ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 52, 2009-07-27 00:00

ראובן ריבלין: גבירותי ורבותי חברי הכנסת, באין ממשלה עדיין, היום יום שני, ו' באב התשס"ט, 27 בחודש יולי 2009 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה למזכיר הכנסת.

איל ינון: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת –      לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/1457/18 וכלה בהצעת חוק פ/1569/18 – הצעת חוק החזר הוצאות כספיות בגין עריכת נישואין אזרחיים בחוץ-לארץ למי שאינם רשאים להינשא על-פי הדין הדתי, התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת ניצן הורוביץ וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – פרסום שם קטין בעבירות חמורות), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – תשלום רבעוני עבור שירותים), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת עפו אגבאריה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ביטול התניית מענק לידה באשפוז במוסד רפואי), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת עפו אגבאריה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – הגבלת פיטורים בשל טיפולי הפריה חוץ-גופית או פוריות), התשס”ט–2009, מאת חברת הכנסת אורית זוארץ וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – שלילת דמי קבורה עקב פשע לאומני), התשס”ט–2009, מאת חבר הכנסת דני דנון; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – פגרת הורות), התשס”ט–2009, מאת חברת הכנסת אורית זוארץ וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הסדרת מקומות רחצה (תיקון – איסור גביית דמי כניסה), התשס”ט–2009, מאת חברי הכנסת דב חנין ורוברט אילטוב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – פטור מתשלום לקשיש מעל גיל 80), התשס”ט–2009, מאת חבר הכנסת עפו אגבאריה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שידורי טלוויזיה בשפה האמהרית (תיקוני חקיקה), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת שלמה מולה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מאסר מינימום למי שהפקיר אדם שנפגע בתאונה), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת חמד עמאר, רוברט אילטוב ואלכס מילר; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (עיכוב רכב ללא רשיון), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – השתתפות בטיפולי שיניים, פה ולסת לנפגעי שיתוק מוחין), התשס”ט–2009, מאת חברי הכנסת אורי מקלב ומשה גפני; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – שירותים דחופים לרפואת ילדים בקופת-חולים), התשס”ט–2009, מאת חבר הכנסת זאב בילסקי; הצעת חוק החוזים (חלק כללי) (תיקון – כללי פרשנות חוזה), התשס”ט–2009, מאת חבר הכנסת יריב לוין; הצעת חוק הגנת הסביבה (שימוש מושכל במשאבי הטבע – התרת שימוש חוזר במי דלוחין), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת דב חנין, שי חרמש, ניצן הורוביץ וכרמל שאמה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק תשלומים לפדויי שבי (תיקון – הרחבת זכאות), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דני דנון; הצעת חוק תגמולים לחיילים ולבני משפחותיהם (חבלה שלא בעת מילוי תפקיד) (תיקון – השוואת תנאים לבעלי דרגת נכות קלה), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הגדרת ילד), התשס”ט–2009, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי ביטוח לעובד שמלאו לו 45 שנים), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון – זכויות הורה), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – שירותים מיוחדים לנכה המתגורר עם בן משפחה שאיננו נכה), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק הקולנוע (הוראת שעה) (תיקון – תקציב הקולנוע), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – שירותי רפואת שיניים לילדי משפחות מצוקה), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת עפו אגבאריה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק תמריצים לסטודנטים בשירות מילואים ממושך, התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת שלמה מולה, נחמן שי ואיתן כבל; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – איסור דרישת בחינות כניסה וציון פסיכומטרי), התשס"ט–2009, מאת חברת הכנסת דליה איציק; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – פיקוח על תשלומים), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון – העברת סמכויות הביצוע לשר להגנת הסביבה), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת דב חנין, יואל חסון, ניצן הורוביץ ורונית תירוש וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – זכות להיעדר מעבודה בעת שירות מילואים של הבעל), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת איתן כבל ואורי אורבך וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון – איסור שלילת גמלה), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת חיים אורון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון (תיקון – סמכויות סדרן בתחנת רכבת), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – עקר בית), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חילוט רכב), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – זכות להיעדר מעבודה בעת שירות מילואים של בן-הזוג), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת עתניאל שנלר; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (מזון כשר בבתי-חולים), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק לשיקום מפרץ חיפה, התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק פרסום מקבלי היתרים להזרמה לים (תיקוני חקיקה), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת דב חנין ואופיר פינס-פז וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – זכאות לבדיקת MRI לגילוי מוקדם של סרטן השד), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת עפו אגבאריה ואורית זוארץ וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שירותי הסעד (תיקון – שינוי הרכב ועדת ערר), התשס"ט–2009, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון – כשירות להיבחר לתפקיד רב ראשי לישראל או לחבר מועצה), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת ניצן הורוביץ וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק זיכרון השואה והגבורה – יד ושם (תיקון – הנצחת גבורתם ופעילותם של יהודים שחירפו נפשם על מנת להציל את בני עמם בשטחים הכבושים על-ידי הנאצים), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת דוד רותם, פניה קירשנבאום וליה שמטוב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הצהרת הון לנבחרי ציבור בכירים, התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת יולי תמיר, ניצן הורוביץ ויואל חסון; הצעת חוק-יסוד: חופש הביטוי וההתאגדות, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, חיים אורון ואילן גילאון; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – אישור פרלמנטרי לשחלוף בסל התרופות), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק חובת התקנת מצלמות בגני-ילדים ובמוסדות חינוך ממלכתיים, התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת משה מטלון; הצעת חוק העונשין (תיקון – נטילת מים), התשס''ט–2009, מאת חבר הכנסת רוברט טיבייב; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – בחירת רופא מנתח), התשס”ט–2009, מאת חברי הכנסת משה מטלון, רחל אדטו, יריב לוין ומנחם אליעזר מוזס; הצעת חוק האשפוז הסיעודי, התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת דב חנין, שלמה מולה ודוד אזולאי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק העונשין (תיקון – גנבת כוורות), התשס''ט–2009, מאת חברי הכנסת רוברט טיבייב ודני דנון; הצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון – הבטחת זכויות הפנסיה של עובדים וגמלאים בהפרטה), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ וחיים כץ; הצעת חוק-יסוד: הגנת הסביבה, מאת חברי הכנסת דב חנין, אופיר פינס-פז, זבולון אורלב, ניצן הורוביץ, אורית זוארץ ורונית תירוש; הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון – דרישת בדיקה רפואית וויתור על סודיות רפואית במסגרת בדיקת התאמה לעבודה), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק טיפול בחולי נפש (תיקון – קביעת כשירות לשחרור על-ידי בית-המשפט), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת רוברט אילטוב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הקמת בית-חולים ברהט (תיקוני חקיקה), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת טלב אלסאנע; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – דמי הבטחת הכנסה לבעל רכב ישן), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת אמנון כהן ושלי יחימוביץ וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק פיצוי לנפגעי פוליו (תיקון – נפגע פוליו שטופל בבתי-חולים בארץ-ישראל), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק המפלגות (תיקון – איסור חברות ביותר ממפלגה אחת), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק יום השבת – יום תרבות ומנוחה, התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור שתייה של משקה משכר על-ידי קטין), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת יריב לוין; הצעת חוק הממשלה (תיקון – שמירה על קדושת ירושלים), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת נסים זאב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הצגת משך הזמן שנותר לאותות ברמזורים), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת חמד עמאר, רוברט אילטוב ואלכס מילר; הצעת חוק הפיקדון על מכלי משקה (תיקון – החלת החוק על מכלי משקה מעל ליטר וחצי והרחבת אחריות יצרן ויבואן), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת דב חנין, אופיר פינס-פז, ניצן הורוביץ ואיתן כבל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – פטור מדמי ביטוח לתלמיד מכינה קדם-צבאית),התשס”ט–2009, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק הנחה לסטודנטים בדמי נסיעה בתחבורה ציבורית, התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת שאול מופז, רוחמה אברהם-בלילא, אריה ביבי, משה מטלון, נחמן שי, מירי רגב, דב חנין, אריה אלדד, זאב אלקין, ניצן הורוביץ וכרמל שאמה; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הצבת דברי מתיקה במרחק מזערי מהקופות), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דני דנון; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – שירותי רפואה מונעת ושייאות לתלמיד), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת דב חנין, שלי יחימוביץ, חיים אורון, אריה אלדד וזבולון אורלב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ערעור על החלטת הוועדה הרפואית לעררים), התשס”ט–2009, מאת חברי הכנסת חיים אמסלם, אברהם מיכאלי ושאול מופז וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור לדמי הבראה), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק הרשויות המקומיות (פטור חיילים, נפגעי מלחמה ושוטרים מארנונה) (תיקון – פטור למשרתים בשירות ציבורי), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דוד רותם וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק מענק מיוחד לעידוד הנגב והגליל (תיקוני חקיקה), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת שלמה מולה ודניאל בן-סימון; הצעת חוק חובת סימון בעלי-חיים והקמת מאגר גנטי, התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת אורי אריאל ושי חרמש; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – אשפוז סיעודי), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת עפו אגבאריה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – השתתפות בשכר לימוד ללוחמים), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת רוברט טיבייב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הרשויות המקומיות (פטור חיילים, נפגעי מלחמה ושוטרים מארנונה) (תיקון – הנחה בארנונה להורה לחייל בשירות סדיר המתגורר אצלו), התשס''ט–2009, מאת חבר הכנסת רוברט טיבייב; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (נתיב לתחבורה ציבורית), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת יריב לוין ואורי מקלב; הצעת חוק הנחה מארנונה לסטודנטים אשר שירתו בצבא-הגנה לישראל או בשירות לאומי, התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת שאול מופז, זאב אלקין ומשה מטלון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – חישוב שכר לימוד לצורך הנחה בארנונה), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת חנא סוייד וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון – הגבלת גובה דמי הניהול), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – תשלומים על-פי ימי עבודה), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון – מחיקת מנגנון האיזון האקטוארי), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק שכר מקסימום בגופים ציבוריים, התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת קרוב משפחה בודד), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת עפו אגבאריה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – קביעת חובת יידוע ומועד להעברת כספי תמיכות), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת נחמן שי וזבולון אורלב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הסדרת הלוואות חוץ-בנקאיות (תיקון – חובת גילוי ופרסום שיעור עלות האשראי המרבי), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת אורי אורבך, שלי יחימוביץ וישראל חסון; הצעת חוק בנק ישראל (תיקון – הוספת הצהרה לשטרי הכסף), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת נסים זאב; הצעת חוק בינוי ופינוי של אזורי שיקום (כפר-שלם), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת אילן גילאון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק המים (תיקון – סייגים לניתוק מים לרשות מקומית), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת דב חנין, איתן כבל, משה גפני, שלמה מולה, דוד אזולאי ומירי רגב; הצעת חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני כוח-אדם (תיקון – זכות תביעה), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון – מסגרות חוץ-ביתיות לילדים נזקקים), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שלי יחימוביץ, זבולון אורלב ורוחמה אברהם-בלילא וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – מתן טיפול שיניים ושיקום הפה לילדים שעוברים טיפולים אונקולוגיים), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי אבטלה לעצמאים), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת אילן גילאון ואורי  אריאל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק טיפול בחולי נפש (תיקון – קביעת כשירות לשחרור על-ידי בית-המשפט), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי ואורלי לוי אבקסיס וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שירותי הסעד (תיקון – שינוי הרכב ועדת ערר), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דני דנון; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הקלות בניידות), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת אילן גילאון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – ביטול תשלומי השתתפות), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת חיים אורון, אילן גילאון וניצן הורוביץ; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – ועדת היתרים), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק למיגור תופעת ההשמנה בקרב בני נוער (תיקוני חקיקה), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת משה מטלון, רחל אדטו ונחמן שי; הצעת חוק למדיניות לאומית לשמירה על שטחים פתוחים, התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק איסוף סוללות משומשות, התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (הגבלת משך כהונת מועצה או ועדה ממונות), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק הגנה על זכויות הנער במשמורת (תיקוני חקיקה), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, דני דנון ודב חנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הגנת הסביבה (שימוש חוזר במי דלוחין – שימוש מושכל במשאבי הטבע), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, דוד אזולאי, דב חנין, שי חרמש, ליה שמטוב, אופיר פינס-פז, יוחנן פלסנר, איתן כבל ומשה גפני וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – הנחה בארנונה עבור בניין ריק), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת ציון פיניאן; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – פטור מדמי חכירה ליישובי קו עימות), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת ישראל חסון ושי חרמש; הצעת חוק פטור ממס למשפחות אומנות (תיקוני חקיקה), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק מס קנייה (טובין ושירותים) (תיקון – השוואת בסיס המס בין יבוא לייצור מקומי לגבי משקאות משכרים המכילים יותר מ-17 ל-100 כוהל בנפח), התשס”ט–2009, מאת חבר הכנסת ישראל חסון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק השירותים הפיננסיים (תיקוני חקיקה – סמכות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק טיפול בחולי נפש (תיקון – הרחבת סמכויותיו של בית-המשפט), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי וניצן הורוביץ; הצעת חוק שיקום שכונות הבנייה הקלה, התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת שלמה מולה ונחמן שי; הצעת חוק זכויות למשרתים בשירות צבאי או לאומי, התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת דוד רותם ורוברט אילטוב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הגליל (תיקון – הוספת יישובים דרוזיים), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת חמד עמאר ורוברט אילטוב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (ניכוי בשל טיפול רפואי וטיפול שיניים), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת עפו אגבאריה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – תקציב משרד החוץ), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת עתניאל שנלר וצחי הנגבי.

איל ינון: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בנושא ביקורי תלמידים בירושלים.

איל ינון: תודה.

איל ינון: 2.

איל ינון: סיכום המושב – ממשלה דורסנית ומסוכנת לדמוקרטיה;

איל ינון: 4.

איל ינון: הפקרת החינוך הממלכתי;

ראובן ריבלין: האם השר שטייניץ בדרכו הנה?

ראובן ריבלין: מדוע לא ידוע לממשלה שמתחילים את ישיבת הכנסת בכל יום כקבוע והשעה היא מדויקת, לא לפני אף פעם אבל גם לא אחרי.

ראובן ריבלין: אדוני חבר הכנסת מופז, הואיל ואדוני הנואם הראשון, הוא יכול לדבר לאומה עד שיבוא שר, מניין הזמן יהיה רק מרגע שייכנס שר.

רוני בר-און: אפשר לעבור להצבעה?

ראובן ריבלין: רק רגע, חבר הכנסת בר-און, אני מדבר אל חבר הכנסת השר לשעבר מופז, אתה רשאי לעלות ולהתחיל לדבר.

ראובן ריבלין: עד שלא ייכנס שר זה לא יילקח במניין הזמן, או שאכריז על הפסקה.

ראובן ריבלין: אני חושב שיותר מכובד ואיעתר לבקשתך, בהעדר ממשלה ועל סדר-היום הצעת אי-אמון בממשלה וקשה להביע אי-אמון בממשלה כשהממשלה לא נוכחת.

ראובן ריבלין: אני מכריז על הפסקה של שתי דקות.

ראובן ריבלין: (הישיבה נפסקה בשעה 16:05 ונתחדשה בשעה 16:07.

ראובן ריבלין: )

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני, שב במקומך ליד שולחן הממשלה.

אבישי ברוורמן: אני לא השר התורן.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הקואליציה, אני מוכרח לומר שפתיחת ישיבת הכנסת אינה לתפארת המליצה, פתיחת ישיבת הכנסת היא כדי לקיים סדר-יום.

ראובן ריבלין: לא יכול להיות שהממשלה לא תהיה פה.

ראובן ריבלין: היא צריכה להשיב על הצעת אי-אמון והדבר בלתי אפשרי.

ראובן ריבלין: בכל פעם אני מגיע, פותח את הישיבה, אני מודיע על התאריך, מודיע על התאריך הלועזי, נותן למזכיר הכנסת להודיע את הודעותיו ואז אנחנו נמצאים נבוכים.

ראובן ריבלין: השר ברוורמן נמצא, האם אדוני ישיב על הצעת האי-אמון בממשלה?

אבישי ברוורמן: אני מניח שבסוף זה שישיב, ישיב – – –

ראובן ריבלין: האמת היא שהמקובל הוא שהשר המשיב יהיה, אבל השר ברוורמן הוא לא שר קוטל קנים ואני מזמין את המציע מטעם קדימה, השר לשעבר וחבר הכנסת שאול מופז, להציג את הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה בשל ראש הממשלה הרומס באופן בוטה וחסר אחריות את הדמוקרטיה למען הישרדות פוליטית; הצעה מטעם קדימה.

ראובן ריבלין: כבוד השר לשעבר, חבר הכנסת מופז, יעלה, יבוא וישמיע את הטיעונים.

ראובן ריבלין: אדוני השר, פתיחת ישיבותיה של הכנסת, כמו ישיבותיה של ועדת החוץ והביטחון – – – כבוד שר האוצר, ישיבותיה של הכנסת נפתחות בשעה היעודה, כמו שהיו נפתחות ישיבות ועדת החוץ והביטחון, אף פעם לא רגע לפני אבל גם לא רגע אחרי, וזו לא אופציה, זה הזמן שצריך להיות פה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מופז, בבקשה.

שאול מופז: תודה לך.

שאול מופז: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, דברי מכוונים לראש הממשלה שלא נמצא כאן, אני רוצה לומר אותם בגוף ראשון.

שאול מופז: אדוני ראש הממשלה, אני רוצה להזכיר לך משהו שכנראה שכחת, ישראל היא מדינה דמוקרטית, אדוני לא חי בקובה, אזרחי ישראל אינם אזרחי צפון-קוריאה.

שאול מופז: אצלנו, ראש הממשלה מכבד את הכנסת, מכבד את חוקי המדינה ומכבד את הציבור.

שאול מופז: אדוני, אתה ראש ממשלת ישראל, הגיע הזמן שתתחיל להתנהג כמו ראש ממשלה ולא כמו אחרון העסקנים.

שאול מופז: אני מנסה להבין איך אדם כמוך, אינטליגנטי, משכיל, שלמד במדינה המקדשת את ערכי הדמוקרטיה, מרשה לעצמו להביא להצבעה חוק שכזה.

שאול מופז: אין לי תשובה.

שאול מופז: אולי זה מפני שאתה חש שהכול מותר לך, אולי זה מפני שהגעת למסקנה שאתה חייב לשרוד בכל מחיר.

שאול מופז: בהתחלה המצאת משרדי ממשלה וחילקת כיבודים על חשבון האזרחים והצלחת להקים קואליציה.

שאול מופז: אבל לא חשבת שקואליציה צריך לשמר.

שאול מופז: וגם לא חשבת שכל אחד בקואליציה ירשה לעצמו לעשות מה שהוא רוצה.

שאול מופז: אז אחרי שהבנת שאין לך אפשרות לשמר קואליציה, החלטת לכופף את הדמוקטיה.

שאול מופז: הבנת שיהיו מספיק אנשים מסיעתך ושלא מסיעתך שחוק כזה, שיקבל שם כזה בתקשורת, ישרת אותם.

שאול מופז: שרבוב שמי לחוק האנטי-דמוקרטי הזה נעשה על-ידי גורמים פוליטיים שחוששים ממני.

שאול מופז: יש לי משהו להגיד לך מעומק לבי: יותר מדי אנשים טובים נלחמו על פניה הדמוקרטיים של המדינה הזאת, אנשים שאני מעריך ומוקיר.

שאול מופז: אין שום סיכוי שאסייע לך או לכל אחד לרמוס ברגל גסה את אופיה של מדינת ישראל.

שאול מופז: אם אתה רוצה למשול במדינה שבה ראש הממשלה הוא הכול ואין בלתו, יש מספיק מדינות כאלה.

שאול מופז: אם אתה רוצה לשאת בתפקיד ציבורי במדינת ישראל, עליך להתנהג בהתאם.

שאול מופז: הייתי רמטכ"ל בצה"ל, נלחמתי בכל המלחמות.

שאול מופז: במלחמה על הדמוקרטיה הישראלית אנו, חברי הכנסת, חיילים בצבא הדמוקרטיה.

שאול מופז: כראש ממשלה היית אמור לשמש כמפקד בקרב הזה, ללכת בראש המחנה.

שאול מופז: צר לי שבקרב החשוב ביותר על פניה ומהותה של המדינה בחרת להתנהג באופן שאינו הולם לא מפקד ולא חייל, ואני מקווה שהציבור הישראלי ישפוט אותך על התנהגותך.

ראובן ריבלין: אני מבין שלאור זאת ביקש חבר הכנסת מופז אי-אמון בממשלה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת מוחמד ברכה לבוא ולהביא את נימוקי בקשתה של סיעת חד"ש להביע אי-אמון בממשלה בגלל סיכום המושב – ממשלה דורסנית ומסוכנת לדמוקרטיה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה יעלה ויבוא.

ראובן ריבלין: אני מברך בינתיים את מבקר המדינה של אוסטריה בביקורו במדינתנו, בעיר בירתנו ובכנסת ישראל, היכל הדמוקרטיה.

ראובן ריבלין: ברוך הבא, אדוני מבקר המדינה של אוסטריה וה-OECD בכלל.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מי יכול לזכור שכל המעללים של הממשלה הזו קרו בארבעה חודשים?

מוחמד ברכה: כל ההצטברות הזו של התנהגות שלטונית דורסנית, שאינה מכבדת דמוקרטיה, אינה מכבדת נוהל תקין, אינה מכבדת את האזרח הפשוט, אינה נזעקת לעזרת האזרחים החלשים – כל זה היה אפשר לעשות בארבעה חודשים של ממשלת נתניהו.

מוחמד ברכה: החטא הראשון היה הרכבה של הממשלה, המנופח, שמביא להוצאות מיותרות על חשבון הציבור, בזמן שאותה ממשלה מביאה תקציב שיש בו קיצוצים בשירותים חיוניים.

מוחמד ברכה: קראנו לזה בזמנו – 30 שרים ועוד תשעה סגני שרים, זה קרוב ל-40 – שזו ממשלת עלי-ביבי ו-40 השודדים.

מוחמד ברכה: וחשבנו שזו אמירה של לצון, אבל השוד של הקופה הציבורית, השוד של הדמוקרטיה, נעשה תחת כל עץ רענן, מאז אותו יום שבו הושבעה הממשלה ועד היום.

מוחמד ברכה: לאחר מכן, במהלך בזק של 24 שעות, שונה אחד החשובים בחוקי-היסוד והוא חוק התקציב.

מוחמד ברכה: שר האוצר התפאר אחרי אישור התקציב שזה תקדים כלל-עולמי תוצרת כחול-לבן.

מוחמד ברכה: במה הוא מתגאה?

מוחמד ברכה: בתקציב של שנתיים?

מוחמד ברכה: בעצם החקיקה, בעצם המהלך של חקיקה אבסורדית של 24 שעות בשינוי חוק-יסוד?

מוחמד ברכה: בעצם הדיבור על תקציב לשנתיים כשיש משבר בין-לאומי כלכלי גדול, שיש בו תמורות ושינויים שיכולים להיות כל חודש וכל יום, על אחת כמה וכמה משנה לשנה?

מוחמד ברכה: אבל בעצם לא הדאגה לכלכלה היתה בראש מעייניה של הממשלה והעומד בראשה, אלא רצו שקט תעשייתי למשך של שנתיים בכל מה שקשור להישרדותה של הממשלה, ואף אחד לא יכול לספר סיפורים אחרים.

מוחמד ברכה: לקראת סוף השנה, אפילו בארצות-הברית, שהיא מקרינה על כל העולם הקפיטליסטי, כולל ישראל, רוצים לבחון את התוכנית של הנשיא אובמה, שהחל לתפקד ב-20 בינואר – בחודש אוקטובר-נובמבר.

מוחמד ברכה: רק בישראל יודעים הכול, וביבי ונתניהו ושטייניץ יודעים הכול על אודות התפתחות הכלכלה והמשבר, והם יכולים לקבוע תקציב לשנתיים, עם כל המכות האנטי-חברתיות שיש בתוכו.

מוחמד ברכה: אחר כך באו לכנסת, דבר שהממשלה בדרך כלל לא התעסקה אתו או הדירה את רגליה, אפילו, מחוקים שקשורים לעבודת הבית, ובאו, התערבו ברגל גסה בהרכב הוועדות – צמצום הוועדות, צמצום המרחב הדמוקרטי, בגלל סיבה אחת: ניפחו את הממשלה, לא נשארו חברי כנסת, ולכן צימקו את הוועדות וצימקו את העבודה הפרלמנטרית, לנוחיות הממשלה.

מוחמד ברכה: הממשלה, הגוף הביצועי, שאמורה להיות קומפקטית, או יותר קטנה, כדי לזוז – התנפחה, והפרלמנט, שאמור לכלול את הדיון הציבורי הרחב ביותר האפשרי, הלך וצומק בתוך הוועדות.

מוחמד ברכה: ולאחר מכן בא הדיון על התקציב, שגם כן נעשה במהלך של בזק, בלי לאפשר דיון מעמיק, ובא הדיון על חוק ההסדרים, אחד הגדולים בתולדות מדינת ישראל, שגם הוא היה כפוף ללוח הזמנים של הממשלה, ממשלת ביבי נתניהו.

מוחמד ברכה: לאחר מכן באה הממשלה עם סדרת החוקים, סדרת החוקים שקרו להם חוקי משילות.

מוחמד ברכה: איזה משילות ואיזה יציבות?

מוחמד ברכה: לפרק את הכנסת, לפרק את המובן הבסיסי של רוב דמוקרטי כשמביאים הצעת חוק – עצם המחשבה על הדבר הזה, שאי-אפשר להפיל ממשלה אלא ב-65 חברי כנסת, עצם המחשבה על העניין הזה היא פשוט תקיעת סכין בלבה של הדמוקרטיה.

מוחמד ברכה: כלומר יכולה לשבת כאן ממשלה שנשענת על 55 חברי כנסת, 65 יכולים לומר לה: תלכי הביתה, והם לא יכולים לקבל החלטה בעניין.

מוחמד ברכה: שלא לדבר על החוק שהודבק לחבר הכנסת מופז בעל כורחו – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, הרי ברור לך כשמש: כאשר יש 61, הם יכולים להחליט כל החלטה.

מוחמד ברכה: אני יודע.

מוחמד ברכה: כמובן, אני מסכים אתך.

מוחמד ברכה: גם החוק הזה, כשיחוקק, אם יחוקק – – –

ראובן ריבלין: יש בעיה.

ראובן ריבלין: כי מקום שבו אתה צריך אי-אמון קונסטרוקטיבי, יש היגיון לחוק הזה מבחינה חוקתית.

מוחמד ברכה: אני מדבר על החשיבה.

מוחמד ברכה: זו חשיבה אנטי-דמוקרטית של ממשלה, שרוצה לפרנס את עצמה באמצעים דרקוניים אדמיניסטרטיביים.

מוחמד ברכה: החוק שהודבק לחבר הכנסת מופז, שהוא דיבר עליו לפני רגע, ואני חושב שהוא אמר את הדברים בצורה ברורה – אני לא מחסידיו הגדולים של מופז, לא בעברו הצבאי ולא בהווייתו הפוליטית, גם כשהוא שר וגם כשהוא חבר כנסת, אבל גם אי-אפשר להדביק לבן-אדם חוק כל כך בזוי, ולהלביש לו את השם של האיש הזה, בכל זאת.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אחר כך היה נושא הוועדה לבחירת שופטים.

מוחמד ברכה: נעשה מעשה שלא נעשה, אבל כנראה לכל דבר יכולה להיות פעם ראשונה.

מוחמד ברכה: הקואליציה רצתה לקבוע מי יהיה מטעם האופוזיציה.

מוחמד ברכה: תמיד זה היה עניין של הסכמה, אבל גם כאן הם הצליחו לרשום לעצמם תקדים.

מוחמד ברכה: החוקים שבאים לצמצם את הסמכויות של בתי-המשפט ושל בית המשפט-העליון; עכשיו החוק של היועצים המשפטיים; ההמשכיות בחקיקת חוקים גזעניים בהבזקים, כמו חוק ה"נכבה".

מוחמד ברכה: מה אתם צריכים?

מוחמד ברכה: אתם רוצים להגיד לי איך לחשוב ואיך להרגיש?

מוחמד ברכה: הממשלה תגיד לי איך להרגיש באותו יום ובאותו תאריך?

מוחמד ברכה: הנרטיב שלי נשאב מהכיסאות שלכם?

מוחמד ברכה: מהקואליציה שלכם?

מוחמד ברכה: אני יודע מאיפה אני בא, מה שמו של הכפר של ההורים שלי שנהרס, אני יודע בדיוק איפה הבית, אני יודע אילו מטעים היו, אני יודע הכול.

מוחמד ברכה: אתם תספרו לי?

מוחמד ברכה: תכפו עלי איך לחשוב ומה להרגיש?

מוחמד ברכה: כנראה גם זה אפשרי.

מוחמד ברכה: הכול אפשרי כאן.

מוחמד ברכה: הממשלה הזאת, גם בתחום הפוליטי, היא ממשלה סרבנית לכל מה שסוכם והוסכם עליו ולכל אפשרות של אופק אחר, לחיים אחרים, באזור הזה.

מוחמד ברכה: יש היום הזדמנות אזורית ובין-לאומית, כשבבית הלבן יושב אדם שמעוניין ורוצה לקדם תהליך שלום אמיתי.

מוחמד ברכה: כמה אני מסכים אתו?

מוחמד ברכה: אני לא בטוח שאני מסכים אתו, לא ב-100%, לא ב-90% ולא ב-80% ויכול להיות שלא ב-70%, אבל לפחות יש ניסיון רציני.

מוחמד ברכה: המכשול העיקרי לכל התקדמות בשלום הוא ממשלת ישראל, ממשלת ביבי נתניהו.

מוחמד ברכה: באים לספר סיפורים על התנחלות וגידול טבעי.

מוחמד ברכה: מה גידול טבעי?

מוחמד ברכה: כל ההתנחלויות הן בלתי חוקיות, כלומר כל בנייה שהיא במקום שלא שייך למדינת ישראל, כולל ירושלים המזרחית.

מוחמד ברכה: אין אף אחד, אין שום גורם, שום מדינה בעולם שמכירה בסיפוח של ירושלים המזרחית.

מוחמד ברכה: אין אף מדינה, כולל ארצות-הברית, שמכירה היום באופן רשמי בירושלים המערבית כבירתה של מדינת ישראל, חוץ ממני וממך אולי, כל עוד לא נפתרה השאלה הפוליטית של ירושלים.

ראובן ריבלין: שנינו נשכנע אותם, אל תדאג.

מוחמד ברכה: 7 מיליוני תושבים במדינת ישראל, מתוך 7 מיליארדים בעולם, וחושבים שזה העולם.

מוחמד ברכה: פה זה מתחיל ופה זה מסתיים.

מוחמד ברכה: ממשלה שמהמרת על ההתנחלויות מול ההימור המתבקש על אפשרות של חיים היא ממשלה פושעת.

מוחמד ברכה: אין לה שום שם אחר.

מוחמד ברכה: ממשלה ששוללת את האפשרות להשגת שלום היא ממשלה פושעת, אין לה שום שם אחר.

מוחמד ברכה: ממשלה שמקדשת התנחלויות, כשהיא יודעת – עכשיו מדברים על פתיחת אופק למשא-ומתן עם סוריה; האם לא כולם יודעים שמחיר השלום עם סוריה הוא נסיגה מכל רמת-הגולן?

מוחמד ברכה: מישהו משלה את עצמו שיכול להיות אחרת?

מוחמד ברכה: בשביל מה לנטוע את האשליות האלה בקרב הציבור בישראל, וכאילו הגאולה תבוא מבניית עוד התנחלות ועוד התנחלות.

מוחמד ברכה: כל הקולוניאליזם הזה, כולם יודעים שהוא חלף מן העולם, חוץ מאשר במקום הזה.

מוחמד ברכה: דווקא במציאות הפוליטית הזאת, כשיש יוזמה ערבית חסרת תקדים, שכל ממשלה נורמלית בישראל היתה לוקחת אותה בשתי ידיים, שבאה להציע למדינת ישראל שלום עם כל העולם הערבי ועם כל העולם האסלאמי תמורת גבולות 1967.

מוחמד ברכה: אגב, היוזמה הערבית אושררה בוועידת המדינות האסלאמיות בטהרן ולא בשום מקום אחר.

מוחמד ברכה: תמיד ישראל טענה שהיא מבודדת, שלא רוצים אותה ורוצים למחוק אותה ולזרוק אותה לים.

מוחמד ברכה: באים ואומרים: תחזרו בכם מהכיבוש של 1967 ותקבלו שלום לדורות.

מוחמד ברכה: בכל מקום, כל אדם, כל גוף נורמלי או כל ממשלה נורמלית, היו לוקחים את העניין הזה בשתי ידיים.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת ממשיכה גם את המצור על עזה.

מוחמד ברכה: המצור על עזה הוא לא מלחמת ישראל ב"חמאס".

מוחמד ברכה: ממשלת ישראל מנסה להפיק את התועלת המקסימלית מהפילוג והפירוד בזירה הפלסטינית ומקיומן של שתי ישויות, דבר שאני פוסל אותו לחלוטין, כמובן.

מוחמד ברכה: היא דווקא משקיעה, כלומר מתייחסת לפילוג הזה כאל השקעה, אבל באותו זמן ובאותו רגע היא מטילה מצור נפשע על 1.4 מיליון אזרחים, כולל אותה מלחמה שהיתה בתחילת השנה, שממשיכים אותה בדרכים אחרות.

מוחמד ברכה: אם לפני המצור היו נכנסים לעזה 180–183 פריטי סחורה, היום נכנסים 12–13 פריטי סחורה לרצועת-עזה, רק כדי שאנשים ימשיכו לעמוד על הרגליים, לא לאפשר להם שום צורה של חיים נורמליים וחיוביים.

מוחמד ברכה: זה לטובת מי?

מוחמד ברכה: מה זה עושה?

מוחמד ברכה: זה מביא ביטחון?

מוחמד ברכה: זה מייצר תשתית של שלום בעתיד?

מוחמד ברכה: זה מגביר את המחנה של דורשי השלום בעולם הערבי או בקרב העם הפלסטיני?

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, בארבעה חודשים הממשלה הזאת צברה לעצמה קן של צרעות ששום ממשלה אחרת לא הצליחה לייצר בארבע שנים.

מוחמד ברכה: לא שהייתי מחסידיהן של הממשלות הקודמות, כולל הממשלה של קדימה בכנסת שעברה, אבל הממשלה הזאת היא ממשלה מסוכנת לכל דבר ועניין.

מוחמד ברכה: היא מסוכנת לדמוקרטיה, היא מסוכנת לכלכלה ולצדק החברתי, היא מסוכנת לשלום, היא מסוכנת גם לחיים המשותפים בין אזרחי המדינה.

מוחמד ברכה: בכל עניין של יהודים וערבים יש לה יד בליבוי.

מוחמד ברכה: בין חרדים לחילונים יש לה יד בליבוי.

מוחמד ברכה: הממשלה הזאת, כפי שאמרתי, מסוכנת בכל רמה ובכל תחום שקיים במדינה.

מוחמד ברכה: מטבע הדברים, כשאופוזיציה מגישה הצעת אי-אמון אחרי שבוע או אחרי שבועיים, אומרים: הם עוד לא עשו שום דבר.

מוחמד ברכה: אבל תראו איזה אסונות הביאה הממשלה הזאת בארבעה חודשים, ב-120–130 יום.

מוחמד ברכה: למרבה הצער, כנראה היד נטויה.

מוחמד ברכה: אני קורא לכל חברי הכנסת, בסופו של דבר גם אתם אזרחים ואתם שליחים של אזרחים, ואתם תצטרכו כולכם, אחד-אחד, לתת דין-וחשבון על התקופה החשוכה של הממשלה הזאת, שלא מביאה עליה מתנגדים רק מהאופוזיציה אלא מביאה עליה מתנגדים מכל שכבות האוכלוסייה וגם מקרב אנשים שנמנים עם הקואליציה.

מוחמד ברכה: ממשלה כזאת אין לה מקום, ועל כן אני מביע אי-אמון בממשלה.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת ברכה, שעמד גם בלוח הזמנים.

ראובן ריבלין: האם כבוד השר ישיב על שתי ההצעות?

ראובן ריבלין: ההצעה הראשונה היתה יותר הצהרה.

ניצן הורוביץ: יש לנו הצעת אי-אמון נוספת, הוא ישיב גם עליה אחר כך?

גלעד ארדן: על אחת ישיב שר החינוך.

גלעד ארדן: אנחנו מנסים למקצע את התשובות כך שהשרים הייעודיים ישיבו.

גלעד ארדן: זה לטובת שיפור הדמוקרטיה, שכל כך חשובה לכם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון, כל אחד מהשרים ישיב לפי העניין.

ראובן ריבלין: אין פה תשובה בקבלנות.

ראובן ריבלין: קדימה וחד"ש הגישו הצעה שנושאה דומה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שתי ההצעות, גם של קדימה וגם של חד"ש, עוסקות בפגיעה, לטענת הסיעות הללו, בדמוקרטיה, שהממשלה הנוכחית לכאורה פוגעת בה.

גלעד ארדן: האמת היא שניסיתי לכוון את התחנה כדי להספיק ולראות את נאומו של חבר הכנסת מופז וכמעט הספקתי לראות את רוב נאומו; נדמה לי שרוב נאומו, זה היה דקה וחצי מתוך שלוש דקות.

גלעד ארדן: יכול להיות שחבר הכנסת מופז נזכר במשפט: ישועת השם כהרף עין.

גלעד ארדן: והוא חשב שאם הוא יביע את נאמנותו העזה לסיעה שלו, אולי הציבור ישכח את מעלליו בנושא הזה בעבר, או שמא, וזאת האלטרנטיבה הפחות טובה, שוב התקנון הדרקוני שלפיו הוקמה קדימה ולפיו סמכויותיה של היושבת-ראש הן כל כך גדולות עד שהיא קובעת שם הכול, מא' ועד ת', הילך עליו אימים והוא נאלץ לעלות לכאן ולהישבע אמונים – זאת היתה יותר שבועת אמונים מאשר הצעת אי-אמון – לסיעת קדימה לדורותיה.

גלעד ארדן: בכל מקרה, זאת זכותו, ואני מתכוון להשיב אך ורק על הטענה של הפגיעה בדמוקרטיה, שנטען שיש בחוק שאנחנו נעביר, בעזרת השם, ולפיו המכשלה של התפלגות סיעה לא תישאר רק על שליש כפי שהיא היום, אלא היא תונמך לרבע או לסיעה שהיא לפחות שבעה חברי כנסת.

גלעד ארדן: קודם כול, אני אחזור ואזכיר דברים שקראתי כאן בעבר ונאמרו גם במצע של אחת הסיעות, אולי בעצם במצע של הסיעה הגדולה בבית, וגם בדבריה של יושבת-ראש האופוזיציה כפי שנאמרו רק לפני כמה חודשים.

גלעד ארדן: תחילה אני אצטט מתוך מצע קדימה: קדימה רואה בחוסר היציבות השלטונית איום אסטרטגי על מדינת ישראל.

גלעד ארדן: חוסר היציבות פוגע ביכולת הממשלה לקבל תוכניות ארוכות טווח, מגביל את השיקולים של שרי הממשלה, וראש הממשלה ממלא חלק ניכר מזמנו במאבקי הישרדות פוליטיים במקום בדאגה למילוי שליחותו הציבורית.

גלעד ארדן: חוסר היציבות השלטונית מביא למצב שבו שרי הממשלה לא יכולים לקדם את המדיניות שבשמה נבחרו בשל טווח הזמן הקצר שבו הם מכהנים כשרים – וכן הלאה, נימוקים מאוד משכנעים.

גלעד ארדן: אז קדימה מתחייבת לבוחר כך: מייד – מייד, לא בקדנציה הבאה ולא הבאה-הבאה – מייד עם כינונה של ממשלת קדימה יועבר בכנסת חוק היציבות השלטונית.

גלעד ארדן: חוק זה יקבע כי לא ניתן להדיח ראש ממשלה מכהן – לא ניתן בכלל, לא 61, לא 65 – למעט במקרים חריגים של שחיתות אישית – מה זה חריגים?

גלעד ארדן: לקדימה הפתרונים, אנחנו מכירים את הסטנדרטים של קדימה מהעבר, בעיקר את אלה של יושבת-ראש קדימה בעניין הזה – וכדומה, ברוב של 80 חברי כנסת.

גלעד ארדן: כלומר, גם במקרה חריג של שחיתות אישית יוצאת דופן, אליבא דקדימה והמצע שלה צריך רוב של 80 חברי כנסת כדי להדיח ראש ממשלה.

גלעד ארדן: החוק יגביל את האפשרויות הקיימות היום להדחת ראש ממשלה: אי-אמון, אי-העברת תקציב וחוק לפיזור הכנסת – כל הזוטות הללו.

גלעד ארדן: החוק יבטיח כי למעט במקרים חריגים – לקדימה הפתרונים מהם מקרים חריגים – הממשלה תוכל לכהן ארבע שנים מלאות וראש הממשלה יוכל להתרכז בניהול ענייני המדינה ולא בהבטחת שרידותו הפוליטית.

גלעד ארדן: כמובן, הכול לפי השיטות שסיעת קדימה תחליט עליהן.

גלעד ארדן: מהי הדרך הנכונה להבטחת שרידותו של ראש ממשלה שאין לו עדיין שחיתות אישית יוצאת דופן?

גלעד ארדן: את זה כבר למדנו, וכנראה את הדברים האלה רצתה קדימה ליישם גם באמצעות חקיקת חוקים ליישום מיידי, כך היא התחייבה לבוחר.

גלעד ארדן: אף הגדילה לעשות יושבת-ראש האופוזיציה ובבלוג שלה, שהתפרסם לקראת הבחירות האחרונות, היא עונה לגולש מס' 23, ששואל אותה: האם קיימת אפשרות סבירה כי לאחר הבחירות יתאחדו המפלגות הגדולות לשינוי שיטת הממשל ויוכלו סוף-סוף לבצע זאת ללא מורא?

