטפל בו – אז אפילו דבר כזה לא קיים.

עפו אגבאריה: יש כמה מיטות אשפוז באחד מבתי-החולים בנצרת, לצערי הרב, בסך הכול 12 מיטות, ומן הדין היה לתת ולעשות את המחלקה הזאת קצת יותר מוכרת, ולהקצות לזה את המשאבים.

עפו אגבאריה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת אורי אורבך.

אילן גילאון: האמת היא שאני אמשיך בשרשרת.

אילן גילאון: לפני היו שני אנשים שיש לי אתם הרבה משותף – הם רופאים ואני חולה.

אילן גילאון: על כן, אתה יכול לתת לי יותר מחמש דקות.

יצחק וקנין: לך יש כבר חמש דקות.

אילן גילאון: מעניין, תסתכל, איך הגישו שניים אי-אמון בלתי אם נועדו, וכמה שני הנושאים האלה, ד"ר עפו אגבאריה, קשורים אחד בשני.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, אל תפריע לדובר.

אילן גילאון: הרי זה משום שבחלוקה הפשוטה, אם הייתי צריך לעשות חלוקה בין בני-האדם, הייתי אומר שיש כאלה – מחולקים לזה – שלוקחים "נורמיטן", ויש כאלה שלוקחים "גלוקופאז'".

אילן גילאון: פלסטינים, יהודים, מוסלמים – כולם.

אילן גילאון: יש הורים שהורישו לילדים שלהם כסף, ויש הורים שהורישו לילדים שלהם לחץ דם וסוכרת.

אילן גילאון: יש לנו הרבה כאלה.

אילן גילאון: אני, מה לעשות, אדוני היושב-ראש, בשבוע שעבר יצא לי להיות בשני מקומות שקשורים לשתי הצעות האי-אמון: האחד, בבית-חולים – לא בתור מבקר, אלא בתור חולה, והמקום השני שהייתי בו – הייתי בסיור יחד עם סיעתי בכל אותם מקומות שהוזכרו כאן קודם, בסילואן, בראס-אל-עמוד, בשיח'-ג'ראח, בכל המקומות הללו.

אילן גילאון: שני הנושאים כאחד קשורים לאותו נושא ולאותו עניין, ולו היה פה סגן השר ליצמן, אלי הוא לא היה יכול לבוא עם חשבון ולדבר ולומר לי, שגם בתקופה שלנו הדברים לא היו יותר טובים.

אילן גילאון: הוא לא יכול היה לבוא ולהגיד לי מדוע בתקופה של אולמרט זה היה בסדר ובתקופה של ביבי זה לא בסדר.

אילן גילאון: בתקופה של אולמרט זה לא היה בסדר, ובתקופה של ביבי זה לא היה בסדר, והפלא ופלא, אנחנו מדברים על מדינה שהשפיץ של העניין, הצנטרום של הפיילה שלה, זה הטכנולוגיה של הבריאות שיש לנו.

אילן גילאון: זה מוצר יצוא שלנו.

אילן גילאון: אבל תסתכל מה שקורה, הפלא ופלא, אדוני.

אילן גילאון: ככל שהרפואה שלנו הפרטית הולכת ומתקדמת באותם מקומות, כפי שהיטב תיארה חברת הכנסת יחימוביץ, שיש בהם פואיה מכובד ונותנים לך ארוחת בוקר ועושים לך את שירות הלקוחות הטוב ביותר שיש, כך הרפואה הציבורית הולכת ומידרדרת, וחסרים לנו רופאים ורופאים מרדימים ומיטות.

אילן גילאון: ולפני שאנחנו הולכים ל-OECD ומצטרפים, אני חשבתי שהיום לתת לנו להיות ב- OECDזה משול לנזם זהב באף חזיר, כי לא מספיקה צמיחתו של בנק הפועלים כדי להיכנס ל-OECD, אלא עוד כמה דברים, כמו למשל מיטות אשפוז, כמו למשל נגישות לטכנולוגיות, כמו למשל נושא של הרפואה.

אילן גילאון: לא בכדי אני רוצה לצטט לך, אדוני, יהודי, היום יקר אפילו לי, שאף פעם לא הייתי מחסידיו ואני לא נסמך על תורתו, יהודי רוויזיוניסט לאומי, שדיבר על חמשת המ"מים – והמ"ם הראשונה זה היה מרפא.

אילן גילאון: אם היה יושב כאן חבר הכנסת רובי ריבלין, אז הוא בקי מאוד בחמשת המ"מים של ז'בוטינסקי.

אילן גילאון: המרפא הוא המ"ם הראשונה בתוך תפיסת העולם אפילו הרוויזיוניסטית, כלומר מדינת ישראל קמה על הרעיון שמרפא זה אחריות המדינה, האחריות הראשונה של המדינה.

אילן גילאון: אז כמו שאומרים אצלנו: לעזאזל החיים, העיקר הבריאות.

אילן גילאון: וזה כל כך נכון.

אילן גילאון: אנחנו הרבה הרבה שנים בונים את המיתוס הישראלי על נושאים שהם לא מסדר עניינם של כל אזרח ואזרחית הקמים בבוקר במדינת ישראל.

אילן גילאון: כי סדר-יומם של כל אזרח ואזרחית במדינת ישראל מתחיל מה"גלוקופאז'" וה"נורמיטן", מהתרופות שהוא צריך לקחת, מהטכנולוגיות שהוא לא צריך לקבל.

אילן גילאון: ואנחנו נמצאים היום, 61 שנים שמדינת ישראל קיימת בהן, מדינה שקמה לאור חזונם של נביאי ישראל, והיא אור לגויים ופנס לגויים ווינקר לגויים ופרוז'קטור לגויים, וכל התאורה לגויים שאתה רוצה, במציאות, אדוני, שמי שאין לו כסף לקנות טכנולוגיה או תרופה, הוא פשוט לא ישרוד, הוא לא יחיה.

אילן גילאון: ואם זה כך, מה צריך את כל הציונות?

אילן גילאון: מה צריך את המדינה?

אילן גילאון: זאת אומרת, אם זה מה שהצלחנו לבנות כאן – ולכן העניין קשור.

אילן גילאון: למה הוא קשור נושא בנושא?

אילן גילאון: כי באותו יום שהייתי בסילואן – אתם רוצים להרוס, חבר הכנסת זאב?

אילן גילאון: תאמין לי, אם הייתי גר שם הייתי מת שיהרסו את הבית הזה.

אילן גילאון: אבל לאן האנשים האלה ילכו?

נסים זאב: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת זאב, לא להפריע.

אילן גילאון: כי שמה, במקום הזה, מתפתחת דרום-אפריקה של התקופה הקודמת והגרועה שאתה מכיר אותה.

אילן גילאון: וכל זמן שלא רואים בעניין של ההסדר את המחצב העיקרי שיש למדינה הזאת – כי אין לה משהו אחר, גם לא סימני הנפט שאתה רואה אותם, זה עורבא פרח – כל זמן שהדבר הזה לא יקרה ואנחנו לא נפסיק את המשבר, אנחנו גם לא נצליח לתת חלוקה נכונה וטובה של מיטות אשפוז ותרופות לכל דכפין.

אילן גילאון: ואני אומר לך באומץ שאני מעדיף לקנות הרבה פחות מטוסים והרבה יותר מיטות אשפוז וטכנולוגיות.

אילן גילאון: אומר לך את זה בכל האומץ שיכול להיות.

אילן גילאון: ולעזאזל הביטחון, העיקר הבריאות, זה מה שאני יכול להגיד לך.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אורי אורבך, ואחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

נסים זאב: לעזאזל המחלות, העיקר הבריאות.

יצחק וקנין: האמת שאני מסכים לרוב דבריו של חבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: OECD לא נגמר רק בעניינים הכלכליים ובבנקים, יש דברים שהם לא פחות חשובים, שהם ברומו של עולם.

יצחק וקנין: בבקשה, חבר הכנסת אורי אורבך.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כשאני שומע את הדיון ומשתתף בדיון על מערכת הבריאות הקורסת, אני נזכר במה שאמר בשביס-זינגר כששאלו אותו על היידיש שהיא גוססת.

אורי אורבך: הוא אומר: היא גוססת כבר כל כך הרבה שנים, ואם היא תמשיך לגסוס ככה אז היא תחיה לנצח.

אילן גילאון: ביידיש זה נשמע הרבה יותר טוב.

אורי אורבך: ביידיש זה נשמע יותר טוב, אבל מערכת הבריאות, זה נשמע הרבה יותר גרוע, כי מערכת בריאות שקורסת, גם אם היא לא נשכבת לגמרי פשוטת איברים, הקריסה כשלעצמה היא סכנת נפשות, ואני חושב שאנחנו צריכים להתחיל לומר את הדברים בפה מלא, שבתי-חולים הם מקומות קדושים.

אורי אורבך: אם היה אפשר לצרף את בתי-החולים למועצה לשימור אתרים ולשים שלט "מקום קדוש, נא לשמור על קדושת המקום", היינו מדינה מתוקנת יותר.

אורי אורבך: זה לא במקום, חלילה, מקומות קדושים.

יצחק וקנין: או שמתוך 400 המיליון היינו לוקחים 4 מיליונים לטובת – – –

אורי אורבך: נכון.

אורי אורבך: בתי-אבות, דיור מוגן, בתי "גיל הזהב", לא משנה.

אילן גילאון: אפשר לאשפז אנשים במערת המכפלה.

יצחק וקנין: אורבך, הוא רוצה להעיר הערה.

אורי אורבך: ככל שהשם הוא יותר מפואר, הרבה פעמים המקום הוא יותר עלוב.

אילן גילאון: חבר הכנסת אורבך, אפשר לאשפז אנשים במערת המכפלה.

אורי אורבך: אפשר לאשפז אנשים בהרבה מקומות, אבל אני רוצה שאפשר יהיה לאשפז אותם במקומות שהם מיועדים לאשפוז.

אורי אורבך: כי כאן, אתה יודע מה, חבר הכנסת גילאון, בתי-אבות צריכים להיות אתרים לשימור מורשת.

אורי אורבך: בבתי-אבות יושבים אנשים שהם המורשת של העשורים האחרונים.

אורי אורבך: כל הדברים שאני אומר זה לא במקום דברים אחרים.

אורי אורבך: אני לא מאלה שאומרים: נעזוב הכול, נפסיק את התקציבים ונעזוב את כל הבעיות האחרות ונפעל רק בזה.

אורי אורבך: אבל מבחינת התפיסה שלנו, מבחינת החשיבות, מבחינת המחויבות, בתי-חולים הם מקומות קדושים, ובתי-אבות הם אתרים לשימור מורשת, ואחיות בתי-ספר הן קצינים בקבע, והרופאים שלנו – אנחנו צריכים להתייחס אליהם כמו לטייקונים, באותה חרדת קודש, באותה אהבה, באותה הערצה.

אורי אורבך: והפרמדיקים שלנו הם אנשים שמצילים חיים, גם אם הם לא מהמוסד או מהשב"כ או מצבא הקבע.

אורי אורבך: ומעבדה לפוריות חשובה לפחות כמו בנק.

אורי אורבך: ובנק הדם הוא לא רק בנק, הוא גם ידיד.

אורי אורבך: אלו הדברים שאנחנו צריכים לשמר אותם, כי זאת המחויבות שלנו לאזרחים הצעירים, הילדים, האבות, הזקנים.

אורי אורבך: כולנו מגיעים, מה לעשות, באיזה שלב, למוסדות רפואיים, ומי שלוחם על המוסדות הרפואיים האלה שהם יהיו מכובדים, ראויים, הגונים, קדושים, יהפוך את החברה שלנו לצודקת ולקדושה יותר.

אורי אורבך: גם מי שלוחם על השתלת איברים הוא חייל בצבא ההגנה לבריאות.

אורי אורבך: צבא ההגנה לבריאות, זאת המלחמה שלנו.

אורי אורבך: שם אנחנו צריכים להילחם ללא הבדל דת, גזע, מין, צבע, וללא הבדל בריאות.

אורי אורבך: ואם אנחנו נאמר את זה לעצמנו כמחוקקים ולתלמידינו בבתי-הספר ולילדינו ולהורינו, שהמקומות הקדושים הם המקומות שבהם אנחנו דואגים לחיים שלנו ולחיים שלהם, מחננו יהיה קדוש.

אורי אורבך: זה הכי חשוב, הבריאות, זה הכי דחוף, זה הכי טהור, זה הכי קדוש.

אורי אורבך: שם מתנהלת המלחמה שלנו על שימור המורשת, על המקומות הקדושים, לא במקום דברים אחרים אלא בנוסף, כי זו חובתנו וזו זכותנו.

אורי אורבך: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי אורבך.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת חנין זועבי, ואחריה – אחרון הדוברים, חבר הכנסת יריב לוין.

יצחק וקנין: גם לך אני מוסיף מראש דקה.

חנין זועבי: אני לא חושבת שייקח ארבע דקות.

יצחק וקנין: אז יש לך חמש דקות.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, סוגיית הריסת הבתים והפקעת האדמות במזרח-ירושלים לא עולה רק פה, כי היא גם עלתה שוב בדיון התקופתי של מועצת הביטחון של האו"ם על המצב במזרח התיכון, ושם גם האו"ם ביקר את מדיניות ההריסה של 100 בתים של הפלסטינים במזרח-ירושלים, וגם האו"ם הביע התנגדות להריסת בתים והפקעת קרקעות במזרח-ירושלים.

חנין זועבי: כך שלא רק חברי הכנסת, חלק מחברי הכנסת, חלק זעום מחברי הכנסת, דורשים לדון בסוגיה הזו ומוחים על מדיניות זו.

חנין זועבי: היא עלתה והיא תמשיך לעלות כסוגיה בין-לאומית.

חנין זועבי: ואני כחברת כנסת, כנציגת ציבור, חייבת לדבר, חייבת להפגין וגם חייבת להתנגד לכיבוש.

חנין זועבי: זו חובתי המוסרית, וזו חובתי האנושית.

חנין זועבי: וכך גם צריכה להיות התגובה הבין-לאומית.

חנין זועבי: מחאה והבעת התנגדות לא מספיקות כדי לעצור את הבולדוזר בירושלים, צריכים לדרוש מהקהילה הבין-לאומית ומהאו"ם הפעלת סנקציות.

חנין זועבי: אך העניין הוא שלא מדובר רק בהריסת בתים שנבנו ללא היתר.

חנין זועבי: ישראל לא רוצה רק להרוס את בתיהם של הפלסטינים, היא רוצה לשנות את המבנה, את האופי של מזרח-ירושלים – זו המטרה.

חנין זועבי: מי עושה זאת לאנשים, לבעלי המקום ולמקום עצמו?

חנין זועבי: רק כובש יכול לעשות את זה.

חנין זועבי: רק כובש מרגיש שנוכחותם של ילידי המקום מאיימת עליו.

חנין זועבי: כן, אני צודקת.

חנין זועבי: רק לכובש אין כבוד לאנשים, לחיים, להיסטוריה, ולמבנה הטבעי והקונסטרוקטיבי של המקום שעליו הוא משתלט.

חנין זועבי: מדברים על משא-ומתן, ועושים את המשא-ומתן לאקט של בוגדנות בעם הפלסטיני.

חנין זועבי: מי יכול ומי מוכן ומי רשאי לשבת עם מי שהורס ומתנקש ומגרש את העם שלו?

חנין זועבי: כבר למעלה מ-40 שנה שלא הוצא אף היתר בנייה בסילואן.

חנין זועבי: הטיעון של העירייה היה שבהיעדר תוכנית בנייה עירונית לא ניתן לאשר.

חנין זועבי: הוכנה תוכנית בתוך ארבע שנים, והוגשה למשרד הפנים, ובאופן לא מפתיע כמובן הוועדה התנגדה והתוכנית נפסלה.

חנין זועבי: רוצים הרי להפוך את סילואן לפארק לאומי, והעובדה שמצויים שם 88 בתי-אב לא מרתיעה אף אחד.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, זה לא הסיפור של סילואן בלבד, זה הסיפור של כל מזרח-ירושלים.

חנין זועבי: המשימה שלנו פה, לפחות של חלקנו שמאמינים בזכויות האדם, היא לא רק לדבר, אלא גם לנהל מאבק נגד הכיבוש.

חנין זועבי: ישראל יודעת לכבוש, הפלסטינים מנגד יודעים איך לנהל מאבק למען החיים שלהם, למען הקיום שלהם, למען הזכויות שלהם.

חנין זועבי: הפלסטינים יודעים גם כן לנהל מאבק נגד הכיבוש.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: יעלה אחרון הדוברים, חבר הכנסת יריב לוין.

יצחק וקנין: גם לך אני נותן חמש דקות.

יצחק וקנין: אם תצטרך יותר, נוסיף לך.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: לא הבנתי.

עפו אגבאריה: – – –

יצחק וקנין: הדקה שנשארה ממנה, עברה אליו.

חנין זועבי: אולי תשכנע אותי – – –

יריב לוין: כן, אני אנסה.

יריב לוין: זה אתגר גדול, אבל אני אנסה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, ראשית, אני מתכוון לאמץ את הנוהג, את הנדיבות הזאת כעניין שבשיטה – אתה יודע.

יצחק וקנין: אני חושב שאני הייתי נדיב לכולם היום, לכל אחד הוספתי דקה לפחות.

יריב לוין: כן.

יריב לוין: אבל אני מוכרח לומר, אדוני היושב-ראש, שראשית אני לא כל כך אוהב את המצב הזה שאנחנו מדברים לפני שולחן ממשלה ריק.

יריב לוין: אני חושב שהדבר הזה – – –

יצחק וקנין: אני חושב שהשר פה.

יריב לוין: כן.

יריב לוין: אני חושב שהדבר הזה, אני אומר את זה, איננו ראוי.

יצחק וקנין: אדוני השר סילבן שלום, הוא נמצא פה, הוא רק יושב בצד.

יריב לוין: ואני מזכיר שאנחנו תיקנו רק עכשיו את תקנון הכנסת באופן – – –

יצחק וקנין: כן, כן.

יצחק וקנין: אבל השר נמצא פה פשוט.

יריב לוין: כן, כן, בסדר גמור.

יריב לוין: אני אומר באופן שמחייב נוכחותו של שר במליאה לאורך כל הדיון, ואני חושב שטוב שכך, וחשוב שנקפיד על כך.

יריב לוין: לגופו של עניין, אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת, ירושלים היא בירת ישראל.

יריב לוין: אבל לא פחות מכך היא בירתו של העם היהודי.

יריב לוין: לנו יש עיר קודש אחת – ירושלים.

יריב לוין: לנו אין שלוש ערים או יותר מזה.

יריב לוין: אצלנו אין לא מכה ולא מדינה שנמצאות הרבה לפני ירושלים, ואין לנו מקום ועיר אחרת.

חנין זועבי: למה אתה מזכיר – – –

עפו אגבאריה: – – –

יריב לוין: אבל איך אני אשכנע אתכם אם לא תיתנו לי לגמור משפט?

חנין זועבי: גם לנו יש – – –

יריב לוין: עכשיו אני אומר, אדוני היושב-ראש, ירושלים היא לא רק בירתנו, אלא היא בירתנו המאוחדת על כל חלקיה.

יריב לוין: וכן, אנחנו – – –

רוני בר-און: אתה לא באמת מתכוון – – –

יריב לוין: חבר הכנסת בר-און, תשמע – אני נמצא פה רק שנה, אז מותר לי עוד להאמין שאולי אני אצליח לשכנע מישהו.

יריב לוין: אתה יודע, לפחות אנסה לעשות את תפקידי.

יריב לוין: וירושלים שהיא בירתנו, היא בירתנו המאוחדת.

יריב לוין: וכדי לשמור על ירושלים מאוחדת, בואו לא נשלה את עצמנו, יש רק דרך אחת – על-ידי כך שיהיה רצף של התיישבות יהודית רחבה בכל חלקי העיר שיחבר אותם בשרשרת חיים בלתי ניתנת לניתוק.

יריב לוין: זו הדרך, אין אחרת.

יריב לוין: כך נהגו מאז ראשית ימי הציונות.

יריב לוין: איפה שיהודים התיישבו שם אנחנו נמצאים, ואיפה שיהודים לא התיישבו, משם היה קל יותר לדחוק את רגלינו.

יריב לוין: ירושלים מצויה כבר שנים ארוכות במציאות בלתי נסבלת של השתוללות של בנייה בלתי חוקית, והנתונים, רבותי חברי הכנסת, הם נתונים קשים במיוחד דווקא בחלקה המזרחי של העיר.

יריב לוין: ואנחנו נדרשנו לנושא הזה בפרט בכל מה שקשור לבנייה באזור גן-המלך ובאזור כפר-השילוח.

יריב לוין: מסתבר שבמתחם שרובו בכלל אמור להיות גן לאומי ארכיאולוגי אסור בבנייה, נבנו עד היום 115 מבנים בלתי חוקיים בתא שטח קטן מאוד.

יריב לוין: לא רק שנבנו מבנים בלתי חוקיים, אלא לא מעט מהמבנים האלה הם מבנים רבי-קומות ומבנים שמשתרעים על מטרז' בנייה בהיקפים ניכרים מאוד.

יריב לוין: מתוך 115 המבנים האלה – יש חלוקה מאוד ברורה: יש אחד שנבנה על-ידי יהודים, הוא "בית יהונתן"; 114 מבנים, לא פחות, כולם בנייה בלתי חוקית של אוכלוסייה ערבית.

יריב לוין: עכשיו אני רוצה לומר לכם, חברות וחברי הכנסת, בפרט מסיעות רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד.

יריב לוין: לו באמת היתה הבנייה תוצאה של מצוקת דיור, אפשר היה לשמוע, אפשר היה להשתכנע, ואפשר היה גם למצוא את הפתרונות כדי לייצר לאנשים את תנאי המגורים.

יריב לוין: אבל מצוקת הדיור, אם היא בכלל קיימת, היא הרי התירוץ, היא בכלל לא העניין; כפי שאתם מעלים היום את הצעת האי-אמון שלכם לא בגלל החשש שיהרסו לאיזה אזרח את ביתו שנבנה שלא כחוק.

יריב לוין: אתם מעלים את זה משום שאתם רואים בבנייה הבלתי-חוקית אמצעי – לא מטרה, אמצעי כדי לדחוק את רגלי היהודים מירושלים; אמצעי כדי להשתלט על שטחים, חלקם לא מיועדים לבנייה, חלקם אולי בעתיד ייועדו לבנייה יהודית, לקבוע בהם עובדה בשטח ואז לנסות לייצר את האווירה הבין-לאומית, את ההפגנות, את הלחץ, ולמנוע את הפינוי של המבנים האלה.

יריב לוין: וכאן אני מוכרח לומר – ראוי שנאמר דברי ברכה ועידוד לראש עיריית ירושלים.

יריב לוין: נדמה לי שהעירייה באומץ רב פרסמה רק היום, אדוני היושב-ראש, דוח חמור על היעדר אכיפה בתחום הבנייה הבלתי-חוקית, בפרט במזרח העיר.

יריב לוין: ראש העיר מודה באומץ לב שיש בעיה, מנסה למצוא לה פתרונות, ומוצא את עצמו, כפי שכבר אמרתי כאן פעם, במצב אבסורדי, כאשר הוא עומד ונאבק לא רק על כך שיהיה שלטון חוק, אלא שתהיה אכיפה שוויונית אמיתית של החוק, והוא מוצא את עצמו נאבק דווקא כנגד המערכת המשפטית שלו בתוך העירייה, שמשום מה ממשיכה להתעקש שבית יהודי צריך להרוס ו-114 בתים אחרים אפשר לטפל בהם, אם בכלל, במועד אחר, עתידי.

יריב לוין: לכן אני אומר: לו היתה הצעה שלכם, הצעת האי-אמון הזאת, הצעה שנשענת על עובדות שאכן הורסים את מה שצריך להרוס, גם אז הייתי אומר דיינו, לפחות זה המצב.

יריב לוין: אבל אנחנו נמצאים היום, אדוני היושב-ראש, בעיצומו של מאבק שהוא מאבק על דמותה של ירושלים, על עתידה ועל שלטון החוק ביחד.

יריב לוין: ובמאבק הזה, המאבק המשולב הזה, הדרך היחידה להצליח בו היא על-ידי נקיטת מדיניות אכיפה שוויונית, עיקשת, עקבית שתביא להריסתם ולפינוים של כל המבנים הבלתי-חוקיים, של כל הפלישות לקרקע בירושלים בכלל ובמזרח-ירושלים בפרט.

ראובן ריבלין: תודה.

יריב לוין: יותר מזה, נדמה לי שאם כך ייעשה, הדבר הזה יקרין על הבעיה הזאת בכל הארץ.

יריב לוין: הוא יקרין על הנגב, הוא יקרין על הגליל, ואני חושב שאנחנו מצווים לקיים מדיניות נחושה, מאבק עיקש על הקרקע, כדי שלא נעמיד את הדורות הבאים בפני מציאות שלא יוכלו להתמודד אתה.

יריב לוין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכנסת, שדיבר בשם הליכוד, חבר הכנסת יריב לוין.

ראובן ריבלין: כבוד השר המתאם, האם אדוני רוצה לסכם את הדיון מטעם הממשלה?

ראובן ריבלין: נשמעו פה דברים חשובים.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, ברשותך, אבקש להתייחס בכמה דקות דווקא להצעת האי-האמון של סיעות בל"ד–רע"ם-תע"ל–חד"ש בנושא התוכנית להריסת מאות בתים של פלסטינים בירושלים.

גלעד ארדן: אני אומר את זה שבוע אחר שבוע, ולא רק פה מעל הדוכן, אדוני היושב-ראש, אלא בהרבה מאוד מקומות שאני מופיע בהם ברחבי הארץ, ואני לא מתכוון לטאטא את האמת מתחת לשטיח: אין ספק שיש פיגור תשתיתי ברבים מהיישובים הערביים ומהשכונות הערביות ברחבי מדינת ישראל, ואני חושב שזה האינטרס המובהק של כל אחת ואחד מאתנו פה בבניין, ושל כל אזרחי מדינת ישראל, שהפיגור הזה יודבק – קודם כול כי כך צריך להיות במדינה שבה יש שוויון זכויות – השוויון הזה צריך להיראות בכל מקום – ומעבר לזה, כאשר אנחנו מסתכלים כאן על חיים משותפים במדינת ישראל, אין שום טעם להמשיך להגיד מי אחראי בעבר, שגוף מסוים – או אזרחים מסוימים היו נאמנים בעבר או לא היו נאמנים בעבר.

גלעד ארדן: עם כל הכבוד, הנכד של מישהו שגר בירושלים המזרחית, זה לא מעניינו אם הסבא שלו היה נאמן או לא היה נאמן.

גלעד ארדן: הוא צריך שהנושא של הבנייה שם יוסדר, כמו שכל אזרח בכפר אחר או ביישוב אחר במדינת ישראל צריך לקבל את התשתיות, את מערכת החינוך הטובה ביותר.

גלעד ארדן: אבל אותי מצער מאוד לראות שבמקום שחברי הכנסת הערבים, יחד עם הממשלה, יעזרו לנו לשים את האצבע במקומות שבהם צריך לעשות את אותן תוכניות נקודתיות ולשדרג במשותף – כדי שגם סדר העדיפויות יהיה מתואם – במקום זה, שבוע אחר שבוע רוב האנרגיות הולכות על כך – לתת גיבוי לאנשים שמפירים את החוק, כאילו יש אפליה באכיפה, שהיא אכיפת יתר כלפי האזרחים הערבים של מדינת ישראל, וכולם פה יודעים שהדברים אינם כך.

גלעד ארדן: לכן, אדוני היושב-ראש, אני שוב מבקש לדחות ולהסיר את הצעת האי-אמון מעל סדר-יומה של הכנסת.

גלעד ארדן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: שמעתי שיש תכנון משותף בשכונות בירושלים, לגבי כל אזרחי העיר.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, השרים, נא – כל אחד יתפוס את מקומו.

ראובן ריבלין: אני לא רוצה שירוצו פה וחלילה מישהו ימעד.

ראובן ריבלין: השר יצחק כהן, בבקשה, נא לשבת.

ראובן ריבלין: נא לשבת, רבותי, כדי שנוכל להתייחס להצעות האי-אמון.

ראובן ריבלין: לפנינו שתי הצעות אי-אמון.

ראובן ריבלין: השרים, נא לשבת.

ראובן ריבלין: לפנינו שתי הצעות אי-אמון.

ראובן ריבלין: אנחנו נפנה קודם כול להצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה בנושא: אוזלת ידה של ממשלת נתניהו נוכח הקריסה של מערכת הבריאות בבתי-החולים בישראל.

ראובן ריבלין: רבותי, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצעת האי-אמון של קדימה.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 31 נגד – 53 נמנעים – אין הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד – 31, נגד – 53, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעת קדימה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון של סיעות בל"ד–רע"ם-תע"ל וחד"ש להביע אי-אמון בממשלה בשל התוכנית להריסת מאות בתים של פלסטינים בירושלים.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות בל"ד–רע"ם-תע"ל–חד"ש להביע אי-אמון בממשלה – 6 נגד – 59 נמנעים – 8 הצעת סיעות בל"ד–רע"ם-תע"ל–חד"ש להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד – 6, נגד – 59, שמונה נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שגם הצעת האי-אמון של סיעות בל"ד–רע"ם-תע"ל וחד"ש לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אדוני ראש הממשלה, חברי השרים, חברי וחברותי חברי הכנסת, היום הובא למנוחת עולמים חבר הכנסת לשעבר, סגן השר לשעבר, הרב מנחם פרוש, שהלך לעולמו אמש בשיבה טובה, והוא בן 94.

ראובן ריבלין: זה עתה חזרתי מן ההלוויה, שבה השתתפו המוני בית ישראל.

ראובן ריבלין: הרב מנחם פרוש היה שם דבר.

ראובן ריבלין: במשך שנות דור הוא היה שם נרדף למאבק בלתי מתפשר על היהדות בטהרתה, בקדושתה.

ראובן ריבלין: אלו רק מקצת מעלילותיו הענפות של איש יקר זה: הוא היה מ"נקיי הדעת בירושלים", איש ירושלים שורשי בכל רמ"ח איבריו, אדם המסור כולו לצורכי ציבור ועוסק בכך כל ימיו, למן ראשית דרכו בתנועת דגל ירושלים, וכמובן באגודת ישראל, ועד יומו האחרון ממש.

ראובן ריבלין: היה סגן ראש העיר ירושלים, ממניחי התשתית לחינוך העצמאי החרדי, וכמובן כיהן כחבר בבית זה במשך לא פחות מ-35 שנים, והיה גם סגן שר העבודה והרווחה, אשר תפקד כשר לכל דבר במשרד זה.

ראובן ריבלין: בתום ימי האבל נרחיב בעשייתו ופועלו באזכרה שנערוך לו, בעזרת השם, בתיאום עם משפחתו.

ראובן ריבלין: לבנו וממשיך דרכו, חבר הכנסת וסגן השר , וליתר בני המשפחה היקרה הזאת, אני שולח מכאן תנחומים בשם כנסת ישראל כולה.

ראובן ריבלין: שלא תדעו עוד צער, ונסו יגון ואנחה.

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

ראובן ריבלין: נקיים עוד ישיבת אבל מיוחדת לרב מנחם פרוש, זיכרונו לברכה.

ראובן ריבלין: [מס' מ/437; "דברי הכנסת", חוב' ט"ז, עמ' 7437; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 106), קריאה שנייה וקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט יעלה ויבוא כדי להציג הצעת חוק זו ולהצביע עליה.

ראובן ריבלין: להצעת חוק זו אין הסתייגויות, ולכן נעבור מייד עם תום הקראתה והסברתה מעל דוכן הכנסת להצבעה.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, רבותי חברי הכנסת, על דעת ועדת החוקה, חוק ומשפט אני מתכבד להביא לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 106) – מתן שוחד לעובד ציבור זר.

דוד רותם: העבירה של מתן שוחד לעובד ציבור זר הוספה לספר החוקים בתיקון 99 בי"ח בתמוז התשס"ח, שבו נקבע שעבירת מתן שוחד לעובד מדינה זר תהיה עבירה פלילית בישראל.

דוד רותם: הצעת החוק שאנחנו מבקשים לאשר היום באה לפגוע בשני דברים: האחד, להכניס את הסעיף לגדר העבירות שבהן לא תידרש פליליות כפולה.

דוד רותם: רוצה לומר – – –

ראובן ריבלין: רבותי, כבוד שר התחבורה, חבר הכנסת אמנון כהן, אתם לפני הדוכן.

ראובן ריבלין: פשוט קשה ביותר – רבותי, השר איתן, חבר הכנסת פלסנר, אתם ממש מתחת לדוכן.

ראובן ריבלין: בבקשה.

דוד רותם: רוצה לומר שכאשר אזרח ישראלי ייתן שוחד לעובד מדינה זר במקום שמחוץ לישראל, והגדרת הסעיף והעובדות הנדרשות בו יהיו שונות מהמצב בישראל, אפשר יהיה לדון אותו בישראל, למרות השוני בהגדרות של העבירה.

דוד רותם: הדבר הזה הוא חשוב, משום שהוא בא למלא את ההוראות של האמנות הבין-לאומיות המתייחסות לשוחד לעובדי מדינה זרים, בין היתר אמנת האו"ם, בין היתר אמנת ה-OECD.

דוד רותם: התיקון השני הוא הרחבת המושג "מדינה".

דוד רותם: אנחנו מבקשים להוסיף ישות מדינית זרה, גם אם היא איננה מדינה, כמו הונג-קונג או דברים כאלה, ונוסף על כך, מכיוון שקיימת גם רשות פלסטינית, הוספנו אותה לא כישות מדינית זרה, אלא באופן מפורש כ"המועצה הפלסטינית", וזה כדי למנוע מתן שוחד גם לעובדי מדינה ברשות הפלסטינית, שעל יושרה והגינותה אין צורך לדבר.

דוד רותם: לכן אני מבקש לאשר את החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

דוד רותם: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מודה ליושב-ראש הוועדה.

ראובן ריבלין: רבותי, ראש הממשלה, שרים וחברי הכנסת, נא לשבת.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה, ואנחנו מציגים לקריאה שנייה, הואיל ואין הסתייגויות, את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 106), כפי שהובאה על-ידי יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ראובן ריבלין: אני מאפשר לו להגיע למקום מושבו ורוצה להודיע לגבי ההצבעה הקודמת.

ראובן ריבלין: השר גלעד ארדן ביקש להודיע כי הצביע בטעות, אף שהוא מקוזז.

ראובן ריבלין: הואיל וההפרש היה גדול, אין בכך להעלות או להוריד, אבל אני מבקש מכל החברים המקוזזים להזכיר לעצמם בצורה מדויקת לא להצביע.

ראובן ריבלין: אני אינני משנה את ההצבעה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, הצעת חוק העונשין (תיקון 106), מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: קריאה שנייה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד סעיפים 1–2 – 43 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

ראובן ריבלין: 43 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע כי ההצעה עברה בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הוועדה מבקש שנצביע בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: מי בעד, מי נגד הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 106)?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד החוק – 44 נגד – 3 נמנעים – אין חוק העונשין (תיקון מס' 106), התש"ע–2010, נתקבל.

ראובן ריבלין: 44 בעד, שלושה נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: [מס' מ/474; "דברי הכנסת", חוב' י"ז, עמ' 7635; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים לסעיף הבא: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 83 – הוראת שעה) (תיקון), התש"ע–2010, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: יציגה יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת חיים כץ.

ראובן ריבלין: להצעה זאת אין הסתייגויות, לכן נצביע מייד עם סיום דבריו של יושב-ראש הוועדה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא בפניכם לקריאה השנייה ולקריאה השלישית את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 83 – הוראת שעה) (תיקון), שהיא הצעת חוק ממשלתית.

חיים כץ: חוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב], התשנ"ה–1995, קובע בפרק י' כי מבוטח בגיל הפרישה, התלוי בעזרת הזולת או הזקוק להשגחה, זכאי לגמלת סיעוד.

חיים כץ: מידת התלות של הזכאי והצורך בהשגחה נקבעים על-ידי המוסד לביטוח לאומי באמצעות מעריך מקצועי.

חיים כץ: אף-על-פי שהחלטת המעריך המקצועי היא מכרעת לעניין קביעת הזכאות לגמלת סיעוד, הרי עד לתיקון מס' 83 לחוק הביטוח הלאומי, בשנת 2005, לא נקבע הליך של ערר על החלטת המעריך המקצועי, וכל ערעור על שיעור גמלת הסיעוד שאושר לזכאי הוגש לבית-דין לעבודה.

חיים כץ: באותו תיקון נקבעה זכות הערר על החלטת המעריך המקצועי לוועדת העררים, וכן נקבע הרכבן של ועדות העררים, ואולם הדבר נקבע כהוראת שעה למשך תקופה של שלוש שנים, וזאת כדי לבחון את השלכת פעולתן של ועדות הערר.

חיים כץ: בשל בעיות של תקציב וכוח-אדם החלה פעילותן – – –

יצחק וקנין: רבותי השרים, אדוני שר הביטחון, אדוני שר התקשורת.

חיים כץ: בשל בעיות תקציב וכוח-אדם החלה פעילותן של ועדות העררים הלכה למעשה רק בחודש יולי 2009, ולמעשה פעלו שלושה חודשים בלבד, עד לפקיעת הוראת השעה ביום 28 בספטמבר 2009.