גלעד ארדן: עונה הגברת לבני כך: שיטת הממשל הנוכחית שלנו הגיעה לסוף דרכה – נקודה – היא אינה מאפשרת ממשל יעיל ונקי כפיים – כנראה הגברת לבני ראתה זאת מקרוב – ומחייבת את כל מי שיהיה ראש ממשלה לעסוק בהישרדות ולא בניהול ענייני המדינה.

גלעד ארדן: יש הכרח מיידי לשנות אותה – אני חוזר, אומרת הגברת לבני: יש הכרח מיידי לשנות אותה; השינוי המיידי יהיה להבטיח את יציבות הממשל לקדנציה מלאה של ארבע שנים, כדי למנוע מראש הממשלה את הצורך לעסוק בהישרדות פוליטית.

גלעד ארדן: מכיוון שהטענות שלכם חוזרות על עצמן, גם התשובות שלי יחזרו על עצמן.

גלעד ארדן: כפי שאתם נהגתם לומר בעבר, או לתמוך בראשי ממשלות שהסבירו שדברים שרואים מכאן לא רואים משם, זה עובד גם הפוך.

גלעד ארדן: כאשר אתם בשלטון אתם מבטיחים לבוחר איך לייצב את השלטון ולבצר את שלטונכם כדי שלא תצטרכו לעסוק בהישרדות פוליטית.

גלעד ארדן: ברגע שאתם עוברים לספסלי האופוזיציה, פתאום הטענות הן בשם הדמוקרטיה.

גלעד ארדן: אם הטענות של קדימה או של השמאל או של הסיעות הערביות הן בשם הדמוקרטיה, בואו ניזכר באמת כמה נאבקו סיעת קדימה, הסיעות הערביות וסיעות השמאל בכלל בשם הדמוקרטיה.

גלעד ארדן: היו לנו כמה מקרים מאוד בולטים בהיסטוריה של הכנסת והממשלות בשנים האחרונות, שהיו באמת מבחנים.

גלעד ארדן: מתי אדם נבחן?

גלעד ארדן: אדם נבחן כשהוא צריך להיאבק למען הדמוקרטיה, והאינטרס הפוליטי שלו אומר לו: אולי פה נוותר קצת על הדמוקרטיה, כי בכל זאת זה מתאים לאינטרס הפוליטי שלי.

גלעד ארדן: אז מתעורר המצפון שלו ואומר: לא, מדינה דמוקרטית היא דבר כל כך חשוב – כפי שעושה, דרך אגב, יושב-ראש הכנסת, והוא עושה את זה באופן עקבי – ולכן אני לא מוכן לכיפוף הדמוקרטיה, אפילו אם זה משרת את האינטרס הפוליטי שלי.

גלעד ארדן: בואו ניזכר בכמה מקרים, והמקרה מהעבר הקרוב ביותר הוא גירוש יהודי גוש-קטיף.

גלעד ארדן: ראש ממשלה עשה את זה, לצערי, כראש ממשלה מטעם הליכוד, שקיבל קולות מהבוחרים ואמר להם: דין נצרים כדין תל-אביב.

גלעד ארדן: הלך והשתמש באותם קולות של הבוחרים, לצערי, יחד עם חברי סיעת הליכוד שרובם התפצלו אחר כך לקדימה.

גלעד ארדן: בעזרת הקולות הללו הוא קידם את הגירוש מהיישובים ואת פינוי יהודי גוש-קטיף.

ראובן ריבלין: בניגוד למשאל.

גלעד ארדן: בוודאי.

גלעד ארדן: האם מישהו מאלו שהפכו להיות מייסדי קדימה, ובראשם הגברת לבני, קמו אז ובגרון ניחר זעקו בשם הדמוקרטיה ואמרו: אנחנו לא ניתן ידנו למהלך כל כך אנטי-דמוקרטי של שימוש בקולות הבוחרים בדיוק למטרה ההפוכה שלשמה הם נתנו את קולותיהם לליכוד?

גלעד ארדן: אני לא חושב שכך היו פני הדברים.

גלעד ארדן: אף הגדילה לעשות הגברת לבני, יושבת-ראש האופוזיציה, וכאשר ראש הממשלה דאז שרון אמר:

גלעד ארדן: אני מבין שבכל זאת יש כאן שינוי מהותי מעמדות הליכוד, ולכן אני מוכן להכפיף את עמדתי בפני הגוף הרחב והדמוקרטי ביותר שמרכיב את הליכוד, קרי מתפקדי הליכוד – היו אז למעלה מ-300,000 חברי ליכוד – שוב, כאשר המשאל הורה ברוב קולות ברור על התנגדות לתוכנית הגירוש של שרון, באה הגברת לבני ושימשה כמתווכת כדי להגיע לאיזשהו הסכם שיעקוף את רצון מתפקדי הליכוד.

גלעד ארדן: אני מניח שאתם לא הסכמתם עם עמדת המתפקדים, אבל בוודאי האינטרס הפוליטי שלכם לא הוכפף בפני חיזוק הדמוקרטיה.

גלעד ארדן: אפשר לתת עוד המון דוגמאות ונזכיר רק עוד שתיים-שלוש מהן כדי לא להטריח את הבית יותר מדי.

גלעד ארדן: הסכם אוסלו, יצחק רבין זיכרונו לברכה, כאשר הרוב בכנסת היה מתנדנד, אני לא זוכר את זעקות השבר, לא מהסיעות הערביות ולא מהשמאל, כשכדי לבצר את הרוב הזה השתמשו בקולותיהם של סוחר סמים אחד שהורשע ואדם אחר שקיבל בתמורה לכך איזה רכב יפני ושדרוג.

גלעד ארדן: לא זכורות לי הזעקות כנגד הפגיעה בדמוקרטיה כדי להשיג, אני גם לא זוכר את הזעקות הללו כשראש הממשלה לשעבר, ברק – – –

מוחמד ברכה: רוב של 61.

גלעד ארדן: אתה מדבר על 61, תלוי גם איך משיגים את ה-61.

מוחמד ברכה: רוב של 61 ללא הבחור הזה, שאני לא זוכר איך קוראים לו.

גלעד ארדן: גולדפרב ושגב.

מוחמד ברכה: היו 56 קואליציה, והיה גוש חוסם של עוד – – –

גלעד ארדן: אז תאמר לי, אם כך, חבר הכנסת ברכה, כאשר ראש הממשלה לשעבר ברק נסע לקמפ-דייוויד כדי לשאת ולתת על הדברים אולי הכי נתונים במחלוקת בחברה הישראלית, ועשה את זה כשבכנסת נותרו לו בקושי בקושי 30 פלוס חברי כנסת, מישהו בא ואמר שהמהלך הזה הוא אנטי-דמוקרטי, הוא לא לגיטימי?

עפו אגבאריה: – – –

גלעד ארדן: ודאי שלא, כי אף אחד לא באמת חושב שאתם תכפיפו את האינטרס, את חיזוק הדמוקרטיה הישראלית – –

מוחמד ברכה: – – –

גלעד ארדן: – – לאינטרס הפוליטי המובהק שלכם.

מוחמד ברכה: השר ארדן, שום דבר לא משתווה לתועבה שאתם מייצרים.

גלעד ארדן: בוודאי.

גלעד ארדן: שום דבר לא משתווה.

גלעד ארדן: בוודאי, רק – – –

מוחמד ברכה: ארבעה חודשים – מה שעשיתם, לא זכור בשום היסטוריה של שום מדינה.

גלעד ארדן: אני שמעתי את דבריך ולא קטעתי אותם.

גלעד ארדן: אני חושב שאנחנו, לצערי, אפילו לא ברמה של בני-פלוגתא כי התפיסה שלך לגבי מעמדה של מדינת ישראל וזכותה, שונה בתכלית השינוי מזו של רוב חברי הבית, וגם אם תעשה תנועות ביטול מזלזלות, זה לא ישנה את העובדות.

גלעד ארדן: לתפיסתך, כל קיומה של מדינת ישראל, יסודו בעוול, ולכן אנחנו לא יכולים להיות בני-פלוגתא – לא על מהות הדמוקרטיה הישראלית ולא על אופיה של המדינה הזו.

גלעד ארדן: אבל בדבר אחד אני תמיד מתנחם, כפי שאמרתי.

גלעד ארדן: נוכחות

גלעד ארדן: כם כאן בבית מחזקת בסופו של דבר את מעמדה הבין-לאומי של מדינת ישראל, ועל כך גם צריך להודות לכם שאתם מוכנים להשתתף כאן בתהליכים הדמוקרטיים ולהוכיח שבשונה מכמעט כל מדינות ערב, מדינת ישראל מקיימת תהליכים דמוקרטיים ונותנת זכויות שוות למיעוטים שבה, גם אם הם כופרים לפעמים בזכותנו להתקיים.

גלעד ארדן: ולכן, עם כל הכבוד לתנועות הביטול שלך, זה לא מה שישכנע, ולו אדם אחד נוסף, מעבר לאנשים שאתה מעוניין לדבר אליהם.

מוחמד ברכה: תנועות הביטול האלה זה מחמאה.

מוחמד ברכה: תנועת הביטול היא מחמאה בשבילכם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, נדמה לי שהשר משיב לך, לא אתה משיב לשר.

גלעד ארדן: מעבר לקידום האינטרסים הפוליטיים בתחום המדיני, כבר הזכרתי כאן בעבר את החוקים השונים והמשונים שאנשי קדימה ניסו לקדם כשהאינטרס הפוליטי שלהם תמך – נזכיר את החוק שחבר הכנסת חסון ניסה לקדם כדי להעביר את הבחירות לנשיאות להצבעה גלויה, כשהוא לא היה בטוח לחלוטין שמועמד קדימה דאז, הנשיא פרס דהיום, ייבחר.

גלעד ארדן: רק כשהוא ראה שרוב הוא לא יצליח לקבל בכנסת, היוזמה הזו נעצרה.

גלעד ארדן: נזכיר גם את חוק דוד טל שנחקק בתמיכת לדעתי כל חברי קדימה דהיום, הליכוד דאז, שאפשר לחבר הכנסת טל להתפצל – – –

ראובן ריבלין: אני רק רוצה, למען הדיוק ההיסטורי.

גלעד ארדן: כן, אדוני.

ראובן ריבלין: אז ביקש יושב-ראש הסיעה שלו, חבר הכנסת עמיר פרץ, להצטרף למפלגת העבודה והוא מצא לנכון לאפשר לחבר הכנסת טל לעזוב אותו.

ראובן ריבלין: הואיל ואחר כך היתה בעיה עם מימון מפלגות, נוצר סכסוך ביניהם, אבל סך הכול הדבר נוצר כתוצאה מרצון של הסיעה להתפצל לעבודה.

אילן גילאון: – – – שנאמר פה – – – העובדה ההיסטורית הנכונה היא שחבר הכנסת ברכה משפר את מעמדה של ישראל בעולם, לעומת שר החוץ שלא משפר, אלא להיפך.

אילן גילאון: זה היה דווקא עובדה היסטורית מעניינת.

ראובן ריבלין: בסדר.

אילן גילאון: כך אמר השר – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון.

גלעד ארדן: אני לא אמרתי, אל תכניס מלים לדברי.

גלעד ארדן: לגבי שר החוץ לא אמרתי את הדברים שאמרת.

אילן גילאון: אמרת: טוב לנו – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון.

גלעד ארדן: אני חושב בהחלט, כפי שאמרתי, שהנוכחות שלהם כאן מחזקת את טענותינו בעולם.

גלעד ארדן: בהחלט.

ראובן ריבלין: הם פה כי הם נבחרו על-ידי אזרחי ישראל.

גלעד ארדן: זה קודם כול.

גלעד ארדן: בוודאי.

גלעד ארדן: וכמובן, לא נשכח גם את החוק שקידם – – –

מוחמד ברכה: זה לא איצטדיון כדורגל, כפי שקרה בשבוע שעבר, שאנשים מחאו כפיים מהיציע, וזה לא מסלול דוגמנות.

מוחמד ברכה: זה פרלמנט.

מוחמד ברכה: אם זו התפיסה שלך לפרלמנט ולדמוקרטיה – – –

ראובן ריבלין: למה, למה, חבר הכנסת ברכה?

ראובן ריבלין: השר השיב על טענות קשות – על טענות קשות שאתה הטחת בממשלה, על-פי רצונך.

מוחמד ברכה: כנראה התשובה שלו – – – את רמת הממשלה שהוא מכהן בה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, אתה לא יושב פה על תקן של מבקר או של נותן ציונים.

ראובן ריבלין: הוא שמע את דבריך, ועכשיו – – –

מוחמד ברכה: נותן דעה, לא ציונים.

ראובן ריבלין: דעה זה בסדר גמור.

מוחמד ברכה: שאני אלמד תלמידים כאלה, מה קרה?

ראובן ריבלין: אבל את דעתך, חבר הכנסת ברכה – – –

מוחמד ברכה: שמתחת ידי יצאו תלמידים כאלה – – –?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה – –

גלעד ארדן: כמה שתתעצבן יותר, תגרום ליותר נחת.

גלעד ארדן: זה טוב.

ראובן ריבלין: – – את דעתך הבעת קודם.

ראובן ריבלין: עכשיו הוא משיב.

גלעד ארדן: סימן שהצלחתי.

גלעד ארדן: אתה תמשיך לצעוק – – –

מוחמד ברכה: הצלחת.

מוחמד ברכה: הצלחת, אם זה נותן לך סיפוק גדול.

גלעד ארדן: נכון, מאה אחוז.

גלעד ארדן: ולא נשכח, כמובן, את הצעת החוק שקידם השר לשעבר רמון; היום אני לא יודע אם הוא כבר יושב-ראש מועצת קדימה, או שייבחר בקרוב – – –

שי חרמש: נבחר, נבחר.

גלעד ארדן: כבר.

גלעד ארדן: נאחל לו הצלחה רבה.

גלעד ארדן: אני עוד זוכר שכאשר היה רצון לצרף את פרס כממלא-מקום שני לממשלה, הגיש השר רמון – שהגברת לבני מינתה אותו לאחראי שלה בממשלת הצללים לשינוי שיטת הממשל – הצעת חוק שנועדה לאפשר שינוי חוק-יסוד בממשלה והוספת ממלא-מקום נוסף, וזה כמובן שוב באופן מיידי ולא בעתיד, ועל הצעת החוק הזו – ויש לי פה את הסטנוגרמה – הצביעו, שוב, כל חברי סיעת קדימה דהיום.

גלעד ארדן: ולכן, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שוב אני רוצה לומר: ייתכן שחלק מחברי הבית מניחים שהציבור איננו חכם ואיננו זוכר את התנהלותם רק מהשנים האחרונות.

גלעד ארדן: אנחנו, בשונה מהם, חושבים שהציבור בהחלט יבחן את העשייה שלנו לא לאחר שלושה חודשים או ארבעה, כשאנחנו צריכים לשקם את המדינה מההרס והחורבן שהותירה הממשלה הקודמת – גם בתחום המדיני וגם בתחום הכלכלי-החברתי – ועל כך עמדתי כאן פעמים רבות.

גלעד ארדן: ראש הממשלה, יחד עם הממשלה, משנים כיוונים של המדיניות.

גלעד ארדן: בנושא המדיני יש דגש אכן על האיום האמיתי בסדר-היום, על האיום האירני; בנושא הכלכלי, שר האוצר לראשונה – ואנחנו בהחלט מתגאים בכך, חבר הכנסת ברכה – הצליח להעביר בזמן שיא היסטורי גם תוכנית כלכלית שזוכה לשבחים בעולם, תקציב שמאפשר תכנון לא לשלושה-ארבעה חודשים – אולי אתם הייתם רוצים שנמשיך לתכנן כך ולהיכשל – אבל אנחנו מעוניינים לתכנן – – –

ראובן ריבלין: בא לידי ביטוי בהתאוששות במשק.

גלעד ארדן: אנחנו רוצים לתכנן לטווח ארוך.

גלעד ארדן: אני לא רוצה כבר להתהלל ולהציג מה קורה כרגע בבורסה ובמשק בכלל, ומה אומרים בעולם על התוכנית ששר האוצר וראש הממשלה קידמו.

גלעד ארדן: יש כאן הישגים אדירים בזמן שיא – של הגעה להסכמות עם ארגוני העובדים, ההסתדרות החדשה, עם ארגוני המעסיקים.

גלעד ארדן: אנחנו מבינים שזה בהחלט גורם לכם אי-נחת כי כנראה אתם מבינים שהממשלה הזו תכהן, בעזרת השם, את מלוא ימיה, ואנחנו נעשה כל שביכולתנו, כדי באמת לנסות – – –

שי חרמש: – – –

אילן גילאון: – – –

גלעד ארדן: כמו שאתם אופוזיציה שמתיימרת להיות אחראית, אנחנו מתיימרים להיות קואליציה אחראית.

גלעד ארדן: וכאשר אנחנו מקשיבים גם למצע קדימה וליושבת-ראש האופוזיציה, שמסבירה לנו פעם אחר פעם שהאיום האסטרטגי הכי גדול על מדינת ישראל זה חוסר היציבות השלטונית, כל אחד מטפל בחוסר היציבות השלטונית כמיטב יכולתו.

גלעד ארדן: ואנחנו נמשיך לעשות זאת כמיטב יכולתנו – –

אילן גילאון: – – –

גלעד ארדן: – – כמובן, על בסיס קולות הבית הזה, כי אין דרך אחרת אלא להשיג רוב בבית הזה, ולכן אני מבקש מהכנסת לדחות את הצעות האי-אמון.

גלעד ארדן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מודה לשר המקשר, השר לשמירת הסביבה.

ראובן ריבלין: אני מזמין עכשיו את חבר הכנסת אברהים צרצור לבוא ולהציג את נימוקי סיעתו, סיעת רע"ם-תע"ל, להביע אי-אמון בממשלה בגלל האסירים הביטחוניים הערבים אזרחי מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: ישיב להצעה כבוד השר יצחק אהרונוביץ, הוא נמצא כאן, וגם שר החינוך כבר נמצא כדי להשיב על ההצעות האחרות העומדות על סדר-יומה של הכנסת, הצעת בל"ד והצעת מרצ.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, מכובדי השרים, כנסת נכבדה, מצאתי לנכון להקדיש את נאומי האחרון לפני הפגרה לנושא שמבחינתי ומבחינת הערבים במדינת ישראל הוא נושא כאוב, טעון ומורכב.

אברהים צרצור: הנושא הוא האסירים הביטחוניים הערבים אזרחי מדינת ישראל.

אברהים צרצור: לפני שאכנס לפרטים, אני רוצה להקדים ולומר שתי הערות.

אברהים צרצור: אני מציג את הנושא הזה בצל חדשות ששמענו לפני כמה ימים על כך ששוביו של החייל גלעד שליט מבקשים לכלול את האסירים האלה במסגרת של עסקת חילופי השבויים, שאני מאוד מקווה שהיא תצא לפועל בהקדם האפשרי, לטובת כולנו.

אברהים צרצור: אני מודע היטב לעמדה של מדינת ישראל בנושא הזה של לכלול אסירים ביטחוניים אזרחי מדינת ישראל בעסקת חילופי שבויים.

אברהים צרצור: היא מתנגדת בכל תוקף להסכמה לדרישה כזאת, אף-על-פי שעסקה כזאת התבצעה לפני הרבה שנים במסגרת מה שנקרא עסקת החילופים של ג'יבריל.

אברהים צרצור: היינו בסרט הזה.

אברהים צרצור: אבל היות שאני מודע היטב לכך שממשלת ישראל היום מסרבת בכל תוקף להסכים לכך, אני אקדים ואבקש ממדינת ישראל, מממשלת ישראל, לעשות את המחווה המתחייבת מתוקף התנאים הקיימים כיום במדינת ישראל או מתוקף התנאים שבהם חיים האסירים האלה, שאני אפרט עכשיו את מהותם.

אברהים צרצור: הגיע הזמן שממשלת ישראל אכן תעשה את המחווה הזאת כלפי אוכלוסייתה הערבית.

אברהים צרצור: אני חושב שהחלטה נועזת, אמיצה, לשחרר את האסירים האלה, לאחר תקופה של יותר מ-26 שנים, כבוד היושב-ראש, שהם שוהים מאחורי סורג ובריח – – –

עתניאל שנלר: למה הם 26 שנה בכלא?

אברהים צרצור: אני חושב שהחלטה אמיצה של ממשלת ישראל, מחווה ישראלית כלפי האוכלוסייה הערבית על-ידי שחרורם של האסירים האלה, תהווה אבן דרך, עמוד שדרה, בחיזוק רקמת היחסים העדינה שקיימת בין הרוב היהודי למיעוט הערבי.

אברהים צרצור: אני אתחיל בכמה נתונים בסיסיים: 21 הוא מספרם של האסירים הביטחוניים הערבים ששוהים בכלא תקופות של מ-17 שנים עד 26 שנים; 20 מתוכם נשפטו לעונשי מאסר עולם; שבעה אסירים זכו לקציבת עונש, משנת 1998 ועד לרגע זה.

אברהים צרצור: יתירה מכך, מבין 21 האסירים האלה ששוהים עד 25 שנים כיום, 20 מהם נשפטו לעונשי מאסר עולם, שניים נשפטו לתקופות ארוכות.

אברהים צרצור: 15 אסירים הואשמו ברצח ישיר.

אברהים צרצור: דרך אגב, הם הואשמו ברצח אחד ורק אחד.

אברהים צרצור: אף אחד מהם לא הואשם ברצח של יותר מאחד.

אברהים צרצור: ולמה אני אומר את הדבר הזה?

אברהים צרצור: היות שעוד כמה רגעים אני אציג בפניכם מה שנקרא מחקר השוואתי, בין האסירים הביטחוניים הערבים לבין האסירים הביטחוניים היהודים.

אברהים צרצור: התמונה היא קטסטרופלית, מזעזעת ביותר.

אברהים צרצור: ארבעה אסירים הואשמו בעבירות של פציעה, שלושה מהם נשפטו לעונשי מאסר עולם, אחד מהם נשפט לעונש של 18 שנים.

אברהים צרצור: שני אסירים לא רצחו, לא פצעו ולא גרמו שום נזק ונשפטו לעונשי מאסר עולם.

עתניאל שנלר: סתם בית-המשפט גזר מאסר עולם, בלי שעשו שום פשע?

אברהים צרצור: אלה העובדות.

אברהים צרצור: שני אסירים לא רצחו.

אברהים צרצור: יש להבדיל בין אנשים שרצחו לבין אנשים שלא רצחו.

ראובן ריבלין: הם לא הורשעו ברצח, אבל הם הורשעו בוודאי בסעיפים אחרים.

אברהים צרצור: שני אסירים לא רצחו, לא פצעו ולא גרמו שום נזק ונשפטו לעונשי מאסר עולם.

אברהים צרצור: אסיר אחד לא רצח, לא פצע – – –

ראובן ריבלין: אולי על ריגול.

אברהים צרצור: אני אמסור כמה פרטים עכשיו.

אברהים צרצור: אסיר אחד לא רצח, לא פצע ולא גרם שום נזק ונשפט לעונש של 17 שנים.

אברהים צרצור: אף אסיר מבין 21 האסירים שהזכרתי לא שוחרר עד לרגע זה.

אברהים צרצור: כל האסירים הביטחוניים, ואני מאוד מבקש מכבוד השר לביטחון הפנים לשים לב לנתון הזה: כל האסירים הביטחוניים היהודים, שאני אמנה כמה משמותיהם בעוד רגע, כל האסירים הביטחוניים היהודים, אשר כולם נשפטו על עבירות רצח, כולם שוחררו מלבד עמי פופר.

אברהים צרצור: אלה העובדות, שצריכות להדיר שינה מעינינו.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, כנסת נכבדה, אני אתמקד בתחקיר שהזכרתי לפני כמה רגעים, התחקיר ההשוואתי הזה, שמשווה בין הגורל של האסיר הביטחוני הערבי אזרח מדינת ישראל לבין הגורל של האסיר הביטחוני היהודי אזרח מדינת ישראל.

אברהים צרצור: אתחיל מהדוגמה הזאת: 11 אסירים של המחתרת היהודית משנת 1984 – בראשותו של הרב עידו אלבה – אשר רצחו או פצעו ערבים – רצחו או פצעו ערבים – חלק מהם נידונו למאסר עולם, אבל אף אחד מהם לא שהה בבית-הסוהר יותר משבע שנים בפועל.

אברהים צרצור: לעומת הקבוצה הזאת, בשנת 1983 נעצרו שלושה אזרחים ערבים – סמי יונס, כרים יונס ומאהר יונס – באשמת רצח חייל.

אברהים צרצור: הם נשפטו לעונשי מאסר עולם.

אברהים צרצור: מאהר יונס פלוס כרים יונס, מאז מעצרם ועד לרגע זה לא דרכה רגלם מחוץ לכותלי בית-הסוהר.

אברהים צרצור: לא יצאו לחופשות, לא יצאו לביקורי בית, גם כאשר נפטר אביו של מאהר לפני ארבע שנים.

אברהים צרצור: עונשם לא נקצב.

אברהים צרצור: סמי יונס יצא לחופשות, שנקטעו לפני שנה וחצי.

אברהים צרצור: דרך אגב, היום סמי יונס, כבוד השר, הוא בן 80, אבא וסבא לכמה נכדים; ב-2002 עונשו נקצב ל-40 שנה.

אברהים צרצור: מאהר יונס הוא היום בן 50 שנה, כרים יונס היום הוא בן 49 שנים.

אברהים צרצור: אסירי המחתרת שהו בכלא שבע שנים.

אברהים צרצור: סמי יונס, מאהר יונס וכרים יונס שוהים בכלא עד רגע זה 25 שנים.

אברהים צרצור: מלבד סמי יונס, עונשם לא נקצב.

עתניאל שנלר: כמה מאסירי המחתרת קיבלו מאסר עולם?

אברהים צרצור: כולם קיבלו מאסר עולם.

עתניאל שנלר: אני חושב שאדוני לא מדייק.

אברהים צרצור: הם רצחו ופצעו ערבים.

אברהים צרצור: בהנחה שמה שאתה טוען עכשיו, שעל חלק מהם לא נגזר מאסר עולם, אבל על החלק הגדול של הקבוצה הזאת נגזרו עונשי מאסר עולם.

אברהים צרצור: התוצאה היא – – –

ראובן ריבלין: עצרתי את השעון כדי להסביר.

ראובן ריבלין: כשאתה עונה לו, אחר כך אתה – אז השאלות שלו הן שאלות נכבדות בוודאי, בוועדה.

ראובן ריבלין: כרגע הוא מרצה דבר שהוא לפרטים והשר יענה, אבל הוא יכול לעשות זאת במסגרת מוגבלת.

ראובן ריבלין: אני לא רוצה שלאחר מכן הוא יימצא באמצע, יימצא כאילו לא מיצה את דבריו כלפי אותם אנשים שהוא מייצג.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אברהים צרצור: תודה, כבוד היושב-ראש.

אברהים צרצור: אתן דוגמה אחרת.

אברהים צרצור: יונה אברושמי כלוא מ-1984 באשמת רצח איש "שלום עכשיו" אמיל גרינצווייג.

אברהים צרצור: כולנו מכירים את האירוע הזה, לאחר שזרק רימון יד בהפגנה של "שלום עכשיו" בירושלים.

אברהים צרצור: נשיא המדינה קצב את עונשו ל-24 שנה.

אברהים צרצור: ממול, אחמד עלי אבו ג'אבר, אזרח ערבי, נעצר בשנת 1986 באשמת חברות בחוליה מהשטחים שרצחה חייל.

אברהים צרצור: הוא נשפט לעונש מאסר עולם.

אברהים צרצור: אחמד נשוי ואב לבת ושני בנים, היום סבא לשלושה נכדים.

אברהים צרצור: גילו של אחמד היום הוא 50 שנה.

אברהים צרצור: עונשו לא נקצב.

אברהים צרצור: יונה אברושמי שוחרר בשנה זו ואחמד עלי אבו ג'אבר עדיין שוהה בכלא יותר מ-21 שנים.

אברהים צרצור: אתן דוגמה שלישית, ובה אסיים את הקטע הזה.

אברהים צרצור: זאב וולף וגרשון הרשקוביץ.

אברהים צרצור: ביולי 1993 שניהם זרקו רימון יד על שוק הקצבים בירושלים, רצחו ערבי בן 70 ופצעו אחרים, נעצרו ונשפטו.

אברהים צרצור: לאחר שבע שנים בכלא הם שוחררו.

אברהים צרצור: עלי עמריה וסמיר סרסאוי, שני אזרחים ערבים שנעצרו בשנת 1988 באשמת זריקת רימון יד לעבר עוברי אורח בחיפה – הם לא הרגו ולא רצחו ולא פצעו, דרך אגב – נשפטו לעונשי מאסר עולם.

אברהים צרצור: ב-1998 קצב נשיא המדינה את עונשו של עלי עמריה ל-40 שנה.

אברהים צרצור: באותו יום קצב גם את עונשו של עמי פופר ל-40 שנה.

אברהים צרצור: היום עלי עמריה הוא בן 42, רווק, אמו אשה מבוגרת וחולה, גילה 80 שנה.

אברהים צרצור: ביום 18 באוגוסט 2007 נפטר אביו של עלי ממחלת הסרטן.

אברהים צרצור: סמיר סרסאוי היום הוא בן 41, רווק, אמו חולת לב מבוגרת וגילה 79 שנים.

אברהים צרצור: ביום 11 במרס 2004 קצב נשיא המדינה את עונשו של סמיר סרסאוי ל-45 שנים.

אברהים צרצור: ב-2 במאי 2004 נפטר אביו של סמיר.

אברהים צרצור: זאב וולף וגרשון הרשקוביץ שהו בכלא שבע שנים, עלי עמריה וסמיר סרסאוי עדיין שוהים בכלא זה 19 שנים.

עפו אגבאריה: בטח נסעו בלי אורות ביום.

אברהים צרצור: כנראה.

אברהים צרצור: אני אסכם, כבוד היושב-ראש, בכך: מביקורים רבים שעשיתי באופן אישי אצל אסירים ביטחוניים ומפגישות עם משפחותיהם ומדיונים מעמיקים עם גורמים וארגונים של זכויות אדם – אני סיימתי, אז אעשה את זה בקצרה, בכותרות – אני מבקש בזאת למנות בפניכם את עיקר הסוגיות שלדעתנו מחייבות טיפול מיידי.

ראובן ריבלין: אל תעשה את זה בכותרות.

ראובן ריבלין: אני נותן לך עוד שתי דקות, אבל לסיים בשתי דקות.

אברהים צרצור: א.

אברהים צרצור: הקצבת עונשים; ב.

אברהים צרצור: המתקת עונשים; ג.

אברהים צרצור: שחרור בתום שני-שלישים; ד.

אברהים צרצור: אישור בקשות חנינה; ה.

אברהים צרצור: ביקורים מדרגה שנייה.

אברהים צרצור: ובסוף, חופשות לרגל חגים ואירועים משפחתיים.

אורי אורבך: שכחת את – – –

אברהים צרצור: אני מקווה מאוד, כפי שאמרתי בתחילת דברי, שממשלת ישראל, לאחר הנתונים שהצגתי בפניהם – וודאי שלגורמים הממונים הקשורים לנושא הזה יש יותר פרטים מאשר אלה שהצגתי בפניכם עכשיו – שממשלת ישראל אכן תקבל את ההחלטה ותעשה את המחווה, ללא קשר עם נושא עסקת החילופים עם אלה ששובים את גלעד שליט היום.

אברהים צרצור: אני מודה לך מקרב לב.

עתניאל שנלר: אפשר לשאול שאלה?

ראובן ריבלין: לא, לא, הוא לא משיב.

ראובן ריבלין: אין צורך לשאול, אתה בוועדות תשאל.

ראובן ריבלין: הרי הוויכוח פה הוא ויכוח, זה לא "אורות", יש פה האשמות בבית-משפט.

אחמד טיבי: חבר הכנסת צרצור מתכוון שאין שוויון ביחס.

ראובן ריבלין: אין על זה ויכוח.

ראובן ריבלין: אני הבנתי, לכן אמרתי שאין שאלות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת צרצור לא זלזל בפשעים שהם עשו מבחינת החוק הישראלי.

ראובן ריבלין: הוא אמר שאחרי 20 שנה צריך לראות מי שהורשע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שנלר, זו לא ועדה שבה דנים על נושא.

ראובן ריבלין: אני מזמין את כבוד השר יצחק אהרונוביץ, שיבוא ויעלה ויענה להצעת האי-אמון, אשר פירטה נושאים שלדעת המציעים בשם רע"ם-תע"ל ראויים לתשומת לב הממשלה עד כדי הבעת אי-אמון בה, או הבעת אי-אמון בכל הממשלות שלא שעו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת צרצור הדגיש את האי-שוויוניות, הוא לא נכנס לפרטים של האישומים עצמם.

ראובן ריבלין: כי האשמה בניסיון לרצח, חבר הכנסת שנלר – יש מקרים שהוא כמו רצח.

עתניאל שנלר: זה מה שרציתי להגיד, אדוני היושב-ראש, שמשום שיש כאן דברים מאוזנים, סברתי שראוי – – – אם זאת בעיה, שיציג את זה – – –

ראובן ריבלין: בכל מה שקשור לאזרחים ישראלים, הכתובת היא נשיא המדינה.

ראובן ריבלין: כי פה מדובר באנשים שנשפטו על-ידי בית-משפט בישראל, לא על-ידי בתי-דין צבאיים, ואין שבויים ואין שחרור בתמורה.

ראובן ריבלין: פה יש מיצוי הדין.

ראובן ריבלין: אי-אפשר לשחרר בתמורה אזרח ישראלי אשר נשפט על-ידי בית-משפט, הוא יכול רק בחנינה.

ראובן ריבלין: בעסקת ג'יבריל, בעסקה המפורסמת של 400 האסירים, של רבין, באמת חננו את אותם אנשים שהחליטו בכוח לשחרר אותם.

ראובן ריבלין: כבוד השר.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, סיעת רע"ם-תע"ל מבקשת להביע אי-אמון בממשלה עקב תנאי מאסרם של האסירים הביטחוניים הערבים אזרחי מדינת ישראל.

יצחק אהרונוביץ': רשימה ארוכה מאוד מונחת לפני, של מחבלים – ואני מדגיש, מחבלים – אזרחי מדינת ישראל, אשר ביצעו פעולות טרור בתוך מדינת ישראל, מדינה שבה התפרנסו וקיבלו את מלוא הזכויות.

יצחק אהרונוביץ': אני אקרא רק חלק קטן מהרשימה, על מנת שחברי שנמצאים כאן יבינו על מה מוגשת הצעת האי-אמון מצד סיעת רע"ם-תע"ל.

אברהים צרצור: גם יהודים היו מחבלים, כבוד השר.

יצחק אהרונוביץ': וספי אחמד מנסור, תושב ישראל, נידון למאסר עולם על הנחת מטען שפצע 17 אנשים.

יצחק אהרונוביץ': אחמד עלי ג'אבר – הזכרת אותו – תושב ישראל, נידון למאסר עולם בעקבות חברות בחוליה שרצחה חייל.

יצחק אהרונוביץ': מחמוד ומוחמד ג'בארין, תושבי ישראל, נידונו למאסר עולם על רצח משת"פ.

אחמד טיבי: השותפים שלהם שוחררו, אגב.

יצחק אהרונוביץ': סמי, כרים ומאהר יונס, אזרחי מדינת ישראל, נידונו למאסר עולם באשמת רצח חייל צה"ל.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, זוהי רק רשימה חלקית של המחבלים, חלקם הוזכרו על-ידי חבר הכנסת צרצור, שביצעו פעולות טרור בתוך מדינת ישראל, ואשר חברי הכנסת הערבים, במקרה זה חברי הסיעה, מבקשים להקל על עונשם ועל שהותם בכלא.

יצחק אהרונוביץ': לא באתי עם מחקרים עם השוואה בין יהודים לערבים, בין מחבל למחבל, איך שתקרא להם.

יצחק אהרונוביץ': אני לא קורא להם כרגע בשמות, אני אומר:

יצחק אהרונוביץ': באתי להתייחס להצעת האי-אמון שאתה ביקשת שאתייחס אליה.

יצחק אהרונוביץ': מנתוני שירות בתי-הסוהר עולה כי בבתי-הכלא מוחזקים 140 אסירים ביטחוניים ערבים אזרחי מדינת ישראל, לא כולל מזרח-ירושלים ורמת-הגולן.

יצחק אהרונוביץ': סיווגם כאסירים ביטחוניים נעשה לפי העבירה שבגינה מרצה האסיר את מאסרו.

יצחק אהרונוביץ': כללי החזקתם של האסירים הם לאור הפוטנציאל הממשי לסיכון ביטחון המדינה, ועל כן מוטלות על האסירים מגבלות עקב עברם, מניעיהם ומעורבותם בארגוני טרור.

יצחק אהרונוביץ': בתי-המשפט בישראל הכירו בהצדקה ובצורך של הטלת מגבלות על מחבלים, בעיקר בכל הנוגע לקשר עם העולם בחוץ, וזאת עקב חשש ממשי להמשך הקשר בין האסיר לארגון הטרור, שקיים גם במהלך תקופת המאסר.

יצחק אהרונוביץ': סטייה מהמגבלות הכלליות החלות על האסירים הביטחוניים תתאפשר אם יתמלאו שני תנאים מצטברים: האחד, האסיר לא היה חבר בארגון עוין ולא סייע לארגון עוין טרם ביצוע העבירה, או ששירות הביטחון הכללי אישר שהאסיר ניתק מגע עם הארגון.

יצחק אהרונוביץ': השני, ניתנה חוות דעת על-ידי שירות הביטחון הכללי כי הסרת המגבלות לא מהווה סכנה לביטחון המדינה.

יצחק אהרונוביץ': כפי שניתן להבין, אף אחד משני התנאים האלו אינו מתקיים במקרה שבנדון.

יצחק אהרונוביץ': לסיכום, האסירים הביטחוניים מוחזקים ומטופלים בהתאם להוראות החוק והנהלים הקבועים בחוק בשירות בתי-הסוהר.

יצחק אהרונוביץ': תודה.

ראובן ריבלין: תודה לשר.

ראובן ריבלין: האמת היא שסיעת רע"ם-תע"ל הגישה הצעת אי-אמון, אבל ביקשה להעלות את הנושא הזה על סדר-היום.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ניצן הורוביץ יציג את הצעתה של סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה כתוצאה מהפקרת החינוך הממלכתי.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: ישיב שר החינוך.

ניצן הורוביץ: אדוני, תודה רבה, חברי הכנסת, אנחנו מבקשים להביע אי-אמון בממשלה בשל עניין שהוא בעל חשיבות עצומה לחברה הישראלית, והוא הכרסום ההולך ומעמיק בחינוך הממלכתי, הרס החינוך הציבורי הממלכתי במדינת ישראל, ממלכתי וממלכתי-דתי, והעדפת החינוך הפרטי הסקטוריאלי על פניו.

ניצן הורוביץ: הפגיעה הזאת מתרחשת יום-יום וממוטטת את היסודות שעליהם נשענת החברה הישראלית.

ניצן הורוביץ: מאות, אם לא אלפי ילדים, מועברים מדי שנה מהחינוך הממלכתי לחינוך החרדי.

ניצן הורוביץ: וכך באופן הזה, על-פי שיטת המימון פר-תלמיד, מחלישים המוסדות החרדיים באופן יזום את מערכת החינוך הממלכתית.

ניצן הורוביץ: ולטובת מה מוחלש החינוך הממלכתי?

ניצן הורוביץ: לטובת מוסדות חרדיים, שנמנעים ברובם המוחלט מלהקנות ללומדים בהם כלים אמיתיים, ממשיים, לרכישת מקצוע ולהתמודדות עם החיים במדינה דמוקרטית מודרנית.

ניצן הורוביץ: המערכת הזאת ממומנת לחלוטין על-ידי המדינה, על-פי שיטת תקן לתלמיד, ועל-פי חוק נהרי וחוק נהרי ב'.

ניצן הורוביץ: במקרים רבים רמת המימון של בתי-הספר הללו, שאינם ממלכתיים, גבוהה אף מרמת המימון של בתי-הספר החילוניים הממלכתיים וגם הממלכתיים-הדתיים.

ניצן הורוביץ: בתי-הספר החרדיים, רבותי, ממומנים על-ידי המדינה, אבל לא ממש מפוקחים על-ידה.

ניצן הורוביץ: נכון לשנת 2007 – זה הנתון האחרון שיש לי – היו רק שני תקני פיקוח לכל מערכת החינוך החרדית, זאת אומרת, פקח לכל 100,000 תלמידים בערך לעומת אחד לכל 5,000 תלמידים בחינוך הממלכתי.

ניצן הורוביץ: במצב כזה אפשר להבין, גם בלי להיות מומחה, שגם בתי-ספר שהתחייבו להורות את לימודי הליבה לא מקיימים את ההתחייבויות שלהם, וגם במעט המקרים שמשרד החינוך מקיים פעולות פיקוח במוסדות האלה, הוא לא משלים אותן בפעולות אכיפה ולא שולל תקציבים ממוסדות שלא עומדים בהתחייבויות שלהם.

ניצן הורוביץ: הבעיה היא, וזאת באמת בעיה גדולה, שבתי-ספר חרדיים רבים חוסכים בהוצאות פדגוגיות ומעבירים כסף למערך של הסעות והסעדה, ובעזרת היתרונות הללו – הסעות וסעודת צהריים, ארוחת צהריים בבית-הספר – הם משכנעים תלמידים ממשפחות חילוניות ומסורתיות ממעמד סוציו-אקונומי יותר נמוך, יותר קשה, לשלוח את הילדים לבתי-ספר חרדיים, והתוצאות החברתיות אחר כך הן ברורות.

ניצן הורוביץ: רבותי וגבירותי חברי הכנסת, ברור מאליו שחוסר היכולת של בוגרי חינוך חרדי במקרים רבים מאוד לרכוש מקצוע בסטטוס גבוה לאחר סיום חובת הלימודים שלהם גוזר עליהם בסך הכול חיים של עוני, ומאחר שמספר התלמידים במערכת החינוך החרדית נמצא במגמת עלייה מתמדת ביחס למערכות החינוך האחרות וצפוי להגיע בשנים הקרובות לחמישית ולרבע מכלל התלמידים בישראל, נוצר מצב שבו מדינת ישראל באופן מלא מממנת בפועל את הגדלת שיעור העוני באוכלוסייה והקטנת התוצר, ומעודדת חינוך – וזה מה שבאמת מטריד אותי – חינוך שהוא מפלה, הוא גזעני והוא אנטי-דמוקרטי.

ניצן הורוביץ: חשוב לזכור: הצעת האי-אמון הזאת אומרת "קיפוח החינוך הממלכתי".

ניצן הורוביץ: למה קיפוח החינוך הממלכתי?

ניצן הורוביץ: בגלל הגידול בתקציבי החינוך החרדי.

ניצן הורוביץ: במקביל, לא חל גידול בכלל תקציב החינוך, זאת אומרת, כל שקל שהולך לבית-ספר חרדי מקוזז ישירות מתקציבו של בית-ספר ממלכתי.

ניצן הורוביץ: אני יכול להביא לכם למשל דוגמה, וזה ממש קורה מדי יום.

ניצן הורוביץ: יש בחיפה שני בתי-ספר ממלכתיים קטנים, שעושים עבודה טובה מאוד.

ניצן הורוביץ: קוראים להם "קישון" ו"חופית".

ניצן הורוביץ: ושם יש אוכלוסייה די מתקשה, אוכלוסייה מוחלשת – הרבה עולים, עולים מחבר המדינות, עולים מאתיופיה, ילדים של מה שנקרא משת"פים – כל מיני קבוצות שבתי-הספר האלה מטפלים בהן ומטפלים בהן מצוין מבחינה חינוכית.

ניצן הורוביץ: אבל עיריית חיפה עכשיו סוגרת אותם.

ניצן הורוביץ: מדוע?

ניצן הורוביץ: משום שהם קטנים מדי, וזאת במצב שבחיפה יש לפחות שבעה בתי-ספר חרדיים קטנים מאוד, זעירים, שממשיכים לפעול ולקבל תקצוב מלא.

ניצן הורוביץ: למה העניין הזה קורה?

ניצן הורוביץ: משום שכאן יש אפליה כלפי החינוך החילוני.

ניצן הורוביץ: העירייה לא מחילה קריטריונים שווים על בתי-ספר מוכרים שאינם רשמיים, הכוונה לחינוך החרדי, שמרביתם קטנים מאוד, ולמרות זאת הם אינם נסגרים.

ניצן הורוביץ: זה באמת עניין חמור ביותר, זה לא רק בית-הספר הזה בחיפה, יש לי דוגמאות רבות, ולא ייתכן שבתי-ספר ממלכתיים קטנים נסגרים על מנת לממן בתי-ספר חרדיים שהם קטנים עוד יותר, והם ממשיכים לפעול, כי למשרד החינוך אין פיקוח, כי אין פקחים, וגם כשיש תלונות לא נוקטים סנקציות.

ניצן הורוביץ: אני רוצה לומר לכם שהעניין הזה של הרישום לבתי-הספר החרדיים הוא עניין קריטי בכל התופעה הזאת של קיפוח החינוך הממלכתי.

ניצן הורוביץ: בית-ספר חרדי מוכר שאינו רשמי צריך לקבל מה שנקרא "סמל מוסד" – קצת למדתי את העניין – אישור ממשרד החינוך, וצריך מינימום של 22 תלמידים בכיתה, שגם זה מאוד נמוך ביחס לממוצע בבתי-ספר ממלכתיים, כשלפעמים מצטופפים 40 ויותר בכיתות בבית-ספר ממלכתי.

ניצן הורוביץ: בפועל, בכיתות רבות של החינוך החרדי יש הרבה מתחת למינימום שמשרד החינוך דורש, עתים נפתחת שם כיתה של שישה תלמידים.

ניצן הורוביץ: איך זה קורה?

ניצן הורוביץ: קודם כול, פיקוח.

ניצן הורוביץ: בכל מחוז של משרד החינוך יש מפקח אחד שאחראי על כ-20 בתי-ספר.

ניצן הורוביץ: לאגף החינוך המוכר שאינו רשמי יש שני פקחים בכל הארץ, אז לא מצליחים לפקח.

ניצן הורוביץ: אין נוהל רישום תלמידים לבתי-ספר חרדיים.

ניצן הורוביץ: זאת אומרת, לעומת החינוך הממלכתי שבו צריך להירשם דרך הרשות המקומית, בחינוך החרדי זה לא קיים, וזה מונע ממשרד החינוך את הפיקוח על מצבת התלמידים בבתי-הספר האלה.

ניצן הורוביץ: תלמידים בחינוך החרדי יכולים לעבור בין הזרמים.

ניצן הורוביץ: העניין הזה מאפשר לבתי הספר לנפח את מספר הלומדים, משום שהם לא מעדכנים בכלל את משרד החינוך בתלמידים שעזבו.

ניצן הורוביץ: בתי-ספר ממלכתיים, לעומת זאת, מחויבים בדיווח חודשי, ולכן גם בגלל שיטת הניפוח המעוותת הזאת, דיווחי השקר או הדיווחים החלקיים, בתי-ספר חרדיים מקבלים יותר תקציב מהרשויות המקומיות.

ניצן הורוביץ: ויש עוד עניין למשל, עניין קטן, שתלמידים בבתי-ספר חרדיים שעוברים מעיר לעיר לא משלמים את אגרת לימודי החוץ.

ניצן הורוביץ: זאת אומרת, הרשויות המקומיות צריכות לשלם גם עבור תלמידים שכלל אינם גרים בה.

ניצן הורוביץ: כל זה מאפשר לבתי-הספר החרדיים להונות את משרד החינוך ואת הרשויות המקומיות ולהגיע ולקבל עוד ועוד תקציבים, ובכך ליצור אפליה עצומה, שהולכת ונהיית מבנית ויסודית, בינם לבין תלמידי החינוך הממלכתי שמצטופפים בכיתות גדולות, שאין להם ארוחת צהריים, שאין להם הסעות, ואחר כך מתפלאים מדוע עוברים מהחינוך הממלכתי לחינוך החרדי.

ניצן הורוביץ: תבינו, אין לי דבר נגד חינוך חרדי, אין לי דבר נגד דת ואמונה ואין לי דבר נגד לימודי קודש.

ניצן הורוביץ: אני אומר: כל עוד הדברים הם שוויוניים, בבקשה.

ניצן הורוביץ: יש סטנדרט מסוים במדינת ישראל של לימודי ליבה, שפטרו אותו מהתיכונים – בבתי-הספר החרדיים זה רק בגיל היסודי, בתיכון גם מזה הם פטורים.

ניצן הורוביץ: אבל לפחות בנושא של האפליה אני מבקש כאן לומר מלה, כי האפליה הזאת היא קשה ביותר – אפליה בתוך החינוך החרדי.

ניצן הורוביץ: קודם כול, במוסדות האלה יש שיטה של רישום סלקטיבי, וקבלת התלמידים איננה נעשית על-פי קריטריונים ראויים במדינת ישראל, היא נעשית בצורה מפלה, ורבים כאן מחברי הבית יודעים עד כמה קיימת אפליה של תלמידים ממוצא מזרחי בבתי-הספר החרדיים ועד כמה קיימת אפליה של בנות במקומות מסוימים.

ניצן הורוביץ: מצד אחד, מדובר במוסדות שמקבלים מימון מלא הן ממשרד החינוך והן מהרשויות.

ניצן הורוביץ: מצד שני, מדובר בסך הכול בעמותות שפועלות בתחום המשפט הפרטי, וכתוצאה מכך הן יכולות לגייס תקציבים ותרומות ממקורות חיצוניים, מה שבלתי אפשרי לבית-ספר רגיל.

ניצן הורוביץ: וכך, בתי-הספר החרדיים, בניגוד לבתי-הספר הממלכתיים המופלים, אוחזים במקל משני הקווצות – מצד אחד, מקבלים מימון מלא מן המדינה, ובה בעת, באותו זמן, ממשיכים לפעול כמוסד פרטי, שהוראות החוק אינן חלות עליו, הן בתחומי הרישום, האפליה ברישום, הן בתחום לימודי הליבה והן בתחומי הפיקוח.

ניצן הורוביץ: אני רוצה לומר לסיום, שבניגוד לפסיקת בתי-המשפט, או בתי-המשפט לאורך השנים, רבים ממוסדות החינוך החרדיים הללו טרם הציגו קריטריונים ומבחנים לקבלת התלמידים לשורותיהם.

ניצן הורוביץ: פה אפילו זה לא נוגע לנו החילונים.

ניצן הורוביץ: התלונות שאני שומע מתוך הציבור החרדי על אפליה, למשל של תלמידים על רקע עדתי משפחתי – פונים אלי כי יודעים שאני מתעסק בזה – אנחנו לא לומדים בבתי-ספר חרדיים, זה בא מתוכם.

ניצן הורוביץ: זה דבר שהוא מחפיר.

ניצן הורוביץ: עכשיו אנחנו מגיעים לכסף הגדול.

ניצן הורוביץ: אדוני, עוד דקה אם אפשר.

ראובן ריבלין: אפשר, אבל מדוע לא מתחילים בכסף הגדול בדקה הראשונה?

ראובן ריבלין: אאפשר לך כי בדרך כלל אתה מקפיד על זמן וגם הפריעו לך.

ראובן ריבלין: אני נותן לך שתי דקות ואתה תסיים.

ניצן הורוביץ: תודה, אדוני.

ניצן הורוביץ: במסגרת התקציב אושרה ההגדלה של מאות מיליוני שקלים לישיבות.

ניצן הורוביץ: הקצבה חודשית לאברך מעל גיל 18 תעבור לראשונה את 1,000 השקל בחודש.

ניצן הורוביץ: כך אנחנו משקיעים באברכים במקום בתלמידים.

ניצן הורוביץ: ואני שואל אתכם, מה ההשקעה החודשית בסטודנט למשל?

ניצן הורוביץ: בכנסת הקודמת עבר חוק ישיבות קטנות, גילאי תיכון, שפוטר מתוכנית ליבה.

ניצן הורוביץ: משרד החינוך הגדיל באופן דרמטי את תקציב הישיבות הקטנות.

ניצן הורוביץ: העלייה גדולה מאוד, יותר מה-5% שהצהירו עליהם.

ניצן הורוביץ: העבירו את חוק נהרי ב' שנותן זכויות רבות לחינוך פורש שלא חלות עליו חובות ולא פיקוח כמו של חינוך ממלכתי ומחייב עכשיו מועצות מקומיות לתמוך באופן לוגיסטי בבתי-הספר הללו בסכומים גדולים מאוד.

ניצן הורוביץ: קשה למצוא תוכנית לימודים או מערכות שעות של החינוך החרדי מאחר שהנתונים של משרד החינוך מאוד מעוותים, ותאמינו לי שניסיתי לשמוע.

ניצן הורוביץ: ביום שני השבוע, בכנסת הזאת, עברו בוועדת החינוך התקנות של הישיבות הקטנות.

ניצן הורוביץ: אושר שם מצב, רוב חברי הכנסת לא יודעים, שבו ישיבה זה מינימום 50 תלמידים, תקנה שממש מזמינה מוסדות פיקטיביים.

ניצן הורוביץ: הרי זה אבסורד מאחר שלעולם משרד החינוך לא יאשר פתיחה של בית-ספר ממלכתי עם מספר כל כך קטן של תלמידים, 50 תלמידים.

ניצן הורוביץ: הרי 50 תלמידים זה בסך הכול קצת יותר מכיתה אחת בבית-ספר ממלכתי.

ניצן הורוביץ: לסיכום: במימון החינוך החרדי מדינת ישראל מכשירה את דור העניים הבא, כלומר מדינת ישראל מקצה תקציבים הולכים וגדלים רק כדי להבטיח שמספר רב יותר של תלמידים שלא מקבלים חינוך ראוי יימצא בתנופת גידול מרשימה.

ניצן הורוביץ: בארצות-הברית, למשל, מותר לפתוח בתי-ספר פרטיים במימון פרטי מלא.

ניצן הורוביץ: כספי ציבור לא הולכים לבית-ספר פרטי, אבל לא ניתן לקבל רשיון לפתיחת בית-ספר כזה אלא אם הוכח שהוא עומד במלוא הדרישות החינוכיות של המדינה; בית-ספר פרטי לגמרי.

ניצן הורוביץ: זאת למשל הסיבה, רבותי, שהרבה מאוד חרדים בברוקלין עובדים, רובם.

ניצן הורוביץ: בתי-הספר החרדיים בארצות-הברית הקנו להם גם כלים שמאפשרים להם להשתלב בחברה האמריקנית המודרנית והם דתיים ושומרי מצוות לא פחות מהדתיים שלנו.

ניצן הורוביץ: אדוני, החינוך במדינת ישראל מופקר, וזו הסיבה להצבעת האי-אמון שלנו.

ראובן ריבלין: הצעת האי-אמון.

ניצן הורוביץ: אנחנו קוראים להצביע אי-אמון בממשלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הורוביץ, תשאיר אולי מקום לשר החינוך לשכנע אותך שאולי אתה לא צודק.

ראובן ריבלין: כבר קרו דברים מעולם שסיעה חזרה בה מהצעת אי-אמון אחרי שהשר הסביר בצורה ברורה מדוע היא טעתה.

ראובן ריבלין: זה עוד לא קרה אבל זה יכול לקרות בהחלט.

ראובן ריבלין: כבוד שר החינוך, בבקשה.

נסים זאב: ערב תשעה באב זה יכול לקרות.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להשיב על הצעת האי-אמון של סיעת מרצ.

גדעון סער: אני חייב לומר שלא כל הדברים שאמר חבר הכנסת הורוביץ היו חסרי טעם, לחלק מדבריו היה בהחלט טעם, אבל לא כל דבריו היו צמודים לאמת העובדתית.

גדעון סער: לא נכון שרמת המימון של בתי-הספר החרדיים גבוהה מרמת המימון של בתי-הספר הממלכתיים.

גדעון סער: רמת המימון היא כדלקמן: המימון הממלכתי, שהוא עיקר המימון, שווה על-פי חוק שחוקקה הכנסת בשנת 1992.

גדעון סער: החוק הזה לא שונה, גם לא בתקופה שכיהנו שרי חינוך מטעם מרצ והיו שלושה כאלה.

גדעון סער: רמת המימון הניתנת על-ידי הרשות המקומית היא רמת מימון – – –

אילן גילאון: – – –

גדעון סער: סליחה, אדוני, גם אם העובדות לא נוחות לא צריך להפריע.

אילן גילאון: העובדות לא אמיתיות משום שמרצ פרשה מהממשלה בדיוק על הרקע – – –

גדעון סער: לא על הרקע הזה, אדוני.

אילן גילאון: בדיוק על הרקע הזה.

גדעון סער: הרי אדוני יוכל לנמק, יש לו בטח בדיון הסיעתי זמן.

גדעון סער: מעולם לא הוצעה הצעה, את אותו חוק ששונה ב-1992, ולאחריו היו שלושה שרי חינוך – לא הוצע לשנות אותו.

גדעון סער: היו חיכוכים אחרים כמו שגם לי מעת לעת יש חיכוכים, אבל אני מדבר עכשיו על רמת המימון, ורמת המימון כפי שהיא היתה – – –

אילן גילאון: – – – רמת המימון למוסדות העצמאיים, ואם אדוני זוכר זה היה עניין של – – –

גדעון סער: תאמין לי שאני מאוד מכבד את כל שלושת השרים – – –

אילן גילאון: ויתרנו על השלטון למען מה שהאמנו, הרבה אנשים גינו אותנו.

גדעון סער: – – – את כל שלושת שרי החינוך שכיהנו במשרד מטעם מרצ, אני מאוד מכבד באופן אישי, ויחד עם זאת אני חוזר וקובע: אותה רמת מימון ממלכתית שקיימת היום היתה קיימת בתקופת כהונתם, כל אחד מהם לחוד ושלושתם ביחד במשרד.

גדעון סער: השינוי שאירע בשנת 2007 שנקרא חוק נהרי מתייחס לחלקה של הרשות המקומית במימון המוסדות שנקראים מוכר שאינו רשמי, והיא עומדת על 75%.

גדעון סער: אני רוצה לציין שלטענה שיש לה יסודות עובדתיים שלפיה לפחות שתי הרשתות החרדיות – יאמר זאת בוודאי היושב-ראש, הוא אמר זאת היום בוועדת החינוך – שאותן שתי רשתות, החינוך העצמאי ו"מעיין החינוך התורני", עובר לחקיקה או יותר נכון עובר לפסיקה שהביאה לחוק נהרי, קיבלו מרשויות מקומיות מימון מלא.

גדעון סער: היתה פסיקה של השופט פוגלמן אשר בעקבותיה בא חוק נהרי, וחוק נהרי קבע לגביהן שיעור מסוים שבתקנות נקבע לשיעור מקסימלי של 75%.

גדעון סער: אם אדוני היה מגיע היום לוועדת החינוך שעסקה בנושא הזה ממש הוא היה שומע את יושב-ראש הישיבה הזאת, חבר הכנסת מקלב, ואת הרב לייזרזון מהחינוך העצמאי אומרים שהם מתקשים לראות כיצד תיפתח שנת הלימודים מאחר שיהיה להם חוסר מסוים בתקציב בהיבטים מסוימים שאותם מממן השלטון המקומי כגון שרתים, מזכירות וכדומה.

גדעון סער: זה מבחינת העובדות.

גדעון סער: אם דיברתי קודם על מה שהיה לגבי שרים בעבר, אני יכול להגיד שגם רמת הפיקוח, חבר הכנסת הורוביץ, על הרשתות החרדיות לא היתה גבוהה יותר בעבר.

גדעון סער: וכדי לא להתייחס למפלגות אגיד, גם לא בתקופת שרי חינוך קודמים.

גדעון סער: אתה טענת שיש שני מפקחים.

גדעון סער: זה לא נכון.

גדעון סער: לדעתי, ביקשתי לקבל עכשיו את הנתונים, אגיד לך מה מספר המפקחים, במוכר שאינו רשמי כולו 26 – – –

אילן גילאון: – – –

אורי מקלב: אתה לא צריך לעזור לשר.

גדעון סער: רק עובדות.

גדעון סער: עוד לא הגעתי לחיווי דעה, אני בשלב העובדתי.

גדעון סער: במוכר שאינו רשמי יש 26 מפקחים.

גדעון סער: מתוכם במגזר החרדי ובחינוך החרדי – ארבעה בגני-ילדים, ארבעה בבתי-ספר יסודיים, שניים בבתי-ספר על-יסודיים.

גדעון סער: חינוך חרדי מיוחד – עוד שני מפקחים; ייעוץ פדגוגי – אינני יודע אם זה נופל בגדר פיקוח, אבל לפחות תריסר מפקחים.

גדעון סער: זה ודאי לא מספיק, אני גם תמיד אשמח לקבל תקציב נוסף ממשרד האוצר כדי להגביר את הפיקוח, אבל זה לפחות פי שישה מהמספר שאתה נקבת.

גדעון סער: יש גם הרבה דברים אחרים, שבניגוד למה שניתן היה להבין מדבריך, מקבלים בחינוך הממלכתי ולא מקבלים בחינוך המוכר שאינו רשמי, וכך צריכים להיות פני הדברים.

גדעון סער: החינוך הרשמי צריך להיות מועדף.

גדעון סער: זאת תפיסת עולמי, הבעתי אותה גם היום בוועדת החינוך.

גדעון סער: אמרתי גם לגבי ויכוח פרשני, מה כוללים אותם 75%:

גדעון סער: האם הם כוללים רק שירותים מסוימים או כוללים גם פדגוגיה.

גדעון סער: אמרתי את עמדתי, שלדעתי הם לא צריכים לכלול פדגוגיה.

גדעון סער: יש הרבה מאוד דברים, הרבה מאוד פרויקטים בתחומים שונים, לא רק בפדגוגיה, שמקבלים בבתי-הספר הממלכתיים ולא מתקבלים בבתי-ספר חרדיים, או בבתי-ספר אחרים במוכר שאינו רשמי שהם לא בתי-ספר חרדיים אלא בתי-ספר של מגזרים אחרים – בתי-ספר פרטיים, בתי-ספר ערביים ואחרים.

גדעון סער: יש הסדרים לגבי לימודי יסוד, הם שונים בשכבות גיל שונות.

גדעון סער: בשכבת בית-הספר היסודי יש חיוב ללימודי יסוד.

גדעון סער: יש חיוב, למשל, ללמוד מתמטיקה.

גדעון סער: הוא שונה מבחינה נורמטיבית ממה שהכנסת הקודמת קבעה בחוק הישיבות הקטנות – כעניין שקודם היה מעוגן לא בחקיקה, אבל בעקבות פסק-דין של בית-המשפט העליון עוגן כאן בחקיקה – וזה פטור מלימודי ליבה, בחקיקה, לשכבה התיכונית.

גדעון סער: אינני יודע, אם הייתי אז שר החינוך, אם הייתי תומך בכך, אבל לא הייתי אז שר החינוך.

גדעון סער: אני לא רוצה להגיד מי היה ולאיזו מפלגה הוא השתייך או השתייכה, כדי לא להיות חשוד באיזושהי הטיה פוליטית בתשובתי.

גדעון סער: אמרת שכל שקל שהולך לחינוך חרדי מקוזז ישירות מהחינוך הממלכתי.

גדעון סער: אין בכך אמת, מאחר שיש אותה הוראה שציטטתי מחוק יסודות התקציב משנת 1992, הקובעת את אותו שוויון.

גדעון סער: וזה לא שמקריבים מפה ונותנים שם.

גדעון סער: אגב, אני רוצה להבהיר, כאשר מדברים על רמת מימון מסוימת, זה לא תופס לגבי אותן ישיבות קטנות, זה לא תופס בבתי-הספר התיכוניים שקיבלו פטור מלימודי ליבה בחקיקה, כי הם מתוקצבים ב-60% ממה שמתוקצבים בתי-ספר ממלכתיים.

גדעון סער: יחד עם זאת, אי-אפשר להתעלם מכך שבתהליך די ארוך החינוך הממלכתי נמצא בנסיגה.

גדעון סער: תהליך ארוך שנים, מסוכן.

גדעון סער: אני חושב שהחקיקה בשנת 2007 הוסיפה לסיכון הזה במובן הזה שהיא פתחה את מערכת החינוך הממלכתי לסיכונים גם מאגפים נוספים, גם מכיוון של חינוך פרטי.

גדעון סער: אני חושב שבמובן הערכי, במובן של השקפת העולם, אין בינינו מרחק כל כך גדול בנושא הזה.

גדעון סער: הודעתי גם בוועדת החינוך של הכנסת שאני מעוניין להביא חקיקה – אני מקווה כבר לכנס הבא של הכנסת – שתחזק את החינוך הממלכתי.

גדעון סער: אני חושב שצריך להכניס בחוק אפשרות לקחת בחשבון בשיקול הדעת, לגבי הכרה בבית-ספר מוכר שאינו רשמי, השלכות לגבי בתי-ספר ממלכתיים – אם הדבר הזה יכול לפגוע בהם, לא יכול לפגוע בהם; זאת אומרת, מעבר לתנאי סף, כהגנה על החינוך הרשמי, שהוא בכל זאת, לפי התפיסה הנוהגת מאז קום המדינה, הזרם החינוכי המרכזי.

גדעון סער: וזאת מבלי לפגוע בזכותם של אחרים לחנך ולהתחנך על-פי דרכם ואמונתם.

גדעון סער: לכן, אני חושב שאנחנו צריכים למצוא את הדרכים ביחד, רצוי לא בדרך של פולמוס, כי בסך הכול נדמה לי שיש מטרה משותפת בעניין הזה: לראות איך ניתן לחזק את החינוך הרשמי, וזאת הכוונה שלי.

גדעון סער: אם יש רשות מקומית שקובעת קריטריונים לא שווים אז צריך לבחון את זה.

גדעון סער: אני מוכן לבחון את זה.

גדעון סער: בסופו של דבר, לא קרתה בזמן הקצר של הממשלה הזאת שום נסיגה או שום פגיעה במעמד של החינוך הרשמי לעומת זרמים אחרים.

גדעון סער: כאשר נדון, כולל היום, בוועדת החינוך החוק שזכה לכינוי חוק גפני, עמדתי על הדברים שלפי הערכתי היו חיוניים, תוך כדי זה שהיה צורך לתת מענה, כדי למנוע תוצאה שגם אתה, אני משוכנע, לא היית רוצה בה, וזו אפשרות של פיטורים של עובדים או תוצאות אחרות שהיו מסכלות את פתיחת שנת הלימודים במערכות חינוך אחרות.

גדעון סער: בסופו של דבר, צריך לזכור שגם שם יש ילדים, וצריך לדאוג שהם יוכלו ללמוד ויוכלו לפתוח את שנת הלימודים.

גדעון סער: בעניין הזה צריך להיות מצד אחד הגון, ומצד שני לדאוג לשמור גם על האינטרסים של החינוך הממלכתי.

גדעון סער: את זה אני מתכוון לעשות בתקופת כהונתי.

גדעון סער: אני מבקש מהכנסת להסיר את הצעת האי-אמון.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני השר.

אורי מקלב: כפי שנאמר, שכר שיחה נאה.

אורי מקלב: היה לי מה להגיב, אתה גם התייחסת לדברי בוועדה היום.

אורי מקלב: אבל אשאיר את זה לזמן – החוק הרי יוגש היום – בתקווה שהדברים האלה לא יחזרו על עצמם.

אורי מקלב: יש דברים שחוזרים על עצמם כל פעם, אקסיומות שקורות בחינוך, וזה לא נכון.

אורי מקלב: גם שר החינוך אומר את זה מעל דוכן הכנסת.

אורי מקלב: זה חוזר על עצמו, ונראה את זה גם בעוד שעה, שעתיים, ששוב זה יחזור על עצמו, הנתונים שהם בכלל לא נכונים.

אורי מקלב: אבל אני רוצה להגיד במשפט אחד דבר שאני לא ידעתי ורק היום הוא נודע לי: שההבטחה לגבי החינוך והזרמים, כולל הזרמים החרדיים, היתה על-ידי הסוכנות היהודית לאגודת ישראל עוד לפני קום המדינה.

אורי מקלב: זה היה חלק, וגם התנאי, שאגודת ישראל לא תיגש להציג את הדברים שלה באו"ם.

אורי מקלב: באו"ם שאלו את אגודת ישראל: האם אתם רוצים להגיש את הדברים שלכם, או שבן-גוריון מייצג אתכם בדברים האלה?

אורי מקלב: בן-גוריון ייצג בדברים האלה, בהבטחה לזרם החרדי, זרם אגודת ישראל, כפי שאז נקרא.

אורי מקלב: מאז זה לא עלה – – –

אילן גילאון: בן-גוריון עבד עליכם.

אורי מקלב: מאז זה לא עלה.

אורי מקלב: לא – – –

גדעון סער: אני חושב שאגודת ישראל פעלה נכון כשבחרה להסתמך על דוד בן-גוריון על פני האו"ם.

אורי מקלב: על הבטחה, שהיא ההבטחה הממשלתית הראשונה שהיתה.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני השר.

אורי מקלב: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון הבאה, של סיעת בל"ד, בנושא תוכניות הממשלה לבניית התנחלויות וייהוד ירושלים המזרחית – אולי יותר נכון להגיד מזרח-ירושלים.

אורי מקלב: תציג את ההצעה חברת הכנסת חנין זועבי.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: לרשותך עשר דקות.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי הכנסת, כל הממשלות מאז אוסלו, שקדמו לממשלה הזאת, התחייבו לעצור את הבנייה ולעצור את הרחבת ההתנחלויות.

חנין זועבי: כמובן, כולן לא עשו את זה ולא עצרו את הבנייה בהתנחלויות.

חנין זועבי: מאז מפת הדרכים ישראל התחייבה בצורה מפורשת שהיא תעקור את מאחזי ההתיישבות, תקפיא כל פעולה בהתנחלויות, בכלל זה גידול טבעי, ואף אחת מהן לא עשתה את זה.

חנין זועבי: ראש הממשלה הנוכחי, ובניגוד לכל התרחישים, לא הזכיר בנאום שלו – הנאום שבעצם נכפה עליו, נאום שהוא לא רצה לנאום אותו – הוא לא הזכיר את מפת הדרכים, שאנחנו, דרך אגב, מתנגדים לה.

חנין זועבי: ראש הממשלה לא רק לא התחייב להפסיק ולעצור את הבנייה בהתנחלויות, הוא גם כן לא התחייב לשום תהליך של שלום.

חנין זועבי: אף פעם בתולדות אחזקת הכיבוש הישראלי, מאז אוסלו, לא היה ראש ממשלה יותר שקוף ממנו.

חנין זועבי: תהליך השלום וההתחייבויות של ישראל להפסקת הבנייה בהתנחלויות רק שיתקו את הביקורת הבין-לאומית.

חנין זועבי: הם לא שיתקו לא את הבנייה בהתנחלויות, לא את המעצרים, לא את המחסומים ולא את ההרג של הפלסטינים.

חנין זועבי: גם אנחנו, הפלסטינים, אדוני היושב-ראש, לא רוצים תהליך שלום שבצלו הכיבוש נושם ביתר קלות.

חנין זועבי: אנחנו מעדיפים את הפסקת הרחבת ההתנחלויות בלי תהליך שלום, מאשר תהליך שלום עם המשך הבנייה בהתנחלויות.

חנין זועבי: הנאום של ראש הממשלה הוא חלק מהיערכות מחודשת, היערכות מחודשת לקראת השלב הבא של הכיבוש שבו הוא חוסם כל דרך למדינה פלסטינית ריבונית.

חנין זועבי: ראש הממשלה כל כך שקוף, אבל גם מדינות העולם, כולל ארצות-הברית בשלב הזה, הן גם כן שקופות והן אומרות לישראל שבניית ההתנחלויות והבנייה בירושלים אינן עניין ישראלי פנימי והן בכלל אינן חלק מהריבונות הישראלית.

חנין זועבי: חברי הכנסת, גם אם אתם לא רוצים לבנאם את ירושלים והפלסטינים לא, נושא ירושלים הוא כבר עניין בין-לאומי, הוא כבר עניין של הדיפלומטיה הבין-לאומית, כולל המדינה שמתייחסת אליכם כבעלי-ברית אסטרטגיים.

חנין זועבי: אף פעם מאז אוסלו לא היו מדינות העולם ולא היתה הדיפלומטיה הבין-לאומית יותר שקופות וברורות ממה שהן היום, והן אומרות לישראל ולראש הממשלה בצורה חד-משמעית: אין לבנות מילימטר בשטחים הכבושים ואין לבנות שום יחידת דיור ואין להרוס שום בניין בירושלים המזרחית.

חנין זועבי: העניין של הריבונות הישראלית בירושלים נהפך לאחרונה לבדיחה של ממש.

חנין זועבי: על איזו ריבונות אתם מדברים, כאשר פונים קונסולים אמריקנים ובריטים לעיריית ירושלים ודורשים הסברים לעניין הריסת בתים בירושלים וכאשר הם משתתפים אפילו בישיבות ועדות התכנון של עיריית ירושלים וכאשר הם מבקשים ומקבלים לידיהם צילומי מפות של אתרים בירושלים ותכנוני הבנייה שאושרה על מנת לעקוב אחרי המתרחש בעיר, אז על איזו ריבונות אתם מדברים?

חנין זועבי: אבל, עד שתחזור ירושלים לריבונות הפלסטינית היא תמשיך להיות עניין בין-לאומי וכל עוד היא כבושה היא תמשיך להיות עניין בין-לאומי.

חנין זועבי: שלא יגיד אף אחד פה שלא אכפת לו מהעמדה של ארצות-הברית; הרי בזכות התמיכה העיוורת של ארצות-הברית אתם נהניתם גם כן מתמיכה בין-לאומית כל הזמן.

חנין זועבי: זו היתה התמיכה של ארצות-הברית שבלמה כל ביקורת רצינית כלפי ישראל, ואתם יודעים שלא יכולתם להמשיך את הכיבוש בלי התמיכה הצבאית והכללית והדיפלומטית והפוליטית של ארצות-הברית.

חנין זועבי: או שאתם רוצים את התמיכה הבין-לאומית אבל לא רוצים את הביקורת הבין-לאומית.

חנין זועבי: גם אם הלחץ הבין-לאומי והלחץ האמריקני אינם מצליחים לעצור התנחלויות, הם כן מצליחים, ועוד איך, לערער את הלגיטימיות הבין-לאומית של המדיניות הישראלית.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, שלא ינסה ראש הממשלה לצייר שעניין ירושלים הוא סתם נקודת מחלוקת בין ישראל לבין ארצות-הברית.

חנין זועבי: המחלוקת על הבנייה בירושלים היא בעצם מחלוקת על הריבונות הישראלית בעיר, שהמדינה הזאת מתייחסת אליה כעיר הבירה שלה.

חנין זועבי: לזה לא קוראים סתם מחלוקת.

חנין זועבי: פה אני רוצה להגיד שאנחנו לא יכולים בכלל, ואסור לנו להסיק ממדיניות העימות עם ארצות-הברית, שהתמיכה הבין-לאומית והתמיכה של ארצות-הברית אינה מעניינת את ראש הממשלה, זה יהיה כבר זלזול גדול מדי בכושר הפוליטי של ראש הממשלה.

חנין זועבי: ראש הממשלה חכם בהרבה מכדי לוותר על תמיכתה של ארצות-הברית והוא הרבה יותר פיקח מזה, והוא אכן רוצה את התמיכה הזו, ואני טוענת שאפילו יותר מאשר ממשלות הליכוד הקודמות.

חנין זועבי: אבל יש לו הדרכים שלו.

חנין זועבי: אתם המצאתם שקר ושמו אוסלו, ואחר כך – שרשרת של שקרים ששמם מפת הדרכים ותוכנית ההתנתקות, כל אלה תחת כותרת ענקית של תהליך השלום.

חנין זועבי: וראש הממשלה הנוכחי יש לו האסטרטגיה שלו.

חנין זועבי: הוא חושב שאסטרטגיית מלים שעובדות מול מלים שלא עובדות היא אסטרטגיה שיכולה לשכנע את האדמיניסטרציה האמריקנית.

חנין זועבי: הוא יכיר וידבר ואף יביע הזדהות מסוימת עם סבלם של הפלסטינים, אבל הוא יאשים את הנהגתם הטרוריסטית.

חנין זועבי: הוא תמיד ידבר על שני צדדים.

חנין זועבי: הוא כן יגיד כמה הפלסטינים כמהים לחיים נורמליים וכמה החיים שלהם לא נורמליים, אבל זה לא בגלל ההתנחלויות, זה לא בגלל מאות המחסומים הפרוסים לאורך ולרוחב הגדה המערבית שמאריכים נסיעה של רבע שעה לנסיעה איומה של שעתיים ושלוש שעות.

חנין זועבי: זה לא בגלל ההתנחלויות, זה לא בגלל ההתנכלויות של הצבא או ההתנכלויות של המתנחלים, זה לא בגלל ההשפלה היומיומית, אלא מפני שהם תומכים במנהיגיהם ה"טרוריסטים".

חנין זועבי: הוא ידגיש כמה ישראל רוצה שלום וביטחון ועתיד לשני הצדדים, הוא יגיד לנשיא אובמה כמה הפלסטינים צריכים ספרים ולא הפצצות, גם אם הוא יפציץ את עזה וגם אם הוא יחזור ויפציץ את השטחים הפלסטיניים.

חנין זועבי: הוא יגיד שישראל היא חלק מתרבות המערב וחלק מהעולם המערבי והיא נלחמת באויבים של העולם הזה, היא נלחמת במוסלמים הטרוריסטים.

חנין זועבי: הוא ידבר על תרבות המוות, על תרבות האנשים שמפציצים את עצמם.

חנין זועבי: כמובן, הוא ייהנה מעיוורון ומעיוות אנושי ומוסרי ותרבותי שרואה באדם שמפציץ את עצמו חלק מאסלאם טרוריסטי ורואה בטנק או בהפצצות האטום והפצצות שהורגות מאות אלפים ומיליונים של בני-אדם חלק מציוויליזציה מערבית, אני חושבת, כמו ש-90% מכם חושבים גם כן.

חנין זועבי: הוא ידבר על תרבות השנאה בעולם הערבי ובשטחים הכבושים, הוא יבדיל בין הפלסטינים לבין "חמאס" כמו שאתם, חברי הכנסת, מבדילים בין חברי הכנסת הערבים לבין החברה הערבית.

חנין זועבי: הוא יסמוך על מומחיות האסטרטגיה השיווקית האמריקנית שאומרת ומייעצת לו לדבר על שלום ולהדגיש את רצונו ואת רצונה של ישראל בשלום.

חנין זועבי: אבל כאשר ישראל המערבית, המתורבתת מול "חמאס" הטרוריסטית כמו שאתם מגדירים, כאשר המשוואה הזו נותנת את התוצאה הסופית של ישראלים הורגים פלסטינים, ישראלים שמים פלסטינים בבתי-הכלא, ישראלים בונים על אדמה פלסטינית, אל תצפו שהמשוואה הזו תמשיך לעבוד ואל תסמכו עליה.

חנין זועבי: נכון שלראש הממשלה יש על מה לסמוך, אבל יש לו על מה לסמוך בתוך ישראל ולא מחוצה לה.

חנין זועבי: הוא יכול לסמוך על היעדרותה של אופוזיציה אמיתית, ואופוזיציה אמיתית אינה אופוזיציה שלטונית אלא אופוזיציה פוליטית שמציגה אלטרנטיבה פוליטית אמיתית, שתכיר בזכויותיו של עם נכבש.

חנין זועבי: הוא יכול לסמוך על שמאל שאיננו, על מפלגות שמאל שתמכו במלחמה על עזה.

חנין זועבי: איפה יש בעולם שמאל שתומך במלחמות נגד עם תחת כיבוש?

חנין זועבי: הוא יכול לסמוך על צנזורה עצמית של התקשורת הישראלית, על זה ראש הממשלה יכול לסמוך, אבל לא על תרבות השנאה והמוות של הערבים, כי על תרבות השנאה של הממשלה הזו אנחנו יכולים לדבר ויש לנו הרבה על מה לדבר.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, על שנאה כן צריכים לדבר ואנחנו צריכים רק מינימום של יושר אישי על מנת להכיר כמה הכרזות של שנאה המקום הזה מייצר, כמה הצעות חוק של שנאה בית-המחוקקים הזה מייצר.

חנין זועבי: על זה, אדוני היושב-ראש, צריכים לדבר ועל זה ראש הממשלה אחראי בצורה אישית, כי מדובר בשרים שמכהנים בממשלה שלו, מדובר בשרשרת של התבטאויות, הצעות חוק ומכתבים משרים לחברי כנסת ערבים, שאף פעם הכנסת לא ידעה, זו הממשלה שראש הממשלה אחראי עליה.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לפנות בצורה ישירה לראש הממשלה ולהגיד לו – – –

אורי מקלב: משפט קצר.

חנין זועבי: משפט סיום: במקום שיחייב את שריו להצביע בעד חוקים שהם ממילא לא משוכנעים בהם, הוא חייב למנוע אותם מלשלוח מכתבי שנאה והצהרות של שנאה והצעות חוק של שנאה נגד הערבים.

חנין זועבי: ומשפט סיום: ראש הממשלה הזה אכן לא יחזיר את ירושלים, אבל ירושלים כן תחזור לבעליה.

חנין זועבי: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: ישיב השר המקשר בין הממשלה לכנסת, חבר הכנסת גלעד ארדן.

אורי מקלב: בבקשה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי כנסת, האזנתי רוב קשב לדבריה של חברת הכנסת זועבי, שפשוט שכתבה את ההיסטוריה, הפכה את כל היוצרות על פיהן, תיארה את כל יוזמות השלום של ממשלות ישראל לדורותיהן כאיזשהו ניסיון לטשטש את המציאות, או יוזמות שאין בהן שום כוונה או רצון להגיע באמת להסדר, ולא שמעתי ולו במלה אחת בדבריה של חברת הכנסת זועבי איזושהי מילת גינוי לארגוני הטרור, לפעילות הטרוריסטית של המרצחים הפלסטינים, שבמו ידיהם מביאים על העם הפלסטיני את סבלו ואת כל הצורך על ממשלת ישראל לטפל בביטחון אזרחי מדינת ישראל.

גלעד ארדן: אבל אין להתפלא על כך.

גלעד ארדן: זו עמדת סיעתה, זו זכותה במסגרת הדמוקרטיה, ואני אשיב לאי-האמון שמבוסס, כפי שהציגה סיעתה, על נושא הבנייה בירושלים.

גלעד ארדן: כפי שאכן ציין חבר הכנסת רותם, שמעתי אותך בחצי אוזן, אכן ראש הממשלה נתניהו לא יחזיר את ירושלים, כי אין צורך.

גלעד ארדן: ירושלים כבר חזרה לבעליה האמיתיים, ההיסטוריים, התנ"כיים, המוסריים, ואין באמת שום צורך יותר להחזיר אותה לבעליה, שכן ירושלים נמצאת תחת הבעלות של בעליה האמיתיים.

גלעד ארדן: בכל אופן, אני רוצה לצטט מדבריו של ראש הממשלה בנימין נתניהו בפתח ישיבת הממשלה ביום ראשון שעבר, וכך אמר ראש הממשלה, וזו התשובה גם לטענותייך נגד הבנייה בירושלים, בירת ישראל, על-ידי יזם פרטי שקיבל אישורים כחוק מעיריית ירושלים: ירושלים המאוחדת היא בירת העם היהודי, והריבונות שלנו בעיר איננה ניתנת לערעור.

גלעד ארדן: המדיניות היא שתושבי ירושלים יכולים לרכוש דירות בכל רחבי העיר.

גלעד ארדן: זו היתה המדיניות של כל ממשלות ישראל.