חיים כץ: כדי לאפשר בחינה מעמיקה של פעילותן של ועדות העררים ושל השפעותיהן על החלטות המעריך המקצועי, מוצע להאריך את תוקפה של הוראת השעה ב-30 חודשים נוספים, מיום 29 בספטמבר 2009, שהוא המועד שבו הסתיים תוקפה של הוראת השעה הקיימת.

חיים כץ: אני פונה אליכם, חברי הכנסת, לאשר את הצעת החוק, המוגשת ללא הסתייגויות, בקריאה השנייה ובקריאה השלישית, בנוסח שהכינה הוועדה.

חיים כץ: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת חיים כץ.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, להצעת חוק זו אין הסתייגויות.

יצחק וקנין: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 83 – הוראת שעה) (תיקון), התש"ע–2010, קריאה שנייה – רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 5 בעד סעיפים 1–2 – 31 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יצחק וקנין: בעד – 31, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: רבותי, אם כן – אדוני יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת חיים כץ?

יצחק וקנין: נצביע בקריאה שלישית.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 83 – הוראת שעה) (תיקון), התש"ע–2010.

יצחק וקנין: קריאה שלישית – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 35 נגד – אין נמנעים – אין חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 83 – הוראת שעה) (תיקון), התש"ע–2010, נתקבל.

יצחק וקנין: בעד – 35, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק התקבלה.

יצחק וקנין: [מס' מ/442; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' כ', עמ' 4085; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק הסדרת העיסוק בייעוץ השקעות, בשיווק השקעות ובניהול תיקי השקעות (תיקון מס' 14), התש"ע–2010.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת הרב משה גפני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה השנייה ולקריאה השלישית את הצעת חוק הסדרת העיסוק בייעוץ השקעות, בשיווק השקעות ובניהול תיקי השקעות (תיקון מס' 14), התש"ע–2010.

משה גפני: הצעת חוק זו היא הצעת חוק ממשלתית, שמטרתה העיקרית היא להסדיר היבטים שונים בנוגע לתעודות סל ולמוצרי מדדים אחרים.

משה גפני: תעודות סל הן מוצר תחליפי ליחידות של קרנות נאמנות, אך כיום החוק מתייחס באופן שונה לשני סוגי המוצרים הללו.

משה גפני: בהצעת חוק זו מוצע להשוות את ההסדרה החלה על תעודות סל להסדרה הקיימת לגבי יחידות של קרנות נאמנות.

משה גפני: התיקון יביא לביטולו של עיוות שנקבע ברפורמת בכר.

משה גפני: לפי ההצעה, ייעוץ השקעות בידי מי שיש לו זיקה למוצרי מדדים ייחשב שיווק השקעות, ולכן הוא יהיה רשאי לשווקם בתנאים הקבועים בחוק בלבד.

משה גפני: בכך יוגבר הפיקוח עליו ויימנעו ניגודי עניינים.

משה גפני: התיקון השני שנכלל בהצעת החוק הוא ביטול דרישת הביטוח כתנאי למתן רשיון יועץ השקעות ליחיד.

משה גפני: כיום תאגיד או יחיד המבקשים רשיון יועץ השקעות נדרשים להעמיד בטוחה בדרך של ביטוח או ערבות בנקאית בסכומים ובתנאים הקבועים בתקנות.

משה גפני: בהצעת חוק זו מוצע להתיר את דרישת הביטוח כתנאי מקדמי למתן רשיון לתאגיד, אך לוותר עליה ביחס ליחיד המבקש רשיון יועץ השקעות.

משה גפני: הטעם להבחנה הוא שהליך קבלת הרשיון בידי יחידים הוא ארוך וכולל בחינות והתמחות, ומטרת ההצעה לאפשר ליחיד שהשלים את כלל הדרישות לקבל את הרשיון גם בלי שהוא מתכוון לעסוק במקצוע סמוך לאחר קבלת הרשיון, ולפיכך לא דרוש ביטוח עבורו.

משה גפני: עריכת הביטוח תידרש רק כאשר בעל הרשיון מבקש לעסוק בפועל במתן ייעוץ השקעות.

משה גפני: להצעת חוק זו אין הסתייגויות.

משה גפני: לפיכך אבקשכם לאשר את הצעת החוק המוגשת בפניכם בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

משה גפני: זה המשך להצעה של תיקון מס' 13.

משה גפני: אני מבקש לאשר את הצעת החוק הזאת, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכספים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, גם להצעת חוק זו אין הסתייגויות.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: הצעת חוק הסדרת העיסוק בייעוץ השקעות, בשיווק השקעות ובניהול תיקי השקעות (תיקון מס' 14), התש"ע–2010 – הצבעה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: נא להצביע.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: מי נמנע?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 7 בעד סעיפים 1–12 – 28 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–12 נתקבלו.

יצחק וקנין: 28 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, ההצעה עברה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, אני אמשיך הצבעה לקריאה שלישית.

יצחק וקנין: מאשר לי.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית: הצעת חוק הסדרת העיסוק בייעוץ השקעות, בשיווק השקעות ובניהול תיקי השקעות (תיקון מס' 14), התש"ע–2010, קריאה שלישית – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: מי נמנע?

יצחק וקנין: נא להצביע.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 8 בעד החוק – 27 נגד – אין נמנעים – אין חוק הסדרת העיסוק בייעוץ השקעות, בשיווק השקעות ובניהול תיקי השקעות (תיקון מס' 14), התש"ע–2010, נתקבל.

יצחק וקנין: 27 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק נתקבלה.

יצחק וקנין: [מס' מ/444; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' כ', עמ' 4086; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון מס' 15), התש"ע–2010 – יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת הכספים, הרב משה גפני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, יש עוד שתי הצעות של ועדת הכספים.

משה גפני: למה לא היה אפשר להביא את כולן יחד?

יצחק וקנין: אני חושב שבסך הכול אני נותן לזה לזרום מהר.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, רבותי השרים, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה השנייה והקריאה השלישית את הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון מס' 15), התש"ע–2010.

משה גפני: סעיף 24א לחוק הבנקאות קובע מגבלות על החזקות של תאגיד בנקאי בתאגידי החזקה ריאליים, המוגדרים באותו הסעיף.

משה גפני: מטרתו של סעיף 24א הינה לצמצם את הריכוזיות ואת ההשפעה של תאגידים בנקאיים במשק.

משה גפני: בהצעה זו מוצע לצמצם את המגבלה האמורה ולאפשר החזקה ישירה או עקיפה בידי תאגיד בנקאי של אמצעי שליטה בשיעור של עד 1% ביותר מתאגיד החזקה ריאלי אחד.

משה גפני: ההנחה היא שההחזקה בשיעור של פחות מ-1% אינה החזקה שיש בה השפעה של התאגיד הבנקאי על תאגיד ההחזקה הריאלי.

משה גפני: עוד מוצע לשנות את ההגדרה של תאגיד החזקה ריאלי שמוגדר, בין השאר, ככזה הפועל במישרין או בעקיפין ביותר משלושה ענפי משק המוגדרים בתוספת, כך שתאגיד ייחשב כפועל בעקיפין בענף משק רק אם הוא מחזיק ב-5% או יותר מסוג מסוים של אמצעי שליטה.

משה גפני: באופן זה מאפשרים לתאגיד להחזיק החזקות בשיעור נמוך מ-5% מבלי שהדבר ייחשב כפעולה לצורך ההגדרה "תאגיד החזקה ריאלי".

משה גפני: בנוסף, מוצע לקבוע כי תאגיד מבטח ייחשב כפועל בענף הביטוח בלבד אף אם הוא פועל בענפי משק אחרים, זאת כיוון שענף הביטוח הוא ענף המשק המרכזי שבו פועל מבטח.

משה גפני: כן נקבעה בהצעה הגבלה שלפיה ניתן להחזיק יותר מ-1% מסוג מסוים של אמצעי שליטה במבטח אחד בלבד שהונו עולה על 2 מיליארדי שקלים חדשים.

משה גפני: התוצאה של הצעת החוק הינה שתאגיד בנקאי יוכל להחזיק בשיעור של יותר מ-1% הן בתאגיד החזקה ריאלי אחד והן בתאגיד מבטח אחד.

משה גפני: בנוסף, נקבע כי נגיד בנק ישראל, באישור שר האוצר וועדת הכספים של הכנסת, יהיה רשאי לשנות את התוספת שבה מפורטים ענפי המשק שבהם פועלים תאגידי החזקה ריאליים וכן את שיעור ההון העצמי של התאגידים האמורים.

משה גפני: אחד הטעמים שהוזכרו בוועדה לביצוע שינוי כאמור הוא שינוי בריכוזיות הפעילות הריאלית במשק.

משה גפני: יצוין כי במהלך הדיונים ועדת הכספים נתנה דעתה לכך כי התוצאה הישירה והמיידית של הצעת החוק האמורה היא כי בנק לאומי יהיה רשאי להמשיך ולהחזיק בחברת הביטוח "מגדל".

משה גפני: אנחנו מציינים את הקטע הזה כדי שתהיה שקיפות בהצעת החוק.

משה גפני: זאת אומנם הצעת חוק כוללת, והיא יכולה בעתיד להוות נושא גם לגבי בנקים וחברות אחרים, אבל התוצאה המיידית של הצעת החוק הזאת היא שבנק לאומי יהיה רשאי להחזיק בחברת הביטוח "מגדל".

משה גפני: עם זאת, הוועדה בחנה את הטעמים להצעת החוק, והגיעה למסקנה כי קיימים טעמים כלליים המצדיקים את שינוי החקיקה, וזאת, בין השאר, לאור מגבלות אחרות שקיימות על תאגידים בנקאיים, לפי סעיף 27ה לחוק הבנקאות (רישוי) וכן לפי חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (עיסוק בייעוץ פנסיוני ובשיווק פנסיוני), התשס"ה–2005.

משה גפני: להצעה זו הסתייגות לדיבור בלבד.

משה גפני: לפיכך אבקשכם לאשר את ההצעה האמורה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

משה גפני: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכספים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, להצעת חוק זו היתה הסתייגות דיבור, והיא הוסרה.

יצחק וקנין: המציעה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, הורידה את ההסתייגות.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אין הסתייגות לחוק זה בכלל.

יצחק וקנין: אנחנו מצביעים בקריאה שנייה על הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון מס' 15), התש"ע–2010.

יצחק וקנין: קריאה שנייה – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: מי נמנע?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 1–2 – 28 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יצחק וקנין: 28 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת גפני – קריאה שלישית?

יצחק וקנין: מאשר.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים לקריאה שלישית – הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון מס' 15), התש"ע–2010.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: מי נמנע?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 27 נגד – אין נמנעים – אין חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון מס' 15), התש"ע–2010, נתקבל.

יצחק וקנין: 27 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק נתקבלה.

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: סעיף 7 לסדר-היום: הצעת חוק להגנה על עדים (תיקון), התש"ע–2010, קריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: אני אדלג על ההצעה.

יצחק וקנין: לפי בקשת יושב-ראש ועדת הפנים, אני אעבור לסעיף 8: הצעת חוק לשמירה על זכויותיהם לפיצוי של פליטים יהודים יוצאי ארצות ערב ואירן, התש"ע–2010, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת ליה שמטוב.

יצחק וקנין: היא נמצאת?

קריאה: – – –

יצחק וקנין: אין לי בעיה עם זה, להיפך.

יצחק וקנין: רבותי, כדי לא לעכב, אני לוקח עלי את העניין.

יצחק וקנין: [מס' כ/235; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' ט"ו, עמ' 2111; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אני עובר להצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 175), התש"ע–2010, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: יציג יושב-ראש ועדת הכספים, הרב משה גפני.

יצחק וקנין: אנחנו נחזור להצעות החוק כשיושבי-ראש הוועדות יהיו מוכנים.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על הזריזות.

משה גפני: אתה רואה – מה שביקשתי אתה קיימת – להעביר את כל החוקים של ועדת הכספים יחד.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, רבותי השרים, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה השנייה והשלישית את הצעת החוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 175), התש"ע–2010.

משה גפני: הצעת החוק שבפניכם קובעת פטור ממס על מלגה שניתנת לסטודנט בתקופת לימודיו במוסד להשכלה גבוהה.

משה גפני: למעשה, ההצעה באה להעביר את המצב הקיים ולקבוע כי מלגות הניתנות בלא תמורה, אין מקום לחייבן במס.

משה גפני: עד שנת 2000 היה זה הדין הנוהג.

משה גפני: בשנת 2000 החליטה רשות המסים למסות מלגות שונות בטענה שמתקיימים יחסי עובד-מעביד בין המוסד לבין הלומד בו.

משה גפני: על מנת להבהיר את המצב המשפטי, הגישו בכנסת השבע-עשרה חברי הכנסת אלכס מילר, רונית תירוש וכן אורית נוקד, גלעד ארדן, אבישי ברוורמן וסטס מיסז'ניקוב, שמכהנים היום כשרים וכסגני שרים – זאת אומרת, זאת בעצם הצעת חוק פרטית – – –

אלי אפללו: ממשלתית או פרטית?

משה גפני: פרטית.

משה גפני: פרטית, חבר הכנסת אפללו.

משה גפני: לא ממשלתית.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש.

אלי אפללו: הוא אומר שמות של שרים.

יצחק וקנין: אדוני.

משה גפני: אתה צודק, וטוב שהערת.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, אני מקווה שאתה מנמק גם את ההסתייגויות שלך, כי יש לך הסתייגויות עליה.

משה גפני: אני יודע.

משה גפני: אני יודע.

משה גפני: חבר הכנסת אפללו, מה שהתכוונתי הוא שהשרים וסגני השרים, בכנסת הקודמת הם היו חברי כנסת, ואז הם הגישו את ההצעה הזאת.

משה גפני: היום הם שרים וסגני שרים, ועכשיו זאת הצעת חוק של חברת הכנסת רונית תירוש ושל חבר הכנסת אלכס מילר; ולהיפך – היינו צריכים להתמודד קשה מול הממשלה כדי להביא את זה לאישור.

רונית תירוש: של השרים האלה.

אלי אפללו: מול השרים האלה.

משה גפני: יפה.

משה גפני: על כל פנים, לבקשת ועדת הכספים החילה הכנסת השמונה-עשרה על הצעת החוק דין רציפות.

משה גפני: ניסו, אגב, להעביר את זה בכנסת הקודמת לוועדת הכספים, ולא הצליחו.

משה גפני: אז היה יושב-ראש קואליציה חזק – אני מציע לבדוק מי היה יושב-ראש הקואליציה.

זאב אלקין: מה, שוב אני אשם?

אלי אפללו: אני אשם.

משה גפני: לא, דווקא יושב-ראש הקואליציה הנוכחי במקרה הזה, לשם שינוי, היה בסדר.

יצחק וקנין: נא לא להפריע ליושב-ראש ועדת הכספים.

משה גפני: הצעת החוק מגדירה מלגה שתיהנה מהפטור האמור וקובעת כי מלגה הינה מענק, פרס או פטור מתשלום שניתן לסטודנט במישרין או בעקיפין בתקופת לימודיו למימון שכר הלימוד ולצורך קיומו בתקופת לימודיו, והכול בלבד שהסטודנט לא מתחייב לתת שירות כלשהו למוסד בעד המלגה.

משה גפני: לפי הצעת החוק, התחייבות של הסטודנט להקדיש את מירב מרצו וזמנו ללימודים או שימוש שהמוסד יעשה במחקרו של הסטודנט לא ייחשבו לתמורה.

משה גפני: במקור הצעת החוק לא הגבילה את התקופה לקבלת הפטור.

משה גפני: במסגרת הדיונים בוועדה ולבקשת רשות המסים ומשרד האוצר נעתרה הוועדה ונקבע שהפטור יינתן למשך תקופת הלימודים בלבד.

משה גפני: נקבע כי לעניין תואר אקדמי שני תקופת הלימודים תהיה של ארבע שנות מס מהיום שהחל הסטודנט את לימודיו, ולגבי תואר שלישי תקופה של שמונה שנות מס מהיום שבו החלו הלימודים.

משה גפני: נוסף על כך, במהלך הדיונים בוועדה נמצא כי ראוי להחיל פטור דומה גם על מלגה שניתנת לחוקר בתקופת המחקר שלו במוסד מחקרי או במכון מחקר תורני שזכאי לתמיכה לפי חוק יסודות התקציב, אשר מקדמים ועורכים מחקרים בתחומי הפעילות והלימודים המתקיימים בהם וכן מפרסמים מחקרים.

משה גפני: הפטור לחוקרים במוסדות המחקר מוגבל גם הוא לתקופה שלא תעלה על 12 שנים, והוא מוגבל גם בתקרה של 90,000 שקלים.

משה גפני: במקביל לתיקון פקודת מס הכנסה, וכדי למנוע מצב – את זה אני דרשתי, חבר הכנסת אפללו, ולכן הוספנו את העניין הזה – כדי למנוע מצב שבו לא ייגבה מס הכנסה, אך ייגבה מס שכר בשל המלגות הללו, ערכה הוועדה תיקון עקיף לחוק מס ערך מוסף שבמסגרתו נקבע פטור ממס על שכר – כתוב במפורש בחוק – בגין המלגות שמשלמים מוסדות להשכלה גבוהה או מוסדות מחקריים ומכוני מחקר תורניים לחוקר או לסטודנט.

משה גפני: היה בוועדה, האמת, מאבק לא קל עם רשות המסים, אבל אנחנו סברנו שאם אנחנו פוטרים ממס הכנסה את המלגות, המוסד יצטרך לשלם מס שכר, ואז – – –

אלי אפללו: זה אותו דבר.

משה גפני: בדיוק.

משה גפני: ולכן אנחנו מכניסים בחוק עצמו, וזה מה שאנחנו מבקשים לאשר, גם את התיקון העקיף הזה.

משה גפני: מדובר בהצעת חוק חשובה, שמטרתה לעודד ולקדם את הלימודים הגבוהים ואת המחקר מתוך ראייה שלימודים כאמור וביצוע מחקרים יתרמו רבות לפיתוחה של המדינה, לפיכך אבקשכם לאשר את ההצעה האמורה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

משה גפני: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת – – –

משה גפני: אני רק מבקש, אדוני היושב-ראש, מכיוון שיש לי הסתייגויות, ואני חושב שההסתייגויות נכונות, ומכיוון שבזה לא הצלחתי בוועדה לשכנע את רשות המסים, הודיעה הממשלה שהיא רואה בהצעת החוק שלי הצעת חוק תקציבית – –

זאב אלקין: בהסתייגויות.

משה גפני: בהסתייגויות, סליחה.

משה גפני: – – ומכיוון שאני לא רואה פה 50 חברי כנסת, וגם יושב-ראש הקואליציה מבקש ממני שאני אסיר את זה, אז אני לא יודע; אם לא היו שתי הסיבות יחד לא הייתי מסיר, אבל יש שתי הסיבות יחד, אז אני מסיר.

משה גפני: תודה רבה.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, תודה ליושב-ראש ועדת הכספים.

יצחק וקנין: יש כמה הסתייגויות לחברי הכנסת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חיים אורון – איננו.

יצחק וקנין: יש לו הסתייגות אחת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורי אריאל, יש לך הסתייגויות.

יצחק וקנין: אתה מסיר את ההסתייגויות?

אורי אריאל: כן.

יצחק וקנין: אם כן, מסיר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אמנון כהן – אני מבין שאתה מסיר.

אמנון כהן: כן.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אין הסתייגויות לחוק.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי – – –

טלב אלסאנע: יש הסתייגויות.

יצחק וקנין: לך?

יצחק וקנין: אני לא רואה הסתייגות של טלב אלסאנע.

יצחק וקנין: אני לא רואה.

יצחק וקנין: אדוני הנכבד, אין הסתייגויות לחוק, גם יושב-ראש הוועדה הסיר, גם חבר הכנסת אורי אריאל וחבר הכנסת אמנון כהן.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה בקריאה שנייה – הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 175), התש"ע–2010.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 11 בעד סעיפים 1–2 – 29 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יצחק וקנין: 29 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, אני עובר לקריאה שלישית.

יצחק וקנין: רבותי, הצבעה בקריאה שלישית על הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 175), התש"ע–2010.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 12 בעד החוק – 31 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 175), התש"ע–2010, נתקבל.

יצחק וקנין: 31 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק נתקבלה.

יצחק וקנין: אני קורא שוב ליושב-ראש ועדת הכספים.

יצחק וקנין: הצעת חוק דוד בן-גוריון (תיקון) – – –

קריאה: – – –

יצחק וקנין: כן.

יצחק וקנין: אדוני, נאפשר לו להודות.

יצחק וקנין: בכל זאת, יש לו חלק נכבד – לחבר הכנסת אלכס מילר, סגן יושב-ראש הכנסת, מגיעה לו הרבה תודה על הצעת החוק הזאת.

אלי אפללו: אדוני היושב-ראש, גם רונית רוצה להגיד מלה.

יצחק וקנין: אני אאפשר לך, אבל כמה שיותר קצר, כדי שלא נמשוך את – – –

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, תודה, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, קודם כול אני כמובן רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת גפני, על כך שקידם במהרה את הצעת החוק החשובה מאוד הזאת.

אלכס מילר: התחלנו בהצעת החוק בכנסת השבע-עשרה.

אלכס מילר: חברי כנסת רבים, שרובם הם כבר שרים היום, גם חבר הכנסת מיסז'ניקוב, חבר הכנסת ארדן, חבר הכנסת אבישי ברוורמן – חברת הכנסת רונית תירוש ואנוכי נשארנו שנינו לקדם את הצעת החוק הזאת.

אלכס מילר: אני שמח שהצלחנו לקדם ולהביא בשורה חשובה מאוד לאקדמיה במדינת ישראל.

אלכס מילר: אני רוצה להודות לצוות הוועדה: לשגית, לטמיר ולכל מי שלקח חלק בקידום הצעת החוק.

אלכס מילר: תודה רבה לחברי הכנסת.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אלכס מילר, אחד מיוזמי הצעת החוק.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת רונית תירוש, שגם היא רוצה לברך.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, תודה, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אני בהחלט מצטרפת לחברי חבר הכנסת מילר, להצעה הטובה הזאת, שעושה צדק כלפי ציבור הסטודנטים.

רונית תירוש: המליאה והבית הזה ידעו הרבה מאוד דיונים על בריחת מוחות – בעלי השכלה גבוהה – ממדינת ישראל, בגלל מצוקת המשכורות, בגלל מצוקת התקציבים למחקרים ולציוד, והנה בא נושא המלגות, ותודה לאל פתרנו בעיה שנמשכה כבר שנים רבות.

רונית תירוש: אני מאוד מאוד רוצה להודות – לא יכולתי ללחוץ את ידו של חבר הכנסת גפני, יושב-ראש ועדת הכספים, אסור, אבל אני רוצה מעל במה זו להגיד לו את מלוא התודות.

רונית תירוש: זו הצעה, חבר הכנסת גפני, שכבר שנים אנחנו מנסים להעלות, ואני, כמנכ"לית משרד החינוך, ניסיתי לדבר על לבם של חברי כנסת כאן, בזמנו, להעלות את ההצעה הזאת ולהוביל אותה לידי גמר חקיקה.

רונית תירוש: זה לא צלח, ותודות לך ולהסכמות שהתקבלו עם ראשי הסטודנטים וות"ת הגענו למיצוי הנושא, ותבורכו על כך.

רונית תירוש: מדינת ישראל תכיר לכם תודה.

רונית תירוש: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת רונית תירוש.

יצחק וקנין: [מס' כ/270; "דברי הכנסת", חוב' א', עמ' 4540; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אם כן, אני קורא ליושב-ראש ועדת הכספים להמשך – הצעת חוק דוד בן-גוריון (תיקון), התש"ע–2010, קריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: יציג אותה יושב-ראש ועדת הכספים, הרב משה גפני.

קריאה: – – –

משה גפני: לא, לא, השר משולם נהרי, לא קשור להסתדרות הציונית.

קריאה: – – –

משה גפני: לא קשור להסתדרות הציונית.

יצחק וקנין: רבותי, לא להפריע לדובר.

משה גפני: לא קשור.

משה גפני: לא קשור.

קריאה: – – –

משה גפני: לא קשור.

יצחק וקנין: אדוני יושב-ראש ועדת הכספים.

משה גפני: דרך אגב, ביקש ממני בין היתר גם חיים ישראלי, שכולנו מכירים לו טובה – הוא היה ראש לשכת שרי הביטחון לדורותיהם – לקדם את הנושא.

משה גפני: דרך אגב, זו גם הצעת חוק שנתקעה משום מה בוועדה, ובקדנציה הזאת קידמנו אותה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, רבותי השרים, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה השנייה ולקריאה השלישית את הצעת חוק דוד בן-גוריון (תיקון), התש"ע–2010.

משה גפני: הצעת חוק זו מקורה בהצעת חוק פרטית שהוגשה בכנסת השבע-עשרה.

משה גפני: הצעת החוק הוגשה, הובלה וקודמה על-ידי חבר הכנסת אבישי ברוורמן, שמכהן כיום כשר.

משה גפני: עוד הגישו את ההצעה חברי הכנסת שי חרמש ואלכס מילר.

משה גפני: חבר הכנסת מילר, אני עובד היום אצלך.

משה גפני: השר משולם נהרי, אני רוצה לציין חברי כנסת נוספים שהיו שותפים לחקיקה הזאת.

משה גפני: חברי הכנסת הנוספים הם חבר הכנסת שמואל הלפרט, שהיום איננו חבר הכנסת; חבר הכנסת יורם מרציאנו, שהיום איננו חבר הכנסת; איתן כבל, שהיה בינתיים שר והשם שלו ירד מהעניין; אברהם הירשזון; מיכאל מלכיאור; אורית נוקד, שהיא סגנית שר, ויצחק בן-ישראל.

משה גפני: הכנסת השמונה-עשרה, לבקשת ועדת הכספים, החילה על הצעת החוק דין רציפות.

משה גפני: מדובר בהצעת חוק חשובה, שמטרתה לחזק ולעגן את הנצחת מורשתו של ראש הממשלה הראשון של מדינת ישראל.

משה גפני: מה אתה מחייך?

משולם נהרי: – – –

משה גפני: כן?

משה גפני: חוק דוד בן-גוריון, התשל"ז–1976 – אגב, כבר יש חוק דוד בן-גוריון.

משה גפני: זה לא דבר חדש – קובע את הדרכים להנצחת זכרו של דוד בן-גוריון ומקים לצורך כך שלושה מוסדות: בית דוד בן-גוריון; המכון למורשת דוד בן-גוריון והמכון לחקר המדבר.

משה גפני: על-פי החוק, המכון למורשת דוד בן-גוריון ישמש לכינוס החומר הקשור באישיותו של דוד בן-גוריון ובתקופתו, וכן לימוד ומחקר של תקומת ישראל בארץ.

משה גפני: בהצעת החוק שבפניכם מוצע להוסיף ולקבוע כי המכון ישמש גם לפעולות להנצחת זכרו ומורשתו של דוד בן-גוריון.

יעקב מרגי: – – –

יצחק וקנין: בסדר.

יצחק וקנין: הבנתי מה שהוא – – –

משה גפני: גם אני הבנתי, אף על-פי שלא שמעתי.

משה גפני: אמרתי לכם שזה לא קשור להסתדרות הציונית.

משולם נהרי: מה שלא עשית במשך הרבה שנים.

משה גפני: זה בכלל לא יפה ששני שרים מש"ס יושבים עכשיו יחד.

משה גפני: החוק קבע כי מועצת המכון למורשת דוד בן-גוריון תהיה בת 17 חברים, וביניהם שלושה שימונו על-ידי "יד דוד בן-גוריון", שהינה עמותה פרטית, עד ליום ה' בטבת התשס"א, 31 בדצמבר 2000.

משה גפני: כן נקבע כי עד לאותו יום תמנה "יד דוד בן-גוריון" גם שני חברים למינהלת צריף המגורים של המכון.

משה גפני: לפי החוק "יד דוד בן-גוריון" תשמש עד סוף שנת 2000 כגוף מייעץ ומסייע לשלושת המוסדות שהוקמו להנצחת זכרו של דוד בן-גוריון.

משה גפני: בהצעת החוק שלפני

משה גפני: כם – אני מציע בשם ועדת הכספים להאריך את המועדים למינוי חברים על-ידי "יד דוד בן-גוריון", כך שסמכות זו תהיה עד ליום ט"ז בטבת התשפ"א, 31 בדצמבר 2020.

משה גפני: כן מוצע לקבוע כי "יד בן-גוריון" תשוב ותשמש כגוף המייעץ ומסייע למוסדות מיום תחילתו של חוק זה ואילך, ללא הגבלת זמן.

משה גפני: סעיף 19 לחוק דוד בן-גוריון קובע כי הבעלות על החומר שהניח אחריו דוד בן-גוריון וזכות היוצרים בו מוקנות לחברה להפצת משנתו של דוד בן-גוריון למשך 20 שנה.

משה גפני: 20 השנה הללו הסתיימו בשנת 1996.

משה גפני: לפי החוק, מאותו מועד הבעלות וזכות היוצרים מועברות למדינה.

משה גפני: מה שאנחנו מציעים בהצעת החוק, השר נהרי, היות שאתה מתעניין מאוד בחוק הזה, הוא שזכות היוצרים תעבור על-פי הצעת החוק למדינה, והמדינה תהיה הבעלים של הנושאים הללו.

משה גפני: בהצעת החוק מוצע לקבוע במפורש כי הזכויות בחומר האמור אכן יוקנו למדינה, אולם הטיפול השוטף מטעם המדינה ייעשה בידי המכון למורשת דוד בן-גוריון.

משה גפני: כלומר, מה שאנחנו מציעים בהצעת החוק זה מה שהציעו חברי הכנסת שהציעו את הצעת החוק, ואנחנו הגענו לכמה פשרות עם הממשלה.

משה גפני: לפי ההצעה הזאת, החומר יועבר לידי המדינה, וזה ינוהל מטעם המדינה על-ידי המכון האמור.

משה גפני: להצעה זו אין הסתייגויות.

משה גפני: לפיכך אבקשכם לאשר את ההצעה האמורה בקריאה השנייה והשלישית.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני לא מתכוון היום, בלי נדר, להביא חוקים נוספים של ועדת הכספים.

משה גפני: אני מבקש רק לאשר את זה.

משה גפני: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת הרב משה גפני.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, גם להצעת חוק זו אין הסתייגויות.

יצחק וקנין: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה – הצעת חוק דוד בן-גוריון (תיקון), התש"ע–2010.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: קריאה שנייה, רבותי.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 13 בעד סעיפים 1–5 – 24 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–5 נתקבלו.

יצחק וקנין: 24 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, אני עובר לקריאה שלישית.

יצחק וקנין: מאשר.

יצחק וקנין: רבותי, קריאה שלישית – הצעת חוק דוד בן-גוריון (תיקון), התש"ע–2010.

יצחק וקנין: הצבעה, רבותי.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 14 בעד החוק – 24 נגד – אין נמנעים – אין חוק דוד בן-גוריון (תיקון), התש"ע–2010, נתקבל.

יצחק וקנין: 24 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק נתקבלה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, בהצעת החוק של דוד בן-גוריון יש יותר חברים חרדים מאשר חברים ממפלגת העבודה.

יצחק וקנין: זה ימות המשיח.

יצחק וקנין: [מס' מ/480; "דברי הכנסת", חוב' י"ט, עמ' ; חוב' י"ז, עמ' 7641; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו חוזרים לסעיף 7 בסדר-היום: הצעת חוק להגנה על עדים (תיקון), התש"ע–2010, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת דוד אזולאי.

נסים זאב: רגע, הצעת החוק שלנו, עם כל הכבוד.

יצחק וקנין: אדוני, אני הולך לפי סדר-היום.

נסים זאב: – – – דילגת.

יצחק וקנין: לא דילגתי.

יצחק וקנין: ההיפך, חזרתי.

יצחק וקנין: מכיוון שהצעת החוק הזאת עדיין לא היתה מוכנה, עברנו כדי לא לעכב את סדר-היום.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת דוד אזולאי.

יצחק וקנין: בבקשה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, שרים נכבדים, עמיתי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק להגנה על עדים (תיקון), התש"ע–2010, שיזמה הממשלה.

דוד אזולאי: בשנת 2008 חוקקה הכנסת את החוק להגנה על עדים, התשס"ח–2008, שהניח את התשתית להקמתה של רשות להגנה על עדים בישראל.

דוד אזולאי: הצורך בהקמת הרשות עלה עקב תופעה רחבת היקף של איומים על עדים.

דוד אזולאי: תופעה זו נובעת בחלקה מהתרחבותו של הפשע המאורגן בישראל.

דוד אזולאי: השלכותיה ניכרות היטב במערכות אכיפת החוק השונות, והיא מקשה על העמדתם של עבריינים לדין ומיצוי ההליכים הפליליים נגדם.

דוד אזולאי: במהלך השנה האחרונה החלה הרשות בהכשרת מאבטחים ובהיערכות לקראת קליטת העדים המוגנים הראשונים.

דוד אזולאי: כחלק מההיערכות סברו אנשי הרשות כי לא די בסמכויות שניתנו למאבטחים לשם מילוי תפקידם, וכי יש צורך בארבע סמכויות נוספות, שאפרט להלן.

דוד אזולאי: הסמכות ראשונה היא הסמכות לעצור אדם ולהביאו לתחנת משטרה אם הדבר דרוש לשם אבטחתו של עד מוגן או מניעת פגיעה בתוכנית ההגנה.

דוד אזולאי: המשך החקירה בתחנת המשטרה או המשך המעצר, אם יש בכך צורך, יהיה בידי השוטרים, בהתאם להוראות חוק המעצרים.

דוד אזולאי: יש לציין כי מאבטחי הרשות יונחו ויעדיפו להימנע מהשימוש בסמכות המעצר, שכן פעילותם מוסווית בדרך כלל, ושימוש בסמכות עלול לחשוף אותם.

דוד אזולאי: סמכות שנייה היא הסמכות להחזיק עד מוגן שהוא אסיר או עצור מחוץ לבית-הסוהר או בית-המעצר, משום שבמקרים מסוימים עלול להתעורר חשש לחייו של העד בין כותלי בית-הסוהר, וייתכן שיהיה צורך בהעברתו למקום אחר.

דוד אזולאי: לעניין זה החליטה הוועדה להטיל כמה סייגים: ראשית, נקבע כי ההחלטה על כך תהיה בידי מנהל הרשות בהתייעצות עם נציב בתי-הסוהר או סגנו.

דוד אזולאי: שנית, נקבע כי עד מוגן המוחזק במשמורת הרשות יוחזק בתנאים הולמים, שלא יהיה בהם כדי לפגוע בבריאותו ובכבודו, ויהיה זכאי לזכויות שלהן זכאי לפי כל דין כל אסיר או עצור, לפי העניין, אלא אם כן יש בכך כדי לפגוע בעד או בתוכנית ההגנה.

דוד אזולאי: לדוגמה, תחול חובה על הרשות לספק לעד המוגן טיפול רפואי, שלוש ארוחות ביום ואוכל כשר.

דוד אזולאי: עם זאת, אם האסיר זכאי להליכה יומית באוויר הפתוח, ובהיותו עד מוגן יציאה מדירת המסתור עלולה לסכן אותו, יהיה אפשר למנוע זאת ממנו.

דוד אזולאי: ואם חובה כי בבית-מעצר ישהה רופא 24 שעות ביממה, ברור כי חובה זו לא תחול על דירת המסתור של העד המוגן, אך התכלית תתקיים, היינו הרשות תדאג כי גישה לרופא תהיה 24 שעות ביממה.

דוד אזולאי: בנוסף, נקבע כי עד מוגן המוחזק במשמורת הרשות, או שמאבטחי הרשות מלווים אותו ממקום למקום, יראו אותו כמי שמוחזק במשמורת חוקית לכל דבר ועניין.

דוד אזולאי: סמכות שלישית שניתנה למאבטחי הרשות היא הסמכות לעצור עד מוגן שהוא אסיר או עצור, אם יש יסוד סביר לחשש שהעד יימלט ממשמורת חוקית.

דוד אזולאי: סמכות רביעית היא סמכות כניסה לחצרים שאינם מבנה פרטי סגור, לשם ביצוע פעולות בדיקה, סריקה, אבטחה ומניעה, הדרושות לשם ליווי עד מוגן או אבטחת מקום הימצאו של עד מוגן.

דוד אזולאי: השהייה בחצרים תהיה לזמן קצר ככל האפשר.

דוד אזולאי: עוד נקבע כי לעניין חובת ההזדהות של מאבטח המפעיל את סמכותו, יוכל המאבטח להזדהות בכינויו הרשמי ולא בשמו האמיתי.

דוד אזולאי: כך ניתן יהיה להבטיח כי ניתן יהיה לייחס את השימוש בסמכות למאבטח מסוים, מבלי לחשוף את זהותו בציבור.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, לבסוף נקבע כי כל הסמכויות שניתנו למאבטחים – הן לפי החוק בנוסחו דהיום והן הסמכויות המוצעות – ניתן יהיה להפעילן לא רק לשם אבטחת עד מוגן, כפי שקובע החוק כיום, אלא גם לשם מניעת פגיעה בתוכנית ההגנה.