גלעד ארדן: אין איסור על ערבים לקנות דירות במערב העיר, ואין איסור על יהודים לקנות או לבנות דירות במזרח העיר.

גלעד ארדן: זו מדיניות של עיר פתוחה.

גלעד ארדן: ישראל לא יכולה לקבל את הרעיון שליהודים לא תהיה הזכות לקנות או לבנות בכל מקום במזרח-ירושלים.

גלעד ארדן: איננו יכולים להסכים לגזירה כזו במזרח העיר.

גלעד ארדן: מה היה קורה אם מישהו היה מציע שיהודים לא יוכלו לחיות או לקנות בשכונות מסוימות בלונדון, ניו-יורק, פריס או רומא?

גלעד ארדן: היתה ודאי קמה צעקה בין-לאומית גדולה.

גלעד ארדן: קל וחומר שאי-אפשר להסכים לגזירה כזו במזרח-ירושלים.

גלעד ארדן: למרות הטענות השקריות בנושא הזה, אני מציין כעובדה שמאות דירות נרכשו על-ידי ערבים במערב העיר, וממשלת ישראל לא התערבה, ובצדק לא התערבה.

גלעד ארדן: זו המדיניות של עיר פתוחה, שאינה מחולקת, ואנו לא יכולים לקבל את הרעיון שליהודים לא תהיה זכות לקנות דירות דווקא בירושלים.

גלעד ארדן: זו, כפי שאמרתי, היתה המדיניות של ישראל בכל הממשלות, וזו המדיניות גם של הממשלה הנוכחית.

גלעד ארדן: אין כאן שום עניין של שינוי דמוגרפי.

גלעד ארדן: 250 יחידות דיור נבנו גם על-ידי ערבים בשכונות היהודיות, כפי שאמרתי.

גלעד ארדן: אשר לפרויקט הספציפי שבו מדובר – מלון "שפרד" נרכש על-ידי מר ארווינג מוסקוביץ ב-1985 בהליך חוקי, יש לכך כל האישורים הדרושים.

גלעד ארדן: אישורי הבנייה ניתנו על-ידי העירייה ללא שום התערבות של הממשלה.

גלעד ארדן: במשך 20 שנה נמנעה עיריית ירושלים ממתן האישור באמצעות התנגדויות שונות שהוגשו לוועדת התכנון והבנייה, ובשנת 2005 הוסרו ההתנגדויות וניתנו אישורי הבנייה.

גלעד ארדן: את אישור הבנייה שמאפשר להתחיל את העבודות קיבל מר מוסקוביץ לפני כשלושה חודשים.

גלעד ארדן: שוב, כפי שאמרתי, מדובר בבנייה על קרקע בבעלות פרטית, שקיבלה את כל האישורים.

גלעד ארדן: ושוב אדגיש, בפעם השלישית – ירושלים המאוחדת היא בירת ישראל, וממשלת ישראל לא תקבל שום ערעור על כך ועל זכות היהודים לרכוש דירות בירושלים.

גלעד ארדן: לכן אני מבקש מהכנסת לדחות את הצעת האי-אמון.

גלעד ארדן: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני השר.

אורי מקלב: נעבור עכשיו לדיון המשולב.

אורי מקלב: ראשונת הדוברים, נציגת קדימה, חברת הכנסת מרינה סולודקין, בבקשה.

אורי מקלב: לרשות הדוברים בדיון זה שלוש דקות לכל אחד.

מרינה סולודקין: אדוני היושב-ראש, שרים יקרים, חברי כנסת נכבדים, כתבתי את הנאום שלי, אבל עכשיו, אחרי מה ששמעתי במליאה, וגם התשובות של השר גלעד ארדן על הצעת האי-אמון של קדימה, אני חושבת שאני צריכה לומר לא מה שכתבתי – מה שאני מרגישה, מהלב שלי.

מרינה סולודקין: אני זוכרת איך נכנסנו לליכוד.

מרינה סולודקין: סיעת ישראל בעלייה הצטרפה ב-2003 למפלגת הליכוד, ואני זוכרת כמה דברים חיוביים למדתי שם: איך להיות לאומי וגם איך להיות ליברלי, מהליברלים של הימין של הליכוד, אנשים שתמיד היו יכולים לענות גם לראש הממשלה, גם לשרים הבכירים, ולומר מה שדמוקרטי ומה שלא דמוקרטי.

מרינה סולודקין: ואחרי – אני פעם ראשונה מדברת באי-אמון בראש הממשלה, כי אני לא כל כך מאמינה בכלי הזה.

מרינה סולודקין: כל שני וחמישי לעשות אי-אמון בממשלה, זה לא מתאים לכנסת ישראל.

מרינה סולודקין: זה גם לוקח הרבה זמן, ואני חושבת שחוקי המשילות שלנו, אנו גם צריכים להתחיל, לוותר על הדבר הזה, ושעות במליאה.

מרינה סולודקין: אבל בקדנציה הזו, מה שראינו, גם חוק ההסדרים המנופח, את הרצון להעביר את החוקים שאין להם תמיכה בשטח, כמו חוק ויסקונסין, כמו החוקים האחרים שאנחנו – הפרטת הקרקעות.

מרינה סולודקין: גם כשאני רואה שמפלגה שאני מאוד מעריכה, ולמדתי מה זה אידיאולוגיה, איך אנשים מדברים עם הדעות השונות גם בתוך המפלגה, גם בזה, גם מוסדות, גם הרגלים – להביא את החוקים כמו שקוראים חוק מופז – אנחנו בקדימה, זה אפילו מצחיק, כי אנחנו לא חושבים שזה חוק מופז.

מרינה סולודקין: זה חוק שמביא ראש הממשלה מר בנימין נתניהו, שאני מאוד מכבדת, וגם קולגה שלי בקדנציה הקודמת בקדימה, מר זאב אלקין.

מרינה סולודקין: אז אנחנו בקדימה אומרים: חוק ביבלקין.

מרינה סולודקין: ולהביא את החוק הזה ולומר שזה דמוקרטיה, זה משילות – זה מוגזם מאוד.

מרינה סולודקין: וגם אתם לא רואים איך בדרך לחוק הזה אתם דורסים את מה שהיה בכנסת החמש-עשרה, השש-עשרה והשבע-עשרה.

מרינה סולודקין: אני וחברי הטוב מישראל בעלייה, יולי אדלשטיין, חוקקנו חוק והעברנו בשלוש קריאות, שאפשר להתפלג רק אחרי שנתיים, ורק שליש הסיעה.

מרינה סולודקין: אז בדרך לחוק שאתם קוראים לו חוק מופז ואנחנו קוראים לו אחרת, אתם דורסים את מה שהכנסת עשתה.

אורי מקלב: בלי לשים לב, הזמן עובר מהר.

מרינה סולודקין: נכנסנו למשחק בלי חוקים.

מרינה סולודקין: בגלל הזילות – בחוקים של מופז וסלומינסקי והחוקים האחרים – שאנו עושים בדמוקרטיה הישראלית, אני מאוד מבקשת מחברי בקואליציה, שזה הליכוד, שזה ישראל ביתנו, שזה הבית היהודי, שזה מפלגת העבודה, להוציא את החוקים הבעייתיים מהצבעה בכנסת השמונה-עשרה.

מרינה סולודקין: תודה רבה.

מרינה סולודקין: אז אני מביעה, גם אם לא, אז אי-אמון בממשלה.

מרינה סולודקין: תודה.

אורי מקלב: תודה לחברת הכנסת סולודקין.

אורי מקלב: חבר הכנסת דוד רותם, בבקשה.

אורי מקלב: אחריו – חבר הכנסת דניאל בן-סימון, אם הוא יהיה.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת, ביום רביעי אחר הצהריים העם היהודי ברחבי העולם יחלוץ את נעליו, ישב על הרצפה ויקונן על חורבנו של בית-המקדש בירושלים לפני קרוב לאלפיים שנה.

דוד רותם: מספרים שנפוליאון יצא פעם לסיור בפריס וראה את בית-הכנסת היהודי שדולקים בו נרות והיהודים יושבים על הרצפה ובוכים.

דוד רותם: הוא שאל: מה קרה?

דוד רותם: אמרו לו: העם היהודי בוכה על חורבן בית-מקדשו לפני 1,700 שנה.

דוד רותם: אמר נפוליאון: עם שיודע לבכות על הדבר היקר ביותר שלו, שנחרב לפני 1,700 שנה, זה עם שידע לשמור על עתידו.

דוד רותם: חברת הכנסת חנין זועבי, דוד המלך שלט בירושלים, שלמה בנו היה אחריו.

דוד רותם: באותם ימים לא הייתם, איש לא הכיר אתכם.

דוד רותם: לא חשבתם על ירושלים וירושלים לא היתה קדושה לכם.

דוד רותם: מאימתי ירושלים היא שלכם?

דוד רותם: מאימתי יש לכם איזו זכות בירושלים?

דוד רותם: לו הצעתם אי-אמון בממשלה על כך שהיא לא בונה מספיק בירושלים, אולי הייתי תומך בכם, אבל לבוא ולטעון שצריך להפיל ממשלה בישראל משום שהיא שומרת על ירושלים?

דוד רותם: יש גבול לחוצפה, שאפשר לעמוד גם בכנסת הזאת ולדבר עליה.

דוד רותם: מעולם ירושלים לא היתה קדושה לכם.

דוד רותם: ירושלים לא מוזכרת בקוראן ולו פעם אחת ואתם טוענים לזכויות בירושלים?

דוד רותם: מעולם לא התנגדתם לכך שירושלים תהיה בין-לאומית.

דוד רותם: מעולם לא טענתם לזכויות של הפלסטינים בירושלים כשישב בה חוסיין ומעולם לא ביקשתם מדינה פלסטינית.

דוד רותם: אתם מתנגדים לפתרון שתי מדינות לשני עמים, אלא מה?

דוד רותם: אתם צריכים להסית.

דוד רותם: אתם תמשיכו להסית ואנחנו כאן, ערב תשעה באב, נחזור ונישבע את השבועה שנשבעים יהודים כאלפיים שנה: אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני, תדבק לשוני לחכי אם לא אזכרכי, אם לא אעלה את ירושלים על ראש שמחתי.

דוד רותם: אנחנו נראה בשמחת ירושלים.

דוד רותם: תודה רבה, אדוני.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת דוד רותם.

אורי מקלב: חבר הכנסת דניאל בן-סימון, בבקשה.

אורי מקלב: אחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יכול להיות שיש מקום להגיש אי-אמון נגד ראש הממשלה ונגד הממשלה על דברים מסוימים, אבל – אם אני רוצה לומר משהו על התחום המדיני – לדעתי מוקדם מדי להספיד את הסיכויים של ראש הממשלה הזה להגיע להסדר כלשהו, כלשהו, עם הפלסטינים, דבר שלא נעשה בשלוש השנים האחרונות.

דניאל בן-סימון: יכול להיות שצריך לחכות עוד קצת, להתאפק עוד קצת.

אלי אפללו: כמה זמן עוד קצת?

דניאל בן-סימון: עוד כמה חודשים, אני מציע.

דניאל בן-סימון: התאריך הוא גם שלי.

אלי אפללו: אני יודע.

דניאל בן-סימון: עד תחילת המושב הבא, לראות אם כל התזזית המדינית תוליד משהו שלא נולד בתקופה שהיית שר בממשלה.

אלי אפללו: שלא נולד כשהיית עיתונאי וכתבת על הממשלה הזאת.

דניאל בן-סימון: נכון.

דניאל בן-סימון: הממשלה הקודמת החמיצה הזדמנות יוצאת דופן, מפני שהיו בה אנשים טובים ומתונים, אבל מעשים גדולים היא לא עשתה, לצערי, בתחום המדיני.

דניאל בן-סימון: אני אומר את זה בצער, אלי, עם כל ההערכה שלי אליך.

דניאל בן-סימון: בתחום המדיני צריך לחכות עוד קצת, צריך לתת עוד צ'אנס ולראות אם כל הפעילות הזאת תוליד משהו שלא נולד עד עכשיו.

דניאל בן-סימון: לכן, אני נותן צ'אנס.

דניאל בן-סימון: בתחום הכלכלי-החברתי הממשלה הזאת ממשיכה מדיניות של קודמותיה, במובן זה שעל חורבנה של מדינת הרווחה מנסים לקיים כלכלה שלא מתאימה לנו.

דניאל בן-סימון: היא לא מתאימה לנו.

דניאל בן-סימון: היא לא מתאימה לנו כי יש בה יסודות של שוק שמתאימים למדינה שקיימת כבר מאות שנים.

דניאל בן-סימון: נכון, עברנו הוא בן אלפי שנים, אבל אנחנו מדינה בת 62, ולהשתית בתוכה יסודות כלכליים של רווח והפסד, של שוק חופשי, זה מוקדם מדי.

דניאל בן-סימון: יש בתוכנו אוכלוסיות שעדיין לא מסוגלות להתמודד עם הנוסחה האכזרית הזאת.

דניאל בן-סימון: לכן הייתי ממתן את הסגנון הקפיטליסטי הזה וחוזר למה שהיתה פעם מדינת הרווחה.

דניאל בן-סימון: במה שכן הייתי קרוב לאי-אמון, אם זה היה באפשרותי, זה הריסוק של החינוך הממלכתי.

דניאל בן-סימון: בעניין הזה אנחנו צריכים להיות בתשעה באב כמעט כל יום.

דניאל בן-סימון: החלום הזה – לאחד את כל היהודים ואת כל האזרחים ולבנות איזה מודל חינוכי, שבעצם מקובל על כולנו – אותם נביאים, אותם סופרים, אותם חכמים, אותן דמויות שכולנו נלמד ונגדל לאורן.

דניאל בן-סימון: מה אנחנו עושים במקום זה?

דניאל בן-סימון: כל אחד והחצר שלו, כל אחד והדמויות שלו, כל אחד ושפתו.

דניאל בן-סימון: עוד מעט נהיה חבר הקהילות בתוך מדינת ישראל.

דניאל בן-סימון: אם הייתי יכול להגיש אי-אמון, זה היה בגן הבעייתי הזה – כל הזמן להתפלג מתוך החברה, להקים עוד זרם, עוד זרם, עוד זרם.

דניאל בן-סימון: כמה זרמים אפשר להקים?

דניאל בן-סימון: העניין הזה יתנקם בנו.

דניאל בן-סימון: נאבד בסוף את המכנה המשותף.

דניאל בן-סימון: ואם יש מקום להגיש אי-אמון בעתיד, זה נגד הנטייה הזאת, להמשיך לחיות בגלות כאילו לא בנינו מדינה.

דניאל בן-סימון: על זה צריך להיות בתשעה באב כמעט מדי יום.

דניאל בן-סימון: תודה רבה לך.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת דניאל בן-סימון.

אורי מקלב: חבר הכנסת הרב נסים זאב, בבקשה.

אורי מקלב: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני אתחיל מהנושא הראשון.

נסים זאב: כל אנשי סיעת קדימה התייצבו כאן בתחילת הדיון, שתו בצמא את דבריו של מופז.

נסים זאב: איזה מתח היה קודם לכן, זה פשוט לא ייאמן.

נסים זאב: אותו עריק, אותו אחד שמנסה לעשות מהפך בתוך המפלגה.

נסים זאב: אחרי שהוא נאם כולם נשמו לרווחה, התנשקו, התחבקו.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני יכול לומר לך שאם זה לא היה השבוע שחל בו תשעה באב, הייתי מביא לפה אולי שמפניה, אולי ויסקי, והיינו עושים לחיים סוף-סוף.

נסים זאב: מפלגת קדימה יכולה להירגע, לא יהיה פילוג, לא יהיה פיצול, כולם מאוחדים, יד אחת.

נסים זאב: דווקא מאותו טעם חוק מימון המפלגות יכול לבוא וכולנו נוכל להצביע עליו בלב שקט.

נסים זאב: אין אפילו חשש שחוק המפלגות יהפוך להיות חוק מופז.

נסים זאב: מופז הצהיר פה מעל הבמה, ממש כמו שהוא נתן שבועת אמונים לכנסת, באותה מידה ובאותו משקל.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, אין שום בעיה להביא את העניין הזה היום.

ג'מאל זחאלקה: – – –

נסים זאב: אני בעד.

נסים זאב: אחרי שמופז אמר את מה שאמר, אני אומר לך, אני ממש שקט ושלו ואני אצביע בעד כי זה כבר לא אנטי-דמוקרטי.

נסים זאב: מה שאמרו חבר הכנסת ברכה והאופוזיציה בכלל, באופן כללי, שהממשלה מסוכנת, ומסוכנת לדמוקרטיה, ומדברים על המצור שיש על עזה – המסכנים, תושבי עזה – צריך לזכור: 7,000 טילים נחתו על מדינת ישראל, ומי שהיה במצור זה דרום מדינת ישראל, ואי-אפשר להפוך את היוצרות, אי-אפשר לא לראות – – –

רוברט טיבייב: לא הייתם בממשלה אז?

נסים זאב: נו, אז מה, אני הייתי שותף לטילים, לא הבנתי, לשיגור הטילים?

נסים זאב: אז אי-אפשר לבוא ולומר מדוע היום יש מצור.

נסים זאב: המצור קיים מפני שאותם טרוריסטים ממשיכים בטרור שלהם, וה"חמאס" מציג באופן שיטתי את המתינות של ה"פתח" כחולשה וטוען שהוא מוכר את עמו, קוראים להם משת"פים – אתה יודע, משתפים פעולה עם האויב, בדיוק כמו שהערבים פה אומרים לדרוזים ולבדואים שהם השטן והם האויב של המוסלמים.

נסים זאב: אני רוצה להזכיר לכולם, רק לפני שנה בערך – – –

אלי אפללו: זה לא נכון.

אלי אפללו: אתה אומר דברים לא נכונים.

נסים זאב: אני אומר מה שה"חמאס" אומר על – – –

אלי אפללו: אתה אומר שכל הערבים פה אומרים את זה, זה לא נכון.

אלי אפללו: "חמאס" – אולי אתה מדבר על משהו אחר.

נסים זאב: אני מדבר על ה"חמאס" ואני מדבר על רבים מהציבור הערבי שרואים בבדואים – – –

אלי אפללו: – – – אחוז אחד – – –

נסים זאב: – – – בזמן שהם משרתים בצה"ל, מה אתה אומר לי לא?

אלי אפללו: לא.

נסים זאב: אתה שכחת שלא רצו לשאת את ההספד על אותו החייל הבדואי שנהרג?

אלי אפללו: בסדר.

אלי אפללו: זה לא – – –

אורי מקלב: חבר הכנסת נסים זאב, אתה צריך לסיים.

נסים זאב: אני רוצה לסיים, אבל איך אפשר לתת על חמש הצעות אי-אמון – לפחות דקה על כל הצעה להגיב?

נסים זאב: איך אנחנו יכולים בכלל לדבר על הנושא?

נסים זאב: אנחנו רק פותחים את הנושא, שלוש דקות חולפות, אדוני היושב-ראש, וצריך לזכור שזה דיון אחרון, לפחות תיתן לי אפשרות עוד שתי דקות לענות – –

אלי אפללו: עוד חמש דקות.

נסים זאב: – – בדיוק כמו שהיושב-ראש הקודם נתן פה באמת בצורה – – –

אורי מקלב: נתנו, נתנו לך עוד.

נסים זאב: אז עוד כמה מלים.

אורי מקלב: זה כבר יותר מדקה אחרונה.

נסים זאב: עוד כמה מלים, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: משפט אחרון, בבקשה.

נסים זאב: אני אומר רק על העניין של ירושלים.

נסים זאב: כשאנחנו מדברים על זכותה של מדינת ישראל לבנות בירושלים, לא צריך להשאיר את החוק רק על הנייר ולומר: יש חוק-יסוד.

נסים זאב: בפועל, אדוני היושב-ראש, יש הקפאת בנייה בירושלים, בכלל ביהודה ושומרון, אפילו את הבנייה בדיעבד הממשלה הזאת פוחדת לאשר.

נסים זאב: אז לא יכול להיות שאנחנו נצהיר הצהרה, ומאידך גיסא, אנחנו נפעל בדיוק בניגוד למה שאנחנו מצהירים.

אורי מקלב: תודה.

נסים זאב: רק משפט אחד אני רוצה לומר בנושא החינוך, ממש חצי דקה, ברשותך, בסדר?

אורי מקלב: נתתי לך אפילו את שלוש הדקות של יהדות התורה.

נסים זאב: אני רוצה לומר: פה דיברו על 50 בחורים שנמצאים בישיבה, איך אפשר לתת הכרה באותן ישיבות.

נסים זאב: אני רוצה לומר שלפני שהקב"ה רצה להפוך את סדום ועמורה, אמר לאברהם אבינו: "אם אמצא בסדם חמשים צדיקם – – – ונשאתי לכל המקום בעבורם".

נסים זאב: זאת אומרת, אפילו בזמנו הכירו במספר הזה של 50, ואי-אפשר להשוות בתי-ספר לישיבות קטנות או ישיבות גדולות.

נסים זאב: צריך להבין שזה משהו אחר לגמרי.

נסים זאב: וכשעומד פה חבר הכנסת ובא ואומר, איך אפשר להכיר במוסד כזה, הרי כבית-ספר לא היינו מכירים בו, עם 50 תלמידים, ואולי אין לו המושגים האלה.

נסים זאב: ואני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שהעניין הזה של הפרשנות המשפטית של חוק נהרי, שלצערי הרב הביא גם את חוק גפני כדי להסביר וכדי לאפשר, שלפחות התלמידים החרדים, יהיו להם אותן זכויות – אולי קצת פחות – זה דבר שהוא אילוץ בגלל הפרשנות המשפטית המעוותת.

נסים זאב: תמיד אנחנו רואים שבדיוק בתי-המשפט, למשל בנושא של חוק החזיר, חוק חופש העיסוק – – –

אורי מקלב: הרב נסים.

נסים זאב: – – – הבינו שאנחנו, חברי הכנסת החרדים, שהצבענו בעד חוק חופש העיסוק, היה מובן שאנחנו גם כן בעד למכור חזיר.

נסים זאב: אז שכחו ששפעת החזירים היא כבר ממש נמצאת בעוכרינו.

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש – – –

אורי מקלב: הרב נסים.

נסים זאב: כן, אני כבר מסיים.

אחמד טיבי: נשארו לו בדיוק עוד 20 דקות.

אורי מקלב: חבר הכנסת, גם במסגרת שיתוף הפעולה שיש בין ש"ס ליהדות התורה, אנחנו נוותר על שלוש דקות שלנו כדי לתרום לך, אבל גם זה כבר עבר, אז ממש לסיים עכשיו.

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שאין שום עילה לאי-אמון, ולפני שמציעים פה איזו הצעה צריך ללמוד את הנושא לעומקם של דברים ואחר כך לשאת פה נאומים, ולא נאומי סרק בעלמא.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: אני מודה לך.

נסים זאב: אני שוב מתנצל על הזמן שאולי גזלתי – –

אורי מקלב: לא, לא.

אורי מקלב: ההתנצלות גם לוקחת זמן.

נסים זאב: – – ואני אנסה לצמצם את עצמי בחוקים הבאים ולדבר דקה פחות בכל חוק.

אורי מקלב: אנחנו נחיה ונראה, אבל אני רוצה להגיד לך שאנחנו תרמנו את שלוש הדקות שלנו, של יהדות התורה, לדיון שלך, לחריגה שלך, ולכן אנחנו מייד עוברים לחבר הכנסת אחמד טיבי.

אורי מקלב: בבקשה.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש – – –

אורי מקלב: סליחה.

אורי מקלב: שלוש דקות, שלא תהיה טעות.

אורי מקלב: אין זמן כפול.

אחמד טיבי: לא, אני רגיל ליחס לא שוויוני.

אורי מקלב: חוזרים לשוויוניות.

אחמד טיבי: אוקיי, תודה.

אחמד טיבי: עמיתי וחברי חבר הכנסת צרצור הגיש בשם הסיעה אי-אמון בנושא היחס הלא-שוויוני לאסירים הביטחוניים הערבים אזרחי מדינת ישראל, ובאופן סיסטמטי ושיטתי הוא הציג נתונים השוואתיים ליחס ולעונש – לעונש ולאחר מכן ליחס; עונש על-ידי בתי-משפט, ויחס על-ידי שב"ס.

אחמד טיבי: האי-שוויון בפני בתי-המשפט זועק לשמים.

אחמד טיבי: נגיד שיש ערבי שרצח יהודי ויש יהודי שרצח שבעה ערבים, מי מקבל יותר עונש?

אחמד טיבי: האם השאלה הזאת היא היפותטית?

אחמד טיבי: האם השאלה הזאת היא בלתי סבירה בעליל?

אחמד טיבי: האם מדובר במקרה ספוראדי – מקרה אחד שבא בפני בתי-משפט והיה גזר-דין לא שוויוני, או שמא מדובר בהתנהלות סיסטמטית של בתי-משפט הגוזרת על אותה עבירה – כמעט על אותה עבירה; בדרך כלל, כאשר אתה קוצר ב-M-16 שבעה אנשים, זה יותר חמור מאשר לפגוע באחד או להרוג אחד; שניהם חמורים, אבל זה יותר חמור.

אחמד טיבי: פי-שבעה יותר חמור, כמעט.

אחמד טיבי: ובכל זאת, זה מקבל עונש, וההוא מקבל עונש פחות, ולאחר מכן בשירות בתי-הסוהר זה יוצא לחופשות, נותנים לו להינשא, לחלק נותנים להגיע לשפת הים, אינטרנט, yes, "הוט", VOD, מה עוד.

אחמד טיבי: יחס של VIP.

אחמד טיבי: כלומר, אין יחס שוויוני בפני בתי-המשפט לנאשמים באותה עבירה – גם בנושא הפלילי אבל גם בנושא הביטחוני.

אחמד טיבי: הוזכרה כאן על-ידי השר – השר לא פה?

אחמד טיבי: השר לא פה – הוזכרה כאן על-ידי השר וגם על-ידי חבר הכנסת צרצור הדוגמה של מוחמד ומחמוד ג'בארין מאום-אל-פחם.

אחמד טיבי: השר אמר שהם קיבלו מאסר עולם כי הם רצחו משת"פ.

אחמד טיבי: הוא שכח לספר את החצי השני.

אחמד טיבי: הם סייעו – הוא אמר: הם סייעו לרצח משת"פ באזור ג'נין.

אחמד טיבי: אז מי שרצח את המשת"פ הזה על-פי דבריו של השר הם שני פלסטינים מג'נין.

אחמד טיבי: הם חופשיים כבר כמה זמן?

אחמד טיבי: שמונה שנים.

אחמד טיבי: הם יצאו לחופשי, אבל אלה, אזרחי ישראל הערבים, שבית-המשפט קבע שהם רק סייעו, יושבים במאסר עולם.

אורי אורבך: למה הם יצאו לחופשי?

אחמד טיבי: שלחו אותם לחופשי בגלל הסכם.

אחמד טיבי: בגלל הסכם.

אחמד טיבי: היה הסכם בין הרשות הפלסטינית לבין ממשלת ישראל, או בין צד פלסטיני כלשהו, אבל הם שולחו לחופשי.

אחמד טיבי: האי-צדק זועק לשמים, לשמים.

אורי אורבך: האי-צדק שהם יצאו לחופשי, אתה מבין?

אורי מקלב: חבר הכנסת.

אחמד טיבי: אתה לא אומר אותו דבר על יציאתם לחופשי של טרוריסטי המחתרת, אתה לא אומר את זה.

אורי אורבך: – – –

אחמד טיבי: אתה, חבריך, פעלו, עשו לובינג, כדי שהם יבקרו קצת בחופי ישראל תוך כדי חזרה מבית-הסוהר, יהיו חופשיים אחרי שבע שנים או פחות.

אורי אריאל: לא נכון.

אורי אריאל: זה הסוהרים עשו, אנחנו לא עשינו את זה.

אחמד טיבי: אוקיי, הסוהרים הם תושבי אוסטרליה.

אחמד טיבי: הסוהרים תושבי אוסטרליה.

אחמד טיבי: אגב, אין אסיר יהודי שפגע בערבי ואוסרים עליו להתייחד עם משפחתו.

אחמד טיבי: אין דבר כזה, כי זה לא אנושי.

אחמד טיבי: אבל זה מאוד אנושי לאסור על אסיר ערבי להתייחד עם אשתו או להינשא.

אחמד טיבי: למה כאן מותר ופה אסור?

אחמד טיבי: עמד פה השר וענה בצורה יבשה, קרא הודעה, לא התייחס לנאום באופן פרטני ולנתונים המשווים של חבר הכנסת צרצור, וירד מהדוכן.

אחמד טיבי: זה נקרא תשובה עניינית?

אחמד טיבי: זה נקרא להתייחס באופן ענייני לנתונים שמציג חבר כנסת בשם סיעה בהצעת אי-אמון?

אחמד טיבי: החוק מעניש אנשים על עבירות שהם עשו, על-פי חוק.

אחמד טיבי: אבל ערבים מוענשים פעמיים.

אחמד טיבי: אחרי שהם נכנסים לבית-הסוהר מענישים אותם על-ידי מניעת זכויות יסוד שהאסיר היהודי מקבל.

אחמד טיבי: לכן, אדוני היושב-ראש, מדובר ביחס לא שוויוני בעליל.

אחמד טיבי: אני חותר לסיום, בהחלט, אני חותר לסיום.

אורי מקלב: אבל לחתור במהירות.

אורי אריאל: אתה חותר?

אורי אריאל: כבר 20 דקות אתה חותר.

אחמד טיבי: איזה 20 דקות?

אחמד טיבי: רק נכנסת.

אחמד טיבי: אני פה 2.4 דקות.

יובל שטייניץ: הוא אמר שהערבים מקבלים יותר – – –

אחמד טיבי: היה לפני חבר הכנסת נסים זאב והוא נאם 23 דקות.

אורי מקלב: אני מקווה שהנתונים שהבאת קודם הם לא הנתונים שאתה מביא עכשיו.

אורי מקלב: אני מקווה שלפני זה דייקת יותר.

אחמד טיבי: לא, כי הוא מיהדות התורה תרם לו את חלקו.

יובל שטייניץ: אחמד, הפיליבסטר מחר לא היום.

אחמד טיבי: אני אתייחס לחוק הקרוי חוק מופז ובזה אסיים.

אורי מקלב: רק בקצרה, במשפט.

קריאה: – – – באמצע הנאום.

אחמד טיבי: כן.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, יש משהו, גם תמוה אבל גם ברוטלי, בחוק הזה, או בעצם ברצון להביא אותו בכל מחיר, לסיים אותו בקריאה ראשונה-שנייה-שלישית כי חושב מישהו שהקואליציה בורחת לו מהידיים.

אחמד טיבי: אם היא בורחת לו מהידיים בגלל חקירות של שר זה או אחר או בגלל בריחה אפשרית של מפלגה זו או אחרת, אז הוא חייב איום, כדי לאלץ אנשים להישאר בקואליציה, עד כדי כך שהוא מוכן להציג חוק שירסק את מפלגת האופוזיציה הגדולה.

אחמד טיבי: אני הצעתי ראשון, אדוני, שאם כבר שבעה, למה שבעה?

אחמד טיבי: ארבעה חברי כנסת מותר להם לפרוש.

אחמד טיבי: מה רע בארבעה חברי כנסת?

אחמד טיבי: שבעה זה טוב וארבעה זה לא טוב?

יובל שטייניץ: אצלכם כל הסיעה שלכם יכולה לפרוש.

אחמד טיבי: אנחנו סיעה עצמאית, ארבעה.

אחמד טיבי: רבותי, יש מקרה פרקטי, אקטואלי, שנקרא קבוצת הארבעה, אז תנו להם לפרוש.

אחמד טיבי: לא זה טוב ולא זה טוב.

אחמד טיבי: יש דברים של שינוי כללי משחק, אדוני השר, שלא עושים תוך כדי משחק.

אחמד טיבי: זה לא הוגן, לא נהוג, not done.

אחמד טיבי: לזה קוראים not done.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

אורי מקלב: נראה לי שהחריגה היתה שוויונית.

אורי מקלב: חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה.

אורי מקלב: הפעם ניכנס לתוך מסגרת הזמן.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי שר האוצר, ראוי להביע אי-אמון בממשלה הזאת.

אורי אריאל: אני אסביר לך גם למה, מה שאתה יודע, אבל הצופים אולי לא יודעים.

אורי אריאל: צריך להביע אי-אמון מכמה סיבות.

אורי אריאל: האחת, בעוד שלושה ימים ימלאו ארבע שנים לגירוש היהודים מגוש-קטיף, ואתם לא קיימתם דיון אחד עם ראש הממשלה איך לפתור את הבעיות שלהם.

אורי אריאל: חתמתם על כל החוקים כשהייתם בכנסת הקודמת, הזדהיתם – לפחות בדיבור – אתה אמרת, על עצמך אמרת: נכון, אני הרמתי אצבע לגירוש שלהם, אבל אני אדאג ליישב אותם.

אורי אריאל: נכון לרגע זה, זה לא מה שאתה עושה, זה לא מה שהממשלה עושה.

אורי אריאל: צריך להצביע אי-אמון בממשלה, ידידי חבר הכנסת אורי אורבך, כי ראש הממשלה, אדוני שר האוצר, מקפיא מכרזי בנייה בירושלים, בהוראה שלו.

יעקב כץ: יובל, על ירושלים אפילו מרצ לא הצביעה.

אורי אריאל: לא היה כדבר הזה.

אורי אריאל: לא רק שאני בטוח, אני עומד פה מעל הבמה, ואומר לך את זה ואומר לראש הממשלה, ומי שרוצה את הפרטים יקבל אותם.

אורי אריאל: מדובר על פסגת-זאב, על כמה מאות יחידות דיור, וראש הממשלה – והאחריות היא גם שלך, כחבר בממשלה – – –

אורי מקלב: חבר הכנסת כץ, יש אפשרות לחלק את השלוש דקות לשניים, אבל יש דובר אחד.

אורי אריאל: אתם מקפיאים את הבנייה בירושלים, בעיר הבירה, בעיר הקודש.

אורי אריאל: לא רק זאת, אף זאת, אני מצטער שאני צריך לשמח מעל הבמה הזאת את בנות פלשת, את בנות הערלים, זה לא היה ראוי, אבל אין ברירה, כי אתם מנסים להסתיר את העובדות מהציבור.

אורי אריאל: בימים אלה יצאה הוראה שגם תקציב לתכנון, אדוני שר האוצר, אם זה לפרויקטים עתידיים, גמר תכנון שכונה באיזה יישוב ביהודה ושומרון – –

יעקב כץ: רק של יהודים.

אורי אריאל: – – הוא לא יינתן.

אורי אריאל: אתם, בחוסר מעש, מאפשרים לשר הביטחון לא לחתום על תוכנית המיתאר שמוכנה, שעליה יושבת האלמנה של רועי קליין, השם יקום דמו, גיבור ישראל, עם שני ילדיה.

אורי אריאל: ובעקבות חוסר המעש שלכם הבג"ץ מורה לפנות אותה.

אורי אריאל: ואם זה לא ראוי לאי-אמון, אז מה כן?

אורי אריאל: יושבת אלמנה בביתה ביישוב בארץ-ישראל, שר הביטחון לא חותם כי ראש הממשלה לא מאפשר לו, והבג"ץ מורה לפנות אותה, את אלמנתו של רועי קליין.

אורי אריאל: היא לא רוצה שאני אדבר על זה, היא נגד שנזכיר את זה פה.

אורי אריאל: זה issue ציבורי, אבל אתם לא עונים, אתם כבר מזמן במקומות אחרים לגמרי.

אורי מקלב: נא לסיים.

יעקב כץ: מדינה פלסטינית.

אורי אריאל: אני מציע לכם, הדברים האלה יכולים להשתנות.

אורי אריאל: אתם יכולים להשתנות.

אורי אריאל: אתם יכולים לשנות החלטות, כי אתם אחראים לזה.

אורי אריאל: ואם לא תעשו את זה, כמו שזה נראה עכשיו, אתם לא ראויים לאמון.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת אורי אריאל.

אורי מקלב: חבר הכנסת חנא סוייד, בבקשה.

אורי מקלב: ולאחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אנחנו חושבים שהממשלה הזאת לא ראויה לאמון בגלל הרבה סיבות, אני אמנה רק שתיים, בגלל קוצר הזמן, כמובן.

חנא סוייד: נקודה ראשונה, סיבה ראשונה, היא הדחיקה הסיסטמטית של הכנסת במשך תקופת הממשלה הנוכחית הצדה, והניסיון לנגוס ולכרסם בסמכויות של הכנסת.

חנא סוייד: יש כאן ניסיון להפוך את הכנסת למין גוף מייעץ.

חנא סוייד: הכנסת היא הריבון בין בחירות לבחירות, ואי-אפשר על-ידי שום אקט או שום מהלך להפוך את הכנסת לגוף מייעץ בלבד.

חנא סוייד: יש חוקים במגירה, ושיוצגו בקרוב, אנחנו רגילים לחוקים עוקפי בג"ץ, החוקים האלה הם עוקפי כנסת אפילו.

חנא סוייד: אם מדברים על חוקי משילות במובן זה שמכרסמים בכוח של הכנסת ובריבונות של הכנסת בין בחירות לבחירות, אלו חוקים שהם חוקים עוקפי כנסת ולא רק עוקפי בג"ץ.

חנא סוייד: ולכן מהבחינה הזאת הממשלה הזאת לא ראויה לאמון, מכיוון שהיא חותרת ופועלת ללא לאות בכיוון הזה.

חנא סוייד: הסיבה השנייה היא היחס של הממשלה כלפי האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל, אדוני היושב-ראש.

חנא סוייד: בדרך כלל אנחנו רגילים לאיזו אמירה של ראש הממשלה מעל הדוכן הזה, ולו מין terms of reference , מין מישור ייחוס, מין מדיניות כללית, בדבר החשיבות של יחס שוויוני – ולו במלים כלליות ביותר – כלפי האוכלוסייה הערבית, לרבות כבוד, לרבות הקצאת משאבים, לרבות עניין בתחומים שונים, תחומי החיים השונים של האוכלוסייה הערבית.

חנא סוייד: ומה שאנחנו רואים – אנחנו רואים את ההיפך המוחלט, אנחנו רואים התנכרות מוחלטת, אנחנו רואים את המצב של השלטון המקומי ביישובים הערביים, שהולך ומתפורר, והסיבה העיקרית לכך – יש הרבה סיבות – היא חוסר משאבים מהממשלה, מערכת חינוך שמשוועת למשאבים, לרבות ובעיקר מחסור בכיתות לימוד, שזה הדבר האלמנטרי ביותר שאפשר לחשוב עליו, ועוד ועוד דברים אחרים שקשורים למשאבים.

חנא סוייד: אבל מעבר לכל זה, הניסיון של הרבה שרים להתנכר לחובה הבסיסית לכבד את האוכלוסייה הערבית, לכבד את התרבות של האוכלוסייה הערבית, לכבד את המחויבות של שרים כלפי חברי כנסת ערבים, שבעצם דואגים להעלות בכנסת את העניינים של האוכלוסייה הערבית כאן.

חנא סוייד: הדברים האלו, כמו ששר התחבורה עם ההצהרה שלו בדבר הכתוביות וההימנעות של השר לנדאו לדבר עם חבר כנסת ערבי – אלה דברים שלא היו בכנסת בשום פנים ואופן, והם מראים אך ורק על גישה שמפלה את האוכלוסייה הערבית ולא מחשיבה אותה בכלל.

חנא סוייד: ולכן, כפי שאמרתי, בגלל שתי הסיבות, אבל לא רק שתי הסיבות, הממשלה הזו, בשום פנים ואופן, לא ראויה לאמון.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת סוייד.

אורי מקלב: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

אורי מקלב: אחריו – חבר הכנסת אורי אורבך.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, חבר הכנסת אקוניס, שלום לך, מה שלומך?

אופיר אקוניס: שלום, שלום.

אורי מקלב: זה חלק מהנאום, דרישת השלום?

אילן גילאון: כן.

אורי מקלב: השאלה היא אם להחשיב את זה בזמן או לא.

אילן גילאון: כן.

אילן גילאון: אני דווקא רוצה לדבר על הדברים, ככל שאני אוכל, בנועם, אדוני, דווקא מפני שאתה היושב-ראש ואתה איש נעים הליכות.

אילן גילאון: גם הנושא של סקטוריאליות מול ממלכתיות אולי נוגע לך.

אילן גילאון: אולי בטעות כל התפיסה הזאת מלכתחילה.

אילן גילאון: אתה יודע, יש הרבה דברים שאני מעריץ בהם את מעשיו של בן-גוריון, אבל יש כמה דברים שאני מאוד לא, וזה ההצלחה שלו להפוך אתכם, הקהילות החרדיות, ובין אלה עוד קהילות, לפילגש של מדינת ישראל, לפילגש של משרד החינוך, לפילגש של מערכת החינוך, אולי לידועה בציבור במקרה הטוב.

אילן גילאון: אבל יש כאן משחק שהסוס מסכים להיות סוס, והרוכב מסכים להיות רוכב, ואנחנו מנהלים כאן איזו מערכת שהיא קונטרה-ממלכתית, או אנטי-ממלכתית, ממדרגה ראשונה.

אילן גילאון: למדינה, אדוני, מאוד נוח לנהל את הדברים בצורה הזאת.

אילן גילאון: יש משהו שנקרא במקורותינו, אדוני, הפרד ומשול.

אילן גילאון: במדינת ישראל יש 25,500 עמותות פעילות.

אילן גילאון: אדוני, זהו בית-הקברות של הסולידריות הישראלית ושל מה שאפשר לכנות מדינה כמדינה.

אילן גילאון: שהלוא מהי מדינה אם לא מערכת של ביטוח של בני-אדם, שהחליטו לחיות בטריטוריה קבועה?

אילן גילאון: יש אצלנו עוד ויכוח על הטריטוריה, אבל זה לא ממין העניין עכשיו.

אילן גילאון: אבל לגבי האחריות אין מחלוקת.

אילן גילאון: והנה רואה ממשלת ישראל כי טוב, ואפשר "מוכר שאיננו רשמי", אפשר גם "לא מוכר".