דוד אזולאי: להצעת החוק הזאת הוגשו הסתייגויות.

דוד אזולאי: אבקש מחברי הכנסת לדחות את ההסתייגויות ולאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, המסתייגים להצעת חוק זו הורידו את ההסתייגות.

יצחק וקנין: אם כן, אין הסתייגויות להצעת חוק זו.

יצחק וקנין: נעבור מייד להצבעה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: רבותי, הצעת חוק להגנה על עדים (תיקון), התש"ע–2010, קריאה שנייה – מי בעד, מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 15 בעד סעיפים 1–3 – 29 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

יצחק וקנין: 29 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אדוני יושב-ראש הוועדה, לעבור לקריאה שלישית?

דוד אזולאי: כן.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית על הצעת חוק להגנה על עדים (תיקון), התש"ע–2010.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, החוק של נסים.

יצחק וקנין: תאמין לי, לא צריך להזכיר לי.

יצחק וקנין: הוא הבולט ביותר פה, נסים.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 16 בעד החוק – 30 נגד – אין נמנעים – אין חוק להגנה על עדים (תיקון), התש"ע–2010, נתקבל.

יצחק וקנין: 30 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק נתקבלה.

יצחק וקנין: [מס' כ/302; "דברי הכנסת", חוב' ט"ז, עמ' 7466; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת חוק לשמירה על זכויותיהם לפיצוי של פליטים יהודים יוצאי ארצות ערב ואירן, התש"ע–2010, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: תציג את הצעת החוק יושבת-ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, חברת הכנסת ליה שמטוב.

יצחק וקנין: בבקשה, יושבת-ראש הוועדה.

ליה שמטוב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות גאה להביא בפניכם היום חוק אשר במהותו בא לעשות, לפני הכול, צדק היסטורי עם חלק גדול מאזרחי מדינת ישראל היהודים – מי שעלו ארצה ממדינות ערב ומאירן ומהווים היום, יחד עם צאצאיהם, כ-50% מתושבי מדינת ישראל.

ליה שמטוב: מדובר בחוק קצר מאוד, אבל עם משמעות היסטורית.

ליה שמטוב: מדינת ישראל מכניסה לראשונה לספר החוקים את ההכרה בעובדות ההיסטוריות שעומדות מאחורי עלייתם ארצה של בני ארצות ערב ואירן.

ליה שמטוב: שמענו טענות כאילו מדובר בחוק שבא לטרפד את תהליך השלום, ואני רוצה לשלול טענה זו על הסף.

ליה שמטוב: אין קשר בין עניינם של הפליטים היהודים לפליטים הפלסטינים.

ליה שמטוב: אתחיל בהסבר על סעיפי החוק, שהם פשוטים מאוד.

ליה שמטוב: מטרתו של החוק לשמור על זכויותיהם לפיצוי של פליטים יהודים יוצאי ארצות ערב ואירן במסגרת ניהול משא-ומתן לשלום במזרח התיכון.

ליה שמטוב: מדינת ישראל מתחייבת כי במסגרת ניהול משא-ומתן, כאמור, לא תשכח את בניה ותכלול במסגרת הדיונים את סוגיית הפיצוי של הפליטים היהודים.

ליה שמטוב: הפליטים, לפי הצעת החוק, הם מי שעלו ארצה לפני או אחרי קום המדינה והם אזרחי ישראל.

ליה שמטוב: מדובר באנשים שהיו תושבים באחת מהמדינות כאמור ועזבו אותה, בין היתר בגלל שרדפו אותם בשל יהדותם והם היו חסרי הגנה מפני רדיפה.

ליה שמטוב: תנאי נוסף לקבלת פיצוי לפי החוק הזה הוא שאנשים אלה השאירו בארץ מוצאם רכוש הכולל מיטלטלין, כספים, זכויות שהיו בבעלותם, וכן רכוש שהיה בבעלות הקהילה.

ליה שמטוב: הצעת החוק הסמיכה את הממשלה להרחיב את ההגדרה של הרכוש בצו, אך לא לצמצם אותה.

ליה שמטוב: כמו כן, החליטה הוועדה שהממונה על ביצוע חוק זה הוא ראש הממשלה, מאחר שמדובר בסוגיה לאומית ומדינית ממדרגה ראשונה.

ליה שמטוב: הנוסח המונח לפניכם הוא תוצאה של פשרה, לאחר התנגדות ממשלתית מכיוונים שונים.

ליה שמטוב: הוועדה נדה

ליה שמטוב: מה לגלות כי יש פרק שלם בהיסטוריה היהודית שאנו לא מכירים, שילדינו אינם לומדים בבתי-הספר או במסגרת שירותם הצבאי.

ליה שמטוב: בעקבות ההתיישבות היהודית בארץ-ישראל במחצית הראשונה של המאה ה-20 ובעקבות הקמת מדינת ישראל, יהודים במדינות אלה סבלו מהפרה בוטה של זכויות אדם בסיסיות, לרבות גירוש בכוח ונישול מרכוש אישי וקהילתי.

ליה שמטוב: יום לאחר החלטת האו"ם מיום 29 בנובמבר 1947 פתחו הממשלות הערביות ברדיפת היהודים וגזלת רכושם.

ליה שמטוב: זאת, עוד לפני שהוכרז על הקמת מדינת ישראל.

ליה שמטוב: יהודים רבים נרצחו, נחטפו או סבלו אלימות ואיומים.

ליה שמטוב: בשנים שקדמו להקמת מדינת ישראל חיו בארצות ערב כ-856,000 יהודים.

ליה שמטוב: כתוצאה מהסכסוך הערבי-ישראלי, כ-600,000 יהודים ממדינות ערב והאסלאם עלו לישראל כפליטים.

ליה שמטוב: יתר היהודים נאלצו להגר כפליטים לאירופה ולצפון ולדרום אמריקה.

ליה שמטוב: אין איש שיכול לחלוק היום על העובדה כי אחרי אלפי שנים של התיישבות השאירו יהודים אלה מאחוריהם רכוש רב, אישי וקהילתי – אדמות, בתים, מבני קהילה כמו בתי-קברות, בתי-חולים, בתי-ספר, מבני תעשייה שהיו בבעלות יהודית ואף כסף ותכשיטים שלא הורשו להוציא משם, וכמובן זכויות כמו פנסיה שצברו לאורך השנים.

ליה שמטוב: כל אלה נותרו מאחור.

ליה שמטוב: כיום, כמעט לא נותר זכר לאותן מאות קהילות יהודיות.

ליה שמטוב: נסיבות יציאתם של יהודים אלה תואמות לחלוטין את האמנה בדבר מעמדם של פליטים של האו"ם.

ליה שמטוב: הנציב העליון של נציבות האו"ם לפליטים התייחס בשתי הזדמנויות – ב-1957 וב-1967 – וקבע כי יהודים אלה פליטים שעל האו"ם להגן עליהם.

ליה שמטוב: עשיית צדק עם היהודים האלה הוכחשה ונשללה מהם במשך שנים רבות.

ליה שמטוב: גילינו עוד בוועדה כי הקונגרס האמריקני החליט, באפריל 2008, שיש להכיר בפליטים היהודים כפליטים לפי אמנת האו"ם ולפצות אותם על אובדן רכושם.

ליה שמטוב: ההחלטה מזכירה במפורש את ארצות המפרץ הפרסי, צפון אפריקה והמזרח התיכון.

ליה שמטוב: חשוב לציין גם שממשלות ישראל קיבלו לאורך השנים, החל מ-1969 ועד 2005, החלטות ממשלה לגבי טיפול בנושא, אך לצערנו ההחלטות האלה לא בוצעו לאורך השנים.

ליה שמטוב: זאת על אף עבודתם המסורה והיסודית של הארגונים השונים המייצגים את יוצאי ארצות ערב ואירן, הפועלים בישראל ומחוצה לה.

ליה שמטוב: החוק המונח בפניכם הוא קצר מאוד ועקרוני: ממשלת ישראל לוקחת על עצמה להעלות את הסוגיה של הפליטים היהודיים יוצאי ארצות ערב ואירן, לקבל פיצוי על הרכוש שהשאירו מאחור, כחלק ממשא-ומתן לשלום.

ליה שמטוב: הכנסת משאירה לממשלה את שיקול הדעת באיזה שלב לעשות זאת, ומול איזה מדינות לעשות זאת.

יצחק וקנין: רבותי, רבותי חברי הכנסת.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מירי רגב, חבר הכנסת מאיר שטרית, זה מפריע לדוברת.

יצחק וקנין: אני ממש מבקש: תפזרו את ההפגנה.

ליה שמטוב: אני מבקשת מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק החשובה.

ליה שמטוב: בהזדמנות זו אני רוצה להודות, קודם כול ליוזם הצעת החוק, חבר הכנסת נסים זאב, לארגונים שיושבים פה, למנהלת הוועדה דנה גורדון, למזכירות, ציפי ודולי, ולעוזרים שלי, אריק, אנה וטליה.

ליה שמטוב: תודה.

יצחק וקנין: תודה ליושבת-ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, חברת הכנסת ליה שמטוב.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, להצעת חוק זו יש מספר הסתייגויות.

יצחק וקנין: על-פי הסדר שנעשה עם המסתייגים, קבוצת רע"ם-תע"ל – לכם יש רשות דיבור, חבר כנסת טלב אלסאנע – לך יש רשות דיבור לפי הזמן שהוקצב לכם: 30 דקות.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: אם הוא ירצה, הוא יכול לקצר את הזמן.

יצחק וקנין: זה הכול תלוי בו.

יצחק וקנין: רבותי, זה סיעתי, לפי שמות.

יצחק וקנין: הזמן שהוקצב להם, לכל המסתייגים: 30 דקות.

יצחק וקנין: יכולים לנצל חמש דקות, עשר דקות ופחות מזה, או עד חצי שעה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כל הזמן סברתי שהיהודים, כאשר היו בחו"ל, הם היו בגלות.

טלב אלסאנע: לכן גם יש את המשרד של העלייה והקליטה.

טלב אלסאנע: ולכן השאלה הנשאלת: מתי בעצם היו פליטים, האם כאשר היו בחו"ל או כאשר חזרו למדינת ישראל?

טלב אלסאנע: האם כאשר היו שם, או כאשר הם כאן?

טלב אלסאנע: ומה הסיבה, זאת אומרת, לשובם?

טלב אלסאנע: האם הם חוזרים למדינת ישראל בתור – יהודים, כפי שטוענים, חוזרים אל המולדת, והאם אדם שחוזר למולדת שלו הוא פליט?

טלב אלסאנע: האם מדינת ישראל היא מחנה פליטים גדול, ומה הפתרון, אם זו ההגדרה?

טלב אלסאנע: מה שמקומם בכל הנושא הזה, רבותי, הוא השכתוב של ההיסטוריה וסילוף העובדות.

טלב אלסאנע: אנחנו מדברים על הצעת חוק שמדברת אך ורק על המזרח התיכון ורק על מדינות ערב, כאשר היסטורית – ואין התייחסות ליהודים שהגיעו מאירופה, כאשר אנחנו יודעים שדווקא שם הם נרדפו.

טלב אלסאנע: בספרד נרדפו.

טלב אלסאנע: הגלות החלה לא בגלל הפלסטינים, אלא על-ידי הרומים.

טלב אלסאנע: לפני כמה ימים היה ברלוסקוני כאן, וחיבקו אותו בחום, באהבה.

טלב אלסאנע: הידיד הכי גדול.

טלב אלסאנע: הוא דווקא מייצג את חורבן בית שני.

טלב אלסאנע: אם צריכים לתבוע, אז אולי צריך לתבוע אותו.

טלב אלסאנע: הוא אחראי לסבל היהודים במשך 2,000 שנה.

טלב אלסאנע: הוא האחראי לגלות של היהודים, והוא הידיד הגדול ביותר של היהודים, ולא מתייחסים בכלל.

אורי אורבך: הוא איטלקי – – –

טלב אלסאנע: אלה הנכדים שלהם, זה ההמשך.

טלב אלסאנע: ולכן אפשר להגן עליהם, אם רוצים.

טלב אלסאנע: הרי הכול עניין של תפיסת – האידיאולוגיה מתיישרת על-פי האינטרסים.

אורי אורבך: – – –

טלב אלסאנע: ולא שמעתי שאומרים, למשל, בגרמניה, לא אומרים בצרפת, לא אומרים בזמן ממשלת וישי, לא אומרים בתקופת האמנציפציה – כלום; רק במדינות ערב, כאשר אנחנו יודעים היטב שדווקא בתקופת השלטון המוסלמי, זה שלטון תור הזהב של היהדות.

טלב אלסאנע: המקום שבו היו מקומות היהודים מוגנים, היהודים בעצמם מוגנים, הפריחה התרבותית והדתית של היהודים – בשלטונם של הערבים והמוסלמים.

טלב אלסאנע: ובאים להגיד שדווקא שם נרדפו ונטבחו, וכל מיני שקרים כאלה?

טלב אלסאנע: אפשר לבוא ולהגיד: אנחנו רוצים ליצור איזושהי סוגיה פוליטית, כדי להגיד כנגד סוגיית הפליטים הפלסטינים – יש פליטים יהודים, וכנגד הדרישה של מדינות ערב יש דרישה של מדינת ישראל.

טלב אלסאנע: זו המצאה, צריך להגיד את זה.

טלב אלסאנע: אבל, לדעתי, תשאלו את היהודים שעלו ממרוקו או מעירק, יגידו לכם שאם צריך לתבוע, לא צריך לתבוע את מרוקו, עירק, חבר הכנסת נסים זאב.

טלב אלסאנע: צריך לתבוע את התנועה הציונית.

טלב אלסאנע: היא אשר גרמה – מה עשו כאשר עליתם?

טלב אלסאנע: היו המעברות, ריססו אתכם ב-DDT.

טלב אלסאנע: מה עם ילדי תימן?

טלב אלסאנע: אולי הם אחראים, והם אשר גרמו להגירה ההמונית, הבלתי-מוצדקת, של היהודים מהמולדת שלהם, מהמדינות שלהם, בעירק, בתימן, בתוניסיה, בלוב.

טלב אלסאנע: אלמלא הפעילות של התנועה הציונית, הכול היה – ממשיכים לחיות, שכנים, מערכת יחסים מצוינת.

טלב אלסאנע: אני שמעתי איך היו בימי רמדאן, בשכנות טובה, ומשתתפים בחגים, בשמחות.

מיכאל איתן: תראה, תראה איך הוא צוחק.

טלב אלסאנע: למה צוחק?

טלב אלסאנע: כי זו האמת.

טלב אלסאנע: בגלל זה הם כל הזמן מדברים על איך אפשר לחזור לג'רבה, לסדר טיול מאורגן, להגיע לשם.

טלב אלסאנע: בגלל שטוב שם, בגלל שנהנו שם.

טלב אלסאנע: אלמלא האשליה "תבוא לכאן" – וכאשר הגיעו, הרבה ירדו.

טלב אלסאנע: והרבה, אם היה ברצונם, לא היו מגיעים.

טלב אלסאנע: ואחרים הלכו לצרפת, לא הגיעו לכאן.

יצחק וקנין: טלב אלסאנע, אני חייב להגיד לך משהו.

מיכאל איתן: אם הם לא היו מגיעים, איפה אתה ואיפה אני היינו – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת איתן, אמרת שאני צוחק.

מיכאל איתן: – – איפה היינו?

טלב אלסאנע: ידידי, 2,000 שנה לא הגיעו.

מיכאל איתן: איפה היינו?

מיכאל איתן: היינו יכולים להיפגש?

יצחק וקנין: חבר הכנסת איתן, השר איתן – – –

טלב אלסאנע: זה יכול להיות.

טלב אלסאנע: אבל המפגש, חבר הכנסת מיקי איתן, המפגש הזה, הוא שיצר את הבעיה של הפליטים.

יצחק וקנין: טלב אלסאנע, אתה יודע – – –

טלב אלסאנע: המפגש הזה, העלייה הזו, היא יצרה בעיית פליטים אחת ויחידה במזרח התיכון, והבעיה האחת והיחידה היא הפליטים הפלסטינים.

מיכאל איתן: שאלתי אותך איך אתה ואיך אני היינו נפגשים פה בכנסת אם הם לא היו עולים הנה?

מיכאל איתן: הם היו פליטים שם.

טלב אלסאנע: אבל באיזה הקשר זה היה?

טלב אלסאנע: בהקשר היסטורי.

טלב אלסאנע: זה בדיוק המושג: הרצחת וירשת.

טלב אלסאנע: באו לכאן, גירשו פלסטינים, יצרו את בעיית הפליטים הפלסטינים, ואומרים: לא, לא, לא.

טלב אלסאנע: הם לא פליטים.

טלב אלסאנע: אנחנו הפליטים.

טלב אלסאנע: אנחנו גירשנו אתכם, אנחנו הרסנו את הכפרים שלכם, אתם עכשיו במחנות הפליטים בסוריה, בירדן, ואתם הפליטים – לא, לא.

טלב אלסאנע: אתם כלום, אתם לא קיימים, אנחנו הפליטים.

מיכאל איתן: למה?

מיכאל איתן: אבל הם יכלו לשקם, כמו שאנחנו שיקמנו את עצמנו.

טלב אלסאנע: מי יכול לשקם?

טלב אלסאנע: איפה?

טלב אלסאנע: בגלות?

טלב אלסאנע: בגלות?

מיכאל איתן: עלו אלפים בגלל מצוקה, ועלו אלפים בגלל ציונות ואידיאלים.

מיכאל איתן: אבל כשבאו הנה, באו כפליטים, בסופו של דבר.

מיכאל איתן: ושוקמו.

מיכאל איתן: למה לא משקמים את הפליטים הפלסטינים?

מיכאל איתן: למה?

טלב אלסאנע: מי ישקם אותם?

מיכאל איתן: אני.

מיכאל איתן: – – –

טלב אלסאנע: אתה אומר כאן – סליחה.

טלב אלסאנע: מי ישקם אותם?

טלב אלסאנע: מי אחראי על שיקומם?

טלב אלסאנע: אתה אומר: באו לכאן, היהודים, למדינת ישראל, והמדינה שיקמה אותם.

טלב אלסאנע: זו המדינה שלהם, שיקמה אותם.

יצחק וקנין: אדוני השר.

טלב אלסאנע: אז אתה רוצה שירדן תשקם אותם?

טלב אלסאנע: למה ירדן, ובאיזו מידה ירדן אחראית להם?

טלב אלסאנע: הרי ירדן לא היתה אחראית, ירדן אין לה אחריות; מי שאחראי למצוקה ול"נכבה" של הפלסטינים, זו לא ירדן.

טלב אלסאנע: מי שאחראי ל"נכבה" של הפלסטינים זו התנועה הציונית.

טלב אלסאנע: מי שאחראי למחנות הפליטים בירדן או בסוריה זו התנועה הציונית.

טלב אלסאנע: מי שאחראי לזה שהיהודים עזבו את הבתים שלהם בירדן, בעירק, בתוניסיה, בלוב, במרוקו ובתימן זה התנועה הציונית, שהביאה אותם לכאן, ואלמלא זה הם יכלו להמשיך לגור ולחיות; והסכסוך הערבי-הישראלי בוודאי יצר מתחים.

מיכאל איתן: – – – רצו לבוא הביתה למדינה שלהם.

טלב אלסאנע: אם הם באו לבית, או למדינה שלהם, אז למה הם פליטים?

טלב אלסאנע: אבל למה הם פליטים?

טלב אלסאנע: למה להגדיר אותם בתור פליטים?

מיכאל איתן: – – – אתה יודע מה?

מיכאל איתן: כמו שעכשיו מישהו יגיד לך שהפלסטינים ביהודה ושומרון, הם אשמים בכל דבר ובכל עניין, שישבו בשקט.

מיכאל איתן: אתה, מה אתה אומר להם?

מיכאל איתן: אתה אומר להם, לא, גם הם רוצים את המדינה שלהם.

מיכאל איתן: גם הם רצו את המדינה שלהם.

מיכאל איתן: למה אסור להם?

טלב אלסאנע: לא, תקשיב לי.

טלב אלסאנע: פלסטיני שחוזר למולדת שלו הוא לא פליט.

מיכאל איתן: גם הם חזרו למולדת.

טלב אלסאנע: אבל היהודים שחזרו ממרוקו לכאן, אתה לא יכול להגיד – אז למה הם פליטים?

טלב אלסאנע: למה הם פליטים?

טלב אלסאנע: הרי יש הגדרה של פליטים על-פי האמנה הבין-לאומית של האו"ם, למה הם פליטים?

אורי אריאל: – – –

טלב אלסאנע: אין כאן – או שהם חזרו כי זאת המולדת שלהם, בתוך עלייה.

אורי אריאל: – – – גיס חמישי – – –

טלב אלסאנע: אתה יכול להפסיק להתפרע, מופרע אחד.

טלב אלסאנע: כל הזמן אתה: גיס – אתה יכול לקשקש כל הזמן.

אורי אריאל: – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת אורי אריאל.

טלב אלסאנע: העובדות האלה, אי-אפשר להפריך אותן, והמציאות הזאת, אי-אפשר להתעלם ממנה.

טלב אלסאנע: אומנם נגרם להם סבל, אבל הסבל, מי שגרם לו – לא אותן מדינות, וצריך להכיר בעובדות.

טלב אלסאנע: לא יכול להיות שהיום – אני שואל אתכם, למה, למשל, כאשר יש הסכם שלום עם מצרים – למה לא הועלתה הסוגיה הזאת?

טלב אלסאנע: הרי יש יוצאי מצרים, לא אמרו למצרים: רבותי, אנחנו לא רוצים – עד שמעלים את הסוגיה הזאת.

טלב אלסאנע: עם ירדן היה הסכם שלום, הרי הרבה מהעולים, חבר הכנסת נסים זאב, ואתה אחד מהם, באו ממרוקו.

טלב אלסאנע: אתה רוצה להגיד מחר, אנחנו לא נכונן יחסי שלום עם מרוקו כל עוד היא לא מוכנה לשלם פיצוי, נניח?

טלב אלסאנע: הרי אי-אפשר לנהל משא-ומתן – אתה לא הולך לנהל משא-ומתן עם מרוקו.

טלב אלסאנע: באים ומעלים את הבעיה עם אנשים שהם לא צד לבעיה.

טלב אלסאנע: הפלסטינים הם לא צד לבעיית היהודים.

יצחק כהן: – – –

טלב אלסאנע: מה, אתה רוצה כסף, אתה רוצה פיצוי, אז אני רוצה לשכנע שתוותר.

טלב אלסאנע: תקשיב לי.

טלב אלסאנע: יש לי פתרון מצוין, והפתרון הטוב הוא הפתרון של הפליטים בכל העולם.

טלב אלסאנע: מי שחש את זה, הוא יכול לחזור למקום שממנו הוא הגיע.

טלב אלסאנע: המרוקאים יכולים לחזור למרוקו, התוניסאים לתוניס, כמו שהפלסטינים יחזרו לפלסטין – זה הפתרון.

טלב אלסאנע: לא יכול להיות שימשיכו ויעלו את הסוגיה הזאת, כאשר אתם יודעים היטב שלחוק הזה אין שום משמעות, ומי שמקפח את יוצאי מדינות ערב או צפון-אפריקה אלו ממשלות ישראל.

טלב אלסאנע: הרי, חבר הכנסת יצחק כהן, סגן השר – מה אמר ביאליק?

טלב אלסאנע: תגיד לי, מה אמר ביאליק?

טלב אלסאנע: ביאליק אמר שהוא שונא את הערבים בגלל שהם מזכירים לו את הספרדים.

טלב אלסאנע: הבעיה שלכם לא עם מדינות ערב, הבעיה שלכם עם האשכנזים.

טלב אלסאנע: הבעיה שלכם עם אלה שמקפחים אתכם זה שנים.

טלב אלסאנע: הבעיה עם אלה שלא מתייחסים אליכם, לא רואים אתכם.

טלב אלסאנע: יש כאלה שלא מוכנים היום, אחרי 60 שנה, לקבל אתכם בבתי-ספר – מידת ההתייחסות לתרבות של המזרח התיכון – – –

יעקב מרגי: – – –

טלב אלסאנע: התרבות שלהם, ממדינות שבאתם.

טלב אלסאנע: אתם מתביישים לשמוע שירה מזרחית.

טלב אלסאנע: אתם מתנכרים לשורשים שלכם, בגלל כל הניסיון לרצות את האדונים, האשכנזים, להתרחק מכל דבר שמראה ומזכיר לכם את השורשים שלכם, את המוצא התרבותי, מאיפה באתם; פשוט מאוד טיפחו אצלכם רגשי נחיתות.

מיכאל איתן: תראה איך אתה לבוש.

מיכאל איתן: אתה לבוש כמו בדואי?

טלב אלסאנע: מה זה קשור?

טלב אלסאנע: תקשיב לי.

מיכאל איתן: אני יותר מזרחי ממך.

מיכאל איתן: אתה מערבי.

טלב אלסאנע: אתה, בתור אשכנזי, אתה מתגונן עכשיו, כי אני אומר את העובדות.

מגלי והבה: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

מגלי והבה: אדוני השר.

טלב אלסאנע: תקשיב לי.

טלב אלסאנע: הם יודעים ערבית, או יודעים מרוקאית.

טלב אלסאנע: אבל מה פתאום?

טלב אלסאנע: יגיד שהוא יודע?

טלב אלסאנע: אסור – בפני האשכנזים, הם יעשו ממנו צחוק.

טלב אלסאנע: ולכן, סילבן שלום, אני אוהב אותך, אני אגיד לך: אין סיכוי שתהיה ראש הממשלה, אף-על-פי שאתה הכי מתאים, אתה מצוין – כי אתה ממוצא תוניסאי.

טלב אלסאנע: המוצא שלך – זה הבעיה.

טלב אלסאנע: הבעיה כאן היא ההתייחסות של האשכנזים, זה שקיפחו אתכם במרוצת השנים.

נסים זאב: – – – בין אשכנזים למזרחים, תתייחס לחוק.

טלב אלסאנע: הנתונים של השכר, האבטלה, העוני, זה מקרי?

טלב אלסאנע: זה לא מקרי לחלוטין.

טלב אלסאנע: מידת ההתייחסות במערכת החינוך, במערכת התרבות, באמנות, בכל המישורים – אתם מקופחים.

טלב אלסאנע: לא מקפחים אתכם אותן מדינות, אלא מקפחים אתכם כי יצאתם מאותן מדינות, כי המוצא שלכם מאותן מדינות; בגלל זה אתם מקופחים.

טלב אלסאנע: לכן יש לכם כעס על השורשים שלכם, על ההיסטוריה שלכם.

טלב אלסאנע: אבל הטיפול הוא לא בהצעת חוק – זה טיפול אולי פסיכולוגי, אולי איזשהו טיפול אחר.

טלב אלסאנע: הצעת החוק הזאת לא תפתור את הבעיה.

טלב אלסאנע: מה זאת אומרת שאתם מחייבים הצעת חוק שמחייבת את ממשלת ישראל, מה?

טלב אלסאנע: הרי כדי לחייב את מרוקו לשלם פיצוי, צריך החוק שם – הפרלמנט של מרוקו יחייב את ממשלת מרוקו.

טלב אלסאנע: מה כאן?

טלב אלסאנע: נגיד שלא תנהל משא-ומתן, מה, ניהול משא-ומתן זה טובה שממשלת ישראל עושה?

טלב אלסאנע: השלום זה טובה?

טלב אלסאנע: זה אינטרס שלך ושלי לעשות שלום, לקדם שלום.

טלב אלסאנע: ואז אנחנו נמנע – – –

סילבן שלום: – – –

טלב אלסאנע: חבר הכנסת סילבן שלום, אתה באמת מאמין שזה שלא יתנהל משא-ומתן לקידום שלום אלא אם משלמים פיצוי, זה הגיוני?

טלב אלסאנע: זה למנוע את השלום שיש בו רווחה וחיים בגלל בצע כסף, או בגלל הרצון להרוויח פיצוי, אם ובמידה – ולמה המרוקנים ישלמו, הרי אין להם עניין בשלום באזור הזה, הם לא צד למשא-ומתן כאן.

טלב אלסאנע: החוק הזה חסר היגיון, חסר תכלית, אין לו משמעות, אלא כדי להגיד, לרצות אנשים ארגוניים, שלבי לבי עליהם, כל הזמן הם נאבקים, אבל הישועה, הפתרון שלהם, לא שם, לא בהצעת החוק – כאן, בממשלת ישראל, בגישה שלה, במדיניות שלה, לכל התרבות של צפון-אפריקה, לכל התרבות של יוצאי צפון-אפריקה, התייחסות בתקציבי המדינה.

טלב אלסאנע: לבוא ולהגיד להם – לא ננהל משא-ומתן; עם מי?

טלב אלסאנע: עם מי?

סילבן שלום: חבר הכנסת טלב, תן לי – מותר לך לחזור.

טלב אלסאנע: מותר לי?

טלב אלסאנע: אם היושב-ראש יאשר.

סילבן שלום: יש לו שלוש הסתייגויות עכשיו, ואחר כך עוד שלוש הסתייגויות.

טלב אלסאנע: אם היושב-ראש יאשר, אין לי בעיה.

טלב אלסאנע: אם לא יאשר, אני משלים את הזמן שעומד לרשותי.

מגלי והבה: בסדר, יש לך ה-17 דקות.

מגלי והבה: אני מרשה.

טלב אלסאנע: תקשיב, אני מאמין ליושב-ראש.

מגלי והבה: אני עוצר, בסדר גמור.

סילבן שלום: תודה רבה.

סילבן שלום: תודה גם ליושב-ראש.

סילבן שלום: תודה רבה לטלב אלסאנע על כך שנתן לי את הזמן, כי אני פספסתי בחצי דקה לעלות לפניך.

סילבן שלום: היתה לי שיחה עם סגן שר האוצר.

סילבן שלום: אני מאוד מקווה שאתה לא מתנגד לשלום בכלל, ושלום צריך להיות מבוסס על צדק; הרי זה מה שאנחנו שומעים מכם השכם והערב – ששלום חייב להיות מבוסס על צדק.

אלכס מילר: – – –

מגלי והבה: מה זה ההתפרצות הזאת?

סילבן שלום: עשיית צדק, כפי שאתה קורא לה, חבר הכנסת טלב אלסאנע, היא עשיית צדק עם הפלסטינים.

סילבן שלום: על זה דיברת כל הזמן, ועל זה אתה מדבר, וחוזר ואומר – ששלום צריך להיות שלום צודק.

סילבן שלום: עכשיו, כשאנחנו מדברים על עשיית צדק, עשיית צדק זה דבר רחב; זה לא עשיית צדק רק בצד אחד, אלא יש גם אנשים רבים בצד השני, אנשים שנאלצו לעזוב את רכושם, שנאלצו לברוח, לא כי הם פתחו במלחמה.

סילבן שלום: לא כי הם ניסו להרוג את האנשים שהם גרו בתוכם.

סילבן שלום: הם נסו על נפשם כי רצו להרוג אותם – זה ההבדל, לכן אין בכלל מצב של השוואה בין הדברים.

סילבן שלום: אתה דיברת על ג'רבה.

סילבן שלום: אני, כמו שאתה יודע והזכרת, הרי מוצאי מתוניס.

סילבן שלום: ביקרתי בג'רבה, ביקרתי בתוניס, ביקור היסטורי של שר חוץ ישראלי.

סילבן שלום: לצערי הרב, השר הראשון והאחרון מאז בתוניס, אבל זה היה טיסה ישירה עם דגל ישראל, ואני מקווה שיהיו עוד רבים אחר כך.

סילבן שלום: אבל זה לא אומר דבר.

סילבן שלום: מה שזה אומר זה שהיום יש פתיחות, ורצון לקבל אותם כתיירים.

סילבן שלום: אבל אנחנו, כשעזבנו, אמרנו שאנחנו נוסעים לטיול בצרפת, לא אמרנו שאנחנו עוזבים.

סילבן שלום: כי אם היינו אומרים שאנחנו עוזבים, היו בעיות.

סילבן שלום: מאחר שאמרנו שאנחנו עוזבים לטיול, לא יכולנו למכור את הנכסים שלנו, לא יכולנו למכור את הרכוש שלנו, לא יכולנו גם לקחת אותו אתנו, כי אז זה היה ברור שאתה עוזב את המקום.

סילבן שלום: זה לא רק אנחנו, יש דוגמאות של מאות אלפי אנשים שנאלצו להיות בדיוק באותו מצב.

סילבן שלום: הרי יש כאלה, גם, שעברו ביום אחד, הטיסו במבצע "עזרא ונחמיה", במבצע "מרבד הקסמים" – "עזרא ונחמיה" זה מעירק, "מרבד הקסמים" מתימן – וממקומות אחרים.

סילבן שלום: לכן, כשמדברים על עשיית צדק, האם אתה מצפה שכאשר נהיה בהסכם שלום כולל במזרח התיכון, עם כל העולם הערבי, לא נעשה צדק גם עם אלה שהיו קורבן, בשל העובדה שהם יהודים – הם לא אמרו שום דבר.

סילבן שלום: הם לא דיברו נגד הערבים, הם לא דיברו נגד המדינה שהם גרים בה, שום דבר.

סילבן שלום: רק בשל היותם יהודים.

סילבן שלום: לכן אני חושב שבעניין הזה אתה היית צריך להיות הראשון שאומר: אני דורש צדק לכול.

סילבן שלום: אני דורש צדק, ושלום צודק פירושו גם להכיר בכך שהיו יהודים רבים שנאלצו לעזוב את ארצם – דרך אגב, זה עזר מאוד למדינת ישראל.

ג'מאל זחאלקה: אה, זו הנקודה.

ג'מאל זחאלקה: הציונות הביאה אתכם, לא גירשו אתכם.

סילבן שלום: תן לי רגע.

ג'מאל זחאלקה: הביאה אתכם.

ג'מאל זחאלקה: שמו פצצות בעירק.

ג'מאל זחאלקה: הציונות חוגגת את הרס יהדות בבל.

ג'מאל זחאלקה: אתם שמחים על הרס הקהילות היהודיות – – –

סילבן שלום: למה אתה מתרגז?

סילבן שלום: למה אתה מתרגז?

מגלי והבה: תודה.

ג'מאל זחאלקה: אתה מדבר על צדק?

ג'מאל זחאלקה: מה עם הפליטים?

ג'מאל זחאלקה: שכולם יחזרו לארץ שהם באו – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת זחאלקה, שמעו אותך, בסדר.

אורי אורבך: – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת אורי אורבך, לא משם.

מגלי והבה: יש לך כיסא.

סילבן שלום: האם זה אומר שאני אחזיר אותך לערב-הסעודית, זחאלקה?

ג'מאל זחאלקה: כל אחד שיחזור.

סילבן שלום: הרי אתה באת מערב-הסעודית, מאיפה באת לפה?

סילבן שלום: אז בוא נפסיק.

סילבן שלום: אם אתה רוצה שאני אחזיר אותך לערב-הסעודית, אז אני אחזיר אותך לערב-הסעודית.

סילבן שלום: הרי אתם הגעתם לפה מערב-הסעודית.

סילבן שלום: מאיפה הגעתם?

סילבן שלום: הייתם פה?

סילבן שלום: לא הייתם פה.

רוברט אילטוב: – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת אילטוב, שב בבקשה.

סילבן שלום: אז בוא נפסיק להחזיר את האנשים, כי אני אחזיר גם אותך למקום שממנו באת.

מגלי והבה: לא בעמידה.

מגלי והבה: אל תדבר כשאתה עומד.

ג'מאל זחאלקה: פליט הוא זה שלא יכול לחזור.

סילבן שלום: אבל למה זה מרגיז אותך?

טלב אלסאנע: למה אתה לא מדבר מלה אחת על הפליטים הפלסטינים שהגיעו – – –

ג'מאל זחאלקה: מי שיכול לחזור הוא לא פליט.

ג'מאל זחאלקה: אתם קראתם להם עולים חדשים, לא פליטים.

ג'מאל זחאלקה: כל מי שנמצא כאן הוא פליט או עולה חדש?

טלב אלסאנע: הוא מדבר על צדק – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת טלב אלסאנע, היית פה, יש לך עוד 17 דקות, תרשום מה שאתה צריך להגיד, אוקיי?

מגלי והבה: חבר הכנסת זחאלקה.

סילבן שלום: אבל למה אתה מתרגז על משהו שאתה היית אמור לחבק בשתי ידיים?

סילבן שלום: אם היתה לך קצת חשיבה מחוץ לקופסה – לא מייד להתנגד לכל דבר – היית מחבק את הרעיון בשתי ידיים.

ג'מאל זחאלקה: ואז?

סילבן שלום: שנייה אחת.

סילבן שלום: אבל אתה לא.

סילבן שלום: אתה היית צריך לבוא ולהגיד: אני מדבר על שלום צודק ואני חושב שהם נפגעו.

סילבן שלום: יש ספק שיהודי מדינות ערב נפגעו?

סילבן שלום: אין ספק.

ג'מאל זחאלקה: על-ידי הציונות שהביאה אותם בכוח לפה – והם נפגעו מהציונות שהביאה אותם.

סילבן שלום: תקשיב עד הסוף.

מגלי והבה: חבר הכנסת זחאלקה, שמענו, תודה.

סילבן שלום: שנייה אחת.