אילן גילאון: אפשר לנהל בצורות שונות את מדיניותה של מדינת ישראל, ובתוך כך את מדיניותו של משרד החינוך בתוך המערכת הזאת, שהולכת ומצמיחה עם הזמן לענה ופירות באושים, אדוני.

אילן גילאון: ואני אומר לך למה.

אילן גילאון: כי כאשר חברי ניצן הורוביץ סרטט את הנושא, מדוע מקבל הזרם העצמאי כתוצאה מכך שהוא גם עצמאי וגם איננו כפוף לחוק וגם מקבל תמיכה ממדינת ישראל, הוא אפילו שכח לציין שיש מקומות, אדוני, ואני יודע וגם אתה יודע אותם, שמקבלים גם כפל קצבה.

אילן גילאון: אתה מכיר את אותם כוללים וישיבות שיושבים בפינות רחובות.

אילן גילאון: בפינת רחוב ז'בוטינסקי עם ארלוזורוב.

אילן גילאון: אני לא סתם נותן דוגמה, קיים דבר כזה, ומקבלים גם על הכתובת הראשונה וגם על השנייה.

אורי מקלב: אם זו סתם דוגמה זה יכול להיות, אני לא מכיר.

אורי מקלב: שאלת אותי.

אילן גילאון: הרי אדוני יודע שאני בחפץ-לב מאמין שהאדם הוא תכלית הכול, ואני חושב, גם בוויכוח איך נברא העולם, אם כתוצאה מהמפץ הגדול או שאלוהים ברא אותו, או שבכלל המפץ הגדול הוא בריאה של אלוהים, בסופו של דבר מה שאותנו מעניין, את כולנו, זה שהאדם הוא תכלית הכול.

אילן גילאון: ולכן אני חושב שבמעשה הזה של הקדשת הסקטוריאליות מול הממלכתיות, אנחנו בסופו של דבר מקפחים את האזרח הישראלי, הערבי והחרדי והחילוני ומעמד הביניים וכל אחד אחר, וכתוצאה מכך גם עולה וצומחת מערכת של חינוך אלטרנטיבי במדינת ישראל, ואושיות הממלכתיות במדינה הולכות ונפרצות.

אילן גילאון: ואם יש תפקיד, לכל ממשלה אגב, זה להחזיר אותנו, הזרם המרכזי.

אילן גילאון: כאשר אתם מדברים על הזרם העצמאי, אף אחד לא שואל את השאלה למה זרם עצמאי.

אילן גילאון: זאת אומרת, למה אי-אפשר לטפל כזרם ממלכתי בצורה דיפרנציאלית בכל הקבוצות, בכל מגוון הסקטורים שישנם במדינת ישראל.

אילן גילאון: ולכן אני אומר, אדוני: הסקטוריאליות היא אם כל חטאת, והיא בסופו של דבר תהרוס את מדינת ישראל, תשחרר אותה מאחריות, והמדינה הזאת תהפוך לקבלן שמנהל סקטורים.

אילן גילאון: לכן אני כל כך מתנגד לדבר הזה.

אילן גילאון: דברי באו, כמובן, בתמיכה לדברי חברי חבר הכנסת ניצן הורוביץ, שאמר את דבריו בהתחלה.

אילן גילאון: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: חבר הכנסת אורי אורבך, ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

אילן גילאון: אורבך הוא גם ממלכתי.

אורי מקלב: אני בצורה ממלכתית לא עונה לך.

אורי מקלב: היה לי מה לענות, אבל מכיוון שאני לא סקטוריאלי במקרה הזה, על הכיסא הזה, רק ממלכתי, אני לא יכול לענות.

אורי מקלב: בכל אופן, לא משתמש בזכות הזו.

אורי מקלב: בבקשה, חבר הכנסת אורבך.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, אני אתייחס לשתי נקודות שנאמרו פה והועלו בהצעות האי-אמון, האחת בהערה קטנה והשנייה בהרחבה קצרה, עד כמה שניתן במסגרת הזמן.

אורי אורבך: לגבי הטענות על אי-שוויון בענישה, שאמרו פה ידידי חברי הכנסת הערבים, אכן צריך שיהיה שוויון בענישה וגם בתנאים, אבל אני פשוט לא מבין מדוע חברי הכנסת הערבים נזעקים כדי להגן על אחדים מבני עמם שפשעו וסרחו.

אורי אורבך: אני אומר לכם מעדותי שלי, אני מעולם לא חתמתי על בקשה לחנינה לאנשים שאני מכיר, יהודים שרצחו ערבים או שבכלל השתתפו בפעולות כאלה, ואני חושב שזו טעות של המחנה הלאומי או של אנשים מהמחנה הלאומי היהודי כשהם מבקשים הנחה לרוצחים ולמפגעים מקרבם, משום שאחר כך זה מעודד גם אחרים שרואים כי העונשים קלים יותר או שהתנאים טובים.

אורי אורבך: אז מה שאני מחיל על עצמי, כלפי חברי היהודים או אנשים הנמנים עם המחנה שלי, אני בהחלט מצפה מחברי כנסת ערבים שלא יבקשו הנחות והקלות לאזרחים ערבים שפוגעים במדינה.

אורי אורבך: לגבי הענישה עצמה והתנאים, נכון שרצח הוא רצח והמעשים דורשים שוויון גם בענישה, אבל יש הבחנה אחת, שהיא לא הבחנה לגבי חומרת המעשה עצמו אלא באיזו מסגרת זה נעשה.

אורי אורבך: חלק נכבד מהאזרחים הערבים שרצחו יהודים עשו זאת במסגרת ההתקפה הכללית על מדינת ישראל של האויב שמבחוץ, במסגרת קריאת תיגר על עצם השלטון, במסגרת שנאת ישראל, במסגרת אנטישמיות, ומעשי הרצח של יהודים, שהם חמורים וראויים לגינוי ולא ראויים להקלות ולהנחות, הם נעשו במסגרת כזו שהם לא חלק מהמתקפה על מדינת ישראל.

אורי אורבך: וזו חתיכת הבדל מאוד גדול בעיני.

ג'מאל זחאלקה: זה חלק מההתקפה על עם אחר, של נישול, של כיבוש.

אורי מקלב: חבר הכנסת זחאלקה, יהיה לך הזמן שלך.

אורי אורבך: כיוון שאני לא מהאו"ם, אני חושב, בלי קשר למעשי רצח, שההתקפה על עם אחר בעיני זה דבר פחות חמור מאשר התקפה על העם שלנו.

אורי אורבך: כי אני לא מהאו"ם.

אורי אורבך: כן, כך אני חושב וכך אני גם אומר.

אורי אורבך: לגבי הצעת האי-אמון של מרצ בנושא החינוך הממלכתי, אני שותף בהחלט, חברי הכנסת אילן גילאון וניצן הורוביץ, לדאגה ממצבו של החינוך הממלכתי, ואני דווקא רואה בכמה צעדים קטנים שעשתה הממשלה החדשה הזו בלימה של הבריחה לחינוך לא ממלכתי, כולל מה שנקרא חוק גפני, שהוא תיקון לחוק נהרי, שהתחיל באופן גדול ונרחב מאוד, ובסופו של דבר הסתיים בתיקון סביר והגיוני למה שנקרא חוק נהרי.

אורי אורבך: ועדיין יש עדיפות פורמלית וגם לא פורמלית לחינוך הממלכתי.

אורי אורבך: כמה צעדים שעשה שר החינוך בתוכן הלימודים, בכלל זה ההחלטה לא מזמן על סיורים בירושלים ועוד כמה צעדים שאני יודע עליהם בבתי-ספר תיכון שונים ברחבי הארץ, מחזקים את החינוך הממלכתי ולא פוגעים בו.

אורי אורבך: זאת המגמה שהממשלה הזאת חייבת להעמיק בה, כי החינוך הממלכתי והשירותים הממלכתיים בשורה שלמה של תחומים, שלא קשורים רק לחינוך, זה היסוד של מדינה מתוקנת, מסודרת, ואנחנו נרצה להיות שותפים בחיזוק הממלכתיות הישראלית בכל התחומים.

אורי אורבך: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת אורי אורבך.

אורי מקלב: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ולאחר מכן – אחרונת הדוברים, חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

אורי מקלב: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אלה הצעות האי-אמון האחרונות בשבוע האחרון של המושב, והממשלה הזאת הוכיחה שיש מספיק והרבה סיבות להביע בה אי-אמון.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה להסתייג תחילה מדברים שאמרו חלק מהאנשים, שאני מסכים אתם בדברים רבים בוויכוחים שבכנסת, אבל אני חושב שצריך להתייחס אל כל ציבור, כולל הציבור החרדי, בכבוד, להתייחס לזכויותיו בכבוד, לחינוך ולשיטת החיים שלו.

ג'מאל זחאלקה: ואני חושב שדברי בוז כלפי הציבור הזה הם דברים לא ראויים ואסור שייאמרו.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שתפיסה של רפובליקניזם קיצוני, של שוויוניזם טוטליטרי, למחוק זהויות ולמחוק תרבויות בשם ממלכתיות, הם דברים שעלולים להביא לשלילת זכויות יסוד של בני-אדם.

ג'מאל זחאלקה: ולכן לתקוף את הציבור החרדי, ואני בכוונה, כבוד היושב-ראש – אני מברך אותך שישבת על כיסאך – משתמש בנושא הזה של הציבור החרדי, כי זה נוגע לא רק לציבור החרדי אלא לעמדה עקרונית של זכויות של קבוצות מיעוט.

ג'מאל זחאלקה: ואני יודע שבאים אל קבוצות מיעוט כדי למחוק את זהותן, כדי למחוק את תרבותן, כדי למחוק את זכויותיהן – באים אליהן פעמים בשם תפיסות אינטרנציונליסטיות, תפיסות של ממלכתיות, תפיסות של שוויוניזם קיצוני, עד כדי כך שאתה צריך למחוק את זכותך בשם השוויון – ושוויון למי?

ג'מאל זחאלקה: של הקבוצה השלטת בכל מדינה ומדינה.

ג'מאל זחאלקה: ראינו את זה בטורקיה, איך ניסו למחוק את הזכות של הכורדים בשם השוויוניזם הקיצוני – כולם טורקים.

ג'מאל זחאלקה: אפילו אם אתה כורדי, אתה טורקי ואין לך זכות לזהות כורדית; כך עושים גם, כבוד היושב-ראש, גם לציבור הערבי, באותה שיטה, באותו מתכון, שהוא אנטי-דמוקרטי במהותו.

ג'מאל זחאלקה: התפיסות האלה, בכל תפיסה של דמוקרטיה מודרנית נעלמו מן העולם.

ג'מאל זחאלקה: אלה תפיסות של שוויוניזם טוטליטרי, כולם שווים – אתם צריכים להיות שווים לי, אני המעמד השליט, אני הקבוצה השלטת, כולכם תמחקו את זהותכם ותאמצו את תרבותי ואת ערכי האוניברסליים.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שאלה לא ערכים אוניברסליים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, הואיל והפריעו לך, אני נותן לך עכשיו עוד דקה.

ראובן ריבלין: זה מספיק לך?

ג'מאל זחאלקה: כן.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, אני רוצה להתייחס בשני משפטים להצעה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שגם לחרדים מגיע חינוך, וחיזוק של החינוך שלהם, ואם צריך לעשות שינויים של חינוך ליבה, צריך לעשות את זה בהידברות.

ג'מאל זחאלקה: כך גם צריך לנהוג בציבור הערבי, שנשללת ממנו הזכות לאוטונומיה תרבותית, לנהל את חיי התרבות שלו ואת החינוך שלו בעצמו, ולא על-ידי אפוטרופוס, על-ידי השב"כ ועל-ידי מזרחנים למיניהם.

ג'מאל זחאלקה: סיעתי הגישה הצעת אי-אמון בנושא הבנייה וההתנחלות בירושלים.

ג'מאל זחאלקה: השר ארדן נתן עכשיו שיעור בגלגול עיניים למתקדמים.

ג'מאל זחאלקה: הוא רק העלים דבר יסודי אחד, הוא אומר: יש ליהודים זכות לגור בירושלים.

ג'מאל זחאלקה: הוא העלים מהציבור את העובדה הפשוטה שלא נותנים לתושבי מזרח-ירושלים שיש להם נכסים במערב העיר – בטלביה, בבקעה ובקטמון – את הנכסים שלהם.

ג'מאל זחאלקה: זאת זכות שנתונה רק ליהודים.

ג'מאל זחאלקה: שלא ידבר על שוויון בין תושבי מזרח-ירושלים, שלא ידבר על כך שכולם יכולים לקחת את נכסיהם ולבנות איפה שהם רוצים.

ג'מאל זחאלקה: זה פשוט שקר ולא נכון.

ג'מאל זחאלקה: בעיקרון ירושלים המזרחית היא שטח כבוש, חל עליה החוק הבין-לאומי, וישראל מפירה את החוק הבין-לאומי בצורה יומיומית בכל מה שהיא עושה בירושלים המזרחית.

ג'מאל זחאלקה: וזאת מדיניות שאפשר להגדירה על-פי החוק הבין-לאומי מדיניות פושעת, והיא עומדת בכל הקריטריונים של הגדרה זו.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת זחאלקה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חברת הכנסת ציפי חוטובלי, אחרונת המתדיינות, שהם גם המתדיינים.

ראובן ריבלין: נא לצלצל בעוצמה ובחוזק.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ברצוני להשיב להצעת האי-אמון בנושא הבנייה בירושלים.

ציפי חוטובלי: זכינו שבשבוע שבו חל תשעה באב, בשבוע שבו העם היהודי אבל על חורבנה של ירושלים, אנו שומעים על בנייה של הממשלה הזאת בירושלים.

ציפי חוטובלי: יש מי שחושבים שזאת סיבה להביע אי-אמון בממשלה, אז אני סבורה שזאת סיבה לא רק להביע אמון בממשלה, אלא זו סיבה לאמון בעם ישראל, שגם אחרי אלפיים שנה לא שכח את ירושלים, ויש קונסנזוס בין חברי הבית הזה שירושלים היא הלב של עם ישראל.

ציפי חוטובלי: ברצוני לומר כאן דברים שלא מקובל לומר, כי השבוע יחול תשעה באב.

ציפי חוטובלי: פעם אחת בהיסטוריה היהודית ויתרו על ירושלים.

ציפי חוטובלי: היה זה במעמד של רבן יוחנן בן זכאי בפני אספסיאנוס קיסר רומי.

ציפי חוטובלי: העמיד אותו קיסר רומי בפני דילמה ואמר: יש חבית של דבש ועל גביה מצוי דרקון.

ציפי חוטובלי: האם לא תשבור את חבית הדבש, היא ירושלים, מפני אותו דרקון?

ציפי חוטובלי: יש אנשים שסבורים עד עצם היום הזה, וחלקם חברי הממשלה הקודמת, שמותר לחלק ולשבור את אותה חבית דבש למען הסרת הדרקון, למען הסרת איומים מאיומים שונים.

ציפי חוטובלי: אבל לא כך לימדה אותנו ההיסטוריה.

ציפי חוטובלי: אותו רבן יוחנן בן זכאי מחליט באותו רגע לשתוק ורבי עקיבא קורא עליו פסוק מאוד קשה מספר ישעיהו: משיב חכמים לאחור ודעתם יסכל.

ציפי חוטובלי: חכמים, חוכמתם נעלמת ברגעים קריטיים בהיסטוריה, ואסור היה לרבן יוחנן בן זכאי לוותר, והיה לו לומר: מסירים את הדרקון בצבת ושומרים על החבית.

ציפי חוטובלי: ממשיך אספסיאנוס ומבקש מרבן יוחנן בן זכאי בקשה אחת.

ציפי חוטובלי: ועונה לו רבן יוחנן בן זכאי את אותה בקשה מפורסמת: תן לי את יבנה וחכמיה.

ציפי חוטובלי: באותו רגע מדובר בפשרה היסטורית.

ציפי חוטובלי: ערב חורבן מותר לעשות פשרות היסטוריות; לא כשמדינת ישראל קמה, לא כשיש תקומה.

ציפי חוטובלי: אסור לנו, לעולם, לעשות יותר את הפשרות ההיסטוריות האלה.

ציפי חוטובלי: "תן לי יבנה וחכמיה" זה מסר של גלות.

ציפי חוטובלי: כשעם ישראל שב לארצו אין יותר יבנה וחכמיה.

ציפי חוטובלי: ויש אנשים בבית הזה שממשיכים לומר: תנו לנו יבנה וחכמיה.

מאיר שטרית: מה עם יבנה?

מאיר שטרית: יבנה קיימת.

ראובן ריבלין: היא מדברת, חבר הכנסת, היא מדברת דברי קודש.

מאיר שטרית: אני מגן על יבנה.

ציפי חוטובלי: איש יבנה, יבנה חשובה, אבל ירושלים חשובה לא פחות.

ציפי חוטובלי: ולכן כל מי בבית הזה שאמר בעבר: תנו לנו גושי התיישבות ונסתפק בזאת, תנו לנו גושי התיישבות ונחלק את ירושלים, כמו שאמר אהוד אולמרט, ראש הממשלה הקודם – לא הממשלה הנוכחית; הממשלה הנוכחית עומדת על זכותו של העם היהודי להבין שאחדות ירושלים היא המפתח.

ציפי חוטובלי: אחדות ירושלים היא המפתח לזכות שיבתנו לכאן לציון, היא ירושלים.

ציפי חוטובלי: ואותה פשרה היסטורית לא תחזור על עצמה והעם היהודי לעולם לא יאמר עוד: תן לי יבנה וחכמיה, אלא: תן לי ירושלים מאוחדת.

ראובן ריבלין: לשמוע – דברים חיוביים על יבנה וחכמיה מפי חברת הכנסת חוטובלי אינם דברים של מה בכך.

ראובן ריבלין: יש לה את הביקורת שלה, אבל לומר דברים שאפילו אפשרי, אפשרית הפשרה, זה בהחלט דבר שהוא בעל חשיבות רבה.

ציפי חוטובלי: אני מברכת את ראש הממשלה שלא נכנע לאמריקנים בעניין ירושלים, בניגוד לממשלות הקודמות שכבר הנחילו לפנינו את חלוקת העיר כדבר מוכתב מראש, כאילו זו גזירה שאין בלתה.

ציפי חוטובלי: אני מברכת את חברי הבית הזה שידעו תמיד לומר: ירושלים היא שלנו.

ציפי חוטובלי: אין מדובר בייהוד ירושלים אלא בחזרה לעיר דוד, אל אותה מורשת היסטורית שבזכותה אנחנו כאן.

ציפי חוטובלי: שנזכה לבניית המקדש עוד בשבוע הזה.

ראובן ריבלין: אמן ואמן.

ראובן ריבלין: תודה רבה, חברת הכנסת חוטובלי.

ראובן ריבלין: האם אנחנו יכולים לגשת להצבעה או יש מי משרי הממשלה – השר סער, האם אדוני רוצה לומר דברים בשם הממשלה?

ראובן ריבלין: אפשר לגשת להצבעה?

ראובן ריבלין: אדוני השר המקשר, זכותך המלאה להשיב למתדיינים, בבקשה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה רק לסכם ולהזכיר את דברי בתשובה להצעות האי-אמון שדיברו בעיקרן על פגיעה לכאורה בעקרונות הדמוקרטיה.

גלעד ארדן: כפי שתיארתי באריכות – אתמצת בקצרה.

גלעד ארדן: דווקא אותם אלה שטענו כאן היום בשם הדמוקרטיה, הייתי מציע להם לא לסמוך על זיכרונו הקצר של הציבור, לא בפסקי-זמן שהם הבטיחו לציבור בזמנו, שקוצרו, ולא בהתחייבויות שלהם להישאר במפלגות מסוימות, וכמובן לא אחזור ואזכיר את כל פעולותיה של קדימה ושל יושבת-ראש האופוזיציה בדברים הכי בסיסיים והכי עקרוניים שמפלגים את החברה הישראלית, וסיעת קדימה וגם היושבת-ראש שלה פעלו בעניינים האלו בצורה הכי אנטי-דמוקרטית, הכי אנטי-מוסרית, שלא מתחשבת בעמדות הציבור או בדמוקרטיה.

גלעד ארדן: ולכן הפוסל במומו פוסל, ואני מבקש מהכנסת לדחות את הצעות האי-אמון.

גלעד ארדן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, תם הדיון.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה, ובהצבעה לא תהיה הפרעה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, גם כאשר מתירים את הרסן במקרים כאלה או אחרים, בהצבעות לא יהיו ויתורים.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה הראשונה.

ראובן ריבלין: ההצבעה הראשונה מתייחסת להצעת האי-אמון הראשונה, והצעת האי-אמון הראשונה היא הצעתה של סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה בשל ראש ממשלה הרומס באופן בוטה וחסר אחריות את הדמוקרטיה למען הישרדות פוליטית.

ראובן ריבלין: רבותי, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד האי-אמון, מי נגד?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 41 נגד – 63 נמנעים – אין הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 41 בעד האי-אמון, אולם 63 נגדו, ואין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא עברה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת אי-האמון מטעם סיעת חד"ש, המבקשת להביע אי-אמון בממשלה בשל סיכום המושב – ממשלה דורסנית ומסוכנת לדמוקרטיה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד הצעת אי-האמון של חד"ש, מי נגד, מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת חד"ש להביע אי-אמון בממשלה – 37 נגד – 65 נמנעים – אין הצעת סיעת חד"ש להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 37 בעד, 65 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של חד"ש לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת אי-אמון מטעם סיעת רע"ם-תע"ל.

ראובן ריבלין: אנחנו מצביעים על הצעת אי-האמון המדברת באסירים הביטחוניים הערבים אזרחי מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד, מי נגד, מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת רע"ם-תע"ל להביע אי-אמון בממשלה – 10 נגד – 89 נמנעים – 2 הצעת סיעת רע"ם-תע"ל להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: עשרה בעד, 89 נגד, שני נמנעים, אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעת רע"ם-תע"ל לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת האי-אמון שהגישה סיעת מרצ בדבר הפקרת החינוך הממלכתי, ובכך היא מבקשת להביע אי-אמון בממשלה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד, מי נגד, מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 39 נגד – 64 נמנעים – אין הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 39 בעד, 64 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת אי-האמון של מרצ לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת אי-האמון מטעם סיעת בל"ד: תוכנית הממשלה לבניית התנחלויות וייהוד ירושלים המזרחית.

ראובן ריבלין: מי בעד, מי נגד, מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 5 בעד הצעת סיעת בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 12 נגד – 68 נמנעים – 10 הצעת סיעת בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 12 בעד, 68 נגד, עשרה נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעתה של בל"ד לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: [מס' מ/334; "דברי הכנסת", חוב' י"ח, עמ' 2661.

ראובן ריבלין: ]

אנחנו עוברים להצבעה בעניין בקשת ועדת החוץ והביטחון להחיל דין רציפות על הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 59) (סיוג השלכות הרשעה).

נא להצביע.

הצבעה מס' 6 בעד הודעת הוועדה – 92 נגד – 1 נמנעים – 1 הודעת ועדת החוץ והביטחון על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 59) (סיוג השלכות הרשעה), התשס"ח–2008, נתקבלה.

אלכס מילר: בעד 92, נגד – 1, נמנע אחד.

אלכס מילר: ההודעה התקבלה.

אלכס מילר: [מס' מ/429; "דברי הכנסת", חוב' י"ד, עמ' 1963.

אלכס מילר: ]

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום: הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 28) (התפלגות סיעה), התשס”ט–2009, קריאה ראשונה.

אלכס מילר: התקבלה בקשה להצבעה שמית.

אלכס מילר: אני מבקש מהמזכיר להקריא את שמות חברי הכנסת.

אלכס מילר: חבר הכנסת חסון, אתה ממש לא הולך לעשות את זה, אתה ממש לא הולך לעשות את זה.

אלכס מילר: חבר הכנסת חסון, אני מזהיר אותך פעם ראשונה על מה שאתם הולכים לעשות.

רוני בר-און: לא מזהירים על מחשבות.

אלכס מילר: אין שום מחשבות.

איל ינון: (קורא בשמות חברי הכנסת) רוחמה אברהם-בלילא – אינה נוכחת עפו אגבאריה – נגד רחל אדטו – נגד יולי יואל אדלשטיין – בעד יעקב אדרי – נגד יצחק אהרונוביץ – בעד אורי אורבך – בעד חיים אורון – נגד זבולון אורלב – בעד דוד אזולאי – בעד אריאל אטיאס – בעד דניאל אילון – בעד רוברט אילטוב – בעד דליה איציק – נגד מיכאל איתן – בעד אריה אלדד – נגד טלב אלסאנע – נגד זאב אלקין – בעד חיים אמסלם – בעד אלי אפללו – נגד אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – בעד

יואל חסון: אדוני היושב-ראש – – –

אלכס מילר: חבר הכנסת , פעם ראשונה.

אלכס מילר: חברי הכנסת מולה, פלסנר וטיבייב, פעם ראשונה.

אלכס מילר: אפללו.

אלכס מילר: אותם חברי כנסת עם מסכות – פעם שנייה.

אלכס מילר: אני מבקש מהסדרנים להוציא את כל חברי הכנסת הלובשים מסכות עכשיו.

אלכס מילר: אתם מבזים את הכנסת, אתם מבזים את הכנסת, אתם מבזים את עצמכם, ואני מבקש שתצאו החוצה עכשיו.

אלכס מילר: תצאו החוצה עכשיו.

אלכס מילר: אתם מבזים את הכבוד של הכנסת.

אלכס מילר: להוציא, בבקשה, סדרנים, להוציא את כל חברי הכנסת הלובשים מסכות.

אלכס מילר: מה שאתם עושים פה זה פגיעה בכבוד הכנסת, ואתם פוגעים גם בעצמכם, כחברי כנסת.

אלכס מילר: תודה רבה.

אלכס מילר: נא להמשיך בהצבעה.

קריאה: – – –

אלכס מילר: אני מפנה אותך לתקנון.

אלכס מילר: אם יש למישהו בעיה – יכול לפנות אלי.

איל ינון: (קורא בשמות חברי הכנסת) אורי אריאל – נגד

אלכס מילר: חבר הכנסת טיבייב.

אלכס מילר: חבר הכנסת טיבייב, אנא הורד את המסכה.

אלכס מילר: תוריד את המסכה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: (חברי הכנסת יואל חסון, שלמה מולה ורוברט טיבייב יוצאים מאולם המליאה.

אלכס מילר: )

קריאה: – – –

אלכס מילר: אני לא יודע מה הריח אצלכם שם, באזור, אבל אני מבקש שתצא החוצה.

אלכס מילר: תודה.

איל ינון: (קורא בשמות חברי הכנסת) זאב בנימין בגין – בעד זאב בוים – נגד אריה ביבי – נגד זאב בילסקי – נגד בנימין בן-אליעזר – בעד מיכאל בן-ארי – נגד דניאל בן-סימון – בעד רוני בר-און – נגד אבישי ברוורמן – בעד מוחמד ברכה – נגד אהוד ברק – בעד אילן גילאון – נגד גילה גמליאל – בעד מסעוד גנאים – נגד משה גפני – אינו נוכח אברהם דיכטר – נגד דני דנון – אינו נוכח ניצן הורוביץ – נגד צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – בעד דניאל הרשקוביץ – בעד מגלי והבה – נגד מתן וילנאי – בעד יצחק וקנין – בעד נסים זאב – בעד אורית זוארץ – נגד חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – נגד ציפי חוטובלי – בעד דב חנין – נגד יואל חסון – נגד ישראל חסון – אינו נוכח שי חרמש – נגד אחמד טיבי – נגד רוברט טיבייב – נגד שלי יחימוביץ – נגד משה יעלון – בעד אליהו ישי – בעד איתן כבל – נגד אמנון כהן – בעד יצחק כהן – בעד משה כחלון – אינו נוכח חיים כץ – בעד יעקב כץ – נגד ישראל כץ – בעד ציפי לבני – נגד לימור לבנת – בעד אורלי לוי אבקסיס – בעד יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – בעד עוזי לנדאו – בעד סופה לנדבר – בעד מנחם אליעזר מוזס – בעד שלמה מולה – נגד שאול מופז – נגד משה מטלון – בעד אברהם מיכאלי – בעד אנסטסיה מיכאלי – אינה נוכחת אלכס מילר – בעד סטס מיסז'ניקוב – בעד אורי מקלב – בעד יעקב מרגי – בעד דן מרידור – בעד משולם נהרי – בעד אורית נוקד – בעד לאה נס – בעד סעיד נפאע – בעד

קריאות: – – –

אלכס מילר: נא לשמור על השקט.

איל ינון: (קורא בשמות חברי הכנסת) חנא סוייד – נגד

אלכס מילר: רבותי חברי הכנסת.

אלכס מילר: אתם בשידור חי.

אלכס מילר: נא להתנהג בהתאם.

אלכס מילר: באמת.

איל ינון: (קורא בשמות חברי הכנסת) מרינה סולודקין – נגד גדעון סער – בעד גדעון עזרא – נגד חמד עמאר – בעד ציון פיניאן – בעד אופיר פינס-פז – נגד יוסי פלד – בעד יוחנן פלסנר – נגד – בעד עמיר פרץ – נגד אברהים צרצור – נגד פניה קירשנבאום – אינה נוכחת איוב קרא – בעד מירי רגב – בעד דוד רותם – בעד – אינו נוכח כרמל שאמה – בעד יובל שטייניץ – בעד מאיר שטרית – נגד נחמן שי – נגד סילבן שלום – בעד יוליה שמאלוב-ברקוביץ – נגד שלום שמחון – בעד ליה שמטוב – בעד עתניאל שנלר – נגד רונית תירוש – אינה נוכחת יולי תמיר – נגד אשוב ואקרא בשמות חברי הכנסת שלא נכחו בסיבוב ההצבעה הראשון.

איל ינון: רוחמה אברהם-בלילא – אינה נוכחת משה גפני – אינו נוכח – אינו נוכח ישראל חסון – אינו נוכח משה כחלון – אינו נוכח אביגדור ליברמן – אינו נוכח אנסטסיה מיכאלי – אינה נוכחת סעיד נפאע – אינו נוכח פניה קירשנבאום – אינה נוכחת – אינו נוכח רונית תירוש – אינה נוכחת האם יש מישהו באולם שנמצא ולא קראתי בשמו ורוצה להצביע?

איל ינון: תמה ההצבעה.

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 28) (התפלגות סיעה), התשס”ט–2009, נתקבלה בקריאה ראשונה ברוב של 62 חברי כנסת נגד 47.

שלמה מולה: בושה, בושה.

קריאות: בושה.

קריאות: תתביישו לכם.

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, אני מבקש מכם לשמור על השקט.

אלכס מילר: הוועדה המוסמכת לדון בהצעה זו היא .

אלכס מילר: אנחנו עוברים לסעיף הבא.

אלכס מילר: אני מבקש מהסדרנים – הזהרתי אתכם פעם ראשונה, פעם שנייה ופעם שלישית.

אלכס מילר: כל מי שלובש מסכות ועומד, להוציא אותו החוצה, ואתם לא חוזרים.

אלכס מילר: עד שאני נותן לכם אישור אתם לא חוזרים.

אלכס מילר: פעם שנייה שאתם עושים – – –

אחמד טיבי: לא יוצאים מהאולם.

רוני בר-און: – – –

קריאות: – – –

אלכס מילר: תכריע.

אלכס מילר: להוציא את כולם החוצה, מי שעומד ולובש מסכות.

אלכס מילר: בבקשה.

אלכס מילר: לא.

אלכס מילר: אל תתווכח אתי.

אלכס מילר: [מס' מ/435; "דברי הכנסת", חוב' י"ד, עמ' 1953.

אלכס מילר: ]

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף הבא: הצעת חוק מימון מפלגות – אתה מפריע לי, חבר הכנסת בר-און.

אלכס מילר: אתה מפריע לי, אני מוציא אותך עכשיו.

אלכס מילר: אני ביקשתי שו תכריע.

אלכס מילר: נשמעה בקשתך ואתה ממשיך להפריע.

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, הצעת חוק מימון מפלגות (תיקון מס' 31) (מימון סיעה שהתפלגה), התשס”ט–2009, קריאה ראשונה.

קריאות: ביזיון.

אלכס מילר: לא יעשו לי פה הפגנה באמצע המליאה.

אלכס מילר: גברתי יושבת-ראש סיעת קדימה, בתור יושבת-ראש הכנסת לשעבר, מה שאתם עשיתם פה, אתם ביזיתם את הכנסת, אתם ביזיתם את המליאה ואתם מבזים את עצמכם בתור חברי כנסת.

אלכס מילר: או שתשבו או שתצאו מהמליאה עכשיו.

אלכס מילר: אני עובר להצבעה.

רוני בר-און: הצבעה שמית.

רוברט טיבייב: – – –

קריאה: איפה יושב-ראש הכנסת?

אלכס מילר: גם על הצעת החוק הזו הוגשה בקשה להצבעה שמית.

אלכס מילר: אני מבקש ממזכיר הכנסת להקריא את שמות חברי הכנסת.

אלכס מילר: למה אנשים עדיין במליאה וממשיכים לצעוק?

איל ינון: (קורא בשמות חברי הכנסת) רוחמה אברהם-בלילא – אינה נוכחת

אלכס מילר: חבר הכנסת טיבייב, נא לשבת.

איל ינון: (קורא בשמות חברי הכנסת) עפו אגבאריה – נגד רחל אדטו – נגד יולי יואל אדלשטיין – בעד יעקב אדרי – נגד יצחק אהרונוביץ – בעד אורי אורבך – בעד חיים אורון – נגד

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, אני מבקש מכל חברי הכנסת לשמור על השקט ולאפשר למזכיר לקרוא את השמות של חברי הכנסת.

אלכס מילר: רבותי השרים, אתם מדברים.

אלכס מילר: חברי הכנסת, אתם ממשיכים לדבר.

אלכס מילר: כל מי שעומד – נא לשבת, גם בצד שמאל.

קריאה: זה לא בסדר – – –

איל ינון: (קורא בשמות חברי הכנסת) – בעד דוד אזולאי – בעד אריאל אטיאס – בעד דניאל אילון – בעד רוברט אילטוב – בעד דליה איציק – נגד מיכאל איתן – בעד אריה אלדד – נגד טלב אלסאנע – נגד זאב אלקין – בעד חיים אמסלם – בעד אלי אפללו – נגד אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – בעד אורי אריאל – נגד זאב בנימין בגין – בעד זאב בוים – נגד אריה ביבי – נגד זאב בילסקי – נגד בנימין בן-אליעזר – בעד מיכאל בן-ארי – נגד דניאל בן-סימון – בעד רוני בר-און – נגד אבישי ברוורמן – בעד מוחמד ברכה – נגד אהוד ברק – בעד אילן גילאון – נגד – בעד מסעוד גנאים – נגד משה גפני – אינו נוכח אברהם דיכטר – נגד – אינו נוכח ניצן הורוביץ – נגד צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – בעד דניאל הרשקוביץ – בעד מגלי והבה – נגד מתן וילנאי – בעד יצחק וקנין – בעד נסים זאב – בעד אורית זוארץ – נגד חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – נגד ציפי חוטובלי – בעד דב חנין – נגד יואל חסון – נגד ישראל חסון – אינו נוכח שי חרמש – נגד אחמד טיבי – נגד רוברט טיבייב – נגד שלי יחימוביץ – נגד משה יעלון – בעד אליהו ישי – בעד איתן כבל – נגד אמנון כהן – בעד יצחק כהן – בעד משה כחלון – אינו נוכח חיים כץ – בעד יעקב כץ – נגד ישראל כץ – בעד ציפי לבני – נגד לימור לבנת – בעד אורלי לוי אבקסיס – בעד יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – בעד עוזי לנדאו – בעד סופה לנדבר – בעד מנחם אליעזר מוזס – בעד שלמה מולה – נגד שאול מופז – נגד משה מטלון – בעד אברהם מיכאלי – בעד אנסטסיה מיכאלי – אינה נוכחת אלכס מילר – בעד סטס מיסז'ניקוב – בעד אורי מקלב – בעד יעקב מרגי – בעד דן מרידור – בעד משולם נהרי – בעד אורית נוקד – בעד – בעד סעיד נפאע – אינו נוכח בנימין נתניהו – בעד

קריאות: בושה, בושה.

אלכס מילר: נא לשמור על השקט.

אלכס מילר: אני אמשיך להוציא אתכם.

אלכס מילר: מספיק עשיתם כבר רעש.

אלכס מילר: אתה גם מתווכח אתי, חבר הכנסת מולה?

רוני בר-און: מה, אתה ראש ממשלה שאתה מאיים?

איל ינון: (קורא בשמות חברי הכנסת) חנא סוייד – נגד מרינה סולודקין – נגד גדעון סער – בעד גדעון עזרא – נגד חמד עמאר – בעד ציון פיניאן – בעד אופיר פינס-פז – נגד יוסי פלד – בעד יוחנן פלסנר – נגד – בעד עמיר פרץ – נגד – נגד פניה קירשנבאום – אינה נוכחת איוב קרא – בעד מירי רגב – בעד דוד רותם – בעד – אינו נוכח כרמל שאמה – בעד יובל שטייניץ – בעד מאיר שטרית – נגד נחמן שי – נגד סילבן שלום – בעד יוליה שמאלוב-ברקוביץ – נגד שלום שמחון – בעד ליה שמטוב – בעד עתניאל שנלר – אינו נוכח רונית תירוש – אינה נוכחת יולי תמיר – נגד שוב אקרא בשמות חברי הכנסת שלא נכחו בסיבוב הראשון.

איל ינון: רוחמה אברהם-בלילא – אינה נוכחת משה גפני – אינו נוכח – אינו נוכח ישראל חסון – אינו נוכח משה כחלון – אינו נוכח אביגדור ליברמן – אינו נוכח אנסטסיה מיכאלי – אינה נוכחת סעיד נפאע – אינו נוכח פניה קירשנבאום – אינה נוכחת – אינו נוכח

נחמן שי: איפה יושב-ראש הכנסת?

אורי אריאל: איפה יושב-ראש הכנסת?

איל ינון: (קורא בשמות חברי הכנסת) עתניאל שנלר – נגד רונית תירוש – אינה נוכחת האם יש חבר כנסת באולם שלא קראתי בשמו ורוצה להצביע?

איל ינון: תמה ההצבעה.

אורית זוארץ: כמה זה יעלה לנו, אדוני שר האוצר?

יואל חסון: כמה יקרה יכולה להיות הממשלה הזאת?

יואל חסון: כמה?

יואל חסון: כמה יקרה יכולה להיות הממשלה הזאת?

יואל חסון: נגמר הכסף, פואד.

יואל חסון: פואד, אנחנו במינוס.

יוחנן פלסנר: מה עם הג'וב לסלומינסקי, זה גם היום?

יואל חסון: כמה זה עולה כדי שביבי יהיה ראש ממשלה?

אלכס מילר: אנחנו יכולים לחכות בשקט לתוצאות ההצבעה?

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני ביקשתי – – –

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, השאלה – כמה יעלה לנו כדי שביבי יהיה ראש ממשלה?

יואל חסון: כמה זה יעלה לנו?

אלכס מילר: אני מזמין אותך לוועדה שתדון על הצעת החוק.

אלכס מילר: תוכל להעלות את שאלתך בוועדה.

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, הצעת חוק מימון מפלגות (תיקון מס' 31) (מימון סיעה שהתפלגה), התשס”ט–2009, התקבלה בקריאה ראשונה ברוב של 62 נגד 47, ותידון בוועדת הכנסת או בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

קריאה: ועדת כספים.

אלכס מילר: ועדת הכנסת תכריע.

קריאות: – – –

אלכס מילר: שמענו, תודה.

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת.

אלכס מילר: אנחנו נמשיך – אתם ממשיכים להפריע לי?

אלכס מילר: ההצגה כבר נגמרה.

אלכס מילר: את רוצה לצאת, גברתי?

יואל חסון: היא רק התחילה, כי עכשיו נתחיל לשלם.

יואל חסון: כל חודש זה עולה לנו יותר.

אלכס מילר: חבר הכנסת חסון, אתה מפריע, מספיק.

אלכס מילר: [מס' מ/441; "דברי הכנסת", חוב' י"ז, עמ' 2445; נספחות.

אלכס מילר: ]

אלכס מילר: הצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון מס' 2), התשס”ט–2009, קריאה שנייה וקריאה שלישית – יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, חבר הכנסת .

אלכס מילר: מבקשים לחזור על התוצאות בהצעת החוק הקודמת: 62 בעד, 47 נגד.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, הנני מתכבד להביא בפני הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, את הצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון מס' 2), התשס"ט, שעוסק במשמעת.

זבולון אורלב: מה עם המשמעת והשקט כאן באולם?

זבולון אורלב: עוסקים בשקט בתוך הכיתות.

זבולון אורלב: חברת הכנסת דליה איציק – – –

רוני בר-און: אה, יופי, אדוני היושב-ראש.

רוני בר-און: כל הכבוד, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: שב, שב, שב, לא להפריע.

ראובן ריבלין: השר ארדן, מכל מלמדי השכלתי, נער הייתי וגם זקנתי.

ראובן ריבלין: תאמין לי שאני יודע מאיפה הרוח נושבת, כשהיא באה ממזרח וכשהיא באה ממערב, וגם אם היא רוח צפונית.

ראובן ריבלין: כל טוב.

ראובן ריבלין: בבקשה, בבקשה, האמן לי, חבר הכנסת ארדן.

חיים אורון: הכי גרוע זה מלמטה.

ראובן ריבלין: זה, בשנות חלדי זה לא קרה לי, אבל זה יכול לקרות, זה יכול לקרות.

ראובן ריבלין: נא לא להפריע.