סילבן שלום: פצצות היו בתוניס?

סילבן שלום: לא היו פצצות בתוניס.

סילבן שלום: מי שהפציץ זה הנאצים, זה כן.

סילבן שלום: וזה הדבר השני שאני אדבר עליו.

סילבן שלום: אבל אם עושים כבר תיקון לעוול הזה, צריך גם להגיע לסיום ותיקון העוול כלפי ניצולי השואה מתוניס ומלוב, שהם היחידים שלא מקבלים – – –

רונית תירוש: למה, והפרעות בעירק בשכונת עבאס?

רונית תירוש: זה ציונות.

סילבן שלום: אני רוצה להגיד לך, שצריך לחבק את החוק הזה, ואני מצפה שאתה תצביע בעד, לא נגד; שטלב אלסאנע יצביע בעד, לא נגד – שיבוא ויגיד: אנשים נפגעו, אנחנו צריכים לעזור להם.

טלב אלסאנע: אתה סתם מדבר – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת טלב אלסאנע, הגענו להבנה שאתה מדבר תיכף, לא? אתה מוותר על זכות הדיבור?

טלב אלסאנע: לא.

מגלי והבה: אז תשב בשקט.

מגלי והבה: תמתין לתור שלך.

ג'מאל זחאלקה: אני מקבל את הכדור שאתה שלחת ואני אומר עם תוספת קטנה, קבלת החלטת האו"ם 194 – – – שתיהן ביחד.

ג'מאל זחאלקה: 194.

סילבן שלום: אבל, זחאלקה, אני הולך אתך צעד אחד נוסף.

סילבן שלום: אני כנסת ישראל.

סילבן שלום: מי שמעלה את 194 זה הפלסטינים במשא-ומתן.

סילבן שלום: אל תתבלבל, אתה ישראלי.

ג'מאל זחאלקה: האו"ם זה לא הפלסטינים.

ג'מאל זחאלקה: תכבד את החוק הבין-לאומי.

סילבן שלום: אני אמור להעלות את 194?

סילבן שלום: נראה לך נורמלי?

סילבן שלום: הרי הצד השני שאתו אני אנהל משא-ומתן, הוא יעלה את 194.

סילבן שלום: אז מה אתה רוצה, שאני אעלה את 194?

סילבן שלום: איפה ההיגיון שלך?

סילבן שלום: אבל לא משנה.

סילבן שלום: כנראה ששכחת שאתה ישראלי.

ג'מאל זחאלקה: זו לא עמדה פלסטינית, זו עמדת האו"ם.

ג'מאל זחאלקה: הכנסת תחליט שהיא מכבדת את החוק הבין-לאומי ואת החלטות האו"ם, בבקשה – – – אבל אתה לא רוצה.

סילבן שלום: זחאלקה, מי שיעלה, ואין ספק שהוא כבר העלה בעבר את 194, היה הצד הפלסטיני.

ג'מאל זחאלקה: צא מהקופסה.

ג'מאל זחאלקה: אתה בקופסה סגורה אטומה.

סילבן שלום: חבל על הוויכוח.

סילבן שלום: מדובר בהצעת חוק מצוינת.

ג'מאל זחאלקה: זה חוק של צביעות.

סילבן שלום: זאב נסים, נסים זאב בעצם.

סילבן שלום: למה אני קורא לך זאב נסים?

סילבן שלום: יש לנו מישהו בליכוד שהוא הפוך, זאב נסים.

סילבן שלום: ההצעה שלך היא הצעה מעולה, אתה זכאי לברכת יישר כוח, או כמו שאנחנו אומרים, חזק וברוך.

אברהם מיכאלי: מי שבירך.

סילבן שלום: מי שבירך מגיע לך.

סילבן שלום: אני חושב שההצעה הזאת היא הצעה שעושה צדק היסטורי עם מאות אלפי אנשים שהגיעו ממדינות ערב וראו בעיניים כלות איך הרכוש שלהם נלקח על-ידי אחרים.

סילבן שלום: כשאני ביקרתי שם והלכתי לראות מה המקום שממנו הגעתי, הם פחדו שאני כבר בא לקחת להם את הרכוש, המשפחות שנמצאות שם.

סילבן שלום: לכן, כשמדברים על צדק היסטורי הרי העולם יהיה זה שיתגייס, העולם הוא זה שיצטרך למצוא את הקרנות המתאימות כדי לתת את התשובות המתאימות, ואני מאמין שממשלת ישראל מהיום תעמוד על כך בצורה ברורה.

סילבן שלום: הקרנות הבין-לאומיות ימצאו את הסכומים המתאימים כדי לפצות את יהודי ערב, ואני בטוח שהדבר הזה יעשה צדק היסטורי עם אותן מאות אלפי משפחות.

סילבן שלום: הייתי רוצה רק להוסיף במשפט אחד.

סילבן שלום: לפני כחודש ימים, ביום השואה הבין-לאומי, העליתי בישיבת הממשלה וגם בישיבת הכנסת את הצורך לתקן את העוול ההיסטורי שנגרם לניצולי השואה יוצאי תוניס ויוצאי לוב, ואני מאוד מקווה שגם הנושא הזה, שהיום הועבר לטיפולו של השר יולי אדלשטיין, ימצא גם הוא את מקומו וגם הדבר הזה יבוא לידי ביטוי בהחלטה שתאפשר גם להם לקבל את מה שמגיע לכל ניצול שואה באשר הוא, ולא משנה מה מוצאו.

סילבן שלום: אני רוצה להודות לך, להודות לכנסת, ואני מבקש מכולם לתמוך בהצעה הזאת פה-אחד, כדי להראות את התמיכה של כנסת ישראל בהצעת חוק כה חשובה.

סילבן שלום: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לסגן ראש הממשלה.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת טלב אלסאנע.

סילבן שלום: עד שהגעתי להיות משנה, אתה מוריד אותי?

מגלי והבה: אז אני מתנצל כפליים ואני חוזר: אני מודה למשנה לראש הממשלה, חבר הכנסת סילבן שלום, ואני מאחל לך הצלחה בהמשך גם.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לשר סילבן שלום שאני באמת תומך במועמדות שלו להיות ראש ממשלה.

טלב אלסאנע: אני מאמין שלאור הרקע שלו ולאור היכולות שלו, הוא יכול לקדם את השלום.

טלב אלסאנע: אבל זה שהוא לא יהיה, זה לא בגלל שאני או הרבה כמוני לא רוצים, אלא בגלל שיש התנגדות בתוך הליכוד, בתוך המפלגות, כאשר החלוקה הזו קיימת, של יוצאי מדינות ערב.

טלב אלסאנע: השר סילבן שלום דיבר על צדק, ואני מסכים אתו.

טלב אלסאנע: אני מסכים שצריך לעשות צדק.

טלב אלסאנע: אבל צדק לא ניתן לחלוקה, צדק הוא צדק.

טלב אלסאנע: יש בעיה שנקראת בעיית הפליטים.

טלב אלסאנע: אפשר לפתור את כל בעיית הפליטים.

טלב אלסאנע: כל אחד שמגיע לו, כל אחד שנשללה ממנו הזכות, צריך להעניק לו את הזכות הזאת.

טלב אלסאנע: אי-אפשר להיות צודק בצד אחד ולדאוג לשוויון ולדרוש צדק, ובצד שני לדגול בקיפוח ורדיפה.

מרינה סולודקין: אתה מאמין בזה שזה צדק?

טלב אלסאנע: אני רוצה צדק לכל מקופח, אני רוצה צדק קודם כול למקופחים ביותר.

טלב אלסאנע: לפחות אלה בתוך מדינת ישראל, הם מקבלים את הזכויות שלהם, הם נמצאים במדינה שלהם.

טלב אלסאנע: אבל הפליטים האמיתיים שסובלים במחנות הפליטים, אלה הפליטים הפלסטינים.

טלב אלסאנע: אז בואו נעשה פתרון כולל, פתרון של בעיית הפליטים במזרח התיכון, יהודים וערבים, יהודים ופלסטינים.

טלב אלסאנע: לפתור את הבעיה, זה הצדק האמיתי, זה צדק היסטורי.

טלב אלסאנע: לא צדק סלקטיבי; צדק סלקטיבי על-פי הרצון שלנו, על-פי הנוחיות שלנו, על-פי הבחירה שלנו.

מרינה סולודקין: – – –

טלב אלסאנע: צדק אחד מוחלט, ופותרים את הבעיה.

טלב אלסאנע: אפשר לבוא ולהגיד, הרי אנחנו יודעים שיש ההגדרה של מה זה פליטים על-פי הכרזת האו"ם, לגבי פליטים.

טלב אלסאנע: מי שעונה על ההגדרה הזו, חבר הכנסת שאמה – – –

כרמל שאמה-הכהן: אני עזרתי לך בנשיאות היום שהדיון המהיר שלך יעבור.

כרמל שאמה-הכהן: תעזור לנו.

טלב אלסאנע: אני עוזר לך כדי שלא יחפשו בשדה-התעופה בגלל השם שלך.

טלב אלסאנע: לכן אני סבור שצריך לדגול בצדק מוחלט לגבי בעיית הפליטים, כאשר אני רוצה לעשות הבחנה ברורה וחד-משמעית.

טלב אלסאנע: הפליטים הפלסטינים גורשו בניגוד לרצונם, הם לא הוצאו בטיול מאורגן.

טלב אלסאנע: היהודים עלו מתוך בחירה ומתוך רצון.

טלב אלסאנע: לגבי הפליטים יש הבעיה – – –

רונית תירוש: למה?

רונית תירוש: היה "פרהוד" בעירק, אז הם עלו.

טלב אלסאנע: כן, היה שלמה הלל בעירק, גברתי רונית תירוש.

טלב אלסאנע: היה שלמה הלל, תקראי מה שהוא כתב, בעירק, בתי-קולנוע בעירק, מה שהוא עשה שם.

רונית תירוש: אתה יודע מה זה "פרהוד"?

רונית תירוש: אנסו אותם ורצחו אותם.

טלב אלסאנע: את יודעת, אני בדקתי.

טלב אלסאנע: היהודים שעלו מעירק הם האוכלוסייה הכי חזקה, אפילו בתוך ישראל, ורמת האינטליגנציה שלהם, ההשכלה הכי גבוהה.

רונית תירוש: נכון, נכון.

טלב אלסאנע: ואני אגיד לך, שבידע שלהם והבקיאות בשפה הערבית – אין אף אחד כמעט, בודדים במדינת ישראל, ערבים במדינת ישראל, יכולים להתחרות בבקיאות שלהם בשפה הערבית.

רונית תירוש: עד שעשו להם "פרהוד".

טלב אלסאנע: והם היו בחברת חשמל ובכל המוסדות וניתנה להם הזדמנות גם בגלל הכישורים שלהם.

טלב אלסאנע: לדעתי, להגיד שהם היו מקופחים?

טלב אלסאנע: אני יודע שיש החלטות במדינות ערב, שאומרים ליהודים: תחזרו ותקבלו את האזרחות ותמשיכו לחיות באותן מדינות.

טלב אלסאנע: אני יודע שבמרוקו היועץ של המלך הוא יהודי, שר התיירות הוא יהודי ושר האוצר הוא יהודי.

מאיר שטרית: עד הקמת המדינה – – – בהקמת המדינה היחס השתנה בצורה קיצונית.

טלב אלסאנע: נכון, הקמת המדינה גרמה לשינוי ביחס.

טלב אלסאנע: אז מי אשם בזה?

טלב אלסאנע: התנועה הציונית; והסכסוך שנוצר כאן, והמתחים.

אורי אריאל: התנועה הציונית – – –

טלב אלסאנע: ואני רוצה להגיד לכם, רבותי – השר סילבן שלום אמר לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה: תחזור לסעודיה, תחזור למאיפה שבאת.

טלב אלסאנע: ואני רוצה לומר לכם, היסטורית, כאשר אברהם אבינו הגיע לאזור הזה, הרי הוא קנה את מערת המכפלה ממישהו.

טלב אלסאנע: הרי הוא לא יכול לקנות מעצמו.

טלב אלסאנע: והמישהו הזה, שמכר לו בחברון, זה היה פלסטיני.

טלב אלסאנע: כאשר משה רבנו רצה להגיע לכאן והוא לא נכנס, ויהושע בן נון נלחם – נגד מי נלחם?

טלב אלסאנע: נגד רוחות רפאים?

טלב אלסאנע: נגד אנשים – הם הפלסטינים.

טלב אלסאנע: לכן, לא להגיד שעשו – הגיעו.

טלב אלסאנע: כל הזמן חיו כאן הערבים.

טלב אלסאנע: כל הזמן חיו כאן פלסטינים.

טלב אלסאנע: ולכן, אי-אפשר להגיד: אתמול באו, והיום באו.

טלב אלסאנע: כל הזמן היו כאן, וגם היהודים כל הזמן היו כאן.

טלב אלסאנע: היסטורית, מאיפה שאני קראתי, בסעודיה, בפלסטין, תמיד היו יהודים, ותמיד היו פלסטינים.

טלב אלסאנע: תמיד היו יהודים, ותמיד היו ערבים, והם חיו בצורה מצוינת.

מאיר שטרית: אנחנו לא נגד פיצויים – – –

טלב אלסאנע: לא, הפלסטינים לא רוצים פיצוי.

טלב אלסאנע: הם רוצים זכות שיבה; זכות לפתור את הבעיה, שתהיה להם מדינה משלהם, וזכות שיבה משלהם, כמו שיש חוק השבות הישראלי, ולפתור להם את הבעיה, שיהיה פתרון כולל – גם לפלסטינים וגם ליהודים.

מאיר שטרית: – – – מה הבעיה?

טלב אלסאנע: הבעיה היא, חבר הכנסת שטרית, חבר הכנסת שטרית – – –

משולם נהרי: – – – היה הכנעני.

טלב אלסאנע: מי הכנענים?

טלב אלסאנע: זה אנחנו.

טלב אלסאנע: זה הפלסטינים.

משולם נהרי: הפלסטינים זה מישמעאל.

טלב אלסאנע: הכנענים מהפלסטינים.

טלב אלסאנע: תקרא, תלמד היסטוריה, והיבוסים זה הפלסטינים.

טלב אלסאנע: זה היסטורי.

טלב אלסאנע: לפני 5,000 שנה גם הם היו כאן.

טלב אלסאנע: ולכן, העניין הוא – – –

דוד רותם: יהושע בן נון – – –

טלב אלסאנע: איך?

טלב אלסאנע: נגד מי הוא נלחם?

טלב אלסאנע: לא נגד דוד רותם; נגד פלסטינים שהיו כאן.

טלב אלסאנע: ולמה לא הצליחו להיכנס?

טלב אלסאנע: כי היו אנשים שהתנגדו.

טלב אלסאנע: מי האנשים?

טלב אלסאנע: זה התושבים הפלסטינים שהיו כאן.

טלב אלסאנע: סליחה?

דוד רותם: רחב היתה פלסטינית?

טלב אלסאנע: אני יודע שרות המואבייה היתה פלסטינית.

טלב אלסאנע: מהצאצאים שלה היה דוד המלך, שהוא יצא ככה – גם הוא מצאצאים פלסטינים.

טלב אלסאנע: אמא שלו היתה פלסטינית – על-פי ההגדרה מיהו יהודי, מיהו פלסטיני.

דוד רותם: הוא היה ג'ינג'י, הוא לא היה יכול להיות פלסטיני.

דוד רותם: – – –

טלב אלסאנע: כן.

טלב אלסאנע: אז אני רוצה להגיד לך, דוד רותם, שהשר דיבר על הסכם שלום כולל במזרח התיכון.

טלב אלסאנע: השר סילבן שלום דיבר על הסכם שלום כולל במזרח התיכון.

טלב אלסאנע: מי מונע הסכם שלום כולל במזרח התיכון?

טלב אלסאנע: מי מונע צדק במזרח התיכון?

טלב אלסאנע: מי מונע לפתור את הסכסוכים במזרח התיכון?

דוד רותם: הערבים.

טלב אלסאנע: מי מונע לפתור את בעיית הפליטים במזרח התיכון?

דוד רותם: הערבים.

טלב אלסאנע: מי מונע שתהיה כאן מערכת יחסים מצוינת?

דוד רותם: הערבים.

טלב אלסאנע: לא צריך ללמוד ממה שהתרחש באירופה?

טלב אלסאנע: היו שתי מלחמות, מיליונים נהרגו, והיום מפילים גבולות, מבטלים את הגבולות, עושים דרכון משותף, עושים מטבע משותף.

טלב אלסאנע: הרי מערכת היחסים בין הערבים והיהודים, בין ישראל למדינות הערביות, מבחינה היסטורית, מבחינה דתית, היא הרבה יותר חזקה ממערכת היחסים בין המדינות באירופה.

טלב אלסאנע: למה צריך לחזור על טעויות של העבר?

טלב אלסאנע: למה צריך לא ללמוד מטעויות של מדינות אחרות, ולא לחשוב – – –

קריאות: – – –

טלב אלסאנע: ואני חושב שמי שמונע שלום, צדק, מערכת יחסים מצוינת – שאנשים שיושבים כאן, גם הם לא יהיו מקופחים, יקבלו מלוא הזכויות כאן.

קריאה: – – –

טלב אלסאנע: ולכן, אני אגיד לך, האמונה משותפת, אבא – אברהם אבינו משותף, מאמינים באל אחד, היסטוריה משותפת, עמים שמיים; יש הרבה משותף.

טלב אלסאנע: יש סכסוך, שהוא סכסוך פוליטי, ואפשר לפתור אותו.

טלב אלסאנע: אבל צריך קצת רצון, צריך קצת הבנה.

טלב אלסאנע: לא יכול להיות שמה שאתה שונא, אתה מקבל אותו לאחר.

טלב אלסאנע: הרי, סגן השר יצחק כהן, תגיד לי, בבקשה, סגן השר יצחק כהן, אני לא אדבר על ביאליק, אני אגיד לך – אם העם היהודי – מדינת ישראל נתונה לכיבוש, כיבוש – לא יודע, של מדינה אחרת, אתם, היהודים כאן, מחלקים פרחים לכובש?

טלב אלסאנע: על-פי ההיסטוריה של העם היהודי, הם לא היו מורדים ונלחמים נגד כובשים?

טלב אלסאנע: הכיבוש דבר שנוא.

טלב אלסאנע: כל עם שנתון תחת כיבוש נלחם נגד הכובש.

טלב אלסאנע: וגם הבעיה כאן באזור שלנו – הבעיה נקראת כיבוש.

טלב אלסאנע: צריך לסיים אותו, ואז יש יוזמה.

טלב אלסאנע: אם רוצים שלום כולל – – –

רוברט אילטוב: אותך כבשו?

רוברט אילטוב: את הבדואים כבשו?

טלב אלסאנע: מה זה?

קריאה: הוא שואל אם אותך כבשו.

נסים זאב: – – –

רוברט אילטוב: – – –

דני דנון: – – –

מגלי והבה: חברי הכנסת, שמענו.

טלב אלסאנע: פשוט מאוד אתה כנראה – אני יכול להבין את הבורות שממנה אתה מדבר.

טלב אלסאנע: אתה יודע שיש כיבוש במזרח התיכון או אין כיבוש?

טלב אלסאנע: מה מעמד ישראל בגדה המערבית?

טלב אלסאנע: מה מעמד ישראל בעזה?

טלב אלסאנע: מה מעמד ישראל במזרח-ירושלים?

טלב אלסאנע: ולכן – אנחנו מדברים – הבעיה הזאת יצרה את הבעיה של הפליטים הפלסטינים.

רוברט אילטוב: אותך כבשו?

טלב אלסאנע: סליחה?

דוד רותם: לצערי, בעזה אין לנו מעמד.

טלב אלסאנע: למה אין מעמד?

טלב אלסאנע: מישהו יכול להכניס תרופות לילדים חולים בעזה ללא אישור ישראלי?

דוד רותם: – – – ממצרים.

טלב אלסאנע: הציפורים לא יכולות לעוף בשמי עזה, הדגים לא יכולים להיכנס לחופי עזה ללא אישור ישראלי.

דוד רותם: המצרים הם אחים שלכם, תביאו ממצרים, נראה אתכם.

טלב אלסאנע: ולכן, זה שהפכתם את עזה לגטו, מחנה ריכוז גדול של שנת 2010 – –

דוד רותם: אנחנו לא הפכנו – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת דוד רותם, תודה.

טלב אלסאנע: – – זה לא אומר שאזרחי עזה הפכו להיות בני חורין, עצמאים, חופשיים.

טלב אלסאנע: הרי הם לא יכולים להיכנס או לצאת ללא אישור של קצין הצבא הישראלי במחסום ארז.

דוד רותם: – – –

אורי אורבך: – – – תגיד ישר "מחנה השמדה" – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת אורי אורבך, יש כללים לקריאת ביניים.

טלב אלסאנע: קודם כול, זה בית-סוהר אחד גדול, מוקפים בגדרות תיל, הם לא יכולים להיכנס או לצאת.

טלב אלסאנע: אפילו תרופות, אפילו קמח אי-אפשר להכניס שם ללא אישור ישראלי.

טלב אלסאנע: לדבר על עצמאות, לדבר על חירות – – –

דוד רותם: – – –

טלב אלסאנע: ובגדה מה המצב?

טלב אלסאנע: מה המעמד של הגדה?

טלב אלסאנע: אין כיבוש בגדה?

טלב אלסאנע: אין כיבוש בגדה?

טלב אלסאנע: יש כיבוש בעזה, אין כיבוש בגדה?

טלב אלסאנע: ולכן, בתפיסה הזאת, שאתה רואה שהשליטה שלך באחר זה שחרור, כאן נעוצה הבעיה.

טלב אלסאנע: זה מקור הבעיה.

טלב אלסאנע: אתה לא חש מה שמרגיש הפלסטיני, הילד הפלסטיני.

טלב אלסאנע: באיזו זכות אתה מנשל אותו מהזכות לחיות בעצמאות או בחירות?

טלב אלסאנע: מי נתן לך את הזכות הזאת?

טלב אלסאנע: למה לא לתת לו את השאיפה לחיות כמוך?

טלב אלסאנע: כמו הילדים שלך?

טלב אלסאנע: לתת לו את ההזדמנות לחיות.

טלב אלסאנע: אתה אומר לדכא אותו, לכבוש אותו, לנשל אותו מהכול, ואז ישתחווה לכובש?

טלב אלסאנע: אין דבר כזה.

דוד רותם: עד 67' – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת דוד רותם, תן לו לסיים את הזמן שיש לו.

מגלי והבה: תודה.

טלב אלסאנע: עד 48' מדינת ישראל לא היתה קיימת.

טלב אלסאנע: עד 48' מדינת ישראל לא היתה קיימת.

טלב אלסאנע: אז מה?

טלב אלסאנע: אז מה?

טלב אלסאנע: עד 48' לא היתה מדינה, אז מה?

טלב אלסאנע: לדבר על היסטוריה.

טלב אלסאנע: יש עם.

טלב אלסאנע: יש שתי אפשרויות; אפשרות אחת – או לספח את הגדה, רצועת-עזה ומזרח-ירושלים למדינת ישראל, ואז בין הים לנהר תהיה מדינה אחת.

טלב אלסאנע: המדינה הזאת תגשים את השאיפות הלאומיות של שני העמים, גם הפלסטיני וגם הישראלי, ותהיה מדינה דו-לאומית, שכל אחד יש לו זכות הצבעה לפרלמנט.

טלב אלסאנע: זו אפשרות סיפוח ומדינה אחת, דו-לאומית – זו אפשרות אחת.

טלב אלסאנע: אפשרות שנייה – שתי מדינות, שמדינה אחת מגשימה את זכותם ואת שאיפותיהם הלאומיות של הפלסטינים – מדינה משלהם, וגם מדינת ישראל.

דני דנון: יש עוד אפשרויות – – –

מגלי והבה: כן, חבר הכנסת, תודה.

דני דנון: יש עוד אפשרויות.

טלב אלסאנע: מה האפשרויות?

טלב אלסאנע: כן, מה האפשרויות האחרות?

דני דנון: – – –

מגלי והבה: אתה נותן לו על חשבון הזמן שלך?

טלב אלסאנע: מה האפשרויות האחרות?

דני דנון: – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת דנון.

טלב אלסאנע: האפשרות השלישית, חבר הכנסת דנון, היא להמשיך במלחמה, בהקזת דם הדדית.

טלב אלסאנע: ובמקום לתת לחיות, ולתת לאחרים לחיות, יהיה עוד מוות, ולזרוע מוות באזור, הרס וחורבן.

טלב אלסאנע: לכל דבר המחיר שלו.

טלב אלסאנע: למלחמה יש המחיר שלה, ולשלום יש המחיר שלו.

טלב אלסאנע: אתם לא רוצים לשלם את המחיר של השלום, אפילו שהמשמעות שלו היא שפורצים גבולות, מפילים חומות, והמזרח התיכון הופך להיות מזרח תיכון אחר, שאתה יכול לצאת מכאן לדמשק, ולטייל, ולהגיע לדובאי לא כדי לחסל מישהו שם, אלא כדי לבקר שם – או לחיות על חרב ולהמשיך להילחם ולהקיז את הדם של האחר.

טלב אלסאנע: אלה שתי האפשרויות שקיימות.

דני דנון: – – – מבורך – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת דני דנון, אל תהיו מומחים – לא הדובר, ולא אתה – לחיסולים.

מגלי והבה: אנחנו בכנסת כרגע, אז אל תהיה מומחה.

מגלי והבה: תודה.

טלב אלסאנע: הרי אתה יודע, אין חיסול, מוות, שהוא מבורך.

טלב אלסאנע: הרי חוסל מוסאווי, בא חסן נסראללה.

טלב אלסאנע: אין דבר – זה לא פותר בעיות.

טלב אלסאנע: אלא שהתפיסה הזו שמקדשת את המוות היא בעיה בתפיסה היהודית.

טלב אלסאנע: זו אחת הבעיות, לקדש את המוות, זו בעיה אמיתית בתפיסה היהודית.

דני דנון: אנחנו מקדשים את המוות?

טלב אלסאנע: כן, אתם מקדשים את המוות, זה חלק מהתפיסה שלכם.

טלב אלסאנע: מה היה במצדה?

טלב אלסאנע: שם מקדשים את הדבר הזה, שמישהו הרג את ילדיו והתאבד.

טלב אלסאנע: זה דבר קדוש, להרוג ילדים, לחסל משפחה ולקדש.

טלב אלסאנע: מהללים דבר כזה.

טלב אלסאנע: זה לקדש מוות.

טלב אלסאנע: מה זאת אומרת?

טלב אלסאנע: שר החינוך מכניס – – –

כרמל שאמה-הכהן: איך אתה משווה?

טלב אלסאנע: שר החינוך מכניס לתוך מערכת החינוך את אלה שהוצאו לתלייה או נתלו או כל מיני – ומכניס כדוגמה במערכת החינוך.

כרמל שאמה-הכהן: אתה משווה את המתאבדים במצדה למתאבדים שעולים לאוטובוסים והורגים ילדים?

טלב אלסאנע: אין שום הבדל.

טלב אלסאנע: שם לכל אחד יש האידיאולוגיה שלו, שם כל אחד חושב שהוא צדק בדרכו.

כרמל שאמה-הכהן: איזו השוואה – – –

טלב אלסאנע: אבל הבעיה שאתם מקדשים.

מגלי והבה: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אם אתה מדבר אליו, הוא יענה לך.

טלב אלסאנע: הרי מי שכתב את ההיסטוריה של היהודים, יוסף בן מתתיהו, אילו היה הורג את עצמו, לא היה מי שיכתוב את ההיסטוריה.

טלב אלסאנע: הוא נחשב כבוגד בעיני היהודים, מי שכתב את ההיסטוריה שלהם.

טלב אלסאנע: ומי שמקדש כל הזמן את התופעות האלה – שמשון הגיבור, הוא אמר "תמות נפשי עם פלשתים", נכון?

טלב אלסאנע: הוא התאבד, הרג גם פלסטינים אתו, ומקדשים אותו.

טלב אלסאנע: זה לקדש את המוות במקום לקדש את החיים.

כרמל שאמה-הכהן: – – –

טלב אלסאנע: אפשר להגיד שגם הפלסטינים – אומרים לו: או שאתה נשאר בבית שלך, הורגים אותך, או שאתה יוצא והורגים אותך.

טלב אלסאנע: לכן אני אומר, הגיע הזמן לקדש את החיים, הגיע הזמן לקדש את השלום, הגיע הזמן לחשוב על האחר, הגיע הזמן לראות את הבעיה הכוללת, לא חלק ממנה, ולראות שאנחנו חלק מהבעיה, שאנחנו צריכים להיות חלק מהפתרון, אבל לא פתרון סלקטיבי ולא צדק סלקטיבי, אלא צדק שכולל, שמבוסס על עקרונות אוניברסליים; כל מי שמקופח, כל מי שיש לו זכויות – אתה הגעת ממרוקו, יש לך רכוש, נכסים; מגיע לך – תקבל.

טלב אלסאנע: פלסטיני שנאלץ לעזוב את הבית שלו – ליהודים מגיע לחזור אחרי אלפיים שנה, לו לא מגיע לחזור אחרי 60 שנה?

טלב אלסאנע: מה קרה פה?

טלב אלסאנע: אלפיים שנה מותר.

טלב אלסאנע: היום מתנחלים בשיח'-ג'ראח.

טלב אלסאנע: באיזו זכות אומרים שלפני כך וכך היו פה יהודים?

טלב אלסאנע: אבל לפני כמה שנים היו פלסטינים.

טלב אלסאנע: למה הזכויות ההיסטוריות של היהודים הן קדושות והזכויות האחרות של העמים האחרים הן בטלות?

טלב אלסאנע: למה חוסר הצדק הזה?

טלב אלסאנע: למה כפל המוסר הזה?

טלב אלסאנע: לכן, זה גורם לכך שאנשים לא מוכנים לקבל את הצביעות, לא מוכנים לקבל את כפל המוסר.

טלב אלסאנע: צריך להיות, כאשר אתה מדבר, שאנחנו עושים צדק לכולם, וכאשר השר סילבן שלום עלה והתחיל לדבר על צדק אני קיבלתי את זה, אבל לא צדק סלקטיבי, לא צדק חלקי, לא צדק לפי האינטרסים שלי, אלא צדק מוחלט.

טלב אלסאנע: אי-אפשר להגיע לצדק מוחלט, צדק כולל, שיעניק גם לצד היהודי וגם לפלסטיני ולפתור את הבעיה.

טלב אלסאנע: הפתרון: א.

טלב אלסאנע: זכות שיבה.

טלב אלסאנע: יהודים שרוצים לחזור למדינות ערב – שיחזרו, כל אחד יחזור לאיפה שבא; ב.

טלב אלסאנע: מי שרוצה, יקבל פיצוי.

טלב אלסאנע: כל אחד שיש לו נכסים – לקבל אותם; ג.

טלב אלסאנע: לקבל את ההגדרה של האו"ם לגבי מה זה פליט; ד.

טלב אלסאנע: השלום הוא הפתרון.

טלב אלסאנע: בואו נפעל יחד לקדם את השלום.

טלב אלסאנע: בואו נפעל יחד לסיים את השליטה בעם אחר.

טלב אלסאנע: בואו נפעל יחד לסיים את הכיבוש בעם אחר כך שכולם יחיו ברווחה באזור הזה.

טלב אלסאנע: כך נתרום גם לילדים – לא רק לעצמנו, גם לילדים שלנו בעתיד, שיחיו במציאות יותר טובה.

טלב אלסאנע: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

מגלי והבה: הסתייגות לחבר הכנסת נסים זאב – חמש דקות.

מגלי והבה: בבקשה.

נסים זאב: טלב אלסאנע דיבר חצי שעה.

נסים זאב: אני רוצה לדבר עשר דקות, לפחות קצת להשיב לו.

מגלי והבה: לא.

מגלי והבה: כל דקה שלך – חמש דקות.

נסים זאב: זכור ושמור בדיבור אחד, נאמר.

נסים זאב: אם אני יכול לעשות את זה, בבקשה.

נסים זאב: הצעת החוק, אדוני היושב-ראש, באה לעשות צדק היסטורי עם הפליטים היהודים יוצאי ארצות ערב אשר הגיעו לישראל לפני ואחרי קום המדינה בעקבות רדיפות, השפלות, רצח וחטיפה של קרוביהם, עיקול כל נכסיהם על-ידי השלטונות של מדינות ערב כולל אירן, אשר הוציאו בהם את זעמם ונקמתם על הכרזת המדינה והתנגדותם לתוכנית החלוקה שנתקבלה על-ידי האו"ם.

נסים זאב: אסור לנו לשכוח את מה שעברו אותם יהודים.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אנחנו קרובים לפרשת זכור – זכור את אשר עשה לך עמלק.

נסים זאב: עמלק זה ראשי תיבות: עירק, מצרים, לוב, הקומוניסטים.

נסים זאב: כולם יחד חברו יחדיו.

נסים זאב: העוול הכי גדול זה שאנחנו מתעלמים מסבלם ומכאבם, וטלב אלסאנע, אתה אמרת לי שתבוא לאודיטוריום בשבוע שעבר ותתרשם.

נסים זאב: אם אתה היית מגיע לשם, אני מבטיח לך שאתה היית גם מזיל דמעה, אני מכיר את הלב הטוב שלך.

נסים זאב: חבל שלא היית שם.

נסים זאב: אתה מדבר מחוסר ידיעה.

קריאות: – – –

רונית תירוש: – – – באל"ף – – –

קריאות: – – –

נסים זאב: זה כלול בכול.

נסים זאב: בלמ"ד אפשר להכניס גם את לבנון.

נסים זאב: אתה חושב שיהודים בלבנון לא סבלו?

קריאה: – – –

נסים זאב: לראשונה באה הצעת החוק לתקן עוול לאומי ובין-לאומי על כך שתהליך השלום במזרח התיכון לא התחשב מעולם בנושא הכאוב והמכריע של הפליטים היהודים מארצות ערב.

נסים זאב: הקונגרס האמריקני השכיל לתקן את העוול בשנת 2008, כאשר הטיל על נשיא ארצות-הברית את החובה לדרוש פיצוי הולם לפליטים היהודים, נוצרים ואחרים מארצות ערב, ובכל עת שעולה נושא הפליטים הפלסטינים במסגרת המשא-ומתן לשלום באזור.

נסים זאב: עכשיו הגיע העת שגם כנסת ישראל תיטול חלק במשימה לצד הממשלה.

נסים זאב: נמצאים אתנו, אדוני היושב-ראש, נציגי הארגונים של הפליטים היהודים יוצאי מדינות ערב – ברוכים הבאים – אשר השמיעו את זעקתם ואת כאבם של מאות אלפי יהודים בוועדת העלייה והקליטה וכן בשבוע שעבר במפגש המיוחד שהתקיים באודיטוריום הכנסת, שבו השתתפו יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת רובי ריבלין, חבר הקונגרס האמריקני מר אליוט אנגל, יושב ראש ארגון JJAC, מר סטנלי אורמן, שר המשפטים הקנדי לשעבר, פרופסור ארווין קוטלר, השר לשעבר מר רפי איתן, השר זאב בנימין בגין, סגן שר החוץ דני אילון, סגן שר האוצר הרב יצחק כהן, חברת הכנסת ליה שמטוב וראשי הארגונים של היהודים יוצאי מדינות ערב.

נסים זאב: במהלך הדיונים בוועדת העלייה והקליטה שמענו סיפורי זוועה על הורים, אחים או קרובי משפחה שנחטפו על-ידי השלטונות ועקבותיהם לא נודעו עד היום.

נסים זאב: למה לא קמה ועדת חקירה בין-לאומית ודרישה מהאו"ם ומהזירה הבין-לאומית לדרוש צדק ואמת מכל שלטונות מדינות ערב אשר ביצעו את הפשעים האלה?

נסים זאב: עדה אחת סיפרה כי אביה, עורך-דין מהחשובים בעירק, נחטף על ידי השלטון, ועד היום אין לה שמץ של מידע על גורל אביה, ואותו דבר שמענו בשבוע שעבר את אחד העדים שפרץ בבכי, מלבנון, שגם כן – חטפו את אביו, והוא נרצח.

נסים זאב: ממשלות ישראל במשך כל השנים ניסו אולי לא להעלות את נושא הפליטים היהודים כדי אולי לא לגרום – – –

מאיר שטרית: אני הקמתי את היחידה הזו כשהגעתי למשרד המשפטים.

נסים זאב: נכון, וחזק ואמץ על זה.

נסים זאב: באמת יישר כוח.

נסים זאב: קודם לכן היה חשש שאולי אם אנחנו נעלה את הנושא הזה, נגרום לצד שכנגד, לפלסטינים, להעלות את הנושא במקביל.

נסים זאב: ראינו לאן הובילה המדיניות של ההשתקה ושל שתיקה מאז קום המדינה.

נסים זאב: העולם יודע רק על הסבל של הפליטים הפלסטינים, והנרטיב של הפליטים היהודים יוצאי ארצות ערב, לצערי, נגוז.

נסים זאב: ישנם גם חברי כנסת, כמו שראינו, שאינם מכירים את ההיסטוריה, וחושבים שהיהודים הגיעו כולם על כנפי נשרים לארץ-ישראל מתוך אידיאולוגיה וציונות בלבד.

נסים זאב: יתר על כך, בגלל השתיקה הרועמת של מדינת ישראל בעניין הפליטים היהודים מארצות ערב, מדינות ערב השכילו להבליט ולהשריש את בעיית הפליטים הפלסטינים יותר ויותר, סירבו לכל ניסיון ומאמץ בין-לאומי לשקם אותם, ופיתחו דור שני ושלישי של פליטים, כדי שיוכלו להשתמש בהם ככלי לנגח ולהרוס את מדינת ישראל, על-ידי דרישת זכות השיבה.

נסים זאב: הם לא סתם ממשיכים להיות מסכנים, יש להם האג'נדה שלהם.

נסים זאב: העולם, לצערי הרב, נפל בפח, ויודע רק על הפליטים הפלסטינים, שמספרם במקור היה כ-600,000 איש, ולעומת זאת, מספר הפליטים היהודים שברחו מהרדיפות בארצות ערב היה קרוב ל-900,000 עד מיליון איש.

נסים זאב: לפי הערכות של האו"ם, ערך הנכסים שהשאירו הפליטים הפלסטינים הוא בין 2 ל-3 מיליארדי דולרים, כאשר הנכסים שהשאירו יהודים יוצאי מדינות ערב הוא בין 7 ל-8 מיליארדים.

נסים זאב: מעבר לנושא הכלכלי, בהחזרת ערך הנכסים שהוחרמו מקהילות יהודיות, שגורשו מארצות ערב לאחר השפלות, דיכוי ורדיפה חסרי תקדים על-ידי ממשלות ארצות ערב, כנקמה על הכרזת הקמת המדינה היהודית, הצעת החוק באה גם להביא לתודעת העם היושב בציון – – –

מגלי והבה: אדוני, שכנעת את כולם.

מגלי והבה: השאלה היא אם אתה – – –

נסים זאב: אני רוצה לסיים, יש לי עשר דקות.

מגלי והבה: אתה רוצה שאתן לך עוד עשר דקות?

מגלי והבה: רק תגיד לי.

נסים זאב: אני רוצה לסיים.

נסים זאב: אני לא כל פעם נואם בצורה כזאת ובאריכות כזאת – – –

יעקב כץ: אתה לא מדבר, נקודה.

נסים זאב: אני תמיד מנסה לקצר.

נסים זאב: אתם מכירים אותי, אני כמעט לא מדבר.

נסים זאב: אני לא בא לשכנע אתכם, אני רוצה את זה לפרוטוקול.

נסים זאב: חד-משמעית.

קריאה: אז תעביר את זה.

נסים זאב: אני לא מעביר לפרוטוקול.

נסים זאב: אני רוצה להשמיע את זה באוזניכם.

מגלי והבה: אז כמה זמן אתה צריך?

נסים זאב: אני צריך את עשר הדקות שלי.

נסים זאב: עוד לא עבר.

דוד אזולאי: כבר רבע שעה.

מגלי והבה: עברו חמש.

מגלי והבה: אתה רוצה עוד חמש?

נסים זאב: כן.

מגלי והבה: יש לו הסתייגות לעשר דקות, שתי הסתייגויות.

מגלי והבה: קיבל חמש דקות, עכשיו ניתן לו עוד חמש.

מגלי והבה: בבקשה.

נסים זאב: הצעת החוק באה גם להביא לתודעת העם היושב בציון ודעת הקהל העולמית את נושא הפליטים היהודים מארצות ערב, כפי שהגדיר זאת חבר הפרלמנט הקנדי ושר המשפטים לשעבר, פרופסור ארווין קוטלר: "הנכבה השנייה" שקרתה במזרח התיכון.

נסים זאב: הם קוראים את לזה "נכבה" של הפליטים הפלסטינים, על עצם הקמת מדינת ישראל.

נסים זאב: לנו היה "נכבה" – הם רדפו את היהודים, הם שחטו, טבחו בהם.

נסים זאב: צריכים לומר את האמת סוף סוף.

נסים זאב: החלטת הקונגרס בנושא מגדירה את יהדות יוצאי ארצות ערב כפליטים על-פי אמנת האו"ם בנושא הפליטים.

נסים זאב: אם האו"ם מכיר בכך, אז לפחות אנחנו נכיר בעצמנו.

נסים זאב: העובדה היא שקהילות יהודיות שלמות, אשר חיו במשך דורות בארצות ערב כאזרחים, הוכרזו על-ידי ממשלות ערב "אויבי המדינה" מייד עם הכרזת הקמת מדינת ישראל, סבלו מרדיפות, השפלות, עינויים והחרמת הנכסים שלהם, אשר הופנו למלחמה נגד המדינה החדשה שרק קמה, ואף גורשו בחוסר כול מהמדינות האלה.

נסים זאב: יש להדגיש כי הצעת החוק אינה באה לדרוש את זכויות הפליטים היהודים לשוב למולדתם, כפי שרוצים לטעון חלק מחברי הכנסת הערבים.

נסים זאב: הקהילות היהודיות בארצות ערב מעולם לא טענו כי ארצות אלה הן מולדתם.

נסים זאב: הגדרה זו קשורה אך ורק למדינת ישראל, שהיא המולדת של העם היהודי.

נסים זאב: הצעת החוק באה לדרוש את זכויות האדם הלגיטימיות של היהודים יוצאי ארצות ערב בעקבות הפרות גסות ואכזריות של זכויותיהם.

נסים זאב: ההתמקדות הבין-לאומית הבלעדית בפליטים הפלסטינים הינה עיוות היסטורי משפטי ממדרגה ראשונה, וגם מבחינה אסטרטגית ומדינית.

נסים זאב: אי-אפשר להשוות את הנסיבות שגרמו לבעיית הפליטים הפלסטינים מצד אחד והפליטים היהודים מצד שני.

נסים זאב: העובדות ההיסטוריות הן שרוב הפליטים הפלסטינים הדורשים זכות שיבה ברחו מבתיהם בעקבות הסתה של מנהיגי ערב, אשר קראו להם לעזוב את בתיהם עד שהמדינה היהודית תובס.

נסים זאב: חלק קטן עזבו מפחד המלחמה, שהחלה עם פלישת ארצות ערב למדינה, וחלק קטן יותר אכן ברחו בגלל הקרבות, כפי שזה קורה בכל המלחמות.

נסים זאב: לעומת זה, הפליטים היהודים עזבו את בתיהם ואת נכסיהם עקב נקמה ומסע מכוון מצד ממשלות ערב, אשר החרימו את הנכסים שלהם והשתמשו בהם למטרת המלחמה נגד "האויב הציוני", ביטלו את האזרחות שלהם, רדפו אותם, עינו אותם ושללו מהם כליל את כל זכויות האדם, ללא עוול בכפם.

נסים זאב: אני רק רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, העניין של החדרת נושא הפליטים היהודים מארצות ערב לתודעה היא כלי יעיל למאבק נגד הדה-לגיטימציה – –

מגלי והבה: לא לדבר בטלפון שם, חברת הכנסת פאינה.

נסים זאב: – – שנעשה עד היום ברחבי העולם לעצם קיום מדינת ישראל כמדינה יהודית.

נסים זאב: כדי להגיע לשלום אמת יציב ובר-קיימא יש צורך בחיבור של החסד והאמת ושל הצדק והשלום.

נסים זאב: כדכתיב: "חסד ואמת נפגשו צדק ושלום נשקו".

נסים זאב: אז אם יהיה צדק היסטורי, זה יכול לקרב את השלום.

נסים זאב: אני רק רוצה לומר לך, טלב אלסאנע, אתה לא יכול להתעלם.

נסים זאב: הורי באו מעירק, ואני רוצה לומר לך, בתקופת ה"פרהוד", זה היה עוד קודם הקמת מדינת ישראל, ב-1941, אמי זוכרת – היא יכולה לבוא ולהעיד פה – שיותר מ-80 יהודים נרצחו ב-1941.

נסים זאב: עם הגעתם ארצה השאירו רכוש כמעט ב-2 מיליארד דולר.

נסים זאב: אתה לא יכול לשכוח את הסבל של יהדות מצרים, שגם שם סבלו רבות, וגם עונו קשות וגם גורשו, והשאירו נכסים במיליארדים.

נסים זאב: גם יוצאי לוב, אותו הדבר – 140 יהודים נטבחו.

נסים זאב: אז אתה בא ואומר שהיהודים עברו רק בגלל ציונות, או שאומר ג'מאל זחאלקה שבגלל שמו איזושהי פצצה הגיעו 250,000 יהודים – עזבו את עירק?

נסים זאב: אתה מאמין בשטויות האלה?

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, אם באמת רוצים לקרב את השלום, ואם יש בכלל חלום לשלום, אני חושב שזה מה שיקרב את השלום.

נסים זאב: אף אחד לא דורש מהפלסטינים פרוטה אחת, ודאי לא מטלב אלסאנע.

נסים זאב: אני מבטיח לך, אף אחד לא תובע ממך שום דבר.

נסים זאב: התביעה היא מהעולם, שיכיר בזכויות של אותם יהודים, של אותם פליטים, שגורשו ועונו במשך עשרות שנים.

נסים זאב: תודה, אדוני.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת זאב.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: ניתן לחבר הכנסת זאב להגיע למקומו.

מגלי והבה: אשאל את חבר הכנסת טלב אלסאנע, שמייצג את כל אלה שהגישו הסתייגויות: אתה רוצה להצביע על כל ההסתייגויות, או שאתה מוריד אותן?

טלב אלסאנע: מוריד, מוריד.

מגלי והבה: מוריד.

מגלי והבה: אני מודה לך.

טלב אלסאנע: למעט ההגדרה של הפליטים – – –

מגלי והבה: תגיד לי על איזו הסתייגות להצביע.

מגלי והבה: אתה מדבר על סעיף 1 – – – חבר הכנסת נסים זאב, אשאל אותך בינתיים: אתה מוריד את ההסתייגויות שלך?

מגלי והבה: אני מודה לך.

טלב אלסאנע: סעיף 2, סוגיית הפליטים הפלסטינים.

מגלי והבה: אתה מתכוון לסעיף 2 בהסתייגות שלך, נכון?

טלב אלסאנע: כן, ובסעיף 3, במסגרת דיון בסוגיית הפליטים הפלסטינים.

טלב אלסאנע: שאר ההסתייגויות להוריד.

מגלי והבה: אנחנו נעשה לפי בקשתך.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אם כך, נצביע קודם כול על שם החוק, כהצעת הוועדה.

מגלי והבה: מי בעד ומי נגד – אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 17 בעד שם החוק – 33 נגד – 1 נמנעים – אין שם החוק נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 33, נגד – 1, נמנעים – אין.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע – – –

טלב אלסאנע: – – –

מגלי והבה: לשם החוק, כן.

מגלי והבה: שם החוק, כהצעת הוועדה, עבר בקריאה שנייה.

טלב אלסאנע: – – –

מגלי והבה: אל תפריע, חבר הכנסת טלב אלסאנע.

מגלי והבה: בסוף אני לא אצביע על מה שתבקש.

מגלי והבה: תן לנו לסיים.

מגלי והבה: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בשם קבוצת רע"ם-תע"ל, הוריד את כל ההסתייגויות לסעיף 1.

מגלי והבה: אנחנו מצביעים כהצעת הוועדה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 18 בעד סעיף 1 – 33 נגד – 1 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 33, נגד – 1, נמנעים – אין.

מגלי והבה: סעיף 1 עבר, כמובן, בקריאה שנייה כהצעת הוועדה.

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים לסעיף 2.

מגלי והבה: כאן אדוני מבקש להדגיש – – –

טלב אלסאנע: – – –

מגלי והבה: נסים זאב הוריד את ההסתייגויות שלו.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה על ההסתייגות של חברי הכנסת טלב אלסאנע, אברהים צרצור, אחמד טיבי ומסעוד גנאים – קבוצת רע"ם-תע"ל לסעיף 2.

מגלי והבה: הצבעה מס' 19 בעד ההסתייגות – 1 נגד – 32 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת רע"ם-תע"ל לסעיף 2 לא נתקבלה.

מגלי והבה: אני קובע, שההסתייגות של רע"ם-תע"ל לא נתקבלה.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על סעיף 2, כהצעת הוועדה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 20 בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 32 נגד – 1 נמנעים – אין סעיף 2, כהצעת הוועדה, נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 32, נגד – 1, אין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שסעיף 2, כהצעת הוועדה, עבר בקריאה שנייה.

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים לסעיף 3.

מגלי והבה: אדוני רוצה שנצביע על ההסתייגות.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצביע על ההסתייגות של קבוצת רע"ם-תע"ל.

מגלי והבה: צריך להזכיר שחבר הכנסת נסים זאב הוריד את ההסתייגות שלו, ומצביעים רק על ההסתייגות של קבוצת רע"ם-תע"ל לסעיף 3.

מגלי והבה: הצבעה מס' 21 בעד ההסתייגות – 1 נגד – 32 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת רע"ם-תע"ל לסעיף 3 לא נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 1, נגד – 32.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שההסתייגות לסעיף 3 של קבוצת רע"ם-תע"ל לא התקבלה.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה על סעיף 3 כהצעת הוועדה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 22 בעד סעיף 3, כהצעת הוועדה – 32 נגד – 1 נמנעים – אין סעיף 3, כהצעת הוועדה, נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 32, נגד – 1, אין נמנעים.

מגלי והבה: אני קובע שסעיף 3, כהצעת הוועדה, נתקבל.

מגלי והבה: אני רוצה לשאול אותך, חבר הכנסת טלב אלסאנע, לאחר סעיף 3 יש לכם הסתייגויות.

מגלי והבה: אתה ביקשת להוריד?

טלב אלסאנע: – – –

מגלי והבה: להוריד.

מגלי והבה: אם כך, גם סעיף 4 אתה – – –

קריאה: – – –

מגלי והבה: סליחה.

מגלי והבה: כהצעת הוועדה – כי אין הסתייגויות.

מגלי והבה: בהחלט.

מגלי והבה: מצביעים על סעיף 4, כהצעת הוועדה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 23 בעד סעיף 4 – 35 נגד – 1 נמנעים – אין סעיף 4 נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 35, נגד – 1, אין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שסעיף 4 עבר, כהצעת הוועדה.

מגלי והבה: אנחנו סיימנו את כל ההצבעות.

מגלי והבה: החוק עבר בקריאה שנייה ללא הסתייגויות.

מגלי והבה: אנחנו עוברים עכשיו להצבעה בקריאה שלישית.

מגלי והבה: הצבעה מס' 24 בעד החוק – 35 נגד – 1 נמנעים – אין חוק לשמירה על זכויותיהם לפיצוי של פליטים יהודים יוצאי ארצות ערב ואירן, התש"ע–2010, נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 35, נגד – 1, אין נמנעים.

מגלי והבה: אני קובע שהצעת החוק של חבר הכנסת נסים זאב לשמירה על זכויותיהם לפיצוי של פליטים יהודים יוצאי ארצות ערב ואירן, התש"ע–2010, נתקבלה.

מגלי והבה: נאפשר לחבר הכנסת נסים זאב זמן קצר להודות, ואנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יואל חסון: לא אמרת תודה לכל עם ישראל?

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות קודם כול לראש הממשלה שתמך בחוק, לשרים: שר המשפטים, לשר כחלון, לשרים מרגי ונהרי שתמכו בהצעת החוק בוועדת השרים לענייני חקיקה.

נסים זאב: לאחר מכן אני רוצה להודות למנהלת הוועדה דנה גורדון, עורכת-הדין של הוועדה נירה לאמעי, גם בשם יושבת-ראש הוועדה ליה שמטוב, שגם כן מודה יחד אתי.

נסים זאב: אני מודה גם לחברת הכנסת ליה שמטוב על עבודתה הנפלאה – כמה שהיא שקטה, אבל מים שקטים חודרים עמוק.

נסים זאב: יש לנו את הנכבדות רות ורעות במשרד המשפטים וגם מר ז'אן קלוד.

נסים זאב: יש לנו את אהרן מור, מרכז השבת הרכוש היהודי במשרד הגמלאים, והבנות יעל יעקובי ואורלי רחמיאן ממשרד הגמלאים, שהן החיילות של סגנית השר חברת הכנסת לאה נס, שבוודאי עושה רבות בעניין ותמשיך לעשות, ואנחנו מודים לה על כך.

נסים זאב: אני מודה גם לעמי מהל ולמיכל גור-אריה ממשרד החוץ, לאורלי פישמן ממשרד ראש הממשלה, וכמובן לארווין קוטלר שלא נמצא פה, אבל הוא ליווה את החוק הזה בצורות שונות, והוא למעשה השגריר של מדינת ישראל בעולם בנושא הזה.

נסים זאב: אני רוצה להודות לכל יושבי-ראש הארגונים הנכבדים: לוב, מצרים, עירק, תוניסיה – בלי לפגוע באף אחד, כולם נכבדים.

נסים זאב: אבל יש לנו גם כן להודות למר איציק דבש שהוא כמו שאומרים, "דבש וחלב תחת לשונך".

נסים זאב: במתק שפתיו, בשכנועים שלו ובליווי שלו הוא תרם רבות.

נסים זאב: תודה רבה לכולם.

נסים זאב: בעזרת השם נצא לדרך ברגע הזה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

מגלי והבה: הודעה לסגנית המזכיר, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, אני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לתיקון פקודת הרופאים (מס' 10), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק לתיקון פקודת הסטטיסטיקה (מס' 3), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת הכלכלה; הצעת חוק חוזה הביטוח (תיקון מס' 4), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת הכספים.

ירדנה מלר-הורוביץ: כן הונחו על שולחן הכנסת צווים: החלטת ועדת הכספים לגבי צו היטלי סחר (היטל יבוא הנובע מהסכם העדפה) (הוראת שעה) (תיקון), התש"ע–2010 – ההחלטה האמורה תקבל תוקף בתום שבעה ימים מיום הנחתה כאמור, אם לא יודיע חבר הכנסת לפני כן על רצונו שהכנסת תבטל אותה; החלטת ועדת הכספים לגבי צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 9), התש"ע–2010.

ירדנה מלר-הורוביץ: גם ההחלטה האמורה תקבל תוקף בתום שבעה ימים מיום הנחתה כאמור, אם לא יודיע חבר הכנסת לפני כן על רצונו שהכנסת תבטל אותה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

מגלי והבה: תודה לסגנית המזכיר.

מגלי והבה: [מס' כ/193; "דברי הכנסת", הכנסת ה-17, חוב' י"ג, עמ' 13817; נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

מגלי והבה: זהו, שיהיה שקט, חברים.

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, הודעת הוועדה לזכויות הילד על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הפיקוח על מסגרות לפעוטות, התשס"ח–2008.

מגלי והבה: יושב-ראש הוועדה לזכויות הילד, חבר הכנסת , הבמה שלך.

מגלי והבה: בבקשה.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: אדוני היושב-ראש – –

מגלי והבה: בבקשה.

מגלי והבה: ושם אתם מפריעים, חברים.

מגלי והבה: חברת הכנסת לאה.

דני דנון: – – רבותי השרים, חברי הכנסת, ברצוני להודיע על רצונה של הוועדה לזכויות הילד להחיל רציפות על הצעת חוק הפיקוח על מסגרות לפעוטות.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, החוק הזה הוא חוק חשוב מאוד, שהוגש על-ידי חבר הכנסת זבולון אורלב, והוא ביקש להחיל רציפות.

דני דנון: חבר הכנסת אורלב התחייב בפני הממשלה לקדם את ההצעה בתיאום עם הצעת החוק הממשלתית אשר תונח בקרוב על שולחן הכנסת.

דני דנון: מדובר בהצעת חוק שבאה להסדיר בפעם הראשונה את הרישוי והניהול של מסגרות לפעוטות.

דני דנון: היום הנושא הזה פרוץ לחלוטין.

דני דנון: נושאים רבים, שכוללים פיקוח, האכלה, תזונה, עניינים של מטפלות – כרגע אין שום פיקוח בנושא הזה.

דני דנון: בפני הוועדה הובאו כמה בקשות והסתייגויות של ארגוני מטפלות, שטוענות שהחוק הזה עלול לפגוע בזכויות שלהן, מכיוון שהוא יחייב אותן לשיפורים רבים במסגרות שהן עובדות, דבר שישליך – הוצאות רבות – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת זאב, אני מבקש ממך.

דני דנון: הוועדה התחייבה בפני המטפלות שהנושאים האלה יבואו לדיון ויובאו בחשבון בהכנת החוק.

דני דנון: ככל שיידרש נערוך שינויים גם בהצעה הממשלתית אשר תובא בפני הוועדה.

דני דנון: לאור האמור ולאור התמיכה הממשלתית וההתחייבות של חבר הכנסת אורלב, אני מבקש לתמוך בהצעה המובאת היום לקראת דיון על רציפות במליאה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת דנון.

מגלי והבה: כמובן, יש 14 יום למי שרוצה להציע התנגדויות.

מגלי והבה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/303).

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום, ואנחנו עוברים להצעת חוק המכס, הבלו ומס הקנייה (ביטול פטור מיוחד) (תיקון) (פטור למוסד ציבורי), התש"ע–2010.

מגלי והבה: יציג את החוק חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

מגלי והבה: חבר הכנסת אמנון כהן, אני מקווה שאתה לא רוצה להפריע לאברהם מיכאלי.

דוד רותם: זו קריאה ראשונה?

מגלי והבה: קריאה ראשונה.

מגלי והבה: מי שרוצה להירשם לדיבור, בבקשה.

מגלי והבה: בבקשה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אנחנו מביאים את הצעת חוק המכס, הבלו ומס הקנייה (ביטול פטור מיוחד) (תיקון) (פטור למוסד ציבורי), התש"ע–2010, ובעצם כבר דנו בזה בוועדת הכספים ואישרנו שם לקריאה ראשונה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, מדובר פה בתיקון – ובעצם המטרה של החוק הוא לפטור ממכס, מבלו וממס קנייה טובין שמייבא מוסד ציבורי אשר נתרמו לו והמיועדים לחלוקה ללא תמורה למחוסרי יכולת וללא יצירת רווח.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, מוצע פה בחוק הזה בעצם שהפטור יינתן למוסד ציבורי שמטרתו הציבורית היא סעד או בריאות והוא פועל שנתיים לפחות.

אברהם מיכאלי: התיקונים שבעצם עשינו, אפילו מההצעה הקודמת – מההצעה שגובשה בטרומית, בתיאום עם האוצר – שיחולו כמה תנאים להחלת הפטור, ובעצם התנאים האלה מנויים פה בנוסח שמונח לפנינו.

אברהם מיכאלי: מדובר פה במוסד ציבורי כהגדרתו בסעיף 9(2)(ב) לפקודת מס הכנסה, שמתקיימים בו כל אלה: 1.

אברהם מיכאלי: מטרתו הציבורית היא סעד או בריאות; 2.

אברהם מיכאלי: הוא נקבע לעניין סעיף 46 לפקודה, ויש בידו אישור מרשם העמותות כמשמעותו בחוק העמותות, על ניהולו התקין לגבי שנת המס שבה הוא מייבא טובין; 3.

אברהם מיכאלי: הוא פועל שנתיים לפחות; 4.

אברהם מיכאלי: הוא מייבא טובין שנתרמו לו, המיועדים לחלוקה ללא תמורה למחוסרי יכולת או לפעילותו השוטפת של המוסד.

אברהם מיכאלי: בעצם ההצעה היא שאותו מוסד, שמחלק את אותם טובין שמביאים לארץ, בגלל המחסור בתרומות בכסף, שהמוסד לא מצליח לגייס, מביא אותם לארץ, ועל-פי הסיכומים עם האוצר, על-פי הסיכום עם רשות המיסוי, בעצם הוא יוכל לייבא טובין עד 2 מיליוני ש"ח לשנה, והמשלוחים האלה ייעשו בחלוקה לארבעה, או אפילו יותר – במשלוחים קטנים יותר.

אברהם מיכאלי: כל מה שהבנו בוועדת הכספים – והאוצר לוקח על עצמו את כל הרגולציה – שלא תהיה פה הברחה כזאת או אחרת של סחורות למטרות אחרות מאלה שמנויות בחוק.

אברהם מיכאלי: שיקול הדעת שנגבש לקריאה השנייה והשלישית – למטרות ציבוריות נוספות כאלה או אחרות שיזכו את אותם מוסדות ציבוריים בפטור ממסים ייקבעו תקנות מיוחדות, ואם הם לא יעמדו בקריטריונים של החוק, בקריטריונים מסוימים, גם על-פי התקנות המיוחדות האלה יהיה מותר לתת גם להם את הפטור, מטעמים מיוחדים.

אברהם מיכאלי: לוועדת הכספים של הכנסת עדיין לא הוגשה הערכת משרד האוצר לגבי העלות התקציבית של הצעת החוק, אבל אנחנו מדברים פה בחוק שקיבל את הסכמת הממשלה, ולכן לא מדובר פה בחוק תקציבי.

אברהם מיכאלי: לכן אבקש מהחברים לאשר את החוק, אדוני.

מגלי והבה: תודה, אדוני, חבר הכנסת מיכאלי.

מגלי והבה: אני מזמין את ראשון המתדיינים והמתייחסים להצעת החוק, חבר הכנסת מאיר שטרית.

מגלי והבה: בבקשה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מוכרח להגיד שאני פשוט משתומם איך ממשלה יכולה בכלל לאשר הצעת חוק כזאת – שמתקרבת לזה.

מאיר שטרית: אני אומר לחברי הכנסת: רבותי, החוק הזה הוא פתח למכבסת כסף.

מאיר שטרית: יש פה סכנה גדולה מאוד.

מאיר שטרית: תחשבו רגע שכל עמותה שקיימת בארץ – ויש 36,000 עמותות – יכולה להביא עד 2 מיליוני שקל לארץ – מוצרים שנתרמים לטובתם של נזקקים, פטורים ממכס, מבלו וגם ממע"מ – פה לא נאמר; בהצעת החוק המקורית כתוב "מע"מ", אבל פה כתוב רק בדברי ההסבר.

מאיר שטרית: כתוב ש"בעת הכנת הצעת החוק לקריאה הראשונה בוועדת הכספים של הכנסת הוסכם עם רשות המסים כי במקביל לקידום הליכי החקיקה המוצעים יתקין שר האוצר צווים שתכליתם לפטור טובין כאמור גם ממס ערך מוסף".

מאיר שטרית: אני עוד לא מכיר שום דבר שפטרו אותו ממע"מ במדינת ישראל.

מאיר שטרית: עכשיו תגידו לי, אתם נורמלים?

מאיר שטרית: נראה לכם שהדבר הזה בכלל יכול להיות הגיוני?

מאיר שטרית: מילא, אני מבין שאלה שרוצים את טובתן של העמותות – ואני מבין, כוונתם בטח טובה.

מאיר שטרית: אין לי שום דבר נגד המציעים, הם רוצים לעזור לעמותות, וזה בסדר, אבל ממשלה לא יכולה להתנהג ככה.

מאיר שטרית: כי אם מותר להביא בגדים ומותר להביא ציוד רפואי, למה אי-אפשר להביא אמבולנסים בלי מע"מ?

מאיר שטרית: למה אי-אפשר להביא כלי נגינה בלי מע"מ?

מאיר שטרית: למה אי-אפשר להביא את כל הדברים האחרים בלי מע"מ ובלי מכס ובלי בלו?

יואל חסון: ותרופות.

מאיר שטרית: מה יקרה לכל התעשיות בארץ שמייצרות בגדים?

מאיר שטרית: אם אני יכול להביא בכל שנה ב-2 מיליוני שקל בגדים מסין לנזקקים – הרי העלות שלהם היא אפסית לעומת מחירי הטקסטיל בארץ – מי המטורף שיעשה פה תעשייה בארץ?

מאיר שטרית: מי?

מאיר שטרית: והרי אין בעיה למצוא נזקקים.

מאיר שטרית: עמותות – למה רק 36,000 עמותות?

מאיר שטרית: יקומו עמותות אחרות שיפעלו שנתיים ויקבלו את האישור לפי סעיף 46 לחוק, ויוכלו גם כן להביא ציוד לנזקקים ולחלק לכל דכפין.

מאיר שטרית: מה זה "נזקק"?

מאיר שטרית: מי מגדיר מה זה נזקק?

מאיר שטרית: שירותי הרווחה קובעים מה זה נזקק?

מאיר שטרית: מה, רק נכה הביטוח הלאומי קובע מה זה נזקק?

מאיר שטרית: ציוד רפואי – יש פה חברות, אדוני היושב-ראש, שמייצרות ציוד רפואי.

מאיר שטרית: נגיד שנביא – סתם, נביא דוגמה – מכשירי שמיעה, נביא מזרקים, נביא מוניטורים לבתי-חולים, נביא כלי ניתוח, מה שאתם רוצים להעלות על הדעת.

מאיר שטרית: מה יקרה לכל התעשיות והמוסדות והיבואנים שמביאים את הסחורות האלה לארץ – הם יפשטו רגל?

מאיר שטרית: אני מתפלא איך ממשלה – איך שר אוצר יכול להישאר בתפקידו אחרי שהוא תומך בחוק הזה.

מאיר שטרית: אני אומר לכם, אדוני היושב-ראש, תאמין לי – הייתי במשרד האוצר – אני מתפלא איך אגף התקציבים שותק.

מאיר שטרית: אגב, אמר חבר הכנסת מיכאלי, בצדק, שאגף תקציבים לא הגיש הערכה תקציבית של היקף החוק.

מאיר שטרית: אני מוכן להגיד לכם, הרי הוא פחד.

מאיר שטרית: אני אסביר לך למה הוא פחד: אם יש 36,000 עמותות, ונגיד שרק חצי מהן יביאו רק חצי מהכמות שמותר להן בשנה – נגיד רק מיליון שקל בשנה – יש 36,000 עמותות, אז 18,000 עמותות זה 18 מיליארד שקל.

מאיר שטרית: אז מה, מישהו מעלה על הדעת שיביאו לארץ יבוא ב-18 מיליארד שקל בפטור ממע"מ?

מאיר שטרית: אני סתם עושה תרגיל תיאורטי פשוט.

מאיר שטרית: איך אגף התקציבים שותק על דבר כזה?

מאיר שטרית: איפה קיימת ממשלה כזאת?

מאיר שטרית: חברים, הרי זה לא שווה את הנייר שעליו זה כתוב, כי ביום שהממשלה הזאת לא תהיה קיימת, החוק הזה יבוטל בו ביום.

מאיר שטרית: נראה לכם – הרי זה לא רציני.

מאיר שטרית: אם מישהו היה אומר: אני מגדיר בחוק, חבר הכנסת מיכאלי, דברים מסוימים – א', ב', ג', ד' – שהם פטורים, והעלות המקסימלית שלהם היא y, אתה אומר שזה הגיוני.

מאיר שטרית: למשל, אתה עוזר לקבוצה מסוימת בנושא מסוים שיש אתו בעיה.

מאיר שטרית: הרי אין לדבר גבול.

מאיר שטרית: יכולה להיות עמותה שהיא ישרה ובסדר, אבל תסלח לי – חבר הכנסת מיכאלי, בהיותי שר האוצר עשיתי בדיקה של העמותות במדינת ישראל, ולצערי מצאתי שבכל אלפי העמותות יש עמותות שמחזור הכספים שלהן הוא כזה ש-110% ממנו זה רק שכר המנהל.

מאיר שטרית: לא מדובר בעמותה אחת או שתיים, אלא רבות מהעמותות.

מאיר שטרית: לכן נקבעו כללים שלפיהם השתתפות המדינה בעמותות האלה מותנית בשכר שמקבלים מנהליהן.

מאיר שטרית: אז איך אתם יכולים לעשות דבר כזה?

מאיר שטרית: והקואליציה – אני אומר לך, שלטון כבר יש לכם.

מאיר שטרית: אתם מחזיקים שלטון בקואליציה מאוד רחבה.

מאיר שטרית: למה הממשלה צריכה לתת יד למהלכים כאלה – תסלחו לי שאני אומר – שהם מושחתים?

מאיר שטרית: זה הרי פתח נורא ואיום לשחיתות ולהלבנת כסף וזה יעלה ביוקר למשק הישראלי.

מאיר שטרית: אני מתריע בפני הממשלה, בפני שר האוצר – אם יש בכלל מישהו ששומע – וגם בפני הקואליציה:

מאיר שטרית: חברי הכנסת שיצביעו בעד החוק הזה – אתם נותנים יד לפתח ענק לשחיתות במדינת ישראל.

מאיר שטרית: אני מציע, אדוני היושב-ראש, להתנגד להצעת החוק הזאת.

מאיר שטרית: אני אומר את זה לחברי הכנסת מכל סיעות הבית.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת מאיר שטרית.

מגלי והבה: חבר הכנסת אורי אריאל – לא נמצא כאן.

מגלי והבה: חבר הכנסת יוחנן פלסנר – לא נמצא כאן.

מגלי והבה: חבר הכנסת יואל חסון אכן נמצא כאן, ואני מזמין אותך, בבקשה.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת שלמה מולה, ואחריו לפי הרשימה – חבר הכנסת חיים אורון.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת באה כנראה מכוונות טובות, אבל מצטרפת לכל אותם חוקים שנוצרים ונולדים כאן מתוך ראייה צרה, ללא חשיבה לאומית, ללא ראייה לאומית.

יואל חסון: הרי הצעות חוק כאלה היו והונחו על שולחנה של הכנסת ואף ממשלה קודמת לא חשבה ולא שקלה, ולא היה שר אוצר אחד פה ששקל או הסכים לתת את תמיכתו להצעת חוק כזאת.

יואל חסון: אין לי שום טענה, חברי חברי הכנסת, כלפי המציע, חבר הכנסת מיכאלי, וגם לא כלפי מי שתומכים בהצעת חוק הזאת.

יואל חסון: הם מציעים ומבקשים את הצעת החוק הזאת כבר שנים, שנים.

יואל חסון: כנסת אחר כנסת הם מביאים את הצעת החוק הזאת ומנסים להעביר אותה – גם בקואליציה, אבל תמיד, תמיד, ברגע האמת, קול האחריות גבר על קול הפופוליזם והסקטוריאליות.

יואל חסון: צריך להבין שהגורמים הרלוונטיים, ראש הממשלה ושר האוצר – שום דבר; נותנים לכל דבר לעבור.

יואל חסון: ממשלה שאמורה להיות ממשלה לאומית היא ממשלה סקטוריאלית, היא ממשלה שרואה את קיומה והישרדותה ותו לא.

יואל חסון: האם אתם חושבים, חברי חברי הכנסת, ששר האוצר בנימין נתניהו היה תומך אי-פעם בהצעת חוק כזאת?

יואל חסון: בואו נגיד שראש הממשלה בתקופת שר האוצר נתניהו, אריאל שרון, היה מתבלבל והיה רוצה להעביר את החוק הזה.

יואל חסון: נגיד.

יואל חסון: מה אתם חושבים שהיתה עמדת שר האוצר נתניהו?

יואל חסון: שר האוצר נתניהו הוא היה נותן להעביר דבר כזה?

יואל חסון: ראש הממשלה נתניהו יעביר את זה, וגם שר האוצר יעשה מה שהוא יגיד לו.

יואל חסון: למה?

יואל חסון: כי זה או זה או משבר ממשלתי, משבר קואליציוני.

יואל חסון: זה או להעביר את החוק או לאיים בהפלת הממשלה.

יואל חסון: לא רק החוק הזה הוא דוגמה.

יואל חסון: אמר השר לשעבר שטרית, בצדק – ויכול להיות שגם אני הייתי תומך בזה, כי אני מבין את הבעיות והצרכים של העמותות.

יואל חסון: אני בעצמי עמדתי בראש תנועת נוער שהיא עמותה – אם היו מדברים נקודתית, ספציפית, מתייחסים לסכומים, עושים את הצעת החוק לא כללית כזאת אלא יותר מדויקת ומפורטת, אולי אפשר היה לדון ולשקול.

יואל חסון: אבל הצעת החוק הזאת באה, אדוני היושב-ראש, רק מתוך מקום אחד: הישרדות, הישרדות, הישרדות.

יואל חסון: היא לא טובה למשק, היא לא טובה לאוצר המדינה, היא לא טובה בהשלכות שעלולות להיות לה בעתיד.

יואל חסון: היא הצעת חוק רעה, ואני מקווה מאוד שבעתיד הקואליציה וחברי הקואליציה – ובראש, אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה, שנושא באחריות – יתעשתו וירדו מהצעת החוק הבעייתית הזאת.

יואל חסון: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת יואל חסון.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת שלמה מולה, בבקשה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, האמת היא שהצעת החוק הזאת נראית מאוד מאוד מאוד תמימה.

שלמה מולה: כמו שהשר לשעבר שטרית אמר, זאת מכבסת כספים לכל מיני גופים, והיא באמת לא באה לשרת את עמותות הצדקה, שראויות לכל מתן אפשרות להביא מוצרים בסיסיים שיכולים לסייע לאנשים.

שלמה מולה: במה מדובר?

שלמה מולה: במה אנחנו עוסקים?

שלמה מולה: אנחנו מדברים על פטור ממכס לעמותות שיהיו בסופו של דבר קשורות לאוניברסיטאות, לבתי-חולים, לגופים ציבוריים אחרים.

שלמה מולה: מחר בבוקר כל גוף שידע שהוא יכול להקים עמותה ולקבל פטור עד 2 מיליוני שקל – יהיה פה ריבוי אין-סופי של הקמת עמותות שהמטרה שלהן היא רק להביא עוד כסף, עוד דבר פטור ממכס.