ראובן ריבלין: חברכם, יושב-ראש ועדת החינוך, נושא את נאומו.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: ולא רק זה, אני עוסק במשמעת של תלמידים בבתי-ספר, ואני מצפה – לפחות מחברי הכנסת – לדוגמה אישית לכמה דקות.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: על-פי סעיף 6 הקיים לחוק זכויות התלמיד – אגב, את החוק הזה יזם השר סילבן שלום בכנסת החמש-עשרה וזאת הזדמנות שוב להודות לו – תלמיד המורחק לצמיתות ממוסד חינוך ומגיש ערר, לא יורחק ממוסד החינוך עד לתום הדיון בערר.

ראובן ריבלין: עקב מקרים שאירעו, שבהם תלמיד פוגע נשאר במוסד לחינוך עד לתום הדיון בערר, דבר שלעתים ארך כמה שבועות, וגרם לבעיות קשות ואף למצוקה לסובבים אותו, מורים ותלמידים אחרים, הגישה הממשלה – וליתר דיוק, שר החינוך – את הצעת החוק הנוכחית, שבאה לטפל במצבים אלה.

ראובן ריבלין: על-פי התיקון המוצע, יוכל מנהל מוסד חינוך, באישור מפקח המחוז, ובאין מפקח מחוז – באישור המפקח הכולל, להרחיק לאלתר תלמיד שהוחלט להרחיקו לצמיתות ממוסד החינוך, עוד לפני שהסתיים הדיון בערר שהגיש התלמיד.

ראובן ריבלין: בעת הכנת הצעת החוק לקריאה השנייה ולקריאה השלישית סברה הוועדה כי אכן יש להגן על כלל באי מוסד החינוך, התלמידים, המורים ואחרים מפני תלמיד פוגע, אך יש גם להבטיח את זכויותיו של כל תלמיד להליך הוגן.

ראובן ריבלין: לפיכך הוכנסו כמה תיקונים בהצעת החוק שעברה בקריאה ראשונה, על מנת להבטיח שהרחקה לאלתר תיעשה בנסיבות המצדיקות זאת, לרבות העלאת דרגת סמכותו של הגורם המאשר את ההרחקה לאלתר לדרגה של מפקח המחוז, חובת הודעה מיידית של מנהל מוסד חינוך על הרחקה לאלתר לגורם מרכזי במשרד החינוך, וכן דיווח שנתי לוועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת בדבר הרחקות לצמיתות שנעשו במשך אותה שנה, זאת על מנת שניתן יהיה לעקוב אחר השימוש שנעשה בהוראה זאת על-ידי המערכת.

ראובן ריבלין: כמו כן, הובהר במפורש שאפשרות הרחקה לאלתר אינה חלה על הרחקה לצמיתות מסיבות לימודיות אלא מסיבות משמעתיות בלבד.

ראובן ריבלין: כן קוצרו, ביוזמת שר החינוך, ואני מברך אותו על כך, המועדים לדיון בערר, על מנת שהתלמיד לא ייוותר מחוץ למערכת לזמן ארוך.

ראובן ריבלין: מורי ורבותי, זהו שינוי בגישת המערכת באשר למשמעת בבתי-הספר.

ראובן ריבלין: הגיעה השעה לכך.

ראובן ריבלין: לכן אני מבקש מחברי הבית לאשר את הצעת החוק, שהוגשה ללא הסתייגויות ובתמיכת חברי ועדת החינוך מכל חלקי הבית, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, כפי שהוכנה על-ידי הוועדה.

ראובן ריבלין: אני רוצה כבר לנצל את הבימה ולהודות לשר החינוך גדעון סער, שיזם את החוק, למנהלת הוועדה , ליועצת המשפטית מירב ישראלי ולמזכירות הוועדה רבקה וידר ואפרת מורלי.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הוועדה, הואיל ואין התנגדויות, הישאר כאן וימנו את קולך, כי אתה בסדרה של הצעות חוק.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים בקריאה שנייה ושלישית על הצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון מס' 2), התשס”ט–2009.

ראובן ריבלין: אני מבקש, הואיל ואין הסתייגויות, להצביע בהצבעה אחת בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: מי בעד הצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון מס' 2), התשס”ט–2009?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 7 בעד סעיפים 1–3 – 62 נגד – 1 נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו

ראובן ריבלין: בעד – 62, אחד נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון מס' 2), התשס”ט–2009, עברה בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הוועדה – תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מצביע על הצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון מס' 2), התשס”ט–2009, בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד, מי נגד, מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 8 בעד החוק – 63 נגד – 1 נמנעים – אין חוק זכויות התלמיד (תיקון מס' 2), התשס”ט–2009, נתקבל.

ראובן ריבלין: בעד – 63, אחד נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון מס' 2), התשס”ט–2009, עברה בקריאה שלישית, ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: [מס' מ/443; "דברי הכנסת", חוב' י"ח, עמ' 2671; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, יש לי גם הזכות וגם העונג לקרוא ליושב-ראש ועדת החינוך על מנת להציג את הצעת חוק הקולנוע (הוראת שעה) (תיקון), התשס”ט–2009.

זבולון אורלב: סעיף 11(ב) לחוק הקולנוע, התשנ"ט–1999, קובע כי במסגרת התקציב השנתי לתמיכה בקולנוע יוקצה סכום השווה ל-50% מסכום התמלוגים המועברים לאוצר המדינה לפי חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו ולפי חוק תקשורת (בזק ושידורים).

זבולון אורלב: בשנת 2004 נחקקה הוראת שעה, שקבעה כי במשך תקופה של חמש שנים יושעה תוקף הסעיף האמור.

זבולון אורלב: הוראת שעה זו פקעה בסוף 2008.

זבולון אורלב: בתקופה זו תוקצב תחום הקולנוע ב-58 מיליון שקלים חדשים לשנה.

זבולון אורלב: הצעת החוק המונחת לפניכם מבקשת להאריך את תוקפה של הוראת השעה האמורה בחמש שנים נוספות, החל משנת התקציב הנוכחית, דהיינו 2009, ועד לסוף שנת התקציב 2013.

יואל חסון: מי חתם על ההסכם?

זבולון אורלב: נציגי משרד האוצר, נציגי משרד התרבות.

זבולון אורלב: כידוע לך, מי שממונה על נכסי המדינה זה לא שר האוצר אלא יש מי ששר האוצר הסמיך אותם לחתום על הסכמים בשם האוצר.

ראובן ריבלין: על ההסכם חתם שר האוצר לשעבר רוני בר-און.

ראובן ריבלין: מה קרה?

זבולון אורלב: אני אומר מה מסרו לוועדה.

זבולון אורלב: אדוני שר האוצר לשעבר, אני מתנצל לפניך, אנשי משרד האוצר מסרו לנו שמשרד האוצר חתם, כי הם מוסמכים על נכסי המדינה.

ראובן ריבלין: זו האמת, מה הבעיה?

ראובן ריבלין: אין לנו אף פעם בעיה עם האמת.

זבולון אורלב: במקום שאפשר לפרגן תמיד נעשה זאת.

זבולון אורלב: כאמור, במשך חמש השנים הקרובות בכל שנה יתוקצב תחום הקולנוע בסכום של 67 מיליון שקלים חדשים.

זבולון אורלב: לאור ההסכמות האמורות וההתחייבות להמשך תמיכת המדינה בענף הקולנוע בתקופת הקפאתו הנוספת של סעיף 11(ב) כאמור, ולאחר שהשתכנעה כי התקופה של חמש השנים נדרשת לצורך יציבות הפעילות בענף, אישרה הוועדה את נוסח הצעת החוק.

זבולון אורלב: לפיכך אני מבקש מחברי הבית לאשר את הצעת החוק, המוגשת ללא הסתייגויות, בהסכמת כל חלקי הבית, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

זבולון אורלב: אני רוצה להודות לשרת התרבות והספורט – –

ראובן ריבלין: היא תוכל לדבר אחרי העברת החוק.

זבולון אורלב: – – למנהלת הוועדה , ליועצת המשפטית מירב ישראלי ולמזכירות רבקה וידר ואפרת מורלי.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד להעלות להצבעה את הצעת חוק הקולנוע (הוראת שעה) (תיקון), התשס”ט–2009.

ראובן ריבלין: הואיל ולהצעה זו אין הסתייגויות, נצביע עליה כמקשה אחת בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: אני מפעיל את ההצבעה ומזמין את חברי הכנסת להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד חוק הקולנוע, מי נגד, מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 1–2 – 61 נגד – 1 נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

ראובן ריבלין: השר והשר לשעבר, זה לא סרט פה.

ראובן ריבלין: נא לשבת.

ראובן ריבלין: אני לא יכול לצרף את קולותיכם, עם כל הרצון הרב.

ראובן ריבלין: 61 בעד, אחד נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק הקולנוע (הוראת שעה) (תיקון), התשס”ט–2009, עברה בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: הואיל וקיבלתי את אישור יושב-ראש הוועדה, אני מצביע בקריאה שלישית על הצעת חוק הקולנוע (הוראת שעה) (תיקון), התשס”ט–2009.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד, מי נגד, מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 63 נגד – אין נמנעים – אין חוק הקולנוע (הוראת שעה) (תיקון), התשס”ט–2009, נתקבל.

ראובן ריבלין: 63 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע כי הצעת חוק הקולנוע (הוראת שעה) (תיקון), התשס”ט–2009, עברה בקריאה שלישית, ותיכנס לספר החוקים.

ראובן ריבלין: אני מזמין את שרת התרבות לעלות ולומר את דברה כמגישת החוק.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, זה לילה ארוך של הצבעות ארוכות, אבל בכל זאת ראוי חוק הקולנוע, בעיקר לאחר ההרפתקאות שהוא עבר כאן במליאת הכנסת – ראוי שאברך היום את יושב-ראש ועדת החינוך של הכנסת חבר הכנסת , את כל חברי הכנסת שעסקו בחקיקת החוק וכל אלה במליאת הכנסת שהצביעו עבורו.

לימור לבנת: זה יום חשוב לקולנוע הישראלי.

לימור לבנת: מאז נחקק חוק הקולנוע, ביוזמתם של כמה חברי כנסת ובהם יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת רובי ריבלין, חבר הכנסת יורי שטרן זיכרונו לברכה, חבר הכנסת לשעבר דדי צוקר וראש העיר חיפה חבר הכנסת לשעבר יונה יהב, נהייתה, הפכה, פריחה אדירה לקולנוע הישראלי, ואני חושבת שכל אחד יכול לראות זאת.

לימור לבנת: אני מאמינה שבעזרת אותו הסדר ששר האוצר לשעבר חבר הכנסת רוני בר-און היה ממוביליו, בעזרת אותו הסכם חמש-שנתי אנחנו נמשיך ונראה פריחה נוספת של הקולנוע הישראלי, שכולנו יכולים להתגאות בו.

לימור לבנת: אני מודה לחברי הכנסת על הצבעתם ולכל מי שעסק במלאכה הזו.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשרת התרבות.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

ראובן ריבלין: אני מבקש מחבר הכנסת מגלי להחליף אותי על הבמה בעוד הצעה אחת.

ראובן ריבלין: הצעת חוק בית העצמאות, התשס"ט–2009, יעלה ויבוא יושב-ראש ועדת החינוך חבר הכנסת .

הודעה למזכיר הכנסת.

איל ינון: ברשות יושב-ראש הכנסת, אני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 11), התשס”ט–2009, שהחזירה ועדת החינוך, התרבות והספורט; הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (הוראת שעה), התשס”ט–2009, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה; הצעת חוק חיילים משוחררים (החזרה לעבודה) (תיקון מס' 17), התשס”ט–2009, שהחזירה ועדת החוץ והביטחון; הצעת חוק הגנת השכר (עיצום כספי), התשס”ט–2009, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

איל ינון: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (היוועדות חזותית – הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשס”ט–2009.

איל ינון: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

איל ינון: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 92) (חנייה בתחנת אוטובוס בימי מנוחה), התשס”ט–2009.

איל ינון: תודה.

תודה רבה.

בבקשה, רבותי.

חבר הכנסת אורלב, האם הזכרת את מיכה חריש, שהוא ראש מועצת הקולנוע היום, נדמה לי – השר וחבר הכנסת לשעבר מיכה חריש, יושב-ראש מועצת הקולנוע?

[מס' כ/230; "דברי הכנסת", חוב' ט"ז, עמ' 2287; נספחות.

]

ראובן ריבלין: בבקשה, נא להציג את הצעת החוק בית העצמאות, התשס”ט–2009.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים ובראשם ראש הממשלה, חבר הכנסת מאיר שטרית, לא בכל חוק ולא כל יום עומד הבית לקבל החלטה שלדעתי היא החלטה היסטורית, חוק בית העצמאות, אז אנא ממך.

קריאה: – – –

זבולון אורלב: מייד אתייחס.

זבולון אורלב: כידוע לך, אי-אפשר להכניס עמותות לתוך חוק, אבל אני חושב שמצאנו פתרון.

זבולון אורלב: הנני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק בית העצמאות, התשס"ט–2009.

זבולון אורלב: בית-העצמאות הוא הבניין השוכן בשדרות-רוטשילד 16 בתל-אביב, שבו הכריז דוד בן-גוריון על הקמת מדינת ישראל בה' באייר התש"ח, ובו פעלה מועצת המדינה הזמנית, והוא בניין בעל משמעות היסטורית ייחודית וחלק ממורשת התקומה של עם ישראל.

זבולון אורלב: הבניין היה ביתו של מאיר דיזנגוף, ראש העירייה הראשון של תל-אביב, שעם מות רעייתו צינה, בשנת 1930, החליט להקדיש את הבית לזכרה "למפעל האמנותי והתרבותי, מוזיאון תל-אביב", כלשון הצוואה.

זבולון אורלב: מאיר דיזנגוף המשיך להתגורר בקומתו השלישית של הבית עד יום מותו ב-1936, ובצוואתו הוריש את המקום "לילדי תל-אביב ולתושבי העיר".

זבולון אורלב: הבניין הועבר מעיריית תל-אביב–יפו לבעלות המדינה, ובשנת 1969 נוסד בו, ביוזמתם של דוד בן-גוריון והחברה לחקר המקרא בישראל, מוזיאון בית-התנ"ך, הפועל בקומה השנייה והשלישית של הבניין.

זבולון אורלב: בשנת 1980 נחנך בקומה הראשונה של הבניין "היכל העצמאות", שבו הוכרזה המדינה, וכיום קיימים בה שחזור של האולם שבו הוכרזה הקמת המדינה ותצוגה קבועה, הסוקרת את הרקע להקמת המדינה.

זבולון אורלב: חברי הכנסת, מטרתו של החוק המוצע, להביא לשחזורו ולשימורו של הבניין, להקים בו מוזיאון לתולדות עם ישראל בארץ-ישראל ולקיים בו פעילות תרבותית וחינוכית ענפה ברוח מגילת העצמאות, לכלל האוכלוסייה וכן לתלמידים מהארץ ומחו"ל, זאת כדי להמחיש את הקשר שבין המורשת היהודית וזיקת העם היהודי לארץ-ישראל, לרבות בתקופת המקרא, לבין הקמת מדינת ישראל.

זבולון אורלב: מטרה נוספת של בית-העצמאות תהיה לשמר את זכרו ופועלו של מאיר דיזנגוף.

זבולון אורלב: מוצע שבית-העצמאות יופעל מטעם המדינה, באחריות ובפיקוח של גנז המדינה על-ידי גוף מנהל שימנה לעניין זה.

זבולון אורלב: הגוף המנהל ייבחר בהליך פומבי ושוויוני ויוכל להיות מלכ"ר או עיריית תל-אביב-יפו, ונקבעו הוראות בדבר אופן מינויו ופעילותו.

זבולון אורלב: הצעת החוק קובעת הוראות לעניין הפעלת בית-העצמאות, וכן, בין היתר, את מספר החברים במועצה המייעצת לו, את תפקידיהם והוראות הנוגעות לכהונתם, והוראות בדבר מימון בית-העצמאות.

זבולון אורלב: החוק מאפשר גם הכרזה על בית-העצמאות כעל אתר לאומי לפי חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה, וקובע את אופן תחולתן של הוראות החוק האמור על הפעלתו.

זבולון אורלב: נקבעה גם הוראת מעבר לעניין הצגת המוצגים של עמותת בית-התנ"ך בבניין, והובטח לוועדת החינוך בעת הדיון בוועדה כי גנז המדינה ימצא מקום לפעילותה של עמותת בית-התנ"ך גם במתכונת החדשה של הפעלת הבניין, ויימצא מקום לפעילותה בתוך בית-העצמאות.

זבולון אורלב: לא ניתן היה להכניס את העמותה לתוך החוק, כיוון שאי-אפשר להכניס עמותות לתוך חוק, אלא רק תאגידים על-פי חוק.

זבולון אורלב: ההתחייבות הזאת נאמרה לוועדה, ואני גם אומר אותה כאן, מעל במת הכנסת.

זבולון אורלב: הצעת החוק תביא, סוף-סוף, לכך שבית-העצמאות יקבל את המקום הראוי לו, כנדבך מרכזי בין האתרים הלאומיים המהווים ציוני דרך בהיסטוריה של העם היהודי ומדינת ישראל.

זבולון אורלב: אציין כי הצעת חוק זו זכתה לתמיכה מלאה של ראש הממשלה והממשלה, ובישיבה חגיגית של הממשלה במלאות 100 שנים לעיר תל-אביב החליטה הממשלה גם לתמוך בהצעת החוק.

זבולון אורלב: כמו כן, זכינו בהכנתה לשיתוף פעולה מלא מצד כל גורמי הממשלה הנוגעים לחוק.

זבולון אורלב: תודה, כאמור, לממשלה ולראש הממשלה, שראו חשיבות מיוחדת בקידום החוק, לחבר הכנסת לשעבר אפרים סנה, שהיה היוזם הראשון והעיקרי, ולאחר שהתפטר מן הכנסת, לקחתי על עצמי להיות המוביל של החוק, וכן להודות ליושב-ראש ועדת החינוך בכנסת הקודמת, הרב מיכאל מלכיאור, לכל נציגי הממשלה מהמשרדים השונים, ובעיקר לציין את גבי גולן ממשרד ראש הממשלה ועורכת-דין עדנה הראל, שתרמו רבות לדיונים ולנוסח, לראש עיריית תל-אביב–יפו רון חולדאי, שלא חסך כל מאמץ להביא לחקיקה, ולנציגי העירייה, למועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות, ולעומד בראשו, המנכ"ל יוסי פלדמן, לנציגי העמותות השונות – עמותת בית-התנ"ך – היו"ר חבר הכנסת לשעבר עקיבא נוף והמנכ"ל דניאל אופיר, נציגי עמותת "יד מאיר וצינה דיזנגוף" ונציגי עמותת משפחות מייסדי העיר תל-אביב.

זבולון אורלב: אני מבקש מחברי הבית להתאחד כאיש אחד, כגוף אחד, ולאשר את הצעת החוק ההיסטורית הזאת, שהוגשה ללא הסתייגות, בהסכמה מלאה של כל חלקי הבית, ושוב להודות למנהלת הוועדה, ליועצת המשפטית ולמזכירות הוועדה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת זבולון אורלב, יושב-ראש ועדת החינוך.

ראובן ריבלין: הואיל ואין הסתייגויות לחוק זה, אדוני ראש הממשלה, חברי הממשלה, חברי וחברותי חברי הכנסת, נצביע בקריאה שנייה על הצעת חוק בית העצמאות, התשס”ט–2009.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 11 בעד סעיפים 1–30 – 67 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–30 נתקבלו.

ראובן ריבלין: בעד – 67, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק בית העצמאות, התשס”ט–2009 עבר בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: אני לא מוסיף אף קול, אף שראיתי את סגן השר איוב קרא מצביע, אבל אני לא מוסיף.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש ועדת החינוך, מאשר להצביע בקריאה שלישית?

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנו מצביעים על הצעת חוק בית העצמאות, התשס”ט–2009, בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 12 בעד החוק – 65 נגד – אין נמנעים – אין חוק בית העצמאות, התשס”ט–2009, נתקבל.

ראובן ריבלין: אדוני סגן יושב ראש הכנסת, מגלי והבה, נא להחליף אותי.

ראובן ריבלין: 65 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שחוק בית העצמאות, התשס”ט–2009, עבר בקריאה שלישית וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: ברוכים כל העושים במלאכה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: [מס' כ/249; "דברי הכנסת", חוב' ט"ו, עמ' 2111; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנו ממשיכים בסדר-היום.

מגלי והבה: הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 36), התשס"ט–2009 – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מגלי והבה: מכיוון שאין הסתייגויות, אנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: סגן יושב-ראש ועדת הכספים, מינינו אותך עכשיו – אני יודע?

מגלי והבה: שתהיה ממלא-מקום בהצלחה.

מגלי והבה: חבר הכנסת אמנון כהן מש"ס.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, כבוד השרים, הצעת החוק הזו הוכנה לקריאה שנייה וקריאה שלישית על-ידי חברת הכנסת שלי יחימוביץ ובעבודה מרובה של שלוש שנים.

אמנון כהן: אני חושב שהצעת החוק מצוינת, ולכן, לאחר שתלמדו ותשמעו אותה, אני מבקש להצביע.

אמנון כהן: אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 36), התשס"ט–2009.

אמנון כהן: הצעת החוק מבקשת להרחיב את חובות הדיווח החלות על גופים בשירותים הציבוריים.

אמנון כהן: בהצעת החוק נקבע כי על הממונה על השכר במשרד האוצר לדווח, במסגרת הדין-וחשבון השנתי שהוא מגיש לכנסת, בין היתר, גם על היקף המשרה של העובדים המועסקים בגופים ששכרם נמוך מהשכר הממוצע ועל העובדים שמשולמת להם השלמה לשכר המינימום.

אמנון כהן: בנוסף, הורחבו סוגי הגופים שעליהם יש לדווח, ובכלל זה משרדי הממשלה, יחידות סמך ותאגידי בריאות, וחלה חובת דיווח גם על נתונים בדבר העובדים המועסקים בגופים האמורים באמצעות קבלן כוח-אדם.

אמנון כהן: הוראות הדיווח האמורות יחולו גם על כוחות הביטחון כהגדרתם בהצעת החוק, בשינויים המחויבים.

אמנון כהן: להצעת החוק לא נרשמו הסתייגויות, ולפיכך אבקש לאשר את הצעת החוק כנוסח הוועדה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

אמנון כהן: אני רוצה להגיד תודות הן למציעת החוק חברת הכנסת שלי יחימוביץ והן ליועץ המשפטי של הוועדה ולמנהל הוועדה, שעשו חוק מצוין.

אמנון כהן: אני מבקש את תמיכת הבית.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אמנון כהן.

מגלי והבה: עכשיו, אחרי שהוא הציג את החוק, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מגלי והבה: נא לשבת.

מגלי והבה: הצבעה מס' 13 בעד סעיפים 1–2 – 57 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

מגלי והבה: 57 בעד, אין מתנגדים.

מגלי והבה: היושב-ראש מודיע שהוא הצביע אצל חבר הכנסת דני בן-סימון.

מגלי והבה: בפרוטוקול יתוקן שזאת הצבעת יושב-ראש הכנסת.

מגלי והבה: חבר הכנסת אמנון כהן, אפשר לעבור להצבעה בקריאה שלישית?

מגלי והבה: אנחנו מצביעים על אותה הצעת חוק בקריאה שלישית.

מגלי והבה: הצבעה מס' 14 בעד החוק – 55 נגד – אין נמנעים – אין חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 36), התשס"ט–2009, נתקבל.

מגלי והבה: 55 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אני קובע שחוק יסודות התקציב (תיקון מס' 36), התשס"ט–2009, נתקבל.

מגלי והבה: ברכות לכל מי שעבד על החוק.

מגלי והבה: [מס' כ/274; "דברי הכנסת", חוב' י"ט, עמ' 3690; נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: חברים, אנחנו ממשיכים לסעיף הבא: הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון מס' 20), התשס"ט–2009.

מגלי והבה: אני מזמין את יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת חיים כץ, להציג את הצעת החוק.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון מס' 20), התשס"ט–2009.

חיים כץ: חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח), התשמ"א–1981, הסמיך את ועדת הכספים לאשר שינוי בתקנון האחיד על-פי בקשת המפקח על הביטוח, באישור שר האוצר.

חיים כץ: קופות גמל בכלל והתקנון האחיד בפרט הם נדבך מרכזי ברווחתו של העמית והעובד בגיל פרישה או בקרות אירוע מזכה.

חיים כץ: בהצעת החוק המונחת בפניכם מוצע לקבוע כי ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת תהיה מוסמכת לאשר שינויים בתקנון האחיד, שכן ועדה זו אמונה על רווחתם ועל ביטחונם הסוציאלי של תושבי המדינה.

חיים כץ: הצעת חוק זו מוגשת ללא הסתייגויות, ואני מבקש לאשר אותה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

חיים כץ: תודה.

מגלי והבה: תודה ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

מגלי והבה: מי שרוצה להצביע, נא לשבת.

מגלי והבה: אלה שבצדדים, אתם מרעישים.

מגלי והבה: הצבעה מס' 15 בעד סעיף 1 – 52 נגד – 9 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

מגלי והבה: 52 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אני קובע שהצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון מס' 20), התשס”ט–2009, עברה בקריאה שנייה.

מגלי והבה: תודה ליושב-ראש הוועדה, שהסכים לקריאה שלישית.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 16 בעד החוק – 53 נגד – 14 נמנעים – אין חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון מס' 20), התשס”ט–2009, נתקבל.

מגלי והבה: 53 בעד, 14 מתנגדים.

מגלי והבה: אני קובע שחוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון מס' 20) עבר בקריאה שלישית.

מגלי והבה: אנחנו ממתינים, יש עדכון מהמזכיר.

מגלי והבה: אתה ממהר הביתה?

מגלי והבה: אתה עוד צעיר.

מגלי והבה: תמתין.

דליה איציק: סליחה, אדוני המזכיר, נא לתת לנו תשובה על ועדת הכנסת.

דליה איציק: היה סיכום, נא לעמוד בו.

דליה איציק: [מס' כ/275; "דברי הכנסת", חוב' י"ט, עמ' 3677; נספחות.

דליה איציק: ]

מגלי והבה: אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 11), עם הסתייגויות.

רוני בר-און: יש חוק הכלבת עכשיו.

מגלי והבה: בהמשך.

מגלי והבה: אנחנו בהצעת חוק שהמזכיר הכניס עכשיו, הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 11), התשס"ט.

מגלי והבה: יש לנו הסתייגויות.

מגלי והבה: נא לשבת.

מגלי והבה: סדר-היום שונה, ונא להתאזר בסבלנות.

מגלי והבה: אני מזמין את יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, חבר הכנסת , להציג את הצעת החוק.

מגלי והבה: זאת הצעת חוק עם הסתייגויות וייקח לנו זמן להצביע עליה.

זבולון אורלב: לא, לא ייקח זמן.

מגלי והבה: יש הסתייגויות, אדוני.

זבולון אורלב: אבל חלק מהמסתייגים לא פה.

זבולון אורלב: לדעתי זאת רק הסתייגות אחת.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים ובראשם ראש הממשלה, הנני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 11), התשס”ט–2009.

זבולון אורלב: הצעת חוק זו מתקנת את סעיף 11א לחוק חינוך ממלכתי, התשנ"ג–1953, שהתווסף לחוק חינוך ממלכתי בתיקון מס' 7, הידוע כחוק נהרי, ומוסיפה לו הוראה בעניין השתתפותן של רשויות החינוך המקומיות בתקציביהם של מוסדות חינוך מוכרים שאינם רשמיים הפועלים בתחומן, הן בכסף והן בשווה כסף.

זבולון אורלב: עד לחקיקתו של תיקון מס' 7 האמור, הרשויות המקומיות קבעו בעצמן את שיעור השתתפותן בתקציב הפעלתם של מוסדות החינוך המוכרים הלא-רשמיים הפועלים בתחומן, על-פי שיקול דעתן, וההשתתפות כאמור נעשתה בין בכסף ובין בשווה כסף, לרבות באמצעות מתן שירותים, כגון העסקת שרתים, מזכירות, סייעות, ותשלומים עבור ניקיון, מים, חשמל וכדומה.

זבולון אורלב: אולם לאחר חקיקת התיקון האמור בכנסת הקודמת ולפי פרשנות משפטית, שלעניות דעתי לא התכוונה לה ועדת החינוך דאז, נקבע כי השתתפות לא תהא אלא במימון כספי, כלומר בכסף ולא בשווה כסף.

זבולון אורלב: כדי לאפשר את היערכות הרשויות המקומיות ומוסדות החינוך המוכרים שאינם רשמיים ניתנה ארכה ליישום הפרשנות המשפטית כאמור עד לתחילת שנת הלימודים תש"ע, ומכאן הדחיפות להביא לאישור החוק.

זבולון אורלב: מאחר שנוצרה בעיה חריפה בהפעלת מוסדות החינוך המוכרים שאינם רשמיים, שבמשך שנים ארוכות קיבלו שירותים מהרשויות המקומיות, ומאחר שבעת חקיקת התיקון המקורי לא עלה הנושא לדיון באופן מפורש ולא היתה כוונה מודעת לשנות את המצב הקיים בהקשר זה, מוצע לקבוע ולהבהיר את מה שהיה ברור עד לחקיקת החוק – כי השתתפות לפי סעיף 11א לחוק יכול שתהא הן בכסף והן בשווה כסף – –

מגלי והבה: חבר הכנסת שאמה – לא נעים לי להזכיר את השמות.

מגלי והבה: נא לשבת.

זבולון אורלב: – – והן בשילוב בין השניים, חברי הכנסת, הכול לפי שיקול דעת הרשויות המקומיות, כפי שנהגו ערב התיקון מס' 7.

זבולון אורלב: התיקון המוצע גם ימנע את פיטוריהם של עובדים בתחומים כאמור שנתנו שירותים לאותם מוסדות.

זבולון אורלב: עוד מוצע שכאשר רשות מקומית משתתפת בתקציביהם של מוסדות חינוך מוכרים לא רשמיים בשיעור שמעבר לשיעור שנקבע בהסדר הקובע כהגדרתו בחוק, היא תהא רשאית – הרשות המקומית – לעשות כן לגבי כלל המוסדות או חלקם, גם לגבי רכיב מהרכיבים להשתתפות בתקציב לפי סעיף 11א, הכול לפי שיקול דעת הרשות המקומית.

זבולון אורלב: עוד חשוב להדגיש כי אין בחוק הזה שום תוספת עלות ושום תוספת באחוזים בחובת ההשתתפות של הרשויות המקומיות כלפי החינוך המוכר שאינו רשמי.

זבולון אורלב: בחוק המוצע נקבע כי לרשויות המקומיות נתון שיקול דעת לקבוע כי הן משתתפות בכסף או בשווה כסף וכי הן משתתפות בתקציב המוסדות בשיעור שהוא מעבר לשיעור שבו הן מחויבות לפי החוק לגבי כלל המוסדות או לגבי חלקם, על-פי סדרי עדיפויות וההתאמות הקהילתיות של המוסדות.

זבולון אורלב: יצוין כי בעת הדיונים להכנת הצעת החוק בוועדה הובהר כי עמדת הוועדה היא ששיקול דעת זה של הרשות המקומית, שנתון לרשויות המקומיות, כפוף כמובן לחוק הרשויות המקומיות ולכל הדינים הכלליים – –

מגלי והבה: יושב-ראש הקואליציה, תודה.

זבולון אורלב: – – החלים על הפעלת – – –

מגלי והבה: רק שנייה, אדוני.

מגלי והבה: נא לשבת.

מגלי והבה: מי שלא רוצה להאזין, יש לו מאחור מקום נחמד לשבת בו.

מגלי והבה: זה גם כולל אותך, חברת הכנסת יחימוביץ.

זבולון אורלב: – – – ולכל הדינים והכללים החלים על הפעלת שיקול דעת של הרשויות המקומיות, כמובן לרבות החובה לנהוג באופן שוויוני ושלא בשרירות, ועל-פי אמות מידה, ובאמות מידה ברורות ושקופות.

זבולון אורלב: אבל, חשוב להדגיש לבית: הכול על-פי שיקול הרשות המקומית ועל-פי אופיה והעדיפויות שלה.

זבולון אורלב: אני מבקש מחברי הבית לדחות את כל ההסתייגויות שהוגשו להצעת החוק ולאשרה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית כפי שהוכנה על-ידי הוועדה.

זבולון אורלב: ולסיום, את הצעת החוק הזאת יזם חבר הכנסת משה גפני, שבשעה זו יושב בביתו אבל על אמו, עליה השלום, ובשם כולכם נשלח לו ניחומים.

זבולון אורלב: שהמקום ינחם אותו ואת משפחתו בתוך שאר אבלי ציון וירושלים ולא יוסיף לדאבה עוד.

זבולון אורלב: את החוק הזה גם יזמו חבר הכנסת הרב מנחם אליעזר מוזס, חבר ועדת החינוך והתרבות, וחבר הכנסת הרב אורי מקלב.

זבולון אורלב: ושוב, תודתי למנהלת הוועדה , ליועצת המשפטית מירב ישראלי ולמזכירות רבקה וידר ואפרת מורלי.

זבולון אורלב: תודה.

מגלי והבה: תודה ליושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט.

מגלי והבה: חברים, לחוק הזה יש הסתייגויות.

מגלי והבה: לסעיף 1 – אנחנו מזמינים את חבר הכנסת אורי מקלב לנמק.

קריאה: – – –

מגלי והבה: יש הסתייגויות, אדוני.

מגלי והבה: בבקשה, חבר הכנסת מקלב, ואחריו יש הסתייגויות גם לחבר הכנסת אופיר פינס-פז ולחבר הכנסת ברכה וחבריו.

זבולון אורלב: הוא רוצה להודות.

מגלי והבה: זו החלטה שלו, אדוני.

מגלי והבה: אם אתה רוצה להוריד, אתה לא חייב.

מגלי והבה: חמש דקות.

אורי מקלב: אני אשתדל לא לנצל את כל מכסת חמש הדקות, מכיוון שההסתייגויות שלי הן מאוד מוגבלות.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת ורבותי השרים, כפי שאמר יושב-ראש ועדת החינוך, מי שהיה צריך בעצם לעמוד פה על הדוכן היה חבר הכנסת הרב גפני, שיזם ופעל ודחף וגם חשב הרבה מאוד מאוד, והשקיע רבות בחוק הזה.

מגלי והבה: השר מרגי, אתה מתגעגע לספסלים האלה, אני מבין.

יעקב מרגי: – – –

מגלי והבה: לא, אם אתה מתגעגע, נדאג שמהר מאוד – – –

אורי מקלב: ולא זו אף זו, אלא אפילו בשעות האחרונות, במקום להיות על-יד אמו, הוא היה בדיון בנושא החוק הזה.

אורי מקלב: זה בגלל החשיבות של החוק, במיוחד על ציר של פתיחת שנת הלימודים.

אורי מקלב: כפי שאמר גם היושב-ראש, החוק הזה הוא לכאורה חוק מיותר, החוק הזה הוא נובע מהכרח, בגלל פרשנות של משפטנים מועטים – בניגוד למשפטנים רבים שטענו שאין שום הבדל; גם החוק הקודם מאפשר לתת שווה כסף, אבל מכיוון שלא היתה ברירה עשו את זה בהכרח.

אורי מקלב: בנוסף, הנושא של שווה הכסף הוא חשוב לא רק למקבלים אלא גם לנותנים.

אורי מקלב: גם הרשויות מעוניינות לתת שווה כסף.

אורי מקלב: אינו דומה לתת כסף למוסד חינוכי או לתת כיסא או לתת שולחן, כי אתה יודע מה אתה נותן, כמה אתה נותן, הטיב של השולחן וכו'.

אורי מקלב: משיגים גם את יתרון הגודל – רשות מקומית, היא קונה אלפי כיסאות, במקום כל מוסד חינוכי, שקונה 200 כיסאות.

אורי מקלב: כל זה רק מעצים ונותן את ההסבר למה זה חשוב.

אורי מקלב: כפי שאמרנו, החוק הזה בסך הכול נותן את האפשרות לתת שווה כסף, דהיינו גם מים, חשמל, ציוד, שולחנות, כיסאות ומזכירות ושרתים.

אורי מקלב: יצוין שמי שבעיקר משתמש וצריך את החוק הזה זה רשתות החינוך, שבמשך עשרות שנים מקבלות מהרשויות את השירותים האלה, ולא בכדי – מכיוון שהם לא יכולים, כמעט שאין להם אפשרות אחרת.

אורי מקלב: מכיוון שהרשתות הן יחידות סמך ממשלתיות, הם לא יכולים להתנהל לבד, כל ההתנהלות שלהם היא על-ידי חשב.

אורי מקלב: בכל אופן, בגלל השירות הזה הם חייבים לקבל את זה בצורת שווה כסף.

אורי מקלב: אין לי ספק שכל הרעש וכל מה שמדובר כאן זה שאלה של דימוי ותדמית.

אורי מקלב: יש דימוי ותדמית: כשמגיע חוק חינוך והוא נוגע לציבור החרדי ונוגע למוסדות החרדיים יש מייד מי שצועק, יש מייד מי שזועק, ועל אף ההסברים מהגופים המוסמכים והמקצועיים שלא כן הדבר, זה לא עוזר.

אורי מקלב: אני אומר כאן באופן ודאי שאני יודע, שאף-על-פי שאין בחוק הזה שום תוספת כסף ואין שום שינוי מהותי, יהיו ודאי עתירות לבתי-משפט, ויצעקו ויטענו נגד זה.

חיים אורון: אז למה צריך את החוק, אם אין שינוי?

אורי מקלב: כי בלי זה אי-אפשר לקבל כיסא ושולחן, והשרת והמזכירה של העירייה לא יכולים להיות בתוך בתי-הספר – כאלה שרתים שקיבלו, שעובדים במשך עשרות שנים.

אורי מקלב: לכן, אנחנו יודעים שיש, אנחנו יודעים שבסופו של דבר האמת תנצח, אנחנו יודעים את המהות של החוק הזה, הגם שיגישו עתירות שונות, כפי ששמענו גם ממי שדיבר על זה היום.

אורי מקלב: לסיכום, אני באמת רוצה להודות לשר גדעון סער על דחיפתו ועל השותפות הפעילה שלו בחוק; ליושב-ראש ועדת החינוך ; כמובן למציעים, וכפי שאמרנו, למציע הרב גפני – שאנחנו שולחים את התנחומים אליו – וכן לוועדה ולכל הצוות אנחנו אומרים תודה רבה.

מגלי והבה: המסתייג הבא, חבר הכנסת אופיר פינס-פז – לא נמצא כאן, ההסתייגות יורדת.

מגלי והבה: חברי הכנסת של חד"ש, להוריד?

דב חנין: לא, לא.

מגלי והבה: אז חבר הכנסת מוחמד ברכה לא פה.

מגלי והבה: חבר הכנסת חנא סוייד – לא נמצא כאן.

מגלי והבה: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אני חושב שאין ראוי מחוק על חינוך כדי לבחון את המסרים החינוכיים שהכנסת הזאת מעבירה לציבור בישראל.

דב חנין: ואדוני ראש הממשלה, אני מנצל את ההזדמנות שאתה כאן כדי לומר בצער ובכאב – –

מגלי והבה: גם שר הביטחון פה.

דב חנין: – – שהכנסת הזו מעבירה, באשמתכם ובאחריותכם, מסר אנטי-חינוכי לילדי ישראל ומסר אנטי-חינוכי למבוגרים בישראל.

דב חנין: כי מה זו מערכת הנורמות החדשה שאתם מביאים לכנסת?

דב חנין: אתם מביאים לכנסת מערכת של נורמות שהיא כולה טובה להנצחת השלטון שלכם ולא לשום דבר אחר.

דב חנין: ישנו חוק אחד, תפור באופן אישי לחבר הכנסת לשעבר סלומינסקי.

דב חנין: חבר הכנסת לשעבר סלומינסקי רוצה לחזור לכנסת, וכיוון שמפלגתו חברה נאמנה בקואליציה, עושים את הכול, הופכים את העולם, מוצאים את התקציבים הנדרשים, מאות אלפי שקלים בשנה, כדי שחבר הכנסת סלומינסקי יוכל לחזור אל הכנסת.

דב חנין: רוצים לפלג את קדימה כדי לחזק את הקואליציה?

דב חנין: ממציאים חוק מיוחד שנועד לסייע בפילוג קדימה.

דב חנין: כל המערכת הזאת היא מערכת עקומה, היא מערכת מעוותת, היא מערכת פסולה מבחינה נורמטיבית, ואיך אנחנו יכולים לדבר בכנסת הזאת על חינוך כאשר אנחנו מעבירים כאלה נורמות, כאשר אנחנו מעבירים נורמות שאם השלטון נמצא בידינו אנחנו יכולים לקנות ולמכור ולהוציא תקציבי ציבור, ולשלם, ולהפוך את החוקים, ולהפוך סדרי כנסת, ולהפוך סדרי עולם, הכול כדי שהקואליציה הזאת תישאר במקומה.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, אני אומר בצער שהממשלה הזאת שברה ושוברת כל שיא של התנהגות והתנהלות אנטי-חינוכית, כל שיא – החל מגודל הממשלה, עבור במספר סגני השרים, עבור בזה שצריך לצמצם את ועדות הכנסת כי לקואליציה אין חברי כנסת שיאיישו את המקומות בוועדות הכנסת.

דב חנין: עכשיו – חוק אישי שתפור לחבר הכנסת לשעבר סלומינסקי, שינוי סדרי העבודה של הכנסת, שינוי כללי העבודה הפנימיים שלנו.

דב חנין: לאחר מכן, חוק שנועד לעזור לפצל את קדימה, אבל זו מטרתו היחידה; הוא לא מתאים נורמות אחרות גם למפלגות אחרות, כי המטרה היחידה של החוק הזה היא לסייע לכם להישאר בשלטון.

דב חנין: לכן, אדוני ראש הממשלה, אני אומר שהממשלה הזאת היא הממשלה האחרונה שיכולה לדבר על חינוך, הממשלה האחרונה שיכולה להציע משהו בתחום החינוך, כי הממשלה הזאת גורמת נזק בלתי הפיך לחינוך של הילדים, לנורמות של המבוגרים, לדמוקרטיה בחברה הישראלית.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, אני אומר לכם שכאשר אנחנו ניגשים היום להצבעות, אנחנו צריכים לחשוב על המסר שאנחנו מעבירים לציבור, לא רק לילדים, אלא גם למבוגרים.