שלמה מולה: מה, נפלתם על הראש?

שלמה מולה: מחר בית-חולים מסוים יכול להקים 20 עמותות, אף אחד לא יוכל להגיד לו לא להקים.

שלמה מולה: כל עמותה יכולה להביא מכשיר ששוויו עד 2 מיליוני שקל, ותראו לאן אנחנו נגיע.

שלמה מולה: אתם פשוט עוטפים את הדבר הזה בעטיפה לא ראויה, לא נכונה, שלא מכבדת אתכם, חברי הכנסת שהצעתם את ההצעה הזאת.

שלמה מולה: כשדנו בוועדת הכספים, חלקכם אפילו הסכמתם שלא ראוי שהחוק הזה בכלל יבוא לעולם.

שלמה מולה: אבל אם חלקכם הסכמתם בוועדת הכספים, תואילו לבוא לכאן ותגידו לציבור למה אתם חושבים שכן.

שלמה מולה: אנסתם את רשות המסים.

שלמה מולה: הם באו והתפתלו, לא ידעו מה לעשות, איזו תשובה לתת.

שלמה מולה: שום הסבר הגיוני אין לזה.

שלמה מולה: אני חושב שאפילו אי-אפשר לאכוף את הצעת החוק הזאת.

שלמה מולה: הרי צריכים להיות פה עשרות – הרבה מאוד – מפקחים שיבדקו את העמותה.

שלמה מולה: איך?

שלמה מולה: באיזה מקום?

שלמה מולה: איך יבדקו את זה?

שלמה מולה: לכן, ברשות המסים אמרו שנחלק את הכסף לארבע פעימות, את 2 מיליוני השקלים האלה – עוד 500,000 ועוד 500,000 – בצורה כלשהי.

שלמה מולה: למה אתם מקשים את החיים?

שלמה מולה: אני אומר לכם שאילו הייתם מסכמים אתנו על מה מדובר, באילו עמותות, מה בדיוק הנושאים שבהם כן צריך לתת פטור – יש נושאים שצריך לתת עליהם פטור, אבל כרגע יש מנגנון שמאפשר לתת פטור.

שלמה מולה: כך גם אמר נציג רשות המסים.

שלמה מולה: אם הוא אמר את זה, למה לא להגיד שתהיה ועדה, ובמקום שמשרד האוצר יקשה, הוא יאפשר לעמותות מסוימות להביא ולתת להן פטור?

שלמה מולה: אבל לא עושים את זה.

שלמה מולה: חברים, זה לא הגיוני, זה לא רציני, זה מדרון חלקלק שאין לו סוף.

שלמה מולה: לכן אני מציע – נכון, הקואליציה הזאת שיש לכם היא אוטוסטרדה של אנשים שמעבירים כל דבר.

שלמה מולה: אבל אני אומר לכם: בסופו של דבר יכול להיות שהנזק של הסיפור הזה יהיה יותר גדול מהתועלת.

שלמה מולה: מחר האוצר יבוא ויגיד: רבותי, הסיפור הזה עולה לנו הרבה כסף, אנחנו לא אוכפים את החוק, אי-אפשר – אז עשיתם נזק אדיר.

שלמה מולה: לכן, במקום לתת אוטוסטרדה של עמותות שיקבלו פטור שיעלה מיליונים, אם לא מיליארדים, יכול להיות שמוטב שתחשבו פעם נוספת.

שלמה מולה: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת שלמה מולה.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת חיים אורון, ואחריו – חבר הכנסת יצחק וקנין, ויסיים – חבר הכנסת נסים זאב, וגם חבר הכנסת אמנון כהן רשום פה.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפי דעתי, לפני שאנחנו מאשרים את החוק הזה, צריך לגייס תרומה למעון לנפגעי תקיפה.

חיים אורון: לפי דעתי מוטל לפנינו גורם שקוראים לו ממשלה, שהותקף באופן ברוטלי, והוא לא מצליח להשתחרר מהתקיפה.

חיים אורון: אבל האסון – מעבר למה שהוא גורם לעצמו, הוא גורם נזק נורא לכולנו.

חיים אורון: בנושא הזה שבו מדובר, אדוני היושב-ראש, אני תלמיד של חבר הכנסת יצחק וקנין – הוא עולה לפה עוד מעט.

חיים אורון: הוא שכנע אותי כמה וכמה פעמים בוועדת הכספים, כשזה עלה בשנים קודמות, בתור ראש עמותה.

חיים אורון: הוא אמר: געוואלד, תעצרו את זה, זה טירוף מה שאתם מציעים פה.

חיים אורון: הוא השתמש במלים יותר קשות מהמלים הללו.

חיים אורון: מה אתם בדיוק עושים פה עכשיו?

חיים אורון: אתם באים ואומרים: אנחנו פותחים פתח להביא הכול בפטור מכל המסים.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, לפני שנתיים אני, בדחילו ורחימו – לא לבד – כאשר היה הסיפור של תרופות מצילות חיים – אתה זוכר?

חיים אורון: – הצענו, חברי הכנסת מש"ס: בואו, על תרופות מצילות חיים שרופא נתן עליהן רצפט, ורופא שני אישר אותן, זאת אומרת לא רופא אחד – על התרופה הזאת החולה עצמו יקבל פטור ממע"מ.

חיים אורון: גירשו אותי, החברים שלי ברשות המסים, אמרו: ג'ומס, אתה השתגעת?

חיים אורון: בוא תשיג תקציב, נוריד את מחיר התרופות האלה, אבל לא דרך המע"מ.

חיים אורון: ויעידו חברי חברי הכנסת אמנון כהן ויצחק וקנין שאני אומר דברים מדויקים.

חיים אורון: תרופות מצילות חיים – אמרו: אסור, זה כלי לא טוב.

חיים אורון: תגידו, באיזו אלימות השתמשתם כלפיהם שהם אמרו: עכשיו אנחנו מסכימים?

חיים אורון: מה עשיתם להם?

יואל חסון: הישרדות.

יואל חסון: מה אתה חושב, כפו – – –

חיים אורון: מה עשיתם להם?

חיים אורון: יש גבול, חברי הכנסת.

חיים אורון: הרי פתחתם פתח כפתחו של אולם.

חיים אורון: אפילו לא צריך במתנה.

חיים אורון: במלחמת לבנון הראשונה, אני זוכר, טיפלתי במכולה של טרנזיסטורים.

חיים אורון: קיבלנו מתנה, אנחנו, מיהודי – אולי לא יהודי אפילו – באיטליה, מכולה של טרנזיסטורים, ואמרנו: תנו להכניס אותם לארץ.

חיים אורון: אמרו: אי-אפשר.

חיים אורון: אז היה מכס של 100%.

חיים אורון: המכולה נזרקה לים בסוף – –

דליה איציק: איפה שר?

דליה איציק: למה אין שר?

חיים אורון: – – כי לא יכולנו להביא אותה, לא היה לנו כסף לשלם, והיא נזרקה לים.

חיים אורון: יש במכס אין-סוף דוגמאות כאלה שאפשר היה להביא דברים פטורים ממכס, בתרומות.

דליה איציק: אני לא רואה שיש פה שר.

חיים אורון: לא צריכים שרים, אין ממשלה ואין שרים, יש פה שחיתות גמורה.

חיים אורון: מה את מחפשת ממשלה פתאום.

יואל חסון: אין דין ואין דיין.

מגלי והבה: יש שר, אבל הוא מתחבא בפינה.

חיים אורון: הרי השר, הוא מטלפן.

יואל חסון: השר מתחבא מבושה.

חיים אורון: לא.

חיים אורון: הרי רק אין שר אוצר, כמו שר האוצר הקיים, שהיה יכול לתת לדבר כזה לעבור.

חיים אורון: תאמין לי, אתה יודע שאני צודק.

שלמה מולה: אורי יוגב הוא שר-אוצר-על.

חיים אורון: אי-אפשר לתת לדבר כזה לעבור.

חיים אורון: מה, אני נגד עמותות – פחות מאשר אתם?

חיים אורון: אני נגד אזרחים – פחות מאשר אתם?

חיים אורון: תפסיקו את הסיפור הזה, זה לא יכול לעבוד.

חיים אורון: זה פתח שלא יהיה אפשר לקיים אותו.

חיים אורון: מה כתוב?

חיים אורון: אגב, בדברי ההסבר – כבר קראתי פה איזה שלושה חוקים בכנסת – אין עוד דברי הסבר כאלה, בחיים.

חיים אורון: לא יודעים מה עלות החוק כי האוצר עוד לא יודע, וזה וזה וזה וזה וזה אנחנו נעשה בקריאה השנייה והשלישית.

חיים אורון: מה תעשו בקריאה השנייה והשלישית?

חיים אורון: אם מה שכתוב פה יתקיים, אני אביא תרומה מטורקיה, אני אקנה בתרומה הזאת בגדים מסין, אני אביא אותם לארץ בלי מכס ואני אחלק אותם.

חיים אורון: לא רוצה להגיד מה יקרה בדרך – אני רק אחלק אותם.

חיים אורון: למי?

חיים אורון: לפני בחירות, אחרי בחירות?

חיים אורון: באמצע בחירות.

משולם נהרי: למה אתה מפליג עד כדי כך?

חיים אורון: למה אני מפליג עד כדי כך?

חיים אורון: יעלה אחרי יצחק וקנין ויספר לך מה הוא אמר שיעשו ועשו.

חיים אורון: הוא לא מסיעתי, הוא מסיעתך, והוא ראש עמותה מאוד חשובה, שתורמת כל הזמן, והוא יגיד לך למה הוא התנגד לזה.

חיים אורון: אל תשאל אותי.

חיים אורון: אני יודע שתמיד אתה שואל אותי כי אני, יעני, מהרעים.

משולם נהרי: משרד הרווחה חילק 100 מיליון שקל לקרנות שנותנות מזון ולבוש.

משולם נהרי: זה כן, זה בסדר.

חיים אורון: בתקציב, לפי תבחינים.

משולם נהרי: אבל זה בסדר.

חיים אורון: השר נהרי, זה מצוין.

משולם נהרי: 100 מיליון, זה בסדר – – –

חיים אורון: זה מצוין.

חיים אורון: השר נהרי, היה צריך לתת מיליארד לעמותות במשבר – אני אמרתי מעל הדוכן – לא 100 מיליון – –

משולם נהרי: – – – מיליון – – –

חיים אורון: – – על-פי תבחינים, על-פי קריטריונים, אתה יודע על מה אני מדבר; אתה יודע על מה אני מדבר.

חיים אורון: זה לא מה שאתם עושים פה.

חיים אורון: אין תבחינים, אין קריטריונים.

חיים אורון: כל שבועיים מאשרים בוועדת הכספים 100 עמותות עם סעיף 46, ובצדק.

חיים אורון: 100 עמותות מאשרים כל שבועיים, אתם יודעים את זה.

משולם נהרי: כן, אבל אתה יודע – – –

חיים אורון: יש 60,000 עמותות כאלה.

חיים אורון: כל אחת תעסוק עכשיו בייבוא?

חיים אורון: תעצרו את זה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת חיים אורון.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת יצחק וקנין, ואחריו – חבר הכנסת אמנון כהן.

חיים אורון: איציק, סליחה שסיבכתי אותך.

יצחק וקנין: לא, אתה מכיר אותי.

יצחק וקנין: מה שיש לי בלב יש לי בפה.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לא מתכחש אפילו למלה אחת שאמר ידידי, חבר הכנסת ג'ומס.

יצחק וקנין: הנושא הזה הועלה כמה פעמים, ולא פעם אחת, בוועדת הכספים, אבל אני חייב להגיד שדווקא בפעם האחרונה שהצעת החוק הזאת עלתה על שולחן הכנסת היא היתה של חברי כנסת מקדימה.

יצחק וקנין: אני מחדש לכם מה שאתם אולי לא יודעים ולא זוכרים – – –

מגלי והבה: בכנסת הזאת?

יצחק וקנין: בכנסת הקודמת, וגדעון סער הוביל את זה מטעם הליכוד כאשר הוא היה באופוזיציה, בקדנציה הקודמת.

יצחק וקנין: פעם אחת בוועדת הכספים, כפי שאמר ג'ומס מלה במלה, אני עמדתי ואמרתי: רבותי, זה יכול להיות פתח – – –

חיים אורון: הייתי באופוזיציה – – –

יצחק וקנין: ואני הייתי בקואליציה, ואז בוועדת כספים, כשליצמן היה יושב-ראש, לפני כחמש שנים, אמרתי: רבותי, זה פתח גרוע מאוד, זה יכול להביא נזק גדול לעמותות.

יצחק וקנין: בקדנציה הקודמת הביא את זה גדעון סער עם חברי קדימה וחברים מהגמלאים.

יצחק וקנין: היו כמה חברי כנסת שהביאו את ההצעה, ואני יכול להגיד לכם – בשנייה האחרונה בוועדת הכלכלה אני הפלתי את זה.

יצחק וקנין: האוצר – דרך אגב, זו לא הפעם הראשונה שהאוצר מסכים.

יצחק וקנין: גם בפעם הקודמת בועז סופר – בשנייה האחרונה בוועדת הכלכלה היתה להם הסכמה לנוסח כלשהו של הצעת החוק.

יצחק וקנין: הם הסכימו עם גדעון סער, וזה היה צריך לעבור.

יצחק וקנין: אני באתי לוועדה ואמרתי: רבותי, אתם עושים פה מעשה שלא ייעשה, הסברתי את הדברים, אמרתי למה אני חושב שלא, וברגע האחרון זה נפל בהצבעה.

יצחק וקנין: היתה הצבעה והפילו את זה.

יצחק וקנין: הצעת החוק הזאת הועלתה שוב.

יצחק וקנין: אני אמרתי את דברי בוועדת הכספים, אבל יש קצת שוני בהצעת החוק.

יצחק וקנין: זה לא בדיוק שאין מגבלות – יש מגבלות – –

אברהם מיכאלי: – – –

יצחק וקנין: – – יש מגבלות על מוצרים ספציפיים – מוצרים רפואיים וביגוד והנעלה.

יצחק וקנין: אני רוצה להסביר משהו.

יצחק וקנין: יש פה בעיה שהרבה עמותות מקבלות במשך השנים תרומות מחוץ-לארץ של ביגוד, של הנעלה, של מוצרים רפואיים, וכשאלה מגיעים לפה הן לא מסוגלות אפילו לשלם את המכס על הסחורה הזאת, זאת אומרת, הסחורה תקועה בנמל עשרות פעמים.

יצחק וקנין: אין ברירה, או שזורקים אותה לים, או – אני לא יודע בדיוק מה עושים אתה, אני לא יודע בדיוק מה הטיפול בדברים הללו.

יצחק וקנין: נוצר מצב שחלק מהעמותות האלה, שמקבלות את זה כתרומה, לא יכולות לקבל את הסחורה, כי הן חייבות לשלם.

חיים אורון: לא כתוב, מה שאתה אומר.

חיים אורון: בחוק לא כתוב – – – צריך מיקרופון, השני צריך טלוויזיה.

יצחק וקנין: לא, לא.

יצחק וקנין: ג'ומס, אתה סומך על היושר שלי, ואני דיברתי אישית עם בועז סופר.

יצחק וקנין: הרי גם בוועדה אני טענתי את אותן טענות בישיבה האחרונה.

יצחק וקנין: לאחר ישיבת הוועדה דיברתי אישית עם בועז סופר מרשות המסים, והוא אמר: רבותי, אנחנו הולכים להגביל את זה בצורה כזאת שזה יהיה למוצרים רפואיים, הנעלה וביגוד בלבד.

יצחק וקנין: כשהעמותה תרכוש את הסחורה בחוץ-לארץ הסחורה שתגיע לא תהיה פטורה, אלא רק אם היא תקבל תרומה מחוץ-לארץ מתורם שתורם את המוצרים.

יצחק וקנין: העמותה לא יכולה לרכוש את זה בחוץ-לארץ, היא חייבת לקבל את זה כתרומה.

חיים אורון: לא, זה לא כתוב פה.

יצחק וקנין: אז אני – אלה דברים שנאמרו לי על-ידי בועז סופר.

יצחק וקנין: אני מקווה, אני – ג'ומס, אני חייב לסכם את הדברים, מכיוון שאתה ציטטת אותי.

יצחק וקנין: השר משולם, תאמין לי, השר משולם, הדיון הזה בנושא הזה חשוב כל כך, ואני מסכים גם לדברים שאמר מאיר שטרית וגם, בטח, למה שאמר ג'ומס.

יצחק וקנין: הדבר הזה יכול להיות דלת מסתובבת, ואת זה אמרתי בוועדה גם בפעם הראשונה וגם בפעם השנייה.

יצחק וקנין: החשש הגדול של "לפני עיוור לא תיתן מכשול" – שיהיו פה פיתויים שראשי העמותות לא יעמדו בהם.

יצחק וקנין: מדובר פה בכסף גדול, לא בכסף קטן.

יצחק וקנין: אבל לאחר שדיברתי עם בועז והוא אמר את כל מה שהוא אמר – אלה המגבלות שאני מאמין שיכניסו אותן, ואני לא מאמין שרשות המסים תיתן לזה בצורה גורפת – – –

חיים אורון: – – –

יצחק וקנין: אני לא יודע, אני לא מאמין.

יצחק וקנין: אני מאמין שאם יוכנסו התיקונים הראויים להצעת החוק הזאת ויהיו ההגבלות – ורבותי, צריך הגבלות לדבר הזה – אני מאמין שהצעת החוק הזאת תהיה הצעה טובה.

יצחק וקנין: תודה.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: חבר הכנסת אמנון כהן, בבקשה.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני חושב שהחוק הזה אחד החוקים הטובים לאוכלוסיות החלשות במדינת ישראל.

אמנון כהן: אנחנו מדברים על מיליון וחצי אזרחים מתחת לקו העוני, על מעל 700,000 ילדים שנמצאים מתחת לקו העוני, והמדינה למעשה צריכה לטפל בהם בעצמה.

אמנון כהן: אבל המדינה החליטה שהעמותות יטפלו באוכלוסיות החלשות, הן בצורכי מזון והן בדברים אחרים, וכפי שציינו כאן חברי, הממשלה גם אישרה לחלק סכום של 100 מיליון שקל לעמותות שמתעסקות בנושא של מזון, כי ראתה צורך בכך.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, הייתי בתפקיד סגן ראש עיר ועשיתי איזה פרויקט לקהילה האתיופית – חבר הכנסת מולה, חבר הכנסת מולה, היה פרויקט לקהילה האתיופית.

אמנון כהן: אמרו שלנשים אתיופיות קשה לצאת מהבית לעבוד, כי יש להן הרבה ילדים בבית, ואז היה לי תורם מחוץ-לארץ שתרם לי 50 מכונות תפירה.

אמנון כהן: אמרו: נעשה הסכם עם מפעלים של תפירה, הן יעבדו בבית, יקבלו את המכונות – – –

שלמה מולה: מפעל "אלמז" באשדוד.

אמנון כהן: ואז עשיתי ברמלה, כן?

אמנון כהן: ואז תרמו לי את המכונות, אני מגיע למכס – המכס רוצה 12,000 שקל.

אמנון כהן: אלה מכונות שצריכות להגיע לקהילה האתיופית, כל אחת למשפחה, שיעבדו בבית.

אמנון כהן: לא יודע איך לשחרר את זה מהמכס, לא יודע איך לעשות.

אמנון כהן: וזה ששלח את כל המכונות רוצה לבוא לראות איך זה עובד.

אמנון כהן: מה אני עושה?

אמנון כהן: אי-אפשר להוציא מהעירייה כסף – זאת החלטת מועצה, עירייה, סיפורים, עניין של שלושה חודשים.

אמנון כהן: אני אומר דבר כזה: כרגע לא מדובר על מכונות תפירה.

אמנון כהן: הגבילו את החוק והגבלנו את החוק בוועדת הכספים לתרופות, למכשירים של נכים ולנושא של הנעלה והלבשה.

אמנון כהן: רק עמותות שמתעסקות בזה, ורק עמותות שיכולות לייבא את זה – זאת אומרת לא דרך חברות או בדרך כזאת.

אמנון כהן: הסוגיה הזאת, שייתכן שינצלו לרעה את החוק, תמיד קיימת, כמו בכל דבר.

אמנון כהן: זה קיים, אנחנו לא סוגרים את עינינו.

אמנון כהן: שאלתי את רשות המסים, שהיא למעשה הממונה על האכיפה של הנושא הזה.

אמנון כהן: אמרתי: אתם מוכנים ואתם מסוגלים להתמודד עם האכיפה?

אמנון כהן: אז הם אמרו חד-משמעית שכן.

אמנון כהן: אנחנו עושים דבר טוב ומתכוונים לדבר טוב.

אמנון כהן: אם יתברר שיש גופים שמנצלים זאת לרעה, כמובן אנחנו נעשה חושבים מחדש ונשים מגבלות אחרות.

אמנון כהן: על מה שאנחנו מתבססים היום – כל הגופים המקצועיים אומרים שהם יודעים לתת את המענים האלה כדי שהחוק לא ינוצל לרעה, והחוק הזה כרגע מאוד נחוץ למען השכבות החלשות והעמותות שפועלות למענן.

אמנון כהן: לכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו חייבים תמיכה של כולנו – –

מגלי והבה: תודה.

אמנון כהן: – – ואם יש עדיין פתח כזה או אחר, בהכנה לקריאה שנייה ושלישית אפשר עוד לדבר על זה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אמנון כהן.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת יוחנן פלסנר.

מגלי והבה: אחרון הדוברים יהיה חבר הכנסת נסים זאב.

יוחנן פלסנר: תודה רבה.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, מה עומד פה על הפרק, אדוני היושב-ראש?

יוחנן פלסנר: לא מדברים על עזרה לנזקקים.

יוחנן פלסנר: לא מדברים על סיוע.

יוחנן פלסנר: זה לא מה שעומד על הפרק, חברי.

יוחנן פלסנר: מה שעומד פה על הפרק זה לפעור פער, לפעור בור גדול במעטפת המכס של מדינת ישראל.

יוחנן פלסנר: משהו שכבר הרבה מאוד זמן והרבה מאוד – דרך אגב, אני לא מטיל ספק בכוונות הטובות של חברי הכנסת ושל המציעים עצמם, אבל מה שאנחנו כאן מאפשרים – יש, חברים, 36,000 עמותות במדינת ישראל.

יוחנן פלסנר: 36,000 עמותות.

יוחנן פלסנר: כולם יודעים שהפיקוח על עמותות במדינת ישראל הוא, בואו נגיד, במקרה הטוב לוקה בחסר, מאוד מוגבל, מאוד חלקי, מאוד בעייתי.

יוחנן פלסנר: מישהו כאן באמת חושב ברצינות – ודרך אגב, אפשר לרשום עמותות חדשות בקלות תהומית וחדשות לבקרים.

יוחנן פלסנר: עכשיו, זהו.

יוחנן פלסנר: פתחתם פתח: 2 מיליוני שקל, להביא מכולות, בלי ביקורת, בלי בקרה.

יוחנן פלסנר: מי עכשיו אומר שמחר לא יירשמו 1,000 עמותות חדשות, ויביאו ציוד ויכניסו אותו למדינת ישראל, וזהו?

יוחנן פלסנר: עכשיו ילבינו גם תרומות.

יוחנן פלסנר: חברים, אין מספיק פיקוח גם כך, מכניסים עכשיו חוק שאין בו שום היגיון חוץ מהיגיון אחד – היגיון של להמשיך לקפל.

יוחנן פלסנר: ראש ממשלה שנכנע ומתקפל לכל גחמה, ומשרד אוצר שכבר איבד את היכולת שלו לעמוד מול השרים ובצורה מקצוענית להגיד: חברים, עד כאן.

יוחנן פלסנר: די.

יוחנן פלסנר: צריך לשמור על הקופה הציבורית, צריך לשמור על היושר הציבורי, צריך לשמור על האינטרסים של הציבור.

יוחנן פלסנר: לא בכדי אתם רואים כאן דיון בחוק הזה בשעה כה מאוחרת, שנשארו הרבה חברים, כי מבינים שהפעם, הדבר הזה, אסור לתת לו לעבור.

יוחנן פלסנר: אם במקרה ובטעות הוא יעבור בקריאה ראשונה, אנחנו נילחם בוועדות ונעביר את המסר הזה לכל עם ישראל, שאת הכסף הציבורי צריך לשמור, ולא צריך לאפשר לכל המגזר הזה, שיש עליו כל כך מעט פיקוח, לפעור בור כל כך גדול במעטפת המכס של מדינת ישראל רק בגלל גחמות, רק בגלל שיש כאן ראש ממשלה חלש שלא מעניין אותו שום דבר חוץ מהכיסא שלו.

יוחנן פלסנר: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת יוחנן פלסנר.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כמה אפשר לבכות ולקונן על העניים ועל המצב, שהממשלה – – –

חיים אורון: די כבר.

חיים אורון: בחייך, די.

נסים זאב: מעניין.

נסים זאב: מה, אני כל כך מכאיב לך?

חיים אורון: די, נו, די.

נסים זאב: טוב.

נסים זאב: עכשיו אתם מבינים למה צריך לפטור את התרופות ממס?

נסים זאב: כי פה אנשים מקבלים מהר כאבי ראש.

חיים אורון: תאמין לי, מחלה כמוך – שום תרופה לא תעזור.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, טוב, אני – תגיד לי מה זה "הבלו"?

נסים זאב: שלמה המלך אומר: "הבל הבלים אמר קהלת".

נסים זאב: בשביל ההבל הזה אתם מקימים פה קול צעקה.

נסים זאב: מי שמביא ביגוד והנעלה, אדוני היושב-ראש, בקונטיינרים, ובאמת, לא הרבה עמותות – אני אומר לך ואני יודע את זה.

נסים זאב: עמותות החזירו קונטיינרים בחזרה לחוץ-לארץ כי לא יכלו לשלם את המכס על זה – – –

יוחנן פלסנר: יש ועדת חריגים, אפשר – – –

נסים זאב: אתה אומר לי – אתם רוצים פיקוח?

נסים זאב: אפשר להגביל את הפיקוח – – –

שלמה מולה: אתה יודע שבועז סופר אמר: יש מנגנון – – – אתם פשוט – – – התיאבון שלכם – – –

נסים זאב: מה זה "התיאבון שלכם"?

נסים זאב: מה, אני עומד במתרס השני?

נסים זאב: הרי אתה כל כך זועק את זעקת העניים והמסכנים והאומללים.

שלמה מולה: – – –

נסים זאב: אתה זועק כל הזמן שהממשלה לא עושה מספיק.

נסים זאב: סוף-סוף הממשלה עושה מעשה, אומרת:

נסים זאב: אני מוכנה לעזור לעניים, לנזקקים – –

יואל חסון: – – –

נסים זאב: – – אז אתם באים ואומרים: לא, זו בעיה של העמותות.

נסים זאב: אין פיקוח על העמותות – – –

יואל חסון: – – –

חיים אורון: – – –

שלמה מולה: – – –

נסים זאב: אז שיהיה פיקוח.

קריאות: – – –

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: חברי הכנסת.

קריאות: – – –

נסים זאב: אז שיהיה פיקוח.

יואל חסון: ממשלת החלומות שלכם וממשלת הבלהות – – –

מגלי והבה: אוקיי.

מגלי והבה: תודה.

נסים זאב: מה זה, באמת?

נסים זאב: אתם כל הזמן רק רק פוגעים בממשלה הזאת.

נסים זאב: באמת, זה מתוך תסכול.

יואל חסון: – – –

נסים זאב: יואל חסון.

נסים זאב: חסון.

מגלי והבה: חבר הכנסת זאב, אתה פונה אליו, יש לו זכות להחזיר לך.

נסים זאב: אני יודע, אין לי שום בעיה עם זה.

יואל חסון: – – –

נסים זאב: אתם רוצים לעזור לעניי ישראל או לא, תגידו?

נסים זאב: אל תהיו צבועים.

יואל חסון: מה עשיתם לעניי ישראל?

יואל חסון: כל הזמן צועק.

יואל חסון: מה עשיתם?

אמנון כהן: לא רוצים לעזור – – –

נסים זאב: אני רוצה להבין, למה הייתם רגועים עד לפני שעליתי לבמה?

נסים זאב: מעניין.

יוחנן פלסנר: נמצאים בתוך הממשלה – – –

יואל חסון: – – –

נסים זאב: הייתם כמעט רדומים, מה קרה?

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, די, די.

מגלי והבה: חבר הכנסת יואל חסון, די.

נסים זאב: עכשיו אתה מבין, אדוני היושב-ראש, למה אני צריך לדבר ראשון ולא אחרון.

נסים זאב: בסוף החוק הם מתעוררים.

נסים זאב: זה לא טוב.

נסים זאב: הם צריכים להמשיך להיות רדומים.

נסים זאב: עכשיו אני מתייחס לזה מאוד ברצינות.

חיים אורון: היית בצבא?

נסים זאב: הייתי בצבא.

חיים אורון: לפחות אל תחייך.

נסים זאב: תגיד לי, ג'ומס, איך אפשר לראות אותך ולא לחייך אחרי כל כך הרבה בדיחות?

יואל חסון: אל תראה לנו שאתה כל כך נהנה.

מגלי והבה: אתה רוצה לסכם?

נסים זאב: חבר'ה, אני מבקש שהאופוזיציה תצא בחוץ ואל תתגייסו.

נסים זאב: אני כבר יורד מהבמה.

נסים זאב: תודה.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת חסון.

מגלי והבה: נרגענו.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה.

יואל חסון: רגע, אדוני, הצעה לסדר.

קריאה: מצביע על החוק?

מגלי והבה: מה?

מגלי והבה: מצביעים על החוק.

קריאה: – – – מבקש להפוך את זה לאמון.

קריאות: – – –

יואל חסון: לא, ראש הממשלה צריך לבקש.

קריאות: – – –

מגלי והבה: אדוני, תביא את זה ותציע ראש ממשלה.

מגלי והבה: תביא נייר.

יואל חסון: יש לי ראש ממשלה מצוינת.

חיים אורון: לא, הוא לא יכול כך.

חיים אורון: הוא צריך לדבר עם ראש הממשלה.

חיים אורון: הוא לא יכול – – –

יואל חסון: הוא צריך – – –

יואל חסון: אוקיי.

יואל חסון: אדוני, מי מהשרים הולך לדבר עם ראש הממשלה?

קריאות: – – –

דליה איציק: לא, לא – – –

שלמה מולה: באיזה תקנון זה כתוב?

חיים אורון: הצבעה ביום שני.

קריאות: – – –

נסים זאב: ראש הממשלה אמר שהוא רוצה להגיע.

קריאה: הוא צריך – – –

מגלי והבה: חברים, אנחנו נלך רק לפי התקנון.

מגלי והבה: אל תעזרו לנו.

מגלי והבה: תודה.

נסים זאב: ראש הממשלה יגיע – – –

קריאות: – – –

דליה איציק: סליחה, סליחה, סליחה – – –

קריאות: – – –

חיים אורון: כשאני דיברתי אתו – – –

קריאה: מה זה?

קריאה: – – –

קריאה: ציפי לבני – – – ציפי לבני.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, הצבעה במועד אחר.

שלמה מולה: אדוני, למה לוקח הרבה זמן?

שלמה מולה: אנחנו – – –

קריאה: – – – הצבעה.

קריאה: – – –

חיים אורון: הוא לא יכול.

חיים אורון: ראש הממשלה בעצמו, בכתב.

קריאה: חבר הכנסת פלסנר, אתה מוכן – – – מופז – – –

יוחנן פלסנר: אנו בנושא הזה – – –

קריאה: – – –

יוחנן פלסנר: הנה, הממשלה הולכת ליפול.

קריאה: – – –

חיים אורון: לא נכון.

חיים אורון: ראש הממשלה – – –

קריאה: – – –

חיים אורון: – – – שונה החוק – – –

קריאה: שונה החוק.

חיים אורון: – – – ראש הממשלה – – –

שלמה מולה: אדוני – – – הפסקה.

שלמה מולה: זה לא יכול להיות.

קריאה: מה פתאום הפסקה?

קריאות: – – –

קריאה: הוא הוסמך בשם הממשלה.

מגלי והבה: ביום שני אנחנו נעשה את ההצבעה.

משה כחלון: שום דבר.

משה כחלון: אני שר בממשלה?

משה כחלון: התקנון אומר: הממשלה – – –

מגלי והבה: אז תביא לי בכתב.

מגלי והבה: אני מחכה לך.

משה כחלון: אני קיבלתי אישור מראש הממשלה.

משה כחלון: אני מודיע לך שקיבלתי אישור – – –

מגלי והבה: אפשר שראש הממשלה יגיע?

קריאה: לא, לא צריך.

משה כחלון: ראש הממשלה לא יגיע.

מגלי והבה: אז שיסמיך אותך בכתב.

משה כחלון: הוא הסמיך אותי – – –

קריאה: אי-אפשר לעשות פה דין – – –

מגלי והבה: אני לא עושה.

מגלי והבה: הדברים ברורים.

יוחנן פלסנר: מגלי, ביקשה את זה קודם דליה איציק – – –

קריאה: אתה ממלכתי.

מגלי והבה: אני ממלכתי.

מגלי והבה: לכן, אני אומר – – –

קריאות: – – –

מגלי והבה: תסלח לי, אתה מדבר עכשיו לא לעניין, השר.

מגלי והבה: אתה מאיים על יושב-ראש.

משה כחלון: אני – – –

מגלי והבה: אני בודק.

מגלי והבה: אז, אל תבלבל את המוח.

משה כחלון: – – –

מגלי והבה: תסלח לי.

מגלי והבה: אני צריך – – –

משה כחלון: – – – ראש הממשלה.

משה כחלון: לא תהיה הצבעה עכשיו.

מגלי והבה: אתה דיברת עם ראש הממשלה – לפי מה?

קריאה: – – –

מגלי והבה: אבל תראה מה כותב התקנון.

קריאה: הוא מודיע בשם הממשלה.

קריאות: – – –

משה כחלון: איפה היועץ המשפטי?

משה כחלון: – – –

קריאה: הרי לא יקום ולא יהיה.

קריאה: – – – מה הבעיה?

קריאה: – – – אני מוכן לדבר אחד – – – חבר הכנסת לוין, משה כחלון יהיה ראש הממשלה – – –

קריאה: – – –

קריאה: – – – אם משה כחלון יהיה ראש הממשלה, אני מוריד – – –

קריאות: – – –

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, מכיוון שהתקנון מחייב אותי לוודא שראש הממשלה העביר לשר כחלון בטלפון, אני עושה הפסקה לעשר דקות.

מגלי והבה: תודה.

דליה איציק: מה?

דליה איציק: – – –

קריאות: – – –

מגלי והבה: אני מבקש הפסקה לעשר דקות.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: (הישיבה נפסקה בשעה 20:48 ונתחדשה בשעה 20:52.

מגלי והבה: )

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בישיבה.

מגלי והבה: חבר הכנסת שנלר, אולי יש לך שאיפות להיות שר?

מגלי והבה: אז, בבקשה, לשבת במקום שלך.

עתניאל שנלר: – – –

מגלי והבה: לא יושבים בכיסא הזה בכל מצב.

שלמה מולה: אדוני, אמרת עשר דקות, צריך לצלצל.

מגלי והבה: אוקיי.

מגלי והבה: אפשר לצלצל בבקשה?

דני דנון: הם הטעו אותנו.

מגלי והבה: תסלח לי, חבר הכנסת דני דנון, מותר לנו לעשות בדיקות, ובסוף מה שיקבע זה התקנון.

מגלי והבה: זה הכול.

דני דנון: הם הטעו אותנו.

דני דנון: אני לא יודע אם – – – על ההצעה, אדוני היושב-ראש.

מגלי והבה: א.

מגלי והבה: קדימה לא העבירה שום הצעה.

מגלי והבה: יש הצעה מוכנה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבר 3:1 בדרבי.

מגלי והבה: מה קרה, אין לך סבלנות עוד כמה דקות?

מגלי והבה: האם עברו שלוש דקות מהצלצול?

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אני שמח על הרוח הספורטיבית של כמה מחברי הכנסת.

משה כחלון: שלוש דקות ממתי?

מגלי והבה: אני זוכר שישבת פעם על הכיסא הזה.

מגלי והבה: יש פה 20?

מגלי והבה: יש חתימה.

יואל חסון: ממתי אתם יורדים לפרטים כאלה?

יואל חסון: מה קרה?

דני דנון: אדוני היושב-ראש, אפשר להמשיך בבקשה?

דני דנון: זה נראה כמו מפלגת קדימה, אדוני היושב-ראש.

מגלי והבה: אם תעיר לי עוד פעם, אני אוציא אותך החוצה, אדוני.

מגלי והבה: גם כאחד שמשמש בנשיאות.

מגלי והבה: אתה מעיר הערות לא לעניין.

מגלי והבה: אנחנו הולכים בדיוק לפי התקנון.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בהצבעה שמית על הצעת החוק.

מגלי והבה: מי שבעד החוק – יהיה בעד העברתו לקריאה ראשונה ונגד אי-אמון בממשלה.

מגלי והבה: מי שנגד – יהיה נגד החוק.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, נא לשבת.

מגלי והבה: אני חוזר, אנחנו עושים הצבעה אחת.

מגלי והבה: מי שבעד – יהיה בעד העברת הצעת החוק בקריאה ראשונה ונגד האי-אמון.

מגלי והבה: מי שנגד – יהיה נגד החוק ובעד האי-אמון שהוצע כאן.

משולם נהרי: – – –

מגלי והבה: אדוני השר, נא לשבת.

מגלי והבה: אני מבקש ממך לשבת.

מגלי והבה: פה זה כנסת ולא משחק.

מגלי והבה: נא לשבת.

מגלי והבה: אדוני השר אטיאס, אני מזמין גם אותך לשבת.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה שמית, ואני הגדרתי את ההצבעה.

מגלי והבה: שתי הצבעות בהצבעה אחת.

מגלי והבה: למישהו מהנוכחים לא ברור על מה אנחנו מצביעים?

מגלי והבה: בבקשה.

מגלי והבה: אנחנו מתחילים בהצבעה שמית.

מגלי והבה: נא לא להפריע.

אמנון כהן: איפה 20 איש?

מגלי והבה: נא לא להפריע.

מגלי והבה: התחלנו.

מגלי והבה: נא לשבת.

אמנון כהן: איפה 20 איש?

אמנון כהן: הם צריכים להיות פה.

מגלי והבה: חבר הכנסת אמנון כהן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

מגלי והבה: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אמנון כהן: – – –

מגלי והבה: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, הקואליציה לא תשתלט פה.

יואל חסון: זה לא ייתכן.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) רוחמה אברהם-בלילא – אינה נוכחת עפו אגבאריה – אינו נוכח רחל אדטו – אינה נוכחת יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח יעקב אדרי – אינו נוכח יצחק אהרונוביץ – אינו נוכח אורי אורבך – אינו נוכח חיים אורון – נגד זבולון אורלב – אינו נוכח דוד אזולאי – בעד אריאל אטיאס – בעד דניאל אילון – אינו נוכח רוברט אילטוב – בעד דליה איציק – נגד מיכאל איתן – בעד אריה אלדד – אינו משתתף בהצבעה טלב אלסאנע – אינו נוכח זאב אלקין – בעד חיים אמסלם – בעד אלי אפללו – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח זאב בנימין בגין – אינו נוכח זאב בוים – אינו נוכח אריה ביבי – אינו נוכח זאב בילסקי – אינו נוכח בנימין בן-אליעזר – אינו נוכח מיכאל בן-ארי – אינו נוכח דניאל בן-סימון – אינו נוכח רוני בר-און – אינו נוכח אבישי ברוורמן – אינו נוכח מוחמד ברכה – אינו נוכח אהוד ברק – אינו נוכח אילן גילאון – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו נוכח משה גפני – בעד אברהם דיכטר – אינו נוכח דני דנון – בעד ניצן הורוביץ – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק הרצוג – אינו נוכח דניאל הרשקוביץ – אינו נוכח מגלי והבה – נגד מתן וילנאי – אינו נוכח עינת וילף – בעד יצחק וקנין – בעד נסים זאב – בעד אורית זוארץ – נגד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח ציפי חוטובלי – אינה נוכחת דב חנין – אינו נוכח יואל חסון – נגד ישראל חסון – אינו נוכח שי חרמש – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח רוברט טיבייב – נגד שלי יחימוביץ – אינה נוכחת משה יעלון – אינו נוכח אליהו ישי – אינו נוכח איתן כבל – אינו נוכח אמנון כהן – בעד יצחק כהן – אינו נוכח משה כחלון – בעד חיים כץ – אינו נוכח יעקב כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח ציפי לבני – אינה נוכחת לימור לבנת – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – בעד עוזי לנדאו – אינו נוכח סופה לנדבר – בעד מנחם אליעזר מוזס – בעד שלמה מולה – נגד שאול מופז – אינו נוכח משה מטלון – אינו נוכח אברהם מיכאלי – בעד אנסטסיה מיכאלי – בעד אלכס מילר – אינו נוכח סטס מיסז'ניקוב – אינו נוכח אורי מקלב – בעד יעקב מרגי – אינו נוכח דן מרידור – אינו נוכח משולם נהרי – בעד אורית נוקד – אינה נוכחת לאה נס – אינה נוכחת סעיד נפאע –

ירדנה מלר-הורוביץ: אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח חנא סוייד – אינו נוכח מרינה סולודקין – אינה נוכחת גדעון סער – אינו נוכח גדעון עזרא – נגד חמד עמאר – בעד ציון פיניאן – בעד יוסי פלד – אינו נוכח יוחנן פלסנר – נגד – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח אברהים צרצור – אינו נוכח פניה קירשנבאום – אינה נוכחת איוב קרא – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת דוד רותם – בעד ראובן ריבלין – אינו נוכח כרמל שאמה – אינו נוכח יובל שטייניץ – אינו נוכח מאיר שטרית – אינו נוכח נחמן שי – אינו נוכח סילבן שלום – אינו נוכח יוליה שמאלוב-ברקוביץ – אינה נוכחת שלום שמחון – אינו נוכח ליה שמטוב – אינה נוכחת עתניאל שנלר – נגד רונית תירוש – נגד יולי תמיר – אינה נוכחת אני אשוב ואקרא בשמות אלה שלא היו: רוחמה אברהם-בלילא – אינה נוכחת עפו אגבאריה – אינו נוכח רחל אדטו – אינה נוכחת יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח יעקב אדרי – אינו נוכח יצחק אהרונוביץ – אינו נוכח אורי אורבך – אינו נוכח זבולון אורלב – אינו נוכח דניאל אילון – אינו נוכח טלב אלסאנע – אינו נוכח אלי אפללו – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח זאב בנימין בגין – אינו נוכח זאב בוים – אינו נוכח אריה ביבי – אינו נוכח זאב בילסקי – אינו נוכח בנימין בן-אליעזר – אינו נוכח מיכאל בן-ארי – אינו נוכח דניאל בן-סימון – אינו נוכח רוני בר-און – אינו נוכח אבישי ברוורמן – אינו נוכח מוחמד ברכה – אינו נוכח אהוד ברק – אינו נוכח אילן גילאון – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו נוכח אברהם דיכטר – אינו נוכח ניצן הורוביץ – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק הרצוג – אינו נוכח דניאל הרשקוביץ – אינו נוכח מתן וילנאי – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח ציפי חוטובלי – אינה נוכחת דב חנין – אינו נוכח ישראל חסון – אינו נוכח שי חרמש – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח שלי יחימוביץ – אינה נוכחת משה יעלון – אינו נוכח אליהו ישי – אינו נוכח איתן כבל – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח יעקב כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח ציפי לבני – אינה נוכחת לימור לבנת – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת אביגדור ליברמן – אינו נוכח עוזי לנדאו – אינו נוכח שאול מופז – אינו נוכח משה מטלון – אינו נוכח אלכס מילר – אינו נוכח סטס מיסז'ניקוב – אינו נוכח יעקב מרגי – אינו נוכח דן מרידור –

ירדנה מלר-הורוביץ: אינו נוכח אורית נוקד – אינה נוכחת לאה נס – אינה נוכחת סעיד נפאע – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח חנא סוייד – אינו נוכח מרינה סולודקין – אינה נוכחת גדעון סער – אינו נוכח יוסי פלד – אינו נוכח – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח אברהים צרצור – אינו נוכח פניה קירשנבאום – אינה נוכחת איוב קרא – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת ראובן ריבלין – אינו נוכח כרמל שאמה – אינו נוכח יובל שטייניץ – אינו נוכח מאיר שטרית – אינו נוכח נחמן שי – אינו נוכח סילבן שלום – אינו נוכח יוליה שמאלוב-ברקוביץ – אינה נוכחת שלום שמחון – אינו נוכח ליה שמטוב – אינה נוכחת יולי תמיר – אינה נוכחת

מגלי והבה: זהו?

מגלי והבה: יש מישהו שנמצא באולם ולא הקריאו את שמו ולא השתתף בהצבעה?

מגלי והבה: אין.

מגלי והבה: אם כך, בבקשה.

מגלי והבה: אני מחכה לתוצאות.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, בעד הצעת החוק בקריאה ראשונה – 24, ונגד האי-אמון – 24.

מגלי והבה: נגד הצעת החוק – 11.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת הכספים להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, והאי-אמון נדחה.

מגלי והבה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/481).

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להמשך סדר-היום: הצעת חוק עובדים זרים (תיקון מס' 14) (העסקה שלא כדין – הגברת האכיפה), התש"ע–2010.

מגלי והבה: אני מזמין את שר המשפטים, השר יעקב נאמן, להציג את הצעת החוק.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני השר.

יעקב נאמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בשנים האחרונות הלכה והתרחבה התופעה של העסקה שלא כדין של עובדים זרים בענפים שונים במשק.

יעקב נאמן: לפי דוח הוועדה לעיצוב מדיניות בנושא עובדים לא ישראלים, בראשות פרופסור צבי אקשטיין, שהוגש למנכ"ל משרד האוצר, פוגעת התופעה בשוק העבודה ובכלכלה בישראל.

יעקב נאמן: מטרת הצעת החוק שבפנינו היא להפחית את הביקוש לדרכי העסקה בלתי חוקיות באמצעות ייעול והגברה של האכיפה בעבירות על חוק עובדים זרים הנעברות בידי מעסיקים.

יעקב נאמן: עבירות של העסקה שלא כדין לפי חוק עובדים זרים נאכפו בשנים האחרונות באמצעות חוק העבירות המינהליות, אלא שמורכבות העבירות והשיעורים הגבוהים של הקנסות המינהליים הביאו לכך ששיעור גבוה של נקנסים ביקשו להישפט בבית-המשפט בשל העבירה של העסקה שלא כדין.

יעקב נאמן: תוצאה זו רוקנה במידה רבה מתוכן את מטרת היעילות שעמדה מאחורי הפיכתה מלכתחילה לעבירה מינהלית.

יעקב נאמן: על-פי נתוני משרד התמ"ת, כמחצית הנקנסים מגישים בקשה להישפט בגין עבירה של העסקת עובד זר שלא כדין, ולרוב הבקשות קודמות גם בקשות ביטול מן התובע במשרד התמ"ת.

יעקב נאמן: לשם השוואה, בעבירות תנועה שהן עבירות קנס, רק כ-1% מהנקנסים מבקשים להישפט בגין העבירה.

יעקב נאמן: התוצאה של המספר הרב של בקשות ביטול ובקשות להישפט היא שבמקום שהאכיפה המינהלית תייעל את ההליכים ותביא לסיומם במהירות, היא גורמת לסרבולם, להליכים ממושכים בפני התובע במסגרת בקשות לביטול הקנסות, ובסופו של דבר מסתיימת בהליך פלילי בבית-המשפט ביותר ממחצית מהמקרים.

יעקב נאמן: על כן מוצע לבטל את תחולת העבירות המינהליות על סעיפים 2(א), 4(א) ו-(ב) – העסקה שלא כדין של עובד זר – ובעניינן להגיש מלכתחילה כתבי אישום במקום שבו קיימות ראיות לכאורה לביצוען.

יעקב נאמן: בנוסף, מוצע להחמיר את הענישה בגין עבירות של העסקה שלא כדין של עובדים זרים.

יעקב נאמן: במסגרת זו מוצע לקבוע קנסות מינימום משמעותיים, תוך התייחסות לעבריינים חוזרים.

יעקב נאמן: בנוסף, מוצע לקבוע חזקה בחוק בדבר העסקת עובד זר במקרקעין על-ידי המחזיק בנכס.

יעקב נאמן: על מנת למנוע הליך משפטי במקרים הקלים יותר מוצע להסמיך את התובע לערוך, במקרים המתאימים לכך, הסדר מוסכם עם החשוד של סגירת תיק מותנה, שמתנה את סגירת התיק בתשלום קנס בשיעור מחצית קנס המינימום הקבוע לעבירה ובמניעת המשך ביצוע העבירה בעתיד.

יעקב נאמן: לאור האמור לעיל אני מציע לאשר את ההצעה בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת החוקה, חוק ומשפט לצורך הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יעקב נאמן: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה, אדוני השר.

מגלי והבה: אנחנו עוברים לדיון על הצעת החוק.

מגלי והבה: אלה שנרשמו: חבר הכנסת אורי אריאל – לא נמצא כאן.

מגלי והבה: חבר הכנסת יעקב כץ – לא נמצא כאן.

מגלי והבה: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת שלמה מולה, חבר הכנסת אריה אלדד וחבר הכנסת נסים זאב.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

נסים זאב: אני אשב פה עד אמצע הלילה.

יואל חסון: אל תאיים עלינו, חבר הכנסת זאב.

יואל חסון: אל תאיים עלינו, תישאר.

יואל חסון: אנחנו רוצים אותך פה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הנושא ששר המשפטים הציג בהצעת החוק – היא הצעת חוק חשובה ורצינית מאוד בעיני, והיה לי חשוב לדבר על הנושא הזה בעיקר בשל העובדה שאני קיימתי בוועדה לביקורת המדינה דיון רחב מאוד, רחב היקף, בנושא העובדים הזרים במדינת ישראל.

יואל חסון: אדוני השר, גם ביקרתי בסיור עם יחידת "עוז" בדרום תל-אביב, באזורים שאני מצטער לומר שאיבדנו אותם.

יואל חסון: איבדנו אותם.

יואל חסון: אני הסתובבתי שם, והייתי בטוח שאני נמצא בארץ זרה.

יואל חסון: אני אומר בצורה ברורה: מצד אחד יש תחומים מסוימים, כמו הסיעוד, החקלאות, שהעובדים הזרים נחוצים בהם, וצריך לעשות רגולציה רצינית ומשמעותית שתאפשר את העובדים הזרים האלה שם, אבל מצד שני, אדוני השר – להילחם עד חורמה בעובדים שנכנסים לכאן לא כעובדים, וגם במי שהם עובדים ולא נשארים לעבוד אלא באים לבנות בית בישראל, ומעמידים בסכנה את הצביון של מדינת ישראל.

יואל חסון: אדוני השר, זה אחד הדברים שמטרידים אותי באמת.

יואל חסון: ממשלת ישראל עלתה בזמן, לפני שלוש שנים, על העניין הזה שיש פריצות גדולה בתחום ההגירה, וגבולה של ישראל פרוץ ומעמיד בסכנה הצפה של מאות אלפי מהגרים לא חוקיים שרוצים להשתקע בישראל ולהקים בית בישראל.

יואל חסון: כשאני הסתובבתי באזור התחנה המרכזית בתל-אביב לא ראיתי עובדים זרים, לא ראיתי אנשים שבאים לעבוד; ראיתי אנשים שבאים להשתקע, להקים בית; ראיתי עסקים פורחים, מסעדות, משפחות; ראיתי שם מדינה בתוך מדינה, שהיא לא מדינת ישראל.

יואל חסון: אני אומר לכם, חברי חברי הכנסת, הסכנה בפריצות הזאת היא סכנה אמיתית, ולכן כל חוק שמגביר את הפיקוח על עבודה זרה במדינת ישראל הוא חוק מבורך.

יואל חסון: אבל רציתי לומר משפט נוסף, ואני אשמח, רבותי השרים, אם תקשיבו לי בעניין הזה.

יואל חסון: אני לא – לאחרונה שמעתי הצהרות ונהניתי לומר שאני תומך בראש הממשלה על ההצהרות האלה.

יואל חסון: לפני כמה שבועות ראש ממשלת ישראל הודיע באופן רשמי על הקמת הגדר בגבול בינינו לבין מצרים.

יואל חסון: אני הייתי באמת – שמעתי את זה ברכב – הייתי מבסוט.

יואל חסון: החלטה אמיצה, מורכבת, משמעותית – אמרתי – החלטה חשובה, שצריך לעשות אותה.

יואל חסון: אמרתי: הנה החלטה שאני באמת תומך בראש הממשלה – בהחלטה הזאת, והייתי מאוד שמח.

יואל חסון: אבל לאחרונה שמעתי שבא שר הביטחון, ואמר: סליחה, אין החלטה כזאת, אין כסף לזה, אי-אפשר לבצע את זה.

יואל חסון: רבותי השרים, אם יש משהו שחשוב שתעשו בממשלה הזאת זה להקים את הגדר הזאת ולמצוא את הכסף כדי להקים את הגדר הזאת.

יואל חסון: תשלמו פחות למחויבויות קואליציוניות ותקימו את הגדר הזאת, כי אני אומר לכם שאם לא תהיה גדר, אנחנו נוצף כאן ונוצף כאן, ונאבד את הזהות שלנו כמדינה יהודית.

יואל חסון: זה באמת בסכנה.

יואל חסון: לא רק הערבים מסכנים אותנו בעניין הזה אלא גם ההגירה הזאת, ומדינת ישראל הפכה להיות אטרקציה להגירה לא חוקית, ולכן, למען השם, במשהו תקימו את הגדר הזאת, ולפחות תהיה נקודת זכות אחת לממשלה הזאת.

יואל חסון: תודה רבה.

משה כחלון: למען השם.

יואל חסון: למען השם, תקימו את הגדר הזאת, וגם למען עם ישראל.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת חסון.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת שלמה מולה.

מגלי והבה: בבקשה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, אני רוצה להגיד לך, אדוני שר המשפטים, הצעת החוק הזאת היא הצעת חוק הומנית.

שלמה מולה: אני חושב שמדינת ישראל, דווקא כמדינה שרוב האנשים שבאו אליה – האנשים באו לכאן אומנם כיהודים במסגרת חוק השבות, אבל עדיין יש סממנים של הגירה.

שלמה מולה: ככאלה, אנחנו צריכים לנהוג באנשים שבאים אלינו הביתה בהגינות, ביושר הנדרש ועל-פי חוקי מדינת ישראל, החוקים ההומניים שלה.

שלמה מולה: אם נדרש, גם לעשות תיקונים.

שלמה מולה: טוב עשה שר המשפטים שהביא את הצעת החוק הזאת.

שלמה מולה: אבל, אדוני שר המשפטים, הבעיה היא לא החקיקה הקיימת, הבעיה היא הדלת המסתובבת של הבאת עובדים זרים למדינת ישראל.

שלמה מולה: הבעיה היא הפרצה הקיימת של רבבות ואלפים של אנשים זרים שמגיעים אלינו מדרומה של מדינת ישראל.

שלמה מולה: אני אומר לך, אדוני שר המשפטים, אני לא יודע מתי אדוני הסתובב בתחנה המרכזית הישנה בתל-אביב.

שלמה מולה: אני רוצה לומר לך שאנחנו, יחד עם משטרת ישראל, לפני כחודש ימים, במסגרת הוועדה למעמד האשה, ביקרנו בתחנה המרכזית.

שלמה מולה: הלב נצבט, כואב לראות כמה אלפים של אנשים נמצאים בתל-אביב, בחצר האחורית שלנו, חלקם הגדול ללא זכויות בסיסיות, מסתתרים, ואנחנו שואלים את עצמנו: האם זאת המדינה שאנחנו רוצים לראות?

שלמה מולה: אנחנו יודעים מה קורה היום בערד, אדוני שר המשפטים, ואני חושב שטוב יעשו אם תהיה אכיפה יותר גדולה סביב הנושא הזה של בעיית העובדים הזרים.

שלמה מולה: במקביל, גם לנהוג ביתר רוחב לב לגבי ילדי עובדים זרים, לאפשר להם להשתקע בארץ אם הם לא מכירים מקום אחר.

שלמה מולה: זה צו השעה שלנו כמדינה יהודית.

שלמה מולה: אני חושב שאם יש 1,000 ילדים קטינים שנמצאים כאן, נולדו כאן, אולי זאת הזדמנות טובה לאזרח אותם, גם לתת להם זכויות, שוויון, אבל גם לדרוש מהם את חובת האזרחות שלהם.

שלמה מולה: אדוני שר המשפטים, אבל הבעיה היא בסך הכול, כמו שאמרתי: מביאים לפה אלפים של עובדים ולא בטוח שאותם העובדים הולכים לארץ המוצא שלהם.

שלמה מולה: לכן, אנחנו מצד אחד מבכים, למה יש הרבה עובדים זרים, אבל אנחנו מצליחים להביא בסיטונאות.

שלמה מולה: זה נכון – אני אומר, אדוני שר המשפטים, יש אפשרות שהאדם העברי, היהודי, יעבוד בחקלאות.

שלמה מולה: לא קורה שום דבר אם יעבדו בסיעוד, לא קורה שום דבר אם יעבדו בעבודה מועדפת, הממשלה תיתן להם יותר סיוע כדי שמקומות העבודה האלה יהיו עבריים ואטרקטיביים.

שלמה מולה: אבל בהיעדר תפיסה כזאת, זה נכון שתהיה חקיקה כזאת, זה נכון גם שאותם עובדים זרים, שנמצאים אצלנו בבית, נתייחס אליהם בצורה הומנית.

שלמה מולה: לכן, בהצעת החוק הזו, אדוני שר המשפטים, בניגוד להצעת החוק הקודמת, אנחנו נתמוך.

מגלי והבה: חבר הכנסת אריה אלדד, בבקשה.

מגלי והבה: אחרון המתדיינים – חבר הכנסת נסים זאב.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר, החוק שהבאת בפנינו הוא חוק חשוב, ולו מהיבט אחד.

אריה אלדד: נניח שבארץ רחוקה, ממש לא כאן ולא עכשיו, נחשד שר בכיר – איך אומרים?

אריה אלדד: הרוצה לשקר ירחיק עדותו – נניח שהוא שר ביטחון באותה ארץ רחוקה.

אריה אלדד: שר הביטחון באותה ארץ רחוקה נחשד בהעסקת עובדת זרה.

אריה אלדד: אני לא הייתי רוצה לחיות במדינה שאם – חס וחלילה, לא יעלה על הדעת, אבל אם חס וחלילה יימצאו החשדות הללו נכונים, לא הייתי רוצה לחיות בארץ כל כך רחוקה, שבה אפשר לפטור שר ביטחון שעוסק בעבודה זרה מהסוג הזה באיזשהו קנס סמלי.

אריה אלדד: אני חושב שזאת צריכה להיות עבירה שיש עמה הרבה מאוד קלון.

אריה אלדד: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אריה אלדד.

מגלי והבה: חבר הכנסת נסים זאב.

מגלי והבה: חברי בצד הימני, יושב-ראש – תודה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הגמרא אומרת: "לאו עכברא גנב אלא חורא גנב".

נסים זאב: זאת אומרת, כשאנחנו רואים שחסר בשק האורז חלק מהאורז, אז אנחנו יודעים שהעכבר בא ולקח חלק מהאוכל.

נסים זאב: אבל מי האשם פה?

נסים זאב: לא הגנב, אלא הפרצה לגנב.

נסים זאב: היינו בסיור באילת – ואני חוזר ואומר את זה – ורואים גדר תיל בקושי בגובה של מטר, מקסימום, שבחלקו גם בכלל לא קיים, וזה בעצם הגבול שלנו עם מצרים.

נסים זאב: אנחנו מדברים על 600,000 סודנים, אדוני היושב-ראש, שממתינים היום במצרים כדי להיכנס לתחומי מדינת ישראל.

נסים זאב: המאפיה של הבדואים שם עובדת מאוד חזק.

נסים זאב: מקבלים על כל ראש שמעבירים, אם הוא מגיע לתל-אביב – כמו שאמר מולה, והוא מתבייש לראות אותם בתל-אביב – הם מקבלים 4,000 דולר על כל ראש שמגיע לתל-אביב.

נסים זאב: ואם הוא חוצה אתו את הגבול הוא מקבל 2,000 דולר.

נסים זאב: יש לנו בממוצע בין 50 ל-60 סודנים כל יום.

נסים זאב: אז אנחנו עכשיו באים ודנים, במה?

נסים זאב: איך נעניש את המעסיק?

נסים זאב: אז נעניש אותו, אז נחמיר אתו, אבל מה אנחנו עושים עם כל האלפים שנכנסים לתחומי מדינת ישראל?

נסים זאב: מה, אנחנו עיוורים?

נסים זאב: לא רואים מה שנעשה יום-יום?

נסים זאב: אני הצעתי איזושהי הצעה, ואני אומר שאפשר לעשות מעשה.

נסים זאב: אם מערכת הביטחון, בשיתוף פעולה עם הוועדה לעובדים זרים והוועדה למלחמה בנגע הסמים – אם כולם יחברו יחדיו אפשר, לפחות ברמה של מודיעין, לעשות עבודה ולמנוע חדירה של מסתננים יום-יום.

נסים זאב: זה לא עולה הרבה, אז להפסיק לבכות, צריך רק לעשות מעשה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: נא לשבת, אלה שרוצים להשתתף בהצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 25 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 17 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק עובדים זרים (תיקון מס' 14) (העסקה שלא כדין – הגברת האכיפה), התש"ע–2010, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 17, נגד – אין, נמנעים – אין.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת חוק עובדים זרים (תיקון מס' 14) (העסקה שלא כדין – הגברת האכיפה), התש"ע–2010, עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנתה לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

מגלי והבה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/477).

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק לתיקון פקודת סימני מסחר (מס' 7), התש"ע–2010.

מגלי והבה: עוברים לנושא הבא.

מגלי והבה: אני מזמין את שר המשפטים, השר יעקב נאמן, להציג את החוק.

מגלי והבה: נרשמו כמה דוברים, ואנחנו ממשיכים.

נסים זאב: בשתי ההצעות הקרובות אני מציע שאף אחד לא ידבר.

יעקב נאמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק לתיקון פקודת סימני מסחר (מס' 7), התש"ע–2010 – –

מגלי והבה: נא לא להפריע.

מגלי והבה: שבו בבקשה.

יעקב נאמן: – – הוכנה על-ידי משרד המשפטים, ועיקרה יישום המלצות הוועדה לבדיקת מבני בתי-המשפט הרגילים בישראל, בראשות כבוד שופט בית-המשפט העליון בדימוס תיאודור אור, בכל הנוגע לערכאה המוסמכת לדון בתביעות בעניין סימני מסחר כתחום מתחומי הקניין הרוחני.

יעקב נאמן: ועדת-אור התבקשה להמליץ על השינויים הרצויים במערכת בתי-המשפט הרגילים מבחינת מבנה המערכת וחלוקת הסמכויות בין הערכאות השונות ובתוך כל אחת מהן.

יעקב נאמן: לפי פסקה 42 לדוח ועדת-אור, מן הראוי כי הסמכות לדון בערעורים על החלטות רשם סימני המסחר, לפי פקודת סימני מסחר, תועבר מבית-המשפט העליון לבתי-משפט מחוזיים.

יעקב נאמן: מוצע ליישם את המלצות הוועדה, כאמור, ולתקן את הוראות הפקודה שעניינן ערעור על החלטות הרשם, כך שהסמכות לדון בערעורים אלה תועבר מבית-המשפט העליון לבתי-משפט מחוזיים.

יעקב נאמן: כמו כן, מוצעים תיקונים נוספים בפקודה, ובין היתר תיקונים הנוגעים לסמכויות הרשם ולערעור על החלטותיו שהצורך בהם התעורר במהלך תקופת יישומה.

יעקב נאמן: כך, למשל, מוצע לקבוע במפורש כי בערעור על החלטות הרשם בהליכים המתנהלים בפניו שבהם מעורב צד אחד בלבד, יהיה הרשם המשיב בערעור, בעוד שבערעור על החלטות הרשם בהליכים שבהם מעורבים כמה צדדים הרשם לא יהיה משיב בערעור, אלא תימסר לו הודעה על הגשת הערעור בתוך 30 ימים מיום הגשתו.

יעקב נאמן: זאת מאחר שבמקרים אלה הרשם משמש ערכאה שיפוטית בסכסוך בין צדדים ואיננו צד להליך.

יעקב נאמן: אנו מבקשים את תמיכת הכנסת בהצעה זו בקריאה ראשונה, להעברתה לוועדת חוקה, חוק ומשפט.

יעקב נאמן: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה, אדוני השר.

מגלי והבה: נרשמו כמה מחברי הכנסת להתדיין בהצעת החוק.

מגלי והבה: הם יכולים גם לוותר.

מגלי והבה: חבר הכנסת חיים אורון – לא נמצא כאן.

מגלי והבה: חבר הכנסת אורי אריאל – לא נמצא כאן.

מגלי והבה: חבר הכנסת משה גפני, מוותר?

משה גפני: כן.

מגלי והבה: מוותר.

מגלי והבה: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי – לא נמצא כאן.

מגלי והבה: חבר הכנסת נסים זאב – אני מניח שמוותר.

מגלי והבה: יואל חסון – לא נמצא כאן.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: נא לשבת, מי שרוצה להצביע.

מגלי והבה: הצבעה מס' 26 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 12 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת סימני מסחר (מס' 7), התש"ע–2010, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 12, נגד – אין, נמנעים – אין.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע כי הצעת החוק לתיקון פקודת סימני מסחר (מס' 7), התש"ע-2010, עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת חוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מגלי והבה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/488).

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק הסדרת הלוואות חוץ-בנקאיות (תיקון מס' 3), התש"ע–2010.

מגלי והבה: אני מזמין את שר המשפטים, השר יעקב נאמן, להציג את החוק.

מגלי והבה: בבקשה.

יעקב נאמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק המוגשת על-ידי הממשלה מבקשת לתקן את סעיף 5 לחוק הסדרת הלוואות חוץ-בנקאיות, התשנ"ג–1993.

יעקב נאמן: סעיף 5 לחוק קובע מהו השיעור המרבי של הריבית שנושה יכול ליטול מלווה בהלוואה חוץ-בנקאית שהסעיף חל לגביה.

יעקב נאמן: הסעיף האמור קובע כי, ואני מצטט: "שיעור העלות הממשית של האשראי" – סוף ציטוט – לא יעלה בחישוב שנתי – ציטוט: "על שיעור עלות האשראי המרבי" – סוף ציטוט – המוגדר בסעיף 5(א) כפי-2.25 מן העלות הכוללת הממוצעת לאשראי הלא-צמוד הניתן לציבור בידי הבנקים, ושחושב בידי בנק ישראל ובהתאם לפרסומיו.

יעקב נאמן: בחלוף השנים הרכבו של סל האשראי הלא-צמוד הניתן לציבור בידי הבנקים השתנה.

יעקב נאמן: חלקו היחסי של האשראי הלא-צמוד שמקורו ביתרות החובה בחשבונות עובר ושב ירד משמעותית, בעוד שחלקן היחסי של הלוואות אחרות עלה.

יעקב נאמן: משמעות הדבר היא כי הריבית המחושבת היום, על-פי ההגדרה, נמוכה באופן יחסי מזו שחושבה בעבר בעת חקיקת החוק, שכן הריבית על יתרות החובה בחשבונות עובר ושב הינה גבוהה באופן משמעותי מזו של הלוואות שאינן צמודות.

יעקב נאמן: בעקבות תיקון שנעשה בסעיף 15 לפני כשנתיים בתקנות הסדרת הלוואות חוץ-בנקאיות (קביעת סכום לעניין סעיף 15(ב)(1) לחוק), התשס"ז–2007, חל סעיף 5 לחוק, והמגבלה הקבועה בו, לגבי שיעור הריבית המרבית על הלוואות עד 1 מיליון שקלים חדשים.

יעקב נאמן: בכך הוחלה תקרת הריבית על רובן המוחלט של ההלוואות הצרכניות ועל חלק מההלוואות לעסקים.

יעקב נאמן: שינוי זה חייב עריכת בדיקה לגבי אופן חישובה של הריבית המרבית – אשר העלתה כי יש לערוך התאמה ביחס לגובה הריבית שניתן לגבות מלווים אלה.

יעקב נאמן: מוצע על כן לתקן את סעיף 5 לחוק כך שחישוב הריבית ייעשה על בסיס הריבית לגבי חשבונות העובר ושב ולא על בסיס העלות הכוללת הממוצעת לאשראי הלא-צמוד, זאת מכיוון שהריבית החלה על מסגרות האשראי בחשבונות עובר ושב משקפת בקירוב רב יותר את הסיכון שנושאים עמם לווים חוץ-בנקאיים, וחישוב המתבסס עליה יאפשר למלווים החוץ-בנקאיים לקבוע ריבית כלכלית המתחשבת בסיכון זה.

יעקב נאמן: עוד מוצע, כדי לאפשר גמישות, להסמיך את המפקח על הבנקים, בהסכמת שר המשפטים, לעדכן בצו את ההגדרה לפי הצורך, עם שינוי העתים.

יעקב נאמן: אבקש מהכנסת להעביר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לדיון בוועדת חוקה, חוק ומשפט.

מגלי והבה: תודה לאדוני שר המשפטים.

מגלי והבה: נרשמו חברי כנסת.

מגלי והבה: חבר הכנסת יואל חסון – לא נמצא.

מגלי והבה: חבר הכנסת שלמה מולה ביקש להסיר.

מגלי והבה: חבר הכנסת נסים זאב – גם כן לא מדבר.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק.

מגלי והבה: נא לשבת.

מגלי והבה: הצבעה מס' 27 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 13 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הסדרת הלוואות חוץ-בנקאיות (תיקון מס' 3), התש"ע–2010, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

נסים זאב: אצלי זה לא נקלט.

מגלי והבה: בעד – 13, נגד – 1, אין נמנעים.

מגלי והבה: הצעת חוק הסדרת הלוואות חוץ בנקאיות (תיקון מס' 3), התש"ע–2010, עברה בקריאה ראשונה, והיא תועבר להכנתה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

מגלי והבה: חבר הכנסת נסים זאב הודיע לפרוטוקול שהצבעתו לא נקלטה, ובכך נסתפק – זה לא ישנה את תוצאות ההצבעה.

מגלי והבה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/472).

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 19 והוראת שעה) (פטור מטעמי הכרה דתית), התש"ע–2010.

מגלי והבה: יציג את החוק השר מיכאל איתן.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא לאישור מליאת הכנסת בקריאה ראשונה את הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 19 והוראת שעה) (פטור מטעמי הכרה דתית), התש"ע-–2010.

מיכאל איתן: חוק שירות ביטחון קובע, בסעיף 40, פטור משירות צבאי מטעמי הכרה דתית.

מיכאל איתן: הסעיף קובע כי פטור מחובת שירות ביטחון יינתן לכל מיועדת לשירות ביטחון אשר הצהירה באופן ובמועד שנקבעו בתקנות כי טעמים שבהכרה דתית מונעים אותה מלשרת בשירות הביטחון, כי היא שומרת על כשרות בבית – – –

מגלי והבה: אדוני יכול להגיד לי למה הוא מפריע במליאה?

מגלי והבה: עם כל הכבוד.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

מיכאל איתן: אני אחזור: כי היא שומרת על כשרות בבית ומחוצה לו, וכן כי אינה נוסעת בשבת.

מיכאל איתן: התנאים המגבשים את הפטור הזה פורשו על-ידי בית-המשפט העליון בהחלטה משנת 1981 בצורה הבאה.

מיכאל איתן: אומר בית-המשפט: אין ספק שיש לראות את שלושת התנאים הנ"ל לא רק בהצטברותם, אלא גם מבחינת המשמעות הכוללת העולה מהם.

מיכאל איתן: התנאים המוחשיים, כגון שמירה על כשרות בבית ומחוצה לו ואי-נסיעה בשבת, אינם בגדר רשימה סגורה וממצה, אלא יש בהם משום קביעת תחומים המקיפים כל מה שבתוכם וסביבם ואת כל אשר מתבקש מהם כמסקנה סבירה.

מיכאל איתן: משמע כי רק מי שמקיימת את כל הכללים שהם בגדר מרכיבים טבעיים וחיוניים לאורח חיים דתי, תוכל לשכנע את בית-המשפט כי טעמים שבהכרה דתית אכן מונעים ממנה לשרת בשירות הביטחון.

מיכאל איתן: ההסדר שנקבע לגבי ביטול פטור מטעמים שבהכרה דתית הוא הסדר ייחודי ושונה מההליך לגבי שאר סוגי הפטורים, שלגביהם מוסמך הפוקד לעיין מחדש בהחלטתו במקרה של שינוי בנסיבות.

מיכאל איתן: כאן, על-פי החוק הקיים, רק הרשעה של המצהירה בעבירה של שבועת שקר המתייחסת למועד מתן התצהיר מביאה לביטול הפטור.

מיכאל איתן: אפילו אם זמן קצר לאחר מתן התצהיר קיימות בידי הפוקד ראיות ברורות כי תנאי הפטור אינם מתקיימים, אין הוא יכול לבטל את הפטור.

מיכאל איתן: הסדר חוקי זה מאפשר ערוץ נוח להשתמטות מגיוס.

מיכאל איתן: על-פי הערכות הצבא, קיים כיום מספר לא מבוטל של מיועדות לשירות ביטחון אשר מנצלות לרעה את הוראות החוק בעניין זה.

מיכאל איתן: הצעת חוק זו מטרתה למנוע ככל הניתן ניצול לרעה של הזכות לקבלת פטור מחובת שירות ביטחון, וזאת באמצעות הטלת חובה על מיועדת לשירות ביטחון שניתן לה פטור מטעמי הכרה דתית, להודיע על נסיבות שבהן חדל להתקיים תנאי מהתנאים שלגביהם הצהירה ושעל בסיסם ניתן הפטור, ובעקבות כך ביטול הפטור בנסיבות אלה.