דב חנין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת אגבאריה.

מגלי והבה: מוותר?

מגלי והבה: אוקיי.

מגלי והבה: מוותר.

מגלי והבה: מכיוון שחבר הכנסת אופיר פינס-פז לא ידע על השינוי שעשינו פה במקום, יש לו זכות – על ההסתייגויות שלו.

מגלי והבה: יש לו חמש דקות.

מגלי והבה: אדוני סגן השר, בשביל זה אתה בממשלה.

קריאה: – – –

מגלי והבה: אז בשביל זה אתה ממשלה ותהיה פה כמה שצריך.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: אל תתווכח עם היושב-ראש.

דליה איציק: היתה הסכמה שאין היום ועדות ויושב-ראש הכנסת הודיע על כך.

דליה איציק: עכשיו 20:15 ויש ועדה בניגוד לכל ההסכמות שהיו – כי אם מחר תהיה ועדה יתהפך העולם, חייבים – – –

יוחנן פלסנר: על-פי התקנון מותר מטעמים חריגים.

אופיר פינס-פז: גם החוק הזה היה צריך להיות מחר ולא היום.

דליה איציק: אנחנו מדברים עכשיו על ועדת כנסת – – –

אופיר פינס-פז: אז תעצרו את הוועדה, מה זה קשור – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת פינס-פז, יש לך חמש דקות להסתייגויות שלך.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, יש לי הסתייגות אחת, אני אנסה לנמק אותה בקצרה.

אופיר פינס-פז: אני לא מצליח להבין את החוק הזה.

אופיר פינס-פז: אני רוצה שתדעו מה אומר החוק הזה.

אופיר פינס-פז: החוק הזה אומר שבתי-הספר של המגזר החרדי, במקום לקבל כסף – עד תקרה של 75% – הוא יוכל לקבל שווה כסף.

אופיר פינס-פז: הוא יוכל לקבל שווה כסף גם.

משולם נהרי: גם – – –

אופיר פינס-פז: הבנתי מצוין.

אופיר פינס-פז: אני רוצה לשאול אתכם, חברי חברי הכנסת, זה לא חוק מוזר?

אופיר פינס-פז: הרי אם אדם מקבל משכורת של 10,000 שקל, למה שהוא ירצה לקבל את זה בשווה כסף?

אופיר פינס-פז: הוא רוצה לקבל את זה בכסף, לא? יש כאן הצעת חוק שאומרת: מגיע לנו 75% בכסף, אנחנו רוצים את זה בשווה כסף.

אופיר פינס-פז: בחיים שלי לא שמעתי דבר כזה.

אופיר פינס-פז: זה תרגיל לא נורמלי.

אופיר פינס-פז: עוד לא שמעתי דבר כזה בחיים שלי.

מגלי והבה: רק רגע, חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

מגלי והבה: השר ארדן.

מגלי והבה: נא לשבת במקומות.

אופיר פינס-פז: באים פרנסי הציבור החרדי ובפעם הראשונה בהיסטוריה של מדינת ישראל אומרים: אנחנו לא רוצים כסף, אנחנו רוצים שווה כסף.

אופיר פינס-פז: שמעתם דבר כזה?

אופיר פינס-פז: אז אני בדקתי ושאלתי איך קורה דבר כזה, איך פלא כזה בא לעולם.

אופיר פינס-פז: ואז הבנתי.

אופיר פינס-פז: הבנתי שאת הכסף, אין מה לעשות, כסף אפשר לספור, ואת השווה כסף לא כל כך פשוט לספור.

אופיר פינס-פז: איך תספור שווה כסף?

אופיר פינס-פז: יותר מסובך, נכון?

אופיר פינס-פז: כסף אתה יודע – 1, 2, שטרות.

אופיר פינס-פז: שווה כסף – רבע תקן – – –

אליהו ישי: – – –

אופיר פינס-פז: חס וחלילה, חס וחלילה.

אופיר פינס-פז: מינהל תקין, שר הפנים, מינהל תקין.

אופיר פינס-פז: חס וחלילה, מינהל תקין.

אופיר פינס-פז: אני שואל אותך שאלה, אדוני שר הפנים, אתה מוכן להחליף את השכר שלך שאתה מקבל בתלוש בשווה כסף?

אופיר פינס-פז: אתה מוכן?

אופיר פינס-פז: אם כן, אז אתה עושה פה אקספרימנט עולמי.

אופיר פינס-פז: לכן, אדוני היושב-ראש, הדבר הזה קצת חשוד בעיני.

אופיר פינס-פז: יכול להיות שאני חושד בכשרים, אדרבה, אני אשמח.

אופיר פינס-פז: אבל כדי להיות זהיר, מה הצעתי?

אופיר פינס-פז: הצעתי שענייני השווה כסף בסך הכול יהיו 5% ו-70% יהיו בכסף מלא.

אופיר פינס-פז: ואז נדע שאם היה תרגיל, אז הוא לפחות היה תרגיל קטן, ואם לא היה תרגיל, אז לא קרה אסון.

אופיר פינס-פז: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אופיר פינס-פז.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, יושב-ראש הוועדה יענה למסתייגים.

קריאות: – – –

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, סבלנות.

מגלי והבה: חבר הכנסת אורי מקלב, אתה רוצה שנצביע על ההסתייגות שלך?

אורי מקלב: להוריד.

מגלי והבה: להוריד, תודה.

מגלי והבה: חבר הכנסת אופיר פינס-פז, להצביע?

מגלי והבה: להצביע.

מגלי והבה: חבר הכנסת חנין, להצביע?

דב חנין: לא להצביע.

מגלי והבה: לא להצביע.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו מצביעים על הסתייגותו של חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

מגלי והבה: מי שרוצה להשתתף – נא לשבת.

מגלי והבה: הצבעה מס' 17 בעד ההסתייגות – 23 נגד – 57 נמנעים – 1 ההסתייגות של חבר הכנסת אופיר פינס-פז לסעיף 1 לא נתקבלה.

מגלי והבה: 23 בעד, 57 נגד.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שההסתייגות לא עברה.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק בקריאה שלישית.

מגלי והבה: מי שבעד – – –

קריאה: – – –

מגלי והבה: נכון, שנייה זה הצבעה על ההסתייגויות.

מגלי והבה: אנחנו עוברים לקריאה השלישית.

קריאות: – – –

יוחנן פלסנר: נוותר על החוק.

מגלי והבה: כל המומחים למיניהם, אני מבקש לא להפריע לי.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה השלישית על הצעת החוק.

קריאה: – – –

מגלי והבה: כי היא לא התקבלה.

מגלי והבה: שום הסתייגות – זה נחשב קריאה שנייה.

יצחק כהן: – – – כהצעת הוועדה.

קריאות: – – –

מגלי והבה: סעיף 1, כהצעת הוועדה, בשביל להסיר ספק.

מגלי והבה: הצבעה מס' 18 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 50 נגד – 9 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, צריך להצביע – כולל הסעיף כולל הכול, כהצעת הוועדה, בקריאה שנייה.

מגלי והבה: אוקיי.

מגלי והבה: בעד – 50, נגד – 9 – – –

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, לא הצבענו.

קריאות: – – –

מגלי והבה: אני קובע שחוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 11), התשס”ט–2009, עבר בקריאה שנייה.

מגלי והבה: עכשיו אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

מגלי והבה: הצבעה מס' 19 בעד החוק – 55 נגד – 26 נמנעים – 1 חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 11), התשס”ט–2009, נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 55, נגד – 26, נמנעים – 1.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 11), התשס”ט–2009, עברה בקריאה שלישית.

מגלי והבה: חבר הכנסת זאב, אם תפריע לי עוד פעם בהצבעה, אתה לא תצביע.

נסים זאב: – – –

מגלי והבה: בבקשה, מציע החוק, שיש לו הזכות.

מגלי והבה: במקום יושב-ראש הוועדה, הוא ייצג אתכם הפעם.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להודות בראשית לחברי, בראשם חברי משה גפני, שלא נמצא כאן והוא יושב שבעה על אמו.

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו שולחים לו תנחומים בשם כולם.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה להודות ליושב-ראש ועדת החינוך, שלקח את הפרויקט הזה ברצינות, על מנת שלא יהיו שום שיבושים בהתחלת שנת הלימודים במערכת שלנו.

מנחם אליעזר מוזס: כמו כן, להודות לשר החינוך, שניאות, ולכל החברים שהיו בעניין הזה, ידידי מקלב, מציעי החוק, כל אחד.

מנחם אליעזר מוזס: אני מקווה שהחוק הזה יעשה רק טוב לילדי ישראל, לילדינו המתחנכים ברוח ישראל סבא, ובעזרת השם אנחנו יכולים עכשיו לברך על המוגמר.

מנחם אליעזר מוזס: אני מקווה שזה יהיה ללא שום תקלות ולא נזדקק כל פעם לדיון נוסף.

מנחם אליעזר מוזס: שנת לימודים פורה.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: [מס' מ/430; "דברי הכנסת", חוב' י"ב, עמ' 1520; נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים.

מגלי והבה: הצעת חוק לתיקון פקודת הכלבת – – –

אחמד טיבי: זה חוק טוב.

מגלי והבה: עכשיו אני מבין.

מגלי והבה: נרגעתי, אחמד טיבי – שאתה אומר שזה חוק טוב.

מגלי והבה: בהצלחה.

מגלי והבה: – – (מס' 5), התשס”ט–2009, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

מגלי והבה: אני מזמין את יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

מגלי והבה: בבקשה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת החוק לתיקון פקודת הכלבת (מס' 5), התשס”ט–2009, לקריאה השנייה והשלישית.

אופיר אקוניס: כידוע, מחלת הכלבת היא מחלה קטלנית, המועברת בנקל מבעל-חיים אחד למשנהו ומבעלי-חיים לבני-אדם.

אופיר אקוניס: הצעת החוק האמורה הינה הצעת חוק ממשלתית, הכוללת תיקונים שונים בפקודת הכלבת, שמטרתם לייעל את דרכי ההתמודדות עם מחלה מסוכנת זו.

אופיר אקוניס: התיקון הראשון עוסק בדיווח על אירוע נשיכה.

אופיר אקוניס: כיום קובעת הפקודה כי בעליו של בעל-חיים שנשך אדם אחר ידווח על אירוע הנשיכה תוך 24 שעות מקרות האירוע לרופא הממשלתי במשרד הבריאות או לרופא הווטרינר הממשלתי במשרד החקלאות ופיתוח הכפר הקרובים ביותר.

אופיר אקוניס: כדי להקל על קיום חובת הדיווח, מוצע לקבוע כי הדיווח לרופא הממשלתי או לרופא הווטרינר הממשלתי יימסר בטלפון או בפקס ללשכת הבריאות המחוזית או ללשכה הווטרינרית.

אופיר אקוניס: מספרי הטלפון והפקס יפורסמו באתרי האינטרנט של משרד הבריאות ושל משרד החקלאות ופיתוח הכפר.

אופיר אקוניס: התיקון השני עוסק בבידודם של בעלי-חיים שנשכו.

אופיר אקוניס: בהתאם להוראת הפקודה ובנוסף למסירת דיווח כאמור, נדרש בעליו של בעל-החיים הנושך להעביר בתוך 24 שעות מאירוע הנשיכה את בעל-החיים לבידוד שיימשך עשרה ימים.

אופיר אקוניס: לעניין זה קובעת הפקודה כי אם מדובר בכלב, חתול או קוף, הוא יועבר לבידוד במתקן הנקרא מאורת בידוד, שהקימה הרשות המקומית לצורך זה.

אופיר אקוניס: ואילו בעל-חיים אחר יועבר לבידוד בדיר, ברפת או במקום אחר שאישר רופא וטרינר ממשלתי.

יוחנן פלסנר: – – –

אופיר אקוניס: ידעתי שתגיד את זה, חבר הכנסת פלסנר.

מגלי והבה: מה הוא אמר?

אופיר אקוניס: הוא התייחס לעניין הכלבת והממשלה.

אופיר אקוניס: ואני, כשהייתי בדרכי לכאן, שאלתי מי מחברי קדימה יעיר את ההערה הגאונית הזאת, והימרתי עליך, דרך אגב.

אופיר אקוניס: מטרת בידודו של בעל-החיים שנשך היא לאפשר מעקב וביצוע פעולות מנע לפי הצורך.

אופיר אקוניס: עם זאת, בתי-המשפט שנדרשו לנושא פירשו את הוראות הפקודה באופן המאפשר בידודם של בעלי-חיים גם בבית בעליהם, במסגרת הסגר בית, ובכך סוכלה למעשה מטרת הבידוד.

אופיר אקוניס: על כן, וכדי לאפשר פיקוח ובקרה כאמור, מוצע לקבוע במפורש כי בידודם של כלבים, חתולים או קופים יתבצע אך ורק במאורת בידוד הנתונה לשליטתו של הרופא הווטרינר העירוני.

אופיר אקוניס: במהלך הדיון שקיימה ועדת הכלכלה בהצעת החוק הביעו ארגונים הפועלים למען זכויות בעלי-החיים התנגדות לתיקון המוצע, וזאת בשל טענתם שבמאורות הבידוד שאליהן מובאים בעלי-החיים שנשכו קיימים לפעמים קרובות תנאים ירודים.

אופיר אקוניס: בנושא זה הוועדה קראה לגורמים המוסמכים במשרד החקלאות ופיתוח הכפר להדק את הפיקוח על אותן מאורות בידוד, כדי להבטיח תנאי החזקה ראויים ונאותים לבעלי-החיים המובאים אליהם.

אופיר אקוניס: נוסף על כך, הצעת החוק קובעת כי התקופה שבה יוחזק בעל-החיים בבידוד בשל אירוע נשיכה תתחיל להיספר ממועד הנשיכה ולא ממועד הבאתו למאורות הבידוד, שכן פרק הזמן המרבי לאבחון מחלת הכלבת הוא עשרה ימים ממועד הנשיכה.

אופיר אקוניס: תיקון זה עשוי לצמצם את משך הזמן שבו מוחזק בעל-החיים בבידוד, ובכך לאזן בין הצורך להגן על בריאות הציבור לבין הצורך לצמצם במידת האפשר את הסבל הנגרם לבעל-החיים בבידוד.

אופיר אקוניס: התיקון השלישי לפקודה נועד להחמיר את הענישה בשל אי-מסירת הודעה על אירוע נשיכה ובשל אי-הבאתו של בעל-החיים הנושך לבידוד.

אופיר אקוניס: בהתאם למוצע, העונש בשל ביצוע עבירות אלה יהיה עד שנה מאסר במקום חצי שנה, כפי שקובעת הפקודה כיום, ואם העבירה היתה עבירה נמשכת, בית-המשפט יהיה רשאי להטיל גם קנס בסכום של עד 1,300 שקל לכל יום שבו נמשכת העבירה.

מאיר שטרית: – – –

אופיר אקוניס: להצעת החוק הוגשו כמה הסתייגויות.

אופיר אקוניס: למה אתה לא בא לישיבה, חבר הכנסת שטרית?

אחמד טיבי: – – –

אופיר אקוניס: עכשיו אני בהסתייגויות של סיעת חד"ש.

אופיר אקוניס: ויתרו?

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חנין?

רוני בר-און: עכשיו יש ידיעה שראש הממשלה שלך לקח לרפי איתן את הטלפון הממשלתי, את המשרד ואת האוטו, למרות כל ההבטחות וההתחייבויות שלו לפני הבחירות.

חיים אורון: יוחזר רפי איתן.

רוני בר-און: זקנים.

רוני בר-און: אל תשליכנו לעת זיקנה.

דליה איציק: בושה.

דליה איציק: למה?

דליה איציק: מה הבעיה?

אופיר אקוניס: חברת הכנסת לאה נס, יש פה שאלה משר האוצר לשעבר.

אופיר אקוניס: היא עכשיו אחראית על הגמלאים.

אופיר אקוניס: אני יכול לקרוא את ההסתייגויות של סיעת חד"ש?

אופיר אקוניס: אין לי ויכוח שירתקו אותך.

אחמד טיבי: הן ירדו.

אופיר אקוניס: הורידו?

אופיר אקוניס: לא הורידו.

אופיר אקוניס: מה אתה, מונית לדובר חד"ש, חבר הכנסת טיבי?

אופיר אקוניס: להצעת החוק הוגשו כמה הסתייגויות מטעם סיעת חד"ש, המבקשות לאפשר בידוד בעלי-חיים שנשכו גם בבית בעליהם, וכן לדחות את התיקון המוצע לעניין החמרת הענישה.

אופיר אקוניס: קבלתן של הסתייגויות אלה תסכל את מטרותיה של הצעת החוק – –

יוחנן פלסנר: השאלה אם זה מה שקורה לכל מי שעושה עסקה עם ראש הממשלה.

אופיר אקוניס: – – ולכן אני קורא לכם לדחות את כולן.

אופיר אקוניס: חברי הכנסת, הצעת החוק המונחת בפניכם עולה בקנה אחד עם תכליתה של פקודת הכלבת במניעת מחלת הכלבת ובהגנה על בריאות הציבור מפני מחלה מסוכנת זו.

אופיר אקוניס: אני הייתי עונה לך משהו על בריאות הציבור, אבל לא באתי להתפלמס עכשיו.

יוחנן פלסנר: האם כל מי שעושה עסקה עם ראש הממשלה דינו להישאר נטוש ועזוב?

אופיר אקוניס: על כן אני קורא לחברי להצביע בקריאה שנייה ושלישית בעד ההצעה, כפי שקבעה הוועדה.

אופיר אקוניס: אני מודה לכם.

מגלי והבה: תודה ליושב-ראש הוועדה.

מגלי והבה: יש לנו הסתייגויות לחוק.

מגלי והבה: לשם החוק אין הסתייגויות.

מגלי והבה: לסעיף 1 – חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

מגלי והבה: להסתייגות שלך – חמש דקות.

מגלי והבה: בבקשה.

מגלי והבה: אתה מנמק את כל ההסתייגויות?

דב חנין: אני מנמק את כל ההסתייגויות יחד.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, רבותי השרים, אני מבקש את הקשבתכם.

דב חנין: אומנם עניינים של בעלי-חיים לא מעניינים פה חלק מחברי הכנסת, אבל בכל זאת אני מציע שכל חברי הכנסת יקשיבו היטב, ופעם אחת גם ינסו להתייחס באופן ענייני לנושא שעומד על סדר-היום.

רוני בר-און: מעניינים.

דב חנין: כולנו נגד מחלת הכלבת.

דב חנין: כולנו רוצים להיאבק במחלת הכלבת.

דב חנין: עד כאן כולנו מסכימים.

דב חנין: איפה הבעיה?

דב חנין: המכלאות הרשותיות, שבהן החוק מחייב לכלוא בעלי-חיים, נמצאות בחלקן הגדול במצב גרוע מאוד.

דב חנין: בעלי בעלי-חיים מפחדים להביא לשם את בעלי-החיים שלהם.

דב חנין: אנחנו רוצים שבעלי-חיים שיש עליהם סכנת כלבת יהיו אכן בבידוד ובהסגר.

דב חנין: הדרך שאנחנו מציעים בהסתייגויות שלנו, סיעת חד"ש, היא לאפשר לעשות את הבידוד הזה לא רק במכלאות הרשותיות, שהמצב שלהן מאוד מאוד גרוע, לצערי, כי המדינה לא מקצה לזה מספיק כסף, אלא גם לאפשר לכלוא את בעלי-החיים האלה אצל וטרינרים תחת פיקוח, תחת פיקוח של המערכת הממלכתית, אבל אצל וטרינרים פרטיים שיכולים לקחת עליהם את האחריות להחזקת בעל-החיים בבידוד, כפי שצריך.

דב חנין: התוצאה הזו היא הקלה על הסבל של בעלי-החיים, אבל לא פחות מזה, עמיתי חברי הכנסת, היא גם מבטיחה מאבק יותר נכון בסכנת הכלבת, מכיוון שהיא תבטיח באמת שבעלי אותם בעלי-חיים שנמצאים בסיכון אכן ישימו אותם בהסגר.

דב חנין: תהיה להם אופציה נוספת לשים אותם בהסגר שפחות יסכן אותם, פחות יפגע בהם.

דב חנין: ולכן ההסתייגויות שלנו הן לא רק הסתייגויות לטובת בעלי-החיים אלא גם הסתייגויות לטובת בני-האדם ונגד מחלת הכלבת.

דב חנין: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

מגלי והבה: חבר הכנסת מוחמד ברכה.

מוחמד ברכה: מוותר.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: חבר הכנסת חנא סוייד – לא נמצא כאן.

מגלי והבה: חבר הכנסת עפו אגבאריה – מוותר.

מגלי והבה: חבר הכנסת דב חנין, אתה רוצה הצבעה על ההסתייגויות שלכם?

מגלי והבה: על כל ההסתייגויות?

דב חנין: כן.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על ההסתייגויות בקריאה שנייה.

מגלי והבה: לשם החוק, כפי שאמרתי, אין הסתייגויות.

מגלי והבה: עוברים להצבעה על שם החוק כהצעת הוועדה.

מגלי והבה: אין הסתייגויות.

מגלי והבה: מצביעים בקריאה שנייה כהצעת הוועדה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 20 בעד שם החוק – 53 נגד – 2 נמנעים – 1 שם החוק נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 53, נגד – 2, נמנע אחד.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע ששם החוק כהצעת הוועדה עבר בקריאה שנייה.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להסתייגות לסעיף 1 של חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה – קבוצת חד"ש.

מגלי והבה: עוברים להצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 21 בעד ההסתייגות – 37 נגד – 20 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת חד"ש לסעיף 1 נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: – – –

מגלי והבה: תסלח לי, אני הודעתי.

מגלי והבה: אם אתה לא מקשיב, אדוני השר – היית פעם בכיסא הזה.

מגלי והבה: בעד – 37, נגד – 20.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שההסתייגות על סעיף 1 התקבלה.

קריאות: – – –

מגלי והבה: חברי השרים, לא נעים לי להגיד לכם, תקשיבו טוב.

מגלי והבה: אתם מדברים ולא מקשיבים, ולכן טעיתם.

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים הלאה לסעיף מס' 2.

מגלי והבה: אדוני, אתה רוצה למשוך את החוק?

יוחנן פלסנר: הצבעה.

חיים אורון: הצבעה עכשיו.

מגלי והבה: אתה רוצה למשוך?

מגלי והבה: אתה כל כך נבהל מזה שרוצים לשים את בעלי-החיים בהסגר ולסכן את האנשים?

מגלי והבה: מה קרה, אתה נגד בעלי-החיים?

מגלי והבה: מה קרה?

יואל חסון: מילא בני-אדם, אבל בעלי-חיים.

מגלי והבה: זה לא גורם לך לשום דבר.

יוחנן פלסנר: גמרתם לבזות את הכנסת, עכשיו בעלי-החיים?

מגלי והבה: תחליט, אדוני יושב-ראש הוועדה.

מגלי והבה: אתה רוצה – – –

רוני בר-און: יאללה, שיבטלו את הפגרה, נצביע על זה בעוד שבועיים.

חיים אורון: הצבעה עכשיו.

מגלי והבה: עכשיו, עכשיו.

מגלי והבה: נא לשבת.

מגלי והבה: חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים.

מגלי והבה: איפה יושב-ראש הוועדה?

מגלי והבה: לא מושך, אוקיי, ממשיכים.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים להצביע על ההסתייגויות.

מגלי והבה: קבוצת חד"ש, הסתייגות לסעיף 2.

מגלי והבה: אתם רוצים להצביע?

דב חנין: כן.

מגלי והבה: לסעיף 2(1) – אנחנו מצביעים בקריאה שנייה.

מגלי והבה: מי שבעד – יצביע בעד, ומי שנגד – נגד.

יריב לוין: הסתייגות או קריאה שנייה?

מגלי והבה: סעיף 2, הסתייגות 1.

מגלי והבה: אני מבקש לא להפריע לי, ותקשיבו.

יולי יואל אדלשטיין: בסעיף 2 זאת ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: אתה מטעה את חברי הכנסת.

מגלי והבה: לסעיף 2 יש הסתייגויות.

מגלי והבה: אנחנו מצביעים על הסתייגות לסעיף 2, מס' 1.

מגלי והבה: תקשיבו, אל תדברו ואל תיבהלו מזה שנכשלתם פעם אחת.

יוחנן פלסנר: יהיו לכם עוד הרבה כישלונות.

מגלי והבה: חברים, בואו נמשיך.

מגלי והבה: אנחנו מצביעים, אם כך, בסעיף 2 על הסתייגות מס' 1, של קבוצת חד"ש.

מגלי והבה: הצבעה מס' 22 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 41 נמנעים – אין ההסתייגות הראשונה של קבוצת סיעת חד"ש לסעיף 2 לא נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 33, נגד – 41.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהסתייגות 1 לסעיף 2 לא עברה.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצביע על סעיף 2 – הסתייגות 2 של קבוצת חד"ש.

מגלי והבה: מי שבעד – בעד, ומי שנגד – נגד, כמובן.

מגלי והבה: הצבעה מס' 23 בעד ההסתייגות – 30 נגד – 41 נמנעים – אין ההסתייגות השנייה של קבוצת סיעת חד"ש לסעיף 2 לא נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 30, נגד – 41.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שההסתייגות לא עברה.

מגלי והבה: תקשיבו טוב, לא להפריע.

מגלי והבה: אנחנו מצביעים על סעיף 2 בקריאה שנייה, כהצעת הוועדה.

רוני בר-און: כולל ההסתייגות.

מגלי והבה: כולל, כולל, כן.

מגלי והבה: כהצעת הוועדה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 24 בעד סעיפים 1–2 – 70 נגד – 6 נמנעים – אין סעיפים 1–2, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגות שנתקבלה, נתקבלו.

מגלי והבה: בעד – 70, נגד – 6.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שסעיף 2 התקבל בקריאה שנייה כהצעת הוועדה.

יוחנן פלסנר: כולל ההסתייגות.

מגלי והבה: עכשיו עוברים לסעיף 3.

מגלי והבה: אין הסתייגויות.

אופיר אקוניס: – – – לקריאה שנייה, אני מודיע לכם, שלא יהיו אי-הבנות.

מגלי והבה: אני מבין שאתה רוצה להסביר לחברים שלך.

מגלי והבה: אני אתן לך, בוא, תעלה ותסביר להם.

יוחנן פלסנר: לא.

מגלי והבה: לא, יש כאלה שלא מבינים, צריך להסביר להם.

מגלי והבה: הוא יכול, זכותו.

מגלי והבה: לסעיף 3 אין הסתייגויות.

מגלי והבה: אנחנו מצביעים כהצעת הוועדה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 25 בעד סעיף 3 – 72 נגד – 4 נמנעים – אין סעיף 3 נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 72, נגד – 4.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שסעיף 3 – הצבענו, ועבר בקריאה שנייה, כהצעת הוועדה.

מגלי והבה: אנחנו עוברים לסעיף 4.

מגלי והבה: מצביעים על ההסתייגויות של חד"ש.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, הלכתי לוועדת הכנסת ב-20:30 ואין ישיבה.

חיים אורון: מה קורה פה?

מגלי והבה: אין ישיבה.

מגלי והבה: אל תפריע, אדוני, בשעת ההצבעה.

מגלי והבה: אני אסביר לך אחרי זה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 26 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת חד"ש לסעיף 4 לא נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 34, נגד – 44.

יוחנן פלסנר: לא התקיים הכלל של – – – קומבינה של אותם דברים.

מגלי והבה: נא לא להפריע, חבר הכנסת פלסנר.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שההסתייגות בסעיף 4 לא עברה.

מגלי והבה: אנחנו מצביעים על סעיף 4 כהצעת הוועדה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 27 בעד סעיף 4, כהצעת הוועדה – 70 נגד – 6 נמנעים – 1 סעיף 4, כהצעת הוועדה, נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 70, נגד – 6, נמנע אחד.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שסעיף 4 כהצעת הוועדה עבר בקריאה שנייה.

מגלי והבה: יושב-ראש הוועדה, אנחנו העברנו את הצעת החוק בקריאה שנייה, עם ההסתייגות שעברה.

מגלי והבה: אתה רוצה להמשיך לקריאה שלישית?

מגלי והבה: כן או לא?

אופיר אקוניס: מושך לפי סעיף – – –

מגלי והבה: אוקיי.

מגלי והבה: מושך.

מגלי והבה: אם כך, חברים – – –

אחמד טיבי: אדוני.

מגלי והבה: בבקשה, מיקרופון לחבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: היות שלאופוזיציה יש הצעה אחרת, שונה מהצעת יושב-ראש הוועדה, אני מבקש בשם סיעות האופוזיציה לראות בהצעה הזאת הצעת אי-אמון, לכן הוא לא יכול למשוך.

אחמד טיבי: אני מבקש לערוך הצבעה.

אחמד טיבי: בין שנייה לשלישית.

מגלי והבה: חבר הכנסת טיבי, תגיש את המכתב.

אחמד טיבי: המכתב – חבר הכנסת יואל חסון – המכתב מוכן.

אחמד טיבי: המכתב מוכן.

קריאה: – – –

מגלי והבה: אדוני, מה מפריע לך?

מגלי והבה: אתה תייצג את הקואליציה.

מגלי והבה: עזוב.

מגלי והבה: הוא מייצג את – בבקשה.

מגלי והבה: הנה, הגישו את זה בכתב.

מגלי והבה: יש מועמד.

אחמד טיבי: הנה, יש מכתב מוכן בשם סיעות האופוזיציה.

יצחק הרצוג: מה הוא מבקש?

יואל חסון: הצבעה עכשיו.

יואל חסון: הצבעה עכשיו.

מגלי והבה: הצבעה עכשיו, ודאי.

אחמד טיבי: אדוני, מדובר בחוק חשוב, חוק הכלבת, לכן יש לתת לממשלה שהות של שבועיים כדי לשקול מחדש את עמדתה.

אחמד טיבי: בכל זאת מדובר בחוק כלבת.

מגלי והבה: סיימת, חבר הכנסת טיבי?

אחמד טיבי: לא.

אחמד טיבי: יכול להיות שלא הקשיבו לדברים.

אחמד טיבי: מדובר בחוק חשוב ביותר, אחד מהחוקים החשובים שהובאו לכנסת, שמצריך מחשבה מעמיקה.

אחמד טיבי: ולכן, אנחנו מבקשים להביע אי-אמון בממשלה, יש לתת לממשלה שהות של שבועיים, זה זמן מספיק כדי להתייעץ בין כל סיעות הקואליציה, אדוני, בראשות ראש הממשלה.

אחמד טיבי: תודה.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: תודה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש – – –

מגלי והבה: השר.

מגלי והבה: בבקשה, למיקרופון.

רוני בר-און: – – –

קריאות: – – –

מגלי והבה: תני לו, הוא רוצה לנמק, שינמק.

אחמד טיבי: אבל למה שר החינוך?

מגלי והבה: כן, הוא השר המקשר לצורך העניין הזה.

גדעון סער: כי צריך לחנך אתכם, לפעמים צריך לחנך אתכם.

מגלי והבה: בבקשה.

שלמה מולה: הוא לא יכול.

יוחנן פלסנר: הוא עסוק בחינוך ילדי ישראל.

יוחנן פלסנר: הקואליציה מתפרקת?

גדעון סער: אדוני היושב-ראש – – –

מגלי והבה: בבקשה, השר המקשר.

מגלי והבה: בבקשה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, השר המקשר יושב שם, אבל זה בסדר.

מגלי והבה: אבל אתה ביקשת במקומו.

גדעון סער: בהחלט.

גדעון סער: כל נציג של הממשלה יכול לדבר, אדוני היושב-ראש.

מגלי והבה: בבקשה.

גדעון סער: אני רוצה להבהיר.

גדעון סער: במצב כזה לא ניתן לכפות הצבעה לגוף החוק כאשר מתבקשת משיכה.

גדעון סער: יש סעיפים שונים שלפיהם אפשר למשוך חוק.

גדעון סער: ניתן להצביע, בסעיפים מסוימים, אם למשוך את ההצעה כהצעת הוועדה, או לא, וגם זה לא בכל סעיף, ואת זה צריכה לבדוק סגנית המזכיר.

גדעון סער: לא ניתן לאכוף הצבעה על החוק עצמו על דרך הצבעת אי-אמון, אלא צריך להצביע על הצעת המשיכה, ועל הצעת המשיכה ודאי שלא ניתן להכריז הצעת אי-אמון.

רוני בר-און: כל זה יושב-ראש הקואליציה לא יודע?

גדעון סער: גם אתם לא יודעים.

חיים אורון: גם אתה לא יודע.

קריאות: – – –

חיים אורון: גם אתה לא יודע שאם עושים לפי סעיף 127 אין בכלל הצבעה.

אחמד טיבי: אדוני, הצעתי עומדת בשלה.

אחמד טיבי: מדובר בהצעת אי-אמון בין שנייה ושלישית, שהיא גוברת על הצעת המשיכה.

מגלי והבה: יש ויכוח פה בין היועצים המשפטיים.

קריאות: – – –

חיים אורון: לפי מה משכתם:

חיים אורון: לפי סעיף 127 או לפי סעיף 130?

אופיר אקוניס: 130.

חיים אורון: אתם צריכים לפי סעיף 127.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, לאחר התייעצות עם היועצים המשפטיים וגם עם המזכירות, מכיוון שהאי-אמון בא אחרי הקריאה השנייה ולא היתה קריאה שלישית, האי-אמון יהיה רק אחרי הקריאה השלישית.

קריאות: – – –

מגלי והבה: כמובן, ההצבעה בקריאה השלישית תהיה גם הצבעת אי-אמון, לזה הכוונה.

מגלי והבה: כיוון שלא סיימנו, אין קריאה שלישית, אז אין צורך – – –

אופיר פינס-פז: לא.

אופיר פינס-פז: לא.

אופיר פינס-פז: לא.

מגלי והבה: חברים, אני מכריז על הפסקה לעשר דקות, להתייעץ עם היושב-ראש והנשיאות.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: (הישיבה נפסקה בשעה 20:45 ונתחדשה בשעה 20:55.)

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, נא לשבת, אנחנו מחדשים את הישיבה.

מגלי והבה: יושב ראש-הקואליציה, אנחנו ממשיכים.

מגלי והבה: נא לשבת.

מגלי והבה: עכשיו הודענו, עשר דקות עברו, ואנחנו ממשיכים.

מגלי והבה: חברת הכנסת מירי, נא לשבת במקום שלך, תודה.

מגלי והבה: את יכולה לעבור לאופוזיציה, אבל תשבי במקום שלך.

מירי רגב: הם יעברו אלינו עוד מעט, כולם.

מגלי והבה: חברים, ההחלטה שלנו לאחר התייעצות עם המזכירות והיועצים המשפטיים היא כזאת, לגבי חוק הכלבת:

מגלי והבה: לאור העובדה שהתקבלה הסתייגות בקריאה שנייה, הקריאה השלישית תתקיים כאמור לפי סעיף 130 לתקנון, בשבוע שלאחר הקריאה השנייה, או במקרה שלנו, לאחרי הפגרה.

מגלי והבה: בנוסף, לאור בקשת סיעת קדימה לראות בהצבעה בקריאה השלישית משום הצבעת אי-אמון בממשלה, הרי שההצבעה בקריאה השלישית תהווה גם הצבעת אי-אמון.

אחמד טיבי: לא הבנתי מי צדק – – –

מגלי והבה: זה היה שילוב, חבר הכנסת טיבי.

מגלי והבה: נא לשבת, אנחנו ממשיכים.

מגלי והבה: אתם לא רוצים להמשיך, אני מתחיל בהצבעות.

מגלי והבה: אנחנו עוברים לסעיף 12 בסדר-היום: החלטת ועדת הכלכלה בדבר חלוקת הצעת חוק – אדוני השר, זה כנסת, לא – חידשנו את הדיון, נא לשבת במקום.

מיכאל איתן: – – –

מגלי והבה: אוקיי.

מגלי והבה: אני אתן לו.

מיכאל איתן: גם יושב-ראש הכנסת – – –

מגלי והבה: אדוני, אתה שר, המקום שלך פה.

מגלי והבה: נא לשבת.

מגלי והבה: אני אתן לך.

מגלי והבה: נא לשבת במקומות.

מגלי והבה: מי שרוצה להיות שותף, יש לנו לילה ארוך.

מגלי והבה: תאמין לי שאת הזכויות של המיעוט אני מכיר, ואני שומר עליהן יותר מכל בן מיעוט אחר.

מגלי והבה: חבר הכנסת טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: השר הודיע – זה גם מה שאמרו היועצים המשפטיים – שהשר מקבל את ההסתייגות, כך שהוא מקבל את הקריאה השנייה יחד עם ההסתייגות.

אחמד טיבי: לכן, הוא אמר – אני רוצה לסיים את זה עכשיו – ולכן האי-אמון הופך, על-פי דרישתו של נציג הממשלה השר גדעון סער, לאמון, והצבעה תתקיים עכשיו.

אחמד טיבי: זו גם חוות הדעת של היועצים המשפטיים.

מגלי והבה: חבר הכנסת טיבי, מזל שלא הלכת ללמוד משפטים.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: שמענו אותך.

מגלי והבה: ההחלטה כמו שהיא, ואנחנו ממשיכים בסדר-היום.

מגלי והבה: תודה, חברים.

מגלי והבה: [נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: החלטת ועדת הכלכלה בדבר חלוקת הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010), התשס"ט–2009.

מגלי והבה: חבר הכנסת פלסנר, למה אתה צריך להפריע?

מגלי והבה: נא לשבת.

מגלי והבה: יושב-ראש ועדת הכלכלה יציג לנו את ההחלטה.

מגלי והבה: בבקשה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, על-פי הצעת ועדת הכלכלה, מחליטה הכנסת לפי סעיף 121 לתקנון להרשות לוועדת הכלכלה, שאליה הועברו – – –

מגלי והבה: נא לשבת שם.

מגלי והבה: חברת הכנסת רגב.

אופיר אקוניס: – – – ולהכנה לקריאה השנייה והשלישית.

מגלי והבה: חברת הכנסת רגב, מה זה צריך להיות?

מגלי והבה: אני אוציא אותה.

מגלי והבה: לא מדברים בפלאפון כאן.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: שידורי טלוויזיה, סעיפים 42–54 בהצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010): להביא לקריאה השנייה והשלישית בשלב זה רק את הוראות סעיף 42(29)(ד)–(ו) להצעת החוק האמורה.

אופיר אקוניס: ביום 22 ביוני 2009 הרשתה הכנסת, לפי סעיף 121 לתקנון, לחלק את הצעת החוק כך שפרק י"ב – שידורי טלוויזיה, סעיפים 42–54 שבו, שעניינו שידורי טלוויזיה, לא יובא לקריאה השנייה והשלישית ביחד עם שאר סעיפי הצעת חוק ההתייעלות, וקבעה כי ועדת הכלכלה תדון בפרק האמור.

אופיר אקוניס: סעיף 42(29)(ד)-(ו) שבפרק י"ב האמור עוסק בדחיית המועד הקבוע בחוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, התש"ן-1990, להקמתן של תחנות שידור ספרתיות.

אופיר אקוניס: תחנות אלה אמורות לשמש לשם הפצת שידורי טלוויזיה של בעלי הזיכיונות מכוח חוק הרשות השנייה ולהפצת שידורי הכנסת ורשות השידור בשיטה הספרתית.

אופיר אקוניס: מאחר שהמועד להשלמת הקמתן של תחנות שידור ספרתיות כאמור הקבוע בחוק חלף זה כבר, מוצע לדחות את המועד ליום י"ב באב התשס"ט, 2 באוגוסט 2009.

אופיר אקוניס: בהתחשב בכך שפרק י"ב להצעת החוק לא יובא לקריאה שנייה ושלישית ביחד עם הצעת חוק ההתייעלות, החליטה ועדת הכלכלה, בהתאם להוראות סעיף 121 לתקנון, לפצל חלק זה מהצעת החוק כדי לקבוע את מועד השלמת ההקמה של תחנות השידור כאמור.

אופיר אקוניס: הכנסת מתבקשת לאשר החלטה זו, ובעזרת השם ב-2 באוגוסט יתחילו השידורים המיוחדים בממיר – אם אינני טועה, שמו "עידן", לפי הצעת חוק הרשות השנייה.

אופיר אקוניס: תודה.

מגלי והבה: תודה ליושב-ראש ועדת הכלכלה.

מגלי והבה: חברים, אנחנו עוברים להצבעה על הודעת יושב-ראש ועדת הכלכלה.

מגלי והבה: מי שבעד יהיה בעד ההחלטה, ומי שנגד, כמובן נגד.

מגלי והבה: הצבעה מס' 28 בעד ההצעה – 61 נגד – 1 נמנעים – אין הצעת ועדת הכלכלה בדבר חלוקת הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010), התשס"ט–2009, נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 61, נגד – 1.

מגלי והבה: אני קובע שהודעת יושב-ראש ועדת הכלכלה בדבר חלוקת הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010), התשס"ט–2009, עברה.

מגלי והבה: [נספחות.

מגלי והבה: ]

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: סעיף 14 – החלטת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת בדבר חלוקת סעיפים 109–112 להצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010), התשס"ט–2009 – תוכנית "אורות לתעסוקה" – הצבעה.

יצחק וקנין: יציג את החלטת הוועדה יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת חיים כץ.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, על-פי הצעת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות מחליטה הכנסת, לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת, להרשות לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להביא בפניה לקריאה שנייה ושלישית חלק מסעיפים 109–112 להצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010), כך שבחלק הראשון שיובא בפני הכנסת תוארך הוראת השעה לעניין שילוב מקבלי גמלאות בעבודה, בנוסח הקיים, לתקופה של חמישה חודשים, ובחלק השני שיובא בפני הכנסת תיקבע ההוראה הקבועה לעניין שילוב מקבלי גמלאות בעבודה.