מיכאל איתן: כן יאפשר החוק, בנוסח המוצע, לקיים הליך של עיון חוזר, בהחלטה על ביטולו של הפטור כאמור, במקרים שבידי צה"ל ראיות המפריכות את ההצהרה.

מיכאל איתן: לאור רגישות הנושא מוצע לקיים ועדת ערר מיוחדת למקרים שבהם החליט פוקד על ביטול פטור שניתן על בסיס הצהרה בדבר הכרה דתית כאמור, וזאת בעקבות הנתונים שנמצאים בידיו.

מיכאל איתן: כן מוצע כי החלטת ועדת הערר תעמוד לביקורת שיפוטית בפני בית-המשפט לעניינים מינהליים, ואנו מציעים כי הסדר זה של הערר על החלטת הפוקד יעמוד בתוקפו לתקופה של שנתיים, שבהן ייבחן יישומו.

מיכאל איתן: אני מבקש ממליאת הכנסת לאשר את הצעת החוק ולהעביר את המשך הדיונים לוועדת החוץ והביטחון של הכנסת.

מיכאל איתן: תודה.

מגלי והבה: תודה לשר מיכאל איתן.

מגלי והבה: נרשמו חברי כנסת.

מגלי והבה: אני אקריא, ומי שירצה להשתתף, בבקשה: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי – לא נמצא כאן.

מגלי והבה: חבר הכנסת אורי אריאל – לא נמצא כאן.

מגלי והבה: חבר הכנסת יוחנן פלסנר, בבקשה.

מגלי והבה: אתה מוותר?

יוחנן פלסנר: למה שאני אוותר?

מגלי והבה: אז בבקשה, אדוני.

רוברט אילטוב: לא, לא, אל תוותר.

נסים זאב: אל תהיה פראייר.

נסים זאב: בשביל זה אתה חבר כנסת.

יוחנן פלסנר: לציבור יש זכות לדעת מה קורה.

נסים זאב: – – –

יוחנן פלסנר: אני הולך להוציא הודעה ב"המודיע".

יוחנן פלסנר: חברים, מה עומד על הפרק?

יוחנן פלסנר: על הפרק עומד עכשיו, אדוני היושב-ראש – כמובן, תודה רבה לך – וחברי חברי הכנסת, אדוני השר, עומד על הפרק שיטפון של הצהרות כוזבות.

יוחנן פלסנר: שיטפון.

יוחנן פלסנר: 10% מבנות ישראל בגיל 18, 10% מהמיועדות לשירות ביטחון, מצהירות הצהרה כוזבת בנושא דת.

יוחנן פלסנר: הן אומרות: אני דתייה, ולכן הן מקבלות פטור משירות צבאי.

יוחנן פלסנר: אלה נתונים של אגף כוח-אדם של הצבא.

יוחנן פלסנר: הבנות שנמצאות במסגרות החרדיות ובמסגרות של הציונות הדתית, הממלכתי-דתי – זה עומד על בערך 27%, והבנות שמקבלות פטור מטעמי דת – עומד על כ-38%.

יוחנן פלסנר: זאת אומרת, 10%–11%.

יוחנן פלסנר: זה שיטפון, ואת השיטפון הזה צריך לעצור, ואת השיטפון הזה צריך לבלום, ולכן קמה הצעה סבירה, מידתית, ראויה, שיוצרת שוויון בין בנים ובנות בהקשר הזה, הצעה של חבר כנסת מישראל ביתנו, מטלון, וחבר הכנסת ישראל חסון.

יוחנן פלסנר: את ההצעה הזאת צריך להעביר, בהצעה הזאת צריך לתמוך, זו ההצעה שיש בה את המרכיבים שמאפשרים להתמודד עם הבעיה.

יוחנן פלסנר: עיכבו את ההצעה, כי אמרו: אנחנו מביאים הצעה ממשלתית.

יוחנן פלסנר: ומה הביאו?

יוחנן פלסנר: הביאו הצעה מדוללת, מדולדלת, מינימלית, שלא פותרת את השיטפון, אלא אחרי שכבר יש שיטפון, באים לנסות לייבש כמה מהשלוליות הקטנות, וזה מה שהממשלה הזאת יודעת לעשות.

יוחנן פלסנר: ואתה, דודו רותם, במקום לשבת כאן ולחכות בכיליון עיניים ולהישאר עד אישון לילה כדי להעביר את ההצעה, ואחר כך תוכל לרחוץ בניקיון כפיך ולהגיד: הנה, הבאנו משהו לפתור את הבעיה – תהיה אמיץ, ופעם אחת אולי נראה הישג של ישראל ביתנו בקואליציה הזאת, ולא עוד ניצחון לש"ס, לא עוד ניצחון לש"ס, ועוד פעם הם מקפלים אתכם וגם בעניין הזה.

יוחנן פלסנר: מה יקרה אם בדגל אחד, בנושא אחד, תיאבקו למען הציבור שלכם?

יוחנן פלסנר: ועזוב רגע את הציבור שבחר בכם – מה עם מדינת ישראל?

יוחנן פלסנר: ככה לאפשר את כל ההצהרות הכוזבות האלה ולשיטפון הזה להמשיך?

יוחנן פלסנר: וחברים, אני מודה שבהצעה הזאת יש שיפור.

יוחנן פלסנר: הדלתא היא קטנה, היא כמעט בלתי נראית, היא לא משמעותית, אבל זה אכן שיפור של המצב הקיים.

יוחנן פלסנר: אבל אם בגלל השיפור הזה אתה תשב ותגיד: פתרנו את הבעיה, ואת השיטפון אנחנו לא נפתור, אז אני מעדיף שלא נקבל את השיפור הזה.

יוחנן פלסנר: תודה רבה, אדוני.

דוד רותם: למה כשהיית אתה בקואליציה לא עצרת את השיטפון?

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: חבר הכנסת דוד רותם, הוא כבר סיים.

מגלי והבה: אתה רוצה שהוא יישאר עוד קצת?

דוד רותם: הוא פנה אלי ישירות.

מגלי והבה: מאה אחוז, אין לי בעיה.

יוחנן פלסנר: פגעת בי אישית.

מגלי והבה: חבר הכנסת יואל חסון – לא נמצא כאן.

מגלי והבה: חבר הכנסת שלמה מולה, בבקשה.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת אריה אלדד, חבר הכנסת משה גפני, אלא אם הוא יוותר, וחבר הכנסת נסים זאב, שהוא אחרון הדוברים.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, האמת היא, אני לא יודע למה שלחו אותך להציג את החוק.

שלמה מולה: החוק הזה היה צריך להיות מוצג על-ידי שר הביטחון וסגן שר הביטחון, הרי בסופו של דבר זה העניין, ואני מניח שאמרו לך להציג.

שלמה מולה: דווקא אתה אדם הגון, ישר.

שלמה מולה: אני משוכנע במיליון אחוז שאתה לא שלם עם החוק הזה.

שלמה מולה: אני יכול להגיד שאתה לא שלם, כי נטל השירות הצבאי צריך להיות שוויוני.

שלמה מולה: יש כאן אוטוסטרדה של חוקים, ומה לעשות, נכנעים שוב ושוב בגלל הסכמים קואליציוניים, גם לחרדים.

שלמה מולה: אני יודע שהחרדים, דעתם לא נוחה בכלל, כי מדובר במידה מסוימת בנגיעה בסטטוס-קוו.

שלמה מולה: זה נכון.

שלמה מולה: אני מניח שהמצב הנוכחי היה יותר טוב לכם, אבל תראו מה קורה, למרות הכול.

שלמה מולה: עכשיו אנחנו יודעים להגיד בוודאות: ישראל ביתנו היא מזמן איננה ישראל ביתנו, היא ש"ס ביתנו.

שלמה מולה: כל מה שש"ס מציעה, היא חותמת, כל מה שש"ס מאיימת, הם חותמים.

שלמה מולה: איפה השירות האזרחי שאתו הלכתם לציבור?

שלמה מולה: איפה הנטל שצריך להיות מחולק בין האנשים, בין האזרחים?

שלמה מולה: דודו רותם, אני מסתכל עליך, אני שואל אותך שאלה פשוטה: למה חלק מהאנשים יקבלו פטור וחלק מהאנשים לא יקבלו פטור וישרתו בצבא?

שלמה מולה: ואתם נותנים לזה יד.

שלמה מולה: למה, כשמדובר בשירות במדינת ישראל, חלק יישאו בנטל?

שלמה מולה: למה אתם לא יכולים לבוא ולהגיד: לא שירות צבאי, אבל כן שירות אזרחי?

רוברט אילטוב: למה אתם – – –

שלמה מולה: ואתם באים היום בידיים נקיות, פתאום אתם רוצים להיות גיבורים.

שלמה מולה: איפה אתם?

רוברט אילטוב: איפה אתם?

שלמה מולה: איפה אתם?

שלמה מולה: איפה אתם?

שלמה מולה: איזה צביעות של ישראל ביתנו.

שלמה מולה: איזה צביעות, הצביעות שלכם – תאמינו לי, באמת כבר נמאסתם.

שלמה מולה: אתם לא הולכים על שום נושא שאליו אתם הלכתם.

שלמה מולה: אני אגיד לכם אפילו יותר מזה.

שלמה מולה: בנושא המדיני אמרתם שאתם תפילו את שלטון ה"חמאס".

שלמה מולה: איזה שלטון "חמאס", איזה – שום דבר.

שלמה מולה: בנושאים האזרחיים – ברית הזוגיות – איפה ברית הזוגיות ואיפה אתם?

שלמה מולה: תאמין לי, הרב גפני, אתם המנצחים הגדולים, אתם הגיבורים הגדולים.

שלמה מולה: ישראל ביתנו יכולים לשבת כל יום חזק על הכיסא, אבל מאומה לא קורה, והציבור ממשיך לשלם את מחיר ההפקרות של ישראל ביתנו.

שלמה מולה: מה זה הדבר הזה?

שלמה מולה: עכשיו אתם מכניסים את הצבא לתוך העניין – שהצבא עכשיו יחליט מי תקבל פטור ומי לא תקבל פטור.

שלמה מולה: שלא נדבר על מפלגת העבודה – היא מפלגה אבודה, היא לא קיימת, לא שר הביטחון שלה, לא הסגן שלו.

שלמה מולה: כאשר מדובר בשירות צבאי, צריך להיות נטל שוויוני.

שלמה מולה: אתם צריכים להילחם על זה.

שלמה מולה: החרדים, הערבים, כולם צריכים לתת שירות צבאי, ולא שאתם תכניסו – אוטוסטרדה – עוד חוק, עוד חוק שמרחיב, אבל מצופה באיזשהו ציפוי כזה שבו אפשר לעבוד על האזרחים.

שלמה מולה: האזרח לא יסלח לישראל ביתנו, בטח לא למפלגת העבודה.

שלמה מולה: הרב גפני, תנוח לך, שב בשקט, תאמין לי, שום דבר לא קורה.

שלמה מולה: אתם שולטים במדינה הזאת.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת שלמה מולה.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת אריה אלדד.

מגלי והבה: בבקשה.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת גפני, אלא אם כן אתה תוותר.

משה גפני: לא מוותר – – –

מגלי והבה: לא מוותר.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת דוד רותם, ותמיד חבר הכנסת זאב ידבר אחרון – רק שלא ידבר עכשיו בטלפון.

מיכאל איתן: הוא מקבל הוראות – – –

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, במי אנחנו עוסקים?

אריה אלדד: אנחנו עוסקים באותה נערה שהלכה ללשכת גיוס והצהירה שהיא דתייה, שומרת מסורת, שומרת שבת, שומרת כשרות, ונסעה בשבת לאכול טרפה כשהיא לבושה בגד לא צנוע.

אריה אלדד: בה אנחנו עוסקים.

אריה אלדד: עכשיו, ודאי שראוי היה – – –

מיכאל איתן: לא מספיק שהיא נסעה בשבת, לא מספיק שהיא לבושה לא צנוע, לא מספיק שהיא הלכה לאכול טרפה?

אריה אלדד: גם הצהירה הצהרת שקר.

אריה אלדד: להוסיף חטא על פשע.

יוחנן פלסנר: על מי אנחנו מדברים?

יוחנן פלסנר: מי הבחורה?

אריה אלדד: השם והכתובת שמורים במערכת.

דוד רותם: חבר הכנסת אלדד, היא בפנקס הבוחרים של קדימה.

אריה אלדד: על כל פנים, אני מסכים עם חבר הכנסת יוחנן פלסנר, שאמר שראוי היה שהמליאה הזאת תקבל את הצעת החוק הרחבה יותר והכוללת יותר, אבל גם החוק הנוכחי, המונח בפנינו, יותר טוב מכלום.

אריה אלדד: הוא יותר טוב מהמצב הקיים.

אריה אלדד: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אריה אלדד.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת משה גפני.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, ככל הנראה יש פה חברי כנסת חדשים, שלא היו בקדנציה הקודמת.

משה גפני: בקדנציה הקודמת היתה הצעת חוק דומה, מצמצמת מבחינת העניין – תיכף אני רוצה לדבר גם על העניין עצמו – אבל אני הייתי באופוזיציה, סיעת יהדות התורה היתה באופוזיציה, ואני ביקשתי מראש המפלגה שלכם, בקדימה, שהיה גם ראש הממשלה, וממזכיר הממשלה, ביקשתי לא להביא את החוק הזה.

משה גפני: קדימה היתה בממשלה, אנחנו היינו באופוזיציה, ונעתרו לבקשה שלנו, ולא הביאו את החוק עד סוף הקדנציה.

משה גפני: לא הביאו את החוק.

משה גפני: קצת לא הבנתי – האמת היא שלא חשבתי לעלות לדבר – לא הבנתי, נדמה לי שחבר הכנסת פלסנר וחבר הכנסת מולה הם מקדימה.

משה גפני: אני רוצה שתדעו שרק הליכוד יכול.

משה גפני: זאת אומרת, חוקים – חוקים דתיים – איך צעקת, בפתוס כזה, כל הכבוד לך, תאמין לי, איזה נאום חוצב להבות – שכולם ישרתו.

רוברט אילטוב: בעזרת ישראל ביתנו – – –

משה גפני: תיכף אני אדבר על "כולם ישרתו", אבל כולם ישרתו, כאילו שבאת עכשיו מהמאדים.

משה גפני: היית בשלטון, אנחנו היינו באופוזיציה, יהדות התורה.

משה גפני: בכלל לא היה צריך לספור אותנו.

משה גפני: אני ביקשתי מישראל מימון, פה מאחורי המליאה, אמרתי לו: אני מבקש ממך, אל תביא את זה.

משה גפני: הייתי באופוזיציה.

משה גפני: הוא לא היה צריך אותי, לא היה הסכם קואליציוני, והוא אמר: בסדר.

משה גפני: הוא הלך לשאול את ראש הממשלה, את אריאל שרון, ואחרי זה היה עם אהוד אולמרט, הוא שאל אותם, והם אמרו לו: גפני מבקש, אל תביא.

משה גפני: זה מה שהיה – לא לפני שנות דור.

משה גפני: אז עכשיו אתם עומדים פה ותוקפים את ישראל ביתנו?

משה גפני: על מה?

יוחנן פלסנר: אם הוא הסניגור שלכם, אני מודאג.

משה גפני: לא, אני לא מגן של ישראל ביתנו.

משה גפני: אני מגן של האמת.

משה גפני: קודם של האמת.

משה גפני: האמת היא שאם הצופה בכם היום רוצה לדעת את האמת – אם אתם דוברים אמת, כן או לא – אז אני רוצה להגיד לצופים שבידיכם היתה אפשרות להביא את החוק הזה.

משה גפני: הייתם בשלטון ואת החוק הזה לא הבאתם.

משה גפני: הייתם בשלטון, יהדות התורה היתה באופוזיציה, לא כמו היום שאנחנו בקואליציה.

משה גפני: לא הבאתם.

משה גפני: תוקפים את ישראל ביתנו, תתקפו את ישראל ביתנו.

משה גפני: בסדר, לא חשוב – –

דוד רותם: בזה אתם שותפים.

משה גפני: – – אבל שהצופים ידעו את האמת.

משה גפני: אני רוצה להגיד לך, חבר הכנסת מולה, אני שאלתי את יוחנן פלסנר: אתה רוצה שאני אצביע נגד החוק?

משה גפני: אני אצביע נגד החוק.

משה גפני: אבל תבטיח לי שבמהלך הקדנציה הזאת לא תביא את החוק של ישראל חסון.

משה גפני: הוא אמר: לא, אני לא יכול להבטיח.

משה גפני: תמים אני לא.

משה גפני: זאת אומרת, אני חרדי אומנם, בסדר, אני מתנצל, אבל תמים אני לא.

משה גפני: מה אומר החוק של ישראל חסון?

משה גפני: עכשיו, תדעו לכם, אנחנו ישבנו עם נציגי הצבא הרבה ישיבות, והם אומרים, בין היתר: יש, למשל, העולים מקווקז, או מגרוזיה – אצלם שהבת תלך לצבא?

משה גפני: זה ייהרג ובל יעבור.

משה גפני: הצבא גם לא רוצה לגייס אותן.

משה גפני: הוא לא רוצה לקחת בנות או חיילות כשזה הורס את המשפחה.

משה גפני: הוא לא הולך לקחת אותן.

משה גפני: מה מציע ישראל חסון?

משה גפני: ישראל חסון אומר כך: בת שלמדה בבית-ספר ממלכתי תהיה חייבת ללכת לצבא.

משה גפני: כלומר, מה שאתם אומרים, קדימה, אתם אומרים לעולים מקווקז – למשל – זה לא המקרים היחידים.

משה גפני: אני אומר את העמדות המקצועיות של הצבא – אתם אומרים להם: הבנות שלכם תהיינה חייבות ללמוד בבית-ספר דתי.

משה גפני: זה מה שאתם אומרים.

שלמה מולה: נכון, שיתגייסו.

משה גפני: זה מה שאתם אומרים.

שלמה מולה: לא.

שלמה מולה: אנחנו אומרים שילכו לצבא, שיעשו שירות לאומי.

קריאות: – – –

מגלי והבה: חברי הכנסת, תירגעו.

מגלי והבה: מה קרה?

מיכאל איתן: – – –

משה גפני: אני מבקש לשים את האמת במקומה.

משה גפני: אין ססמאות.

משה גפני: אנחנו חברי כנסת, אנחנו מצביעים ומכריעים גורלות במה שקורה בעם הזה.

משה גפני: אני אומר לכם, ואתם יודעים את זה, ואם אתם לא יודעים תדעו עכשיו – אנחנו ישבנו עם נציגי הצבא, ויש קבוצות באוכלוסייה שהן אינן דתיות והצבא פוטר אותן.

משה גפני: הם לא רוצים להעמיד צבא במדינת ישראל שיהרוס עדה שלמה.

משה גפני: עדה שלמה, ולא אחת.

משה גפני: עכשיו אני רוצה להגיד לכם – אם היית מבטיח לי, חבר הכנסת פלסנר, שאתה לא מביא את החוק של ישראל חסון עד סוף הקדנציה – –

יוחנן פלסנר: – – –

משה גפני: – – אני מצביע נגד החוק הזה.

משה גפני: אני אגיד לך למה.

משה גפני: אני רוצה להצביע נגד – אבל אני פוחד ממך, כי אתם לא דוברים אמת.

משה גפני: בכלל, אנחנו חושבים שגיוס בנות חובה אסור שיהיה.

משה גפני: גיוס בנות צריך להיות רשות.

שלמה מולה: למה?

משה גפני: גם מבחינת הצבא, כשהיה דיון – לקחת טייסת, הצבא אז אמר לבית-המשפט העליון: היות שגיוס בנות הוא חובה, לא כולן מתאימות לעניין הזה.

משה גפני: היו הולכות לצבא אלה שבאמת מתאימות, שהן רוצות ללכת – בסדר.

משה גפני: אבל מה אני יכול לעשות, אני מציע את זה כל קדנציה, לא שומעים בקולי – בסדר.

משה גפני: אני נגד גיוס בנות חובה – – –

יוחנן פלסנר: – – –

משה גפני: אבל, אין ויכוח בינינו לבין הצבא, ואין ויכוח בינינו לבין משרד הביטחון – ולא חשוב מי זה השר; זה יכול להיות מישראל ביתנו, זה יכול להיות מפלגת העבודה, מקדימה, מכל מקום.

משה גפני: אומרים ככה: מי שמשקרת חייבת לעמוד לדין או שחייבת להתגייס.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אני, זה לא העמדה שלי.

משה גפני: העמדה שלי היא שגיוס בנות צריך להיות רשות, אבל זאת העמדה, אנחנו מקבלים את זה.

משה גפני: זה בחקיקה.

משה גפני: כל הדיון שמתקיים ושהתקיים אתכם בקדימה בקדנציה הקודמת – האם היא צריכה להגיע קודם לבית-המשפט או שהיא צריכה קודם להגיע לוועדת ערר – הדיון הוא בעיקרון טכני.

משה גפני: אלא מה?

משה גפני: אין ויכוח לגבי הרמאיות – בסדר.

משה גפני: אין ויכוח לגבי הדתיות.

משה גפני: אין ויכוח לגבי הקווקזיות; אין ויכוח, הצבא לא רוצה אותן.

משה גפני: הצבא גם לא רוצה לגייס בכוח.

שלמה מולה: – – –

משה גפני: הוויכוח הוא על קבוצה אחת גדולה באוכלוסייה, שזו הקבוצה המסורתית.

משה גפני: והקבוצה הזאת, המשפחה והבת לא רוצות שהיא תתגייס לצבא – כל כבודה בת מלך פנימה – זאת המסורת שהם הביאו אתם מאלפי שנים.

משה גפני: עליהן מדובר.

משה גפני: אומר הצבא: עליהן אני לא מדבר, אני מבין את זה, אני מדבר על הרמאיות.

משה גפני: ואנחנו חוששים, ביהדות התורה וגם בש"ס – אנחנו חוששים מהזליגה, שיכולה להיות פצצה חברתית בלתי רגילה.

משה גפני: והנאומים של שוויון לא רלוונטיים פה בכלל.

שלמה מולה: איזה פצצה חברתית?

שלמה מולה: מה הפצצה – – –

משה גפני: אנחנו חוששים מהזליגה.

משה גפני: אין ויכוח לגבי הרמאיות, אין ויכוח לגבי הדתיות – –

מגלי והבה: תודה.

משה גפני: – – יש ויכוח לגבי המסורתיות.

שלמה מולה: אבל איזה פצצה – – –

יוחנן פלסנר: – – –

משה גפני: אתם בקדימה שוברים את כל הכלים החברתיים הקיימים במדינת ישראל.

משה גפני: אני אומר לכם שאתם נוהגים בחוסר אחריות.

שלמה מולה: – – –

משה גפני: זה דיון חברתי מהמדרגה הראשונה.

משה גפני: אני מתנגד לגיוס בנות חובה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת גפני.

יוחנן פלסנר: זו מדיניות הממשלה.

מגלי והבה: חבר הכנסת .

שלמה מולה: ישראל ביתנו – – – גיוס בנות.

מגלי והבה: עכשיו מה קרה?

מגלי והבה: ההצגה נגמרה.

מגלי והבה: הוא סיים לדבר, מה קרה?

משה גפני: – – –

מגלי והבה: לא אתה, אני מדבר על החברים שמעירים כשאתה כבר ירדת.

מגלי והבה: אתה אמרת מה שאתה מאמין.

מגלי והבה: תודה.

נסים זאב: – – –

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, זה דבר מדהים.

דוד רותם: הזיכרון של חלק מחברי הכנסת, ובעיקר של חברי קדימה, הוא בערך זיכרון של עכבר שלא זוכר מה היה לפני שעתיים, ובוודאי לא זוכר – – –

יוחנן פלסנר: קח אחריות על מה שאתה עושה עכשיו.

דוד רותם: – – – בוודאי לא זוכר מה היה לפני שנה.

שלמה מולה: אין לכם מה להגיד לציבור שלכם, זה בדיוק דמגוגיה – – –

מגלי והבה: חברי הכנסת, גם שלמה מולה, גם יוחנן פלסנר.

יוחנן פלסנר: שוב אתה מתקפל – – –

שלמה מולה: – – – לנושא האזרחי שלכם.

מגלי והבה: אני אתן לכם עכשיו כמה שאתם רוצים קריאות ביניים, חכה.

מגלי והבה: שמענו אתכם, תנו לחבר הכנסת רותם להביע מה שהוא רוצה.

יוחנן פלסנר: – – –

מגלי והבה: תסלח לי.

מגלי והבה: היית פה, אמרת מה שרצית.

רוברט אילטוב: – – – זיכרון – – –

מגלי והבה: תודה, אילטוב.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני, אתה בזכות דיבור.

דוד רותם: רבותי, רק לפני שנה זו היתה קדימה – – –

שלמה מולה: נו, אז מה.

דוד רותם: נו, אז מה?

דוד רותם: אז תקשיב, אז אולי תבין.

דוד רותם: אבל תקשיב, כי אם אתה כל הזמן תחשוב מה להגיד לי, אתה לא תבין מה אני אומר.

דוד רותם: רק לפני שנה היתה זו קדימה שאמרה לישראל ביתנו: רבותי, תעשו אתנו קואליציה, מה שאתם רוצים אנחנו מסכימים.

יוחנן פלסנר: בדיוק בגלל הנושאים האלה.

דוד רותם: אבל שכחתם.

דוד רותם: רק לפני שבוע שאלתי אתכם מעל הדוכן הזה, כשהגשתם אי-אמון, אמרתי לכם: רבותי, אני נורא רוצה להפיל את הממשלה, אבל אני רואה שציפי לבני אמורה להקים ממשלה חדשה, תגידו לי עם מי אתם הולכים לקואליציה.

דוד רותם: מה צעקתם לי? ש"ס.

דוד רותם: ואז שאלתי אתכם: רבותי, ואיך תעבירו עם ש"ס את ברית הזוגיות?

דוד רותם: אז אמרתם לי: אל תדאג, כשנהיה בשלטון ברית הזוגיות לא חשובה.

דוד רותם: רבותי היקרים – – –

יוחנן פלסנר: מי אמר לך את זה?

דוד רותם: כל אלה שהיו פה, כולל אתה.

שלמה מולה: אני רוצה לראות איך תצביע ביום רביעי, בברית הזוגיות.

דוד רותם: אני אצביע נגד ברית הזוגיות שלכם, מסיבה אחת פשוטה – – –

יוחנן פלסנר: זה ברית הזוגיות שלך – – –

דוד רותם: ברית הזוגיות שאתם מציעים היא ברית הזוגיות כדי לפגוע בממשלה וכדי לפגוע בישראל ביתנו.

דוד רותם: אין לכם עניין לפתור את הנושא הזה.

שלמה מולה: אז תוכיח שאתה בעד – – –

דוד רותם: אני לא צריך להוכיח לך שום דבר, חבר הכנסת מולה.

דוד רותם: תשתזף באופוזיציה.

דוד רותם: תגיד לי, מי הגיש הצעת חוק לתיקון חוק החמץ?

דוד רותם: האם את הצעת חוק החמץ הגישו ש"ס – –

יוחנן פלסנר: נראה לך – – –

דוד רותם: – – האם את הצעת חוק החמץ הגישה אגודת ישראל או יהדות התורה?

דוד רותם: לא.

דוד רותם: את הצעת חוק החמץ, לתקן את החוק ולפגוע בהחלטה של בית-משפט, הציעה קדימה.

משה גפני: מה, אז אם הם עושים דבר טוב אז אתה צריך לתקוף אותם?

דוד רותם: קדימה לא מסוגלת לעשות דבר טוב, הרב גפני.

דוד רותם: הם לא רוצים לתקן את חוק החמץ.

דוד רותם: הם רוצים להביך את הקואליציה.

מיכאל איתן: – – –

דוד רותם: יש להם רק עניין אחד.

דוד רותם: אתה יודע – שהקואליציה תחמיץ, ואז אולי הם יוכלו לפנות אותה, כמו שהם מנסים לעשות עם חמץ במכולות.

דוד רותם: אבל, רבותי חברי הכנסת של קדימה, זה לא יעזור לכם, העם הזה לא מטומטם.

דוד רותם: הרי כל אותן משתמטות, אפשר להעמיד אותן לדין.

דוד רותם: אין שום בעיה.

דוד רותם: מי שמגיש הצהרת שקר, אפשר להעמיד אותו לדין.

דוד רותם: בא החוק הזה, והממשלה – מתוך התחשבות בסיעות הדתיות – אומרים: אנחנו לא רוצים להרוס את הכול.

דוד רותם: אנחנו רוצים לאפשר ועדת ערר, אנחנו רוצים לאפשר לבדוק את זה.

דוד רותם: רבותי, תבדקו מי המשתמטות.

דוד רותם: תבדקו באיזה ספר בוחרים, באיזו מפלגה הן רשומות, ואחר כך תבואו בטענות.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת דוד רותם.

מגלי והבה: חבר הכנסת נסים זאב, אחרון הדוברים.

מגלי והבה: אחר כך נעבור להצבעה.

מגלי והבה: בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני, יהיה לי קשה להצביע בחוק הזה, אני אומר לכם גם מדוע.

יוחנן פלסנר: מה אתה הולך לעשות?

נסים זאב: קשה לי להצביע בעד החוק, וגם נגד – –

יוחנן פלסנר: מה תעשה?

נסים זאב: – – כי הצעת החוק היא אנטי-דמוקרטית בעליל.

מגלי והבה: חברי הצעירים, מספיק.

נסים זאב: החוק הזה פוגע בחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, חופש דת ומצפון.

נסים זאב: מה קורה בעצם?

נסים זאב: מחייבים את הבנות להיות דתיות.

נסים זאב: 24 חודש היא חייבת ללכת עם רעלה, לפי מה שמולה רוצה.

שלמה מולה: רעלה?

שלמה מולה: אני רציתי שתלך עם רעלה?

נסים זאב: היא צריכה להוכיח שהיא דתייה, כן.

נסים זאב: זה מה שאתה אומר.

נסים זאב: כאילו זה הצעת חוק של ש"ס, יש לנו איזה אינטרס.

שלמה מולה: – – – שילכו עם מדי צבא-הגנה לישראל.

נסים זאב: תראה, מולה.

נסים זאב: אתה יודע שנשות ש"ס לא צריכות את החוק הזה, ולא נשות אגודת ישראל.

שלמה מולה: אז מי?

נסים זאב: אז אתה מדבר על אותן נשים חילוניות.

דוד רותם: נשות קדימה צריכות את החוק הזה כי הן מצהירות שקר – – –

נסים זאב: נכון, אז אנחנו עוזרים להן.

נסים זאב: במקום שיגידו תודה רבה, שאנחנו מגינים על הציבור שלכם, על אותן נשים שהן באמת – – –

יוחנן פלסנר: לא צריך את ההגנה – – –

שלמה מולה: – – –

נסים זאב: הן צריכות את זה.

נסים זאב: אתה לא צריך.

נסים זאב: אותה אשה, אותה צעירה שחושבת שהיא לא יכולה להתגייס מטעמי דת ומצפון – דת ומצפון, תזכור מה אני אומר לך – – –

יוחנן פלסנר: מצפון.

נסים זאב: כן.

יוחנן פלסנר: איזה מצפון?

שלמה מולה: מי אתה רוצה שיגן עליך?

שלמה מולה: מי אתה רוצה שיגן עליך, אתה יכול להגיד לי?

שלמה מולה: באמת.

נסים זאב: תגיד לי.

נסים זאב: מה, אני לא מספיק יודע להגן על עצמי?

נסים זאב: לא הבנתי מה אתה רוצה פה.

נסים זאב: אז עכשיו, מה קורה?

נסים זאב: הצעת החוק הזאת, אדוני, אנחנו בעצם כופים על אותן נשים, מחייבים אותן 24 חודש להיות דתיות.

נסים זאב: אני רוצה לשאול אותך, מולה, מה קורה אם אותה אשה החליטה להיות חילונית?

נסים זאב: היא היתה דתייה, הצהירה אמת בזמן שהצהירה, ואחרי שבוע היא חוזרת בשאלה.

נסים זאב: אתה רוצה לכפות עליה להיות דתייה?

מגלי והבה: תודה.

נסים זאב: זה החוק.

נסים זאב: אז אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, יש תשובה מאהבה ויש תשובה מיראה.

נסים זאב: מה שהחוק הזה בעצם בא ואומר זה: תהיה תשובה מיראה.

נסים זאב: בלית ברירה אני חייבת להישאר בתשובה, אני חייבת להיות דתייה.

נסים זאב: ואני לא רוצה שתהיה תשובה מיראה; שתהיה תשובה רק מאהבה.

נסים זאב: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

מגלי והבה: השר מיכאל איתן רצה להתייחס לדוברים, ונעבור לאחר מכן להצבעה.

מיכאל איתן: לא הייתי יכול להתאפק ולא לנצל את הזכות הניתנת לי להשיב לדוברים, כאשר שמעתי כאן איך חבר הכנסת גפני נזעק נגד העובדה שמכריחים בנות ללכת לבית-ספר תיכון דתי, ואיך חבר הכנסת נסים זאב נזעק שמחייבים בנות להישאר דתיות גם בתקופה שהן בעצם רוצות לחזור בשאלה.

מיכאל איתן: ואני, אני בכלל לא יודע מה זה קשור לחוק.

מיכאל איתן: החוק לא מדבר על דתיים ולא מדבר על חילונים ולא מדבר על מסורתיים, והוא לא רוצה לפגוע.

מיכאל איתן: רק דבר אחד הוא רוצה לשמור: מה שעמד פה חבר הכנסת גפני ואמר: אני, בראש ובראשונה, רוצה את האמת.

מיכאל איתן: החוק רוצה את האמת.

מיכאל איתן: והחוק אומר, שאם חדל להתקיים – לגבי מיועדת לשירות ביטחון – תנאי מהתנאים שלגביהם היא הצהירה, בהתאם לסעיף קטן (א) – המבחנים של הכרה דתית – הכרה דתית.

מיכאל איתן: היא אומרת שהיא דתית ואנחנו – החוק, לא אנחנו – החוק מכבד את ההצהרה, ובעקבות ההצהרה הזאת הוא מטיל הוראה לא לגייס אותה.

מיכאל איתן: והפוקד צריך להתחשב בכך.

מיכאל איתן: ועכשיו מסתבר – או שלא אמרה אמת, או כמו שאתה אומר: שינתה את דעתה.

מיכאל איתן: ואתה אומר, אתה לא רוצה שיכפו עליה להמשיך הלאה ולהיות כאילו דתייה, שתעשה הצגה, כי גם אתה רוצה את האמת, אז – זאת האמת.

מיכאל איתן: אתם יכולים להגיש הצעת חוק שאומרת שמי שהצהירה, ההצהרה תקפה ל-24 חודש קדימה.

מיכאל איתן: לכל החיים.

מיכאל איתן: אבל לא המצב הוא כזה.

מיכאל איתן: המצב הוא – –

משה גפני: – – –

מיכאל איתן: – – שאנחנו אומרים שאם היא לא דתייה יותר, מה הטעם לא לגייס אותה?

מיכאל איתן: מה הטעם?

מיכאל איתן: אז בואו נחזור רגע אחד לפרופורציות.

מיכאל איתן: היתה כאן התחשבות גדולה מאוד בנשים – בבנות – שהצהירו.

מיכאל איתן: הטיפול הוא בכפפות של משי, והכוונה היא לא לכפות ולא לפגוע במסורתיים, ולא בדתיים ולא בחילונים.

מיכאל איתן: הכוונה היא שאם החוק דורש לדבר אמת, תהיה אמת.

מיכאל איתן: השתנו נסיבות – שתודיע: השתנו הנסיבות, ויגייסו אותה.

מגלי והבה: תודה.

מיכאל איתן: היא לא רוצה להתגייס, והיא רוצה לשמור על צביון חיים דתי?

מיכאל איתן: זו בעיה שלה, אבל אתה גם לא מעריך את זה, גם אני לא – שמי שעושה את זה – את הדת – קרדום לחפור בו, רק להתחמק משירות צבאי.

מגלי והבה: תודה לשר מיכאל איתן.

מגלי והבה: אנחנו, חברי חברי הכנסת, עוברים להצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 28 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 8 נגד – 3 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 19 והוראת שעה) (פטור מטעמי הכרה דתית), התש"ע–2010, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 8, נגד – 3, אין נמנעים.

מגלי והבה: הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 19 והוראת שעה) (פטור מטעמי הכרה דתית), התש"ע–2010, התקבלה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת חוץ וביטחון להכנתה – – –

משה גפני: אני מבקש לוועדת הכספים.

דוד רותם: אני מבקש לוועדת חוקה.

מגלי והבה: אז ועדת הכנסת, כפי המקובל, בהתאם לחוק, ועדת הכנסת תקבע באיזו ועדה תהיה הצעת החוק.

משה גפני: – – –

קריאות: – – –

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת – – –

משה גפני: ועדת הכנסת תקבע באיזו ועדה?

מגלי והבה: בסדר, אמרנו שוועדת הכנסת תקבע באיזו ועדה תידון הצעת החוק לקראת קריאה שנייה וקריאה שלישית.

משה גפני: גם חוקה.

קריאות: – – –

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

מגלי והבה: הישיבה הבאה תתקיים ביום שלישי, ט' באדר התש"ע, 23 בפברואר 2010, בשעה 16:00.

מגלי והבה: ישיבה זו נעולה.