חיים כץ: אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בבקשת ההחלטה.

חיים כץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 29 בעד ההצעה – 53 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בדבר חלוקת סעיפים 109–112 להצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010), התשס"ט–2009, נתקבלה.

יצחק וקנין: בעד – 53, נגד – אין, נמנעים – אין.

יצחק וקנין: אם כן הבקשה בדבר חלוקת סעיפים 109–112 להצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010), התשס"ט–2009, התקבלה, והיא תועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יצחק וקנין: [מס' מ/285; "דברי הכנסת", הכנסת ה-17, מושב שני, חוב' כ"ב, עמ' 7777; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לבקשת הממשלה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הפיקדון על מכלי משקה (תיקון מס' 3), התשס"ז–2007.

יצחק וקנין: יציג את בקשת הממשלה השר המקשר בין הממשלה לכנסת, השר גלעד ארדן.

יצחק וקנין: בבקשה.

יצחק וקנין: אין הצבעה על בקשת השר; זו הודעה בלבד.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע, כי בהתאם לסעיף 1 לחוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993, ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה, על דעת הממשלה, להודיע במליאת הכנסת על רצונה של הממשלה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הפיקדון על מכלי משקה (תיקון מס' 3), התשס"ז–2007, הצעות חוק, הממשלה, התשס"ז, מס' 285, מיום 7 במרס 2007.

גלעד ארדן: הצבעה תתקיים בהמשך על-פי תקנון הכנסת.

גלעד ארדן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר גלעד ארדן.

יצחק וקנין: [מס' כ/259; "דברי הכנסת", הכנסת ה-17, מושב רביעי, חוב' א', עמ' 20056; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לסעיף 13 בסדר-היום: בקשת ועדת הכלכלה להחיל דין רציפות על הצעת חוק רשות השידור (תיקון מס' 21) (חובת מסירת רשימות מנויים), התשס"ט–2008.

יצחק וקנין: יציג את הבקשה יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת אופיר אקוניס.

יצחק וקנין: בבקשה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תודה.

אופיר אקוניס: הצעת חוק רשות השידור (תיקון מס' 21) (חובת מסירת רשימות מנויים), התשס"ט–2008, שאותה יזמו חבר הכנסת איתן כבל וחברי כנסת נוספים, התקבלה בכנסת השבע-עשרה בקריאה ראשונה ביום ל' בתשרי התשס"ט, 29 באוקטובר 2008.

אופיר אקוניס: בהתאם להוראות חוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993, החליטה ועדת הכלכלה ביום כ"ט בתמוז התשס"ט, 21 ביולי 2009, כי ברצונה להחיל דין רציפות על הצעת החוק האמורה, וכעת מתבקשת הכנסת להחליט על החלת הרציפות.

אופיר אקוניס: הצעת החוק נועדה לאפשר לרשות השידור לאכוף את חובת תשלום האגרה, לפי חוק, ולהתמודד עם התופעה של התחמקות מתשלום האגרה.

אופיר אקוניס: בהצעת החוק מוצע לקבוע מנגנון שיסייע לרשות השידור לאכוף את חובת תשלום האגרה ולחייב את חברות הכבלים והלוויין למסור את רשימות המנויים שלהן.

אופיר אקוניס: כך ניתן יהיה להצליב בין נתונים אלה ובין רשימות החייבים בתשלום אגרה שבידי הרשות, ולהיווכח מיהם המנויים על השירותים של חברות הכבלים או הלוויין המחזיקים במקלט טלוויזיה אך אינם משלמים אגרה.

אופיר אקוניס: מאחר שיש חשיבות רבה להסדרת נושא זה, ובהתחשב בכך שהממשלה הביעה את תמיכתה בהחלת רציפות על הצעת חוק זו, מתבקשת הכנסת לאשר את החלת דין הרציפות על הצעת החוק.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: זו היתה הודעה ללא הצבעה.

אלכס מילר: [מס' כ/270; "דברי הכנסת", הכנסת ה-17, מושב רביעי, חוב' ב', עמ' 20251; נספחות.

אלכס מילר: ]

אלכס מילר: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

אלכס מילר: אנחנו עוברים לבקשת ועדת הכספים להחיל דין רציפות על הצעת חוק דוד בן-גוריון (תיקון מס' 2) (יד דוד בן-גוריון), התשס"ט–2008.

אלכס מילר: יציג את הבקשה חבר הכנסת יצחק וקנין.

אלכס מילר: בבקשה, אדוני.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הריני מתכבד להודיעך, כי בהתאם להוראות חוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993, החליטה ועדת הכספים של הכנסת ביום כ"ח בתמוז התשס"ט, 20 ביולי 2009, להודיע לכנסת שברצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק דוד בן-גוריון (תיקון מס' 2) (יד דוד בן-גוריון), התשס"ט–2008.

יצחק וקנין: הצעת החוק האמורה התקבלה בקריאה ראשונה ביום ז' בחשוון התשס"ט, 5 בנובמבר 2008, בעת כהונתה של הכנסת השבע-עשרה.

יצחק וקנין: בהתאם לאמור בהצעת החוק, מוצע לקבוע כי המכון למורשת דוד בן-גוריון ישמש גם לפעולות להנצחת זכרו ומורשתו של דוד בן-גוריון.

יצחק וקנין: כמו כן, מוצע לאפשר ליד בן-גוריון לחזור ולמנות את החברים למועצה ולמינהלת צריף המגורים ולחזור ולשמש גוף מייעץ ומסייע למוסדות.

יצחק וקנין: עוד מוצע להבהיר כי השלמת הכנסותיהם של שלושת המוסדות להנצחת זכרו של דוד בן-גוריון: בית דוד בן-גוריון, המכון למורשת דוד בן-גוריון והמכון לחקר המדבר, על-ידי המדינה, תחול גם על ניהול מכלול פעולותיהם של המוסדות כאמור.

יצחק וקנין: בנוסף, מוצע להחזיר את הבעלות ואת זכות היוצרים להפצת משנתו של דוד בן-גוריון מהמדינה אל החברה להפצת משנתו של דוד בן-גוריון, לצורך הקלה על ההוצאה לאור ועל ההפצה של כתבי דוד בן-גוריון.

יצחק וקנין: החלת רציפות על ההצעה תאפשר לוועדת הכספים להמשיך ולדון בה ולהשלים את הכנתה לקריאה השנייה והשלישית.

יצחק וקנין: אודה לך אם תואיל להעמיד את הודעת הוועדה על סדר-היום.

יצחק וקנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

אלכס מילר: תודה, אדוני.

אלכס מילר: גם על הסעיף הזה אין הצבעה.

אלכס מילר: אנחנו ממשיכים הלאה.

אלכס מילר: בקשת הממשלה בהתאם לסעיף 5 לחוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ג–2003, להביא לאישור הכנסת את הארכת תוקפו של החוק בשנה אחת עד ליום כ' באב התשס"ע, 31 ביולי 2010 – דיון אישי.

אלכס מילר: אני מזמין את שר הפנים, חבר הכנסת אליהו ישי, להציג את הבקשה.

אליהו ישי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

אילן גילאון: – – – זה מאוד מאכזב.

אילן גילאון: אמרו לנו שיהיה החוק על הכלבת, איפה הוא?

יצחק וקנין: תודה, תודה, אנחנו ממשיכים, אנחנו כבר עברנו את הכלבת.

יצחק וקנין: אתה כנראה לא היית פה בזמן ההצבעה.

יצחק וקנין: אדוני, שר הפנים.

אליהו ישי: בודקים אותו, נותנים לוועדה לבדוק אותו.

אליהו ישי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הרקע להוראת השעה ולהחלטה זה המציאות הביטחונית מאז פרוץ העימות המזוין בין ישראל לפלסטינים, אשר הראתה מעורבות גוברת והולכת של פלסטינים תושבי האזור, אשר ניצלו את מעמדם בישראל, שהתקבל בעקבות הליכי איחוד משפחות עם ישראלים, לשם מעורבות בפעילות טרור, ובכלל זה סיוע לביצוע פיגועי התאבדות.

אליהו ישי: תעודת הזהות הישראלית אשר ניתנה לתושבי האזור לשעבר אפשרה להם תנועה חופשית בין שטחי הרשות לישראל והפכה אותם לאוכלוסייה מועדפת על ארגוני הטרור לביצוע פעילות עוינת בכלל ובשטח ישראל בפרט.

אליהו ישי: תוקפו של החוק נקבע לשנה אחת, ועם סיומה הוארך תוקפו עוד בשנה לאחר מכן, וכמה פעמים זה הוארך משנה לשנה.

אליהו ישי: במקביל קבעה הממשלה ב-15 ביוני 2008, ועל בסיס חוות דעת גורמי הביטחון המוסמכים, כי רצועת-עזה הינה אזור שבו מתבצעת פעילות העלולה לסכן את ביטחון מדינת ישראל או אזרחיה.

אליהו ישי: הממשלה הנחתה את שר הפנים שלא לאשר מתן רשיונות לישיבה בישראל או היתרים לשהייה בישראל למי שרשום במרשם האוכלוסין כתושב רצועת-עזה, וכן למי שמתגורר ברצועת-עזה אף שאינו רשום במרשם האוכלוסין כתושב רצועת-עזה.

אליהו ישי: בהתאם לכך, הורינו כאמור.

אליהו ישי: לאחר פגישות בעניין זה עם גורמי הביטחון – עמדתם של גורמי הביטחון כולם היא כי לא חל שינוי לטובה במציאות הביטחונית.

אליהו ישי: לצערי הרב, המצב לא הולך ומשתפר.

אליהו ישי: שינוי ביטחוני טוב לא קורה.

חיים אורון: שמעתי שאומרים שקורה.

אליהו ישי: לא, אני לא שמעתי שקורה.

אליהו ישי: ואם קורה, בחלקים מסוימים, אני מברך על כך ואני שמח.

אליהו ישי: אבל לא קורה, בטח לא בעניין של איחוד משפחות.

אליהו ישי: שם, לצערי הרב, לא קורה.

אליהו ישי: שם קורה דבר הפוך, של אחוז שהולך וגדל של אזרחים ישראלים שמתחתנים עם פלסטינים מהשטחים ומעזה, וכתוצאה מכך יש יותר מעורבות של פעולות טרור וארגוני טרור, כולל מתאבדים.

אילן גילאון: כמה?

אילן גילאון: איזה אחוז?

אליהו ישי: 40%.

אליהו ישי: 40%.

אילן גילאון: – – –

אליהו ישי: כן, בפירוש.

אליהו ישי: 40%.

אילן גילאון: אתה בטוח שזה אחוזים, או מספריים?

אליהו ישי: – – – בכל הנוגע לכוונתם של ארגוני טרור לנצל את תושבי האזור או תושבי אזורי סיכון אחרים הנושאים תיעוד ישראלי למעורבות בסיוע לביצוע פיגועי טרור.

אליהו ישי: תאמין לי שמספיק אירועים בודדים כדי שאני אקבל החלטה שלא תסכן את אזרחי מדינת ישראל.

אליהו ישי: מה שקורה בעזה אחרי ש"חמאס" שולטים שם – זו בכלל לא שאלה.

אליהו ישי: אני מתפלא על השאלה שלך.

אילן גילאון: – – –

אליהו ישי: אני אפילו מתפלא על השאלה שלך.

יצחק וקנין: חבר הכנסת גילאון, אני מבקש לא להפריע.

אליהו ישי: המציאות הזו אף הוחמרה מאז עליית תנועת ה"חמאס" לשלטון, וביתר שאת מאז השתלטות ה"חמאס" על רצועת-עזה.

אליהו ישי: הניסיון מלמד כי לאותה אוכלוסייה זיקה משפחתית וחברתית – – –

אילן גילאון: אין מקום בעולם – – –

אליהו ישי: נכון, אין בעולם מציאות ביטחונית קשה כמו במדינת ישראל.

אליהו ישי: אין בעולם מציאות ביטחונית קשה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת גילאון, זו לא הצעה לסדר-היום.

יצחק וקנין: השר עונה לך.

יצחק וקנין: אתה מפריע לו.

אליהו ישי: אין בעולם מציאות – שמדינת ישראל כמדינה דמוקרטית, כל כך הרבה מוותרת ונותנת מחוות וגורמת לעצמה נזקים בלתי הפיכים כתוצאה מהמחווה והאדיבות הישראלית.

אליהו ישי: אין מקום כזה בעולם, שיש סכנה ביטחונית והמדינה מגלה אדיבות כזו.

אליהו ישי: באמת אין דבר כזה בעולם, אני מסכים אתך במאה אחוז.

חיים אורון: – – –

אליהו ישי: היה צריך להחמיר בעוד הרבה דברים כדי שמקרים כאלה לא יהיו.

אליהו ישי: הלוואי שהיינו דומים בהיבט הביטחוני למדינות מתוקנות בעולם.

אליהו ישי: תאמין לי, הלוואי.

אילן גילאון: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת גילאון, אני רוצה שתקשיב.

יצחק וקנין: מייד אחרי שהשר יסיים את דבריו יתקיים פה דיון.

יצחק וקנין: חברי הכנסת יוכלו להביע את דעתם.

יצחק וקנין: אדוני השר, אתה יכול להמשיך.

אליהו ישי: תחושת נאמנותם נתונה על-פי רוב למאבק הפלסטיני כנגד מדינת ישראל.

אליהו ישי: לזה אתה בטח מסכים.

אליהו ישי: הם אומרים את זה.

אליהו ישי: ואם זה אכן כך, אז מה השאלה, אני לא יודע.

אליהו ישי: הוצגו בפני נתונים על עשרות מקרים שבהם היו מעורבים תושבי האזור שנכנסו לישראל וסייעו בביצוע ותכנון של פיגועי טרור.

אליהו ישי: האם זה לא מצדיק לקבל את ההחלטה ולהאריך את החוק בעוד שנה, עד להכנת חוק שיסדיר, באמת באופן ברור יותר, לתמיד, את ההסדר של איחוד המשפחות?

אליהו ישי: יש לציין כי למקרים מיוחדים ישנה ועדה הומניטרית, הדנה בבקשות של התושבים במקרים מיוחדים, וכשהיא מוצאת לנכון היא ממליצה בפני על מתן אישורי כניסה וכיוצא בזה.

אליהו ישי: עד עתה קיבלתי את המלצותיה, שכללו גם מתן מעמד והיתר כניסה ללא שינוי.

אליהו ישי: יש מקרים הומניטריים שבהם אני מתבקש ומקבל המלצה על-ידי ועדה מקצועית, ועוד לא היה מקרה אחד שסירבנו.

אליהו ישי: עוד לא היה מקרה אחד, הומניטרי, שסירבנו.

חיים אורון: כמה קיבלתם בשנה האחרונה?

אליהו ישי: לא זוכר את המספר.

אליהו ישי: אבל קיבלתי מספר לא מבוטל.

חיים אורון: – – –

אליהו ישי: אתה עוקב, אתה עוקב וסופר, אתה כל כך עוקב בדאגה, שאני מתפלא עליך.

אליהו ישי: אתה לא עוקב בדאגה, אתה לא מתעניין בכמה מקרים היו מעורבים בעלי תעודות זהות כחולות; ג'ומס, אתה לא מתעניין במקרים – ובאחוזים גבוהים – של מעורבות של תושבים בעזה שקיבלו מעמד בישראל, וכתוצאה מאיחוד משפחות קיבלו גם תעודות זהות והיו מעורבים באירועים שהביאו לפיגועים ולהרג ולפציעת אזרחים.

חיים אורון: – – –

אליהו ישי: ג'ומס, הדבר הזה לא מדאיג אותך?

אליהו ישי: לא מטריד אותך?

אליהו ישי: אותי כן.

אליהו ישי: אני מתפלא עליך.

אילן גילאון: יש גם כאלה שלא – – – כמה.

אילן גילאון: כמה?

אילן גילאון: שאלנו כמה.

אילן גילאון: אמרת: 40%.

אליהו ישי: אמרתי 40%.

אילן גילאון: – – – אמרת: לא מעט.

יצחק וקנין: חבר הכנסת גילאון.

אליהו ישי: אם אתה באמת מתכוון לשאלה שלך – –

יצחק וקנין: השאלה שלך נשאלה כבר ארבע פעמים.

אליהו ישי: – – ואתה מגלה דאגה לביטחון אזרחי מדינת ישראל, אם אתה באמת מגלה דאגה, אני יכול לתת לך נתונים מזעזעים, אין שום בעיה.

אליהו ישי: תקבל אותם.

אליהו ישי: אין ספק.

אליהו ישי: רוב חברי הבית הרי יתמכו בדבר הזה.

אליהו ישי: אני גם מצפה מרוב חברי קדימה לתמוך בהצעת החוק.

אליהו ישי: חבר הכנסת גדעון סער, שר הפנים לשעבר היה מאיר שטרית, הוא הגיש את הצעת החוק.

אליהו ישי: זו הוראת שעה.

קריאה: – – –

אליהו ישי: מה לעשות שהממשלה התחלפה?

אליהו ישי: הוא מאוד בעד, ואני מניח שגם אתה תתמוך ועוד חברים רבים מקדימה יתמכו בהצעת הוראת השעה.

אליהו ישי: האמת היא שאני מאוד מצטער שאפשר בנקל, כל כך פשוט לבוא ולתקוף נושא ביטחוני ממדרגה ראשונה, סכנה ביטחונית.

אילן גילאון: תפסיק לדבר על הביטחון.

יצחק וקנין: חבר הכנסת גילאון, אתה לא שם לב שאתה מפריע?

יצחק וקנין: אני נותן פעם אחת, פעמיים.

יצחק וקנין: בסוף אני אקרא לך לסדר.

יצחק וקנין: אני מבקש.

אליהו ישי: חבר הכנסת גילאון, אתה יודע על מה אתה מדבר?

אילן גילאון: אני גם יודע על מה אתה מדבר.

אליהו ישי: 40% השתתפו באירועים, ואתה יושב מנגד ואתה עוד מעז להרים קול ולתקוף?

אליהו ישי: אתה במו ידיך, בדבריך, מסכן את ביטחון אזרחי ישראל.

אליהו ישי: אתה אפילו לא יודע על מה אתה מדבר בכלל.

מוחמד ברכה: אל תעשה את הפוזה הזאת.

מוחמד ברכה: אפילו לא הכינו אותך כראוי להצגת החוק.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ברכה, יש דיון אחרי כן.

יצחק וקנין: תוכלו להביע את דעתכם.

יצחק וקנין: נרשמו פה מעל 15 חברי כנסת שרוצים לדבר.

יצחק וקנין: תהיה לכם אפשרות להביע את דעתכם בצורה ברורה וחופשית.

מוחמד ברכה: אבל לומר את המספר של 40% כאילו שזאת עובדה מהשמים – זה לא מתקרב ל-4%.

אילן גילאון: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אילן גילאון, אתה רוצה להביע את דעתך?

יצחק וקנין: אתה יודע, אתה לא רשום.

יצחק וקנין: תקשיב, אני מוכן לתת לך לדבר.

יצחק וקנין: אני אחרוג, אתה לא רשום, ואני אתן לך לדבר.

אליהו ישי: הוא דיבר מספיק.

אליהו ישי: לצערי הרב, מבחינתי, בצורה מאוד – בקלות ממש מוחלטת, כלפי כל הסכנות האלה, ובאי-אכפתיות.

אליהו ישי: אני חושב שהוא כבר דיבר מספיק, אבל זאת החלטה שלך.

אליהו ישי: בנוגע לרצועת-עזה, לדעת גורמי הביטחון – עכשיו זה גורמי הביטחון, נכון?

אליהו ישי: גם בהם אתה מזלזל, גם להם אתה לא מאמין.

אליהו ישי: גם להם אתה לא מאמין, נכון?

אילן גילאון: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת גילאון, כמה אני יכול לקרוא לך?

יצחק וקנין: אתה רוצה שאני אקרא לך לסדר?

יצחק וקנין: אני לא רוצה לעשות את זה.

אליהו ישי: אבל למה, אתה יכול לעשות.

אליהו ישי: אם הוא מגזים, תוציא אותו החוצה.

אליהו ישי: מה הבעיה?

יצחק וקנין: אני מתאפק.

אילן גילאון: אתה מדבר ביטחון כאילו אתה שר הביטחון.

גלעד ארדן: למה אתה מתאפק, זה על חשבון הכנסת?

יצחק וקנין: ידידי היקר, אילן, זאת הפעם האחרונה שאני אומר לך.

יצחק וקנין: אני מתרה בך, זאת הפעם האחרונה.

אילן גילאון: – – –

יצחק וקנין: תודה, חבר הכנסת גילאון.

יצחק וקנין: אדוני השר, אתה יכול להמשיך.

אליהו ישי: אם הוא מפריע לי שוב פעם, תקרא אותו לסדר לפחות פעם-פעמיים, לפי המקובל שלוש, ותוציא אותו.

אליהו ישי: עם כל הכבוד, יש גבול.

אילן גילאון: אני אוציא את עצמי.

אליהו ישי: תעשה טוב לך ולעם ישראל.

אליהו ישי: בנוגע לרצועת-עזה.

אליהו ישי: לדעת גורמי הביטחון, בעוד שהאיום מפני כניסת תושבי רצועת-עזה לישראל התגבר משמעותית, הרי שמאז יציאת צה"ל מרצועת-עזה והתמורות הדרמטיות שחלו באזור, לרבות פריצת מעבר רפיח ומבצע "עופרת יצוקה", בעקבות ירי "קסאמים" על אזרחי ישראל, הפך האבחון הביטחוני הפרטני לבחינת בקשות לכניסה לישראל מרצועת-עזה לבלתי אפקטיבי ויעיל בעליל.

אליהו ישי: בהקשר זה הובהר כי יש לראות את רצועת-עזה כולה כיחידה טריטוריאלית אחת, לנוכח שליטת ה"חמאס" המלאה והאפקטיבית ברצועת-עזה כולה.

אליהו ישי: לכן הנחתה הממשלה את שר הפנים להימנע מאישור בקשות לכניסה וישיבה בישראל של תושבי רצועת-עזה, ובהתאם לכך הוריתי כאמור.

אליהו ישי: עמדתם העדכנית של גורמי הביטחון בנוגע לרצועת-עזה היא כי לא חל שינוי במצב הביטחוני ברצועת-עזה בהקשר האמור, ולפיכך נדרשה מדינת ישראל, אף לאחר קבלת החלטת הממשלה הקודמת, לנקוט פעילות צבאית ברצועת-עזה בתחילת שנת 2009 – מבצע "עופרת יצוקה".

אליהו ישי: לנוכח האמור, מוצע לקבוע כי רצועת-עזה עודנה אזור שבו מתבצעת פעילות העלולה לסכם את ביטחון מדינת ישראל ואזרחיה.

אליהו ישי: אני מקווה שפה, ג'ומס, אין לך בכלל ספק שמה שקורה בעזה עלול לסכן את אזרחי מדינת ישראל.

חיים אורון: לא מדובר על עזה, מדובר על יהודה ושומרון.

אליהו ישי: גם וגם.

אליהו ישי: אני מתפלא עליך, חבר הכנסת ג'ומס.

אליהו ישי: באמת, יש לי הערכה אליך, אבל אתה מתייחס בנקל לנושא הזה?

אליהו ישי: אני מאוד מאוד מתפלא עליך, אני מוכרח לומר לך.

מוחמד ברכה: אל תגזים עם הפוזה הזאת.

אליהו ישי: לפיכך, הממשלה הנחתה את שר הפנים לפעול בהתאם לאמור.

אליהו ישי: מדובר בהוראת שעה, וההחלטה חיונית לביטחונה של מדינת ישראל.

אליהו ישי: זו הוראת שעה חוצה מפלגות וסיעות.

אליהו ישי: אני מבקש את אישורה של הכנסת כולה בנושא חשוב מהסוג הזה.

אליהו ישי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשר הפנים וסגן ראש הממשלה אליהו ישי.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים, רבותי, לדיון בהצעת החוק.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת דב חנין, ולאחריו – חבר הכנסת יריב לוין.

יצחק וקנין: רבותי, לכל דובר שלוש דקות.

יצחק וקנין: רבותי, אני גם סוגר את רשימת הדוברים.

יצחק וקנין: תודה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, זה אחד החוקים הגרועים ביותר בספר החוקים של מדינת ישראל.

דב חנין: מי שמדבר על ביטחון בהקשר של החוק הזה נושא את שם הביטחון לשווא.

דב חנין: החוק הזה הוא חוק שפוגע בצורה קיצונית בזכויות בסיסיות של בני-אדם ופוגע בהם לא רק בצורה קיצונית אלא גם בצורה לא הגיונית.

דב חנין: כי תראו, עמיתי חברי הכנסת, מה כתוב שם.

דב חנין: שר הפנים, לפי החוק, לא יכול לאפשר לתושב האזור לשהות בישראל אם גילו מתחת לגיל 35 שנה.

דב חנין: יסביר לי שר הפנים, חבר הכנסת ישי, למה החוק צריך לכבול את שר הפנים ולהגיד לו שבכל מקרה אדם שמתחת לגיל 35 שנה, אין אפשרות להתיר לו לשהות בישראל?

דב חנין: האם שר הפנים לא יכול לבדוק?

דב חנין: האם אין רשויות שיכולות לבדוק?

דב חנין: תראו אילו נורמות קיצוניות, בלתי סבירות, פוגעות בזכויות אדם, ועוד אחר כך באים להתפלל פה בשם הביטחון.

דב חנין: החוק הזה קובע שגברים מתחת לגיל 35 שנה, אי-אפשר בכלל לתת להם אישור לשהייה בישראל.

דב חנין: גם שר הפנים לא יכול לתת להם אישור כזה.

דב חנין: לגבי נשים, מתחת לגיל 25 אי-אפשר לתת להן אישור שהייה ישראל.

דב חנין: החוק הזה פוגע בזכות להקים משפחה, בזכות להינשא, ביכולת לאחד משפחות, בזכות של ילדים לחיות עם הוריהם, והכול, כמובן, בשם הביטחון.

דב חנין: אני אומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, החוק הזה הוא חוק שאנחנו פעם נוספת מתבקשים לאשר אותו.

דב חנין: אני חושב שהגיע הזמן, הגיע הרגע שהכנסת תאמר די.

דב חנין: הכנסת תאמר די לפגיעה בזכויות אדם, הכנסת תאמר די לפגיעה בזכות לאיחוד משפחות.

דב חנין: הכנסת תאמר די לשימוש לרעה בשם הביטחון.

דב חנין: יש לרשויות הביטחון כל הסמכויות, כל הכלים וכל היכולות לבדוק באופן אישי כל בקשה שמגיעה, ואין שום הצדקה, אין שום בסיס, לא בביטחון, לא בהיגיון, לקבוע קביעות כל כך גורפות.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, אין מנוס אלא לקבוע שלא ביטחון עומד ביסודו של החוק הזה אלא שיקולים גזעניים, פסולים.

דב חנין: מאחורי החוק הזה עומד הניסיון להתמודד בשם הביטחון עם בעיות דמוגרפיות, עם הרצון של אנשים להתחתן ולהקים משפחות.

דב חנין: כל הדברים האלה, עמיתי חברי הכנסת, הם פסולים, הם נוראיים והם רעים, והם רעים במיוחד כשהם באים בדרך של הוראת שעה.

יצחק וקנין: נא לסיים.

דב חנין: אני מסיים במשפט אחרון.

דב חנין: הדרך הזאת של הוראת שעה, שבה כל פעם מחדש אומרים: באופן זמני מאשרים את זה – למה באופן זמני מאשרים את זה?

דב חנין: מה מצב הביטחון כל כך קשה עכשיו?

דב חנין: איפה הפגיעות הביטחוניות שבשמן אתם מדברים?

דב חנין: החוק הזה נולד בימים של עימות, של האינתיפאדה השנייה, אבל ממשיכים אותו גם בימים שבהם אין אינתיפאדה ואין עימות, והכנסת מאשר אותו כבדרך שגרה, עוד הוראת שעה ועוד הוראת שעה ועוד פגיעה בזכויות אדם ועוד שימוש לרעה, בשם הביטחון.

דב חנין: אני מציע לכנסת לדחות את החוק הרע הזה, לא לאשר אותו, ולקרוא לממשלה להביא בפנינו חוק הפוך, חוק שיאפשר איחוד משפחות, שיאפשר הכרה בזכויות אדם – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת חנין, אל תנצל את זה שאני – – –

דב חנין: – – ויגן בכך באמת על הביטחון.

דב חנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חנין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יריב לוין, ואחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יצחק וקנין: אני מבקש לשמור על הזמנים כיוון שהישיבה הולכת ומתארכת.

יצחק וקנין: אז כל אחד שיקפיד על שלוש הדקות; יש לנו 15 דוברים ועוד השר גדעון סער שרוצה לדבר, הדיון הזה יכול להתמשך.

יצחק וקנין: אדוני יכול להתחיל לדבר.

יצחק וקנין: בבקשה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, שרי הממשלה, יש חוקים שבהם צריך לקרוא את הסעיפים הקטנים כדי ללמוד עליהם ולהבין אותם, אבל נדמה לי שהחוק הזה הוא חוק מיוחד משום שבחוק הזה צריך להתחיל מהסוגריים בשם החוק – הוראת שעה.

יריב לוין: ונשאלת השאלה למה חוק כל כך חשוב, כל כך צודק, חוק שבא על רקע מציאות ביטחונית קשה שנדמה לי שרק עיוור יכול להתכחש אליה, למה חוק כזה מובא כהוראת שעה?

יריב לוין: לעניין הזה, רבותי חברי הכנסת, יש תשובה ברורה.

יריב לוין: הסיבה שהחוק מובא כהוראת שעה היא – משום שהחוק נשען על יסוד אחד בלבד, על נימוקי הביטחון, ונימוקי הביטחון הם נימוקים אמיתיים ואכן די בהם כדי להצדיק את חקיקתו של החוק הזה ואת הארכתו בהוראת שעה לתקופה של שנה נוספת.

יריב לוין: אבל אני רוצה לומר לכנסת שהגיע הזמן שלא נזדקק רק לשיקולי הביטחון כאשר אנחנו מחוקקים את החוק הזה.

יריב לוין: כן, זו מדינה יהודית, ואנחנו רוצים לשמור עליה כמדינה יהודית.

יריב לוין: זכותנו, כמו גם חובתנו, לדאוג לקבוע חוקי הגירה כפי שקיימים בכל מדינה מתוקנת בעולם, שיבטיחו את שמירת זהותה של המדינה, שימנעו ביצוע של שינוי דמוגרפי – –

מוחמד ברכה: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת ברכה, אתה מייד עולה לדבר.

יריב לוין: – – שימנעו זכות שיבה בדלת האחורית, כמו שאתם רוצים על-ידי ביטול החוק הזה.

יריב לוין: מעל לכל דבר אחר, כדי שימנעו דבר – – –

חיים אורון: אם פלסטיני – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורון.

יריב לוין: – – – דבר שאף מדינה בעולם לא דרשה אותו.

יריב לוין: הגירה של אוכלוסייה ממדינות אויב, משטחי אויב, זה דבר שאף מדינה בעולם לא מאפשרת אותו, אף מדינה.

יריב לוין: הניסיון הזה, בתירוץ כביכול של איחוד משפחות וכל מיני סיפורים כאלה, להגר הנה ולשנות כאן את המאזן הדמוגרפי, וכן, גם להביא לכאן אנשים שמהווים סיכון ביטחוני – את הניסיון הזה חובתנו לבלום.

יריב לוין: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, משפט אחד אחרון ובזה אני אסיים.

יריב לוין: אני חושב שהגיע הזמן שהכנסת תפסיק לפחד מבג"ץ.

יריב לוין: הסיבה היחידה שבגללה לא מחוקקים את החוק הזה כהוראה קבועה זה החשש פן – מה יגידו שופטי בג"ץ.

חיים אורון: כבר אמרו.

יריב לוין: אני רוצה לומר לכם, הגיע הזמן שנחוקק חקיקה ציונית והגיע הזמן שנאמר לבג"ץ: הפוסט-ציונות לא תעבור.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יריב לוין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

יצחק וקנין: לרשותך, חבר הכנסת ברכה, שלוש דקות.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, גם בשנת 2002 השר אלי ישי היה שר הפנים, והמחזה המביש והגזעני הזה התחיל אז עם התקנות.

מוחמד ברכה: אחר כך, לאחר דיונים וביקורות בבג"ץ, חוקקו את הוראת השעה, חבר הכנסת לוין, על מנת לעקוף את בג"ץ, לא על מנת לפחד מבג"ץ.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, להשאיר את התועבה על כנה, אבל לתת לזה מפלט של הוראת שעה.

מוחמד ברכה: אני מופיע בהרבה מקומות, גם בארץ וגם בחו"ל, ונשאל על מצב הדמוקרטיה.

מוחמד ברכה: אנחנו מדברים על מצב הדמוקרטיה, וכשאני זקוק לדוגמה חותכת לעומק הגזענות, תמיד יש את החוק הזה שמבטא את הגזענות, שמעצם הדובר שהיה לפני – הדובר שהיה לפני – –

יריב לוין: אתה מכיר במדינה הזו כמדינה יהודית?

יצחק וקנין: חבר הכנסת לוין, כרגע נאמת, הוא לא הפריע לך.

מוחמד ברכה: – – רק התבייש לומר את המלה שזכותו לחוקק לך, הוא רק התבייש מתוקף ההיסטוריה לומר, שזכותנו וזכותנו וזכותנו ומדינת אויב – להגיד שגם חוקי גזע הם חוקים לגיטימיים במדינה הזו.

יריב לוין: תתבייש לך.

מוחמד ברכה: אני אתבייש?

מוחמד ברכה: זה מה שאתה אמרת.

יריב לוין: תתבייש לך.

יצחק וקנין: חבר הכנסת לוין, אני קורא אותך לסדר.

מוחמד ברכה: זה בדיוק מה שאתה אומר.

יריב לוין: – – –

יצחק וקנין: רק רגע, אני מבקש.

יצחק וקנין: כשאתה דיברת הוא לא הפריע לך, תאפשר לו לדבר.

יצחק וקנין: הוא יסיים בעוד דקה וחצי.

יצחק וקנין: אדוני יכול להמשיך.

מוחמד ברכה: אנשים אמורים להיות חפים מפשע עד שתוכח אשמתם, כלשהי.

מוחמד ברכה: פה מוציאים בבית-משפט שדה של חשיבה של אספסוף ימני גזעני משפט כוללני קולקטיבי על כל העם הפלסטיני ואומרים: לא, אלא במקרים שהשר יואיל.

מוחמד ברכה: איפה נשמע דבר כזה?

מוחמד ברכה: איפה?

מוחמד ברכה: הוא אומר: תנו לי מדינה שמאפשרת מעבר ממדינה אויבת.

מוחמד ברכה: תנו לי מדינה אחת שמתערבת בבחירתו של אדם מי יהיה בן-זוגו.

מוחמד ברכה: אין מדינה כזו.

מוחמד ברכה: מדינת ישראל מצטיינת בגזענות יתר.

מוחמד ברכה: היו חוקים גזעניים, אבל לא הגיעו לרמה הנמוכה הזו.

יריב לוין: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת לוין, זמנו תם.

יצחק וקנין: תאפשר לו לסיים את המשפט האחרון.

מוחמד ברכה: היום היה דיון על חוק שבצורה שרירותית הודבק לחבר הכנסת מופז, קראו לזה חוק מופז, ואין לו יד ולא רגל בחוק הזה.

מוחמד ברכה: אבל אני הייתי אומר שמאז 2002, היום אלי ישי סגר את המעגל.

מוחמד ברכה: זה החוק של אלי ישי, וכמובן כל הממשלות שהיו בדרך, והחוק הזה ייזכר לדיראון עולם כאחד מהכתמים על מצחה של המדינה ושל מערכת החקיקה כאן.

מוחמד ברכה: זו הדוגמה האולטימטיבית, ההוכחה האולטימטיבית לגזענות שקיימת כאן.

מוחמד ברכה: בסדר, תחוקקו עם מי להתחתן וכמה ילדים, תחוקקו, אבל בסופו של דבר אף אחד לא יברח ממשפט ההיסטוריה, ויום אחד אף אחד לא יוכל לבוא ולהגיד: לא ידעתי, לא שמעתי, לא ראיתי; לא תוכלו להגיד את זה.

מוחמד ברכה: יום אחד תשלמו מחיר כבד על החוקים האלה; זה עוד תזכרו.

יצחק וקנין: תודה, חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עפו אגבאריה.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת חיים אורון.

יצחק וקנין: לרשותך, חבר הכנסת אגבאריה, שלוש דקות.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושב שכנראה בטעות קוראים לחוק הזה חוק האזרחות.

עפו אגבאריה: שמענו מהדוברים האחרים שזה חוק הטרור והאנשים הטרוריסטים, ורוצים כאילו למנוע את הטרור בעזרת החוק הזה.

עפו אגבאריה: אבל אני חושב שהחוק הזה חשף את הפנים האמיתיות הגזעניות המכוערות של הממשלה הזו וגם של שר החוץ שלה, שהוביל לצערי הרב גם את המדיניות הזו לאורך כל הדרך, ואנשים שמתיימרים להיות ממפלגות קצת יותר אידיאולוגיות, ללכת בכיוון הזה.

עפו אגבאריה: אני לא חושב שיש עוד מדינה בעולם שמתערבת בזה שהאדם יכול לבחור את אשתו, למרות כל מה שקרה פה ולמרות כל מה שדיברו פה, ואני אביא עוד כמה דוגמאות, אדוני היושב-ראש.

עפו אגבאריה: לא ידוע לי שאשה בת 70, שהיא היום כבר בת 70, יכולה להיות פוטנציאל לטרור, ועד היום מדינת ישראל לא מכירה בה כתושבת מדינת ישראל, כשהיא כבר מעל 35, 37 שנה במדינת ישראל, והילדים שלה ובעלה הם אזרחי המדינה ומוכרים, ויש להם.

עפו אגבאריה: אתם יודעים מה זה?

עפו אגבאריה: זו אשה – וכאלה יש עשרות ומאות, שלא יכולים לקבל טיפול רפואי, הם לא יכולים להיות חברי קופת-חולים, אין להם ביטוח רפואי, אין להם פנסיה, אין להם שום דבר.

עפו אגבאריה: האם זו לא גזענות?

עפו אגבאריה: אני רוצה לראות אם יש עוד מדינה בעולם שיכולה להגיד: אנחנו מקבלים אנשים אחרים, אבל לא מקבלים, נניח, מישראל.

עפו אגבאריה: יש מדינה אחת בעולם שיכולה להגיד: אנחנו לא מקבלים אנשים מישראל, אם מישהו מתחתן עם בחורה מישראל?

עפו אגבאריה: מה היה קורה אם צרפת היתה אומרת:

עפו אגבאריה: אנחנו לא רוצים לקבל שאזרח צרפתי יתחתן עם בחורה מישראל; מה היה קורה?

עפו אגבאריה: אני לא חושב שהייתם עוברים על זה לסדר-היום.

עפו אגבאריה: אבל יש עוד דוגמאות; לא רק ערבים.

עפו אגבאריה: יש גם אנשים שהם לא ערבים, שגם לא מכירים בהם, ואתם כולכם מכירים את הסיפור עם המשפחה הרוסייה שלא מזמן גם כן טיפלו בעניין, ועד עכשיו לא רוצים להכיר בה.

עפו אגבאריה: אז כשאנחנו מדברים על הגזענות, וזה מה שאני אומר כל הזמן, אז הגזענות מתחילה אומנם בערבים אבל לא נגמרת שם, כמו המקרה עם הבחורה האתיופית, שהחזירו אותה מדלת המטוס.

עפו אגבאריה: אנו אומנם לא בפסח, אבל איך אומרים בפסח?

עפו אגבאריה: לשפוך את חמתכם על הגויים, זה החוק הזה.

עפו אגבאריה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – חבר הכנסת חיים אורון.

יצחק וקנין: לרשותך, חבר הכנסת זחאלקה, שלוש דקות.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, החוק, הוראת השעה שבה מדובר, קיבלה פרסום בין-לאומי, ולא היה גוף אחד בעולם, לא היה ארגון אחד של זכויות אדם, ואפילו ארגוני זכויות אדם של מדינות, גם בדוחות של ה-State Department, גם ה-Human Rights Watch, גם ועדות האו"ם – יש קונסנזוס בין-לאומי שזהו חוק בלתי צודק וחוק גזעני.

ג'מאל זחאלקה: החוק הזה הגיע לבג"ץ.

ג'מאל זחאלקה: בג"ץ טרם החליט החלטה סופית בנושא הזה, אבל השופטים כבר אמרו שלא יכול להיות שהסגירה תהיה הרמטית, ושצריך לטפל בנושאים הומניטריים.

ג'מאל זחאלקה: באה הממשלה לוועדת הכנסת ועשו תיקון בחוק – הקימו ועדה לעניינים הומניטריים.

ג'מאל זחאלקה: מאז ההחלטה ההיא אני מחפש, והרבה אנשים, איפה הוועדה הזו?

ג'מאל זחאלקה: זו ועדה סודית, אי-אפשר להגיע אליה, אין פרוצדורה, אין קריטריונים ברורים, אין שום דבר.

ג'מאל זחאלקה: אבל למרות זאת, בחוק נקבעה הסתייגות לוועדה ההומניטרית, אף-על-פי שהממשלה קובעת את הרכבה, אף-על-פי שהממשלה קובעת את הקריטריונים שלה, חס וחלילה שיהיה מישהו בוועדה שיהיו לו שיקולים הומניטריים בוועדה ההומניטרית.

ג'מאל זחאלקה: והוכנס לחוק הסעיף, שאני לא יודע איך לקרוא לו, באיזה מלים לקרוא לסעיף הזה.

ג'מאל זחאלקה: הוא אומר לוועדה ההומניטרית: העובדה כי בן משפחתו של מבקש ההיתר או הרשיון השוהה כדין בישראל הוא בן זוגו או כי לבני הזוג ילדים משותפים, לא תהווה כשלעצמה טעם הומניטרי מיוחד.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, אם אתה נשוי או אם יש לך ילדים, זה לא עניין הומניטרי, וזה כתוב שחור על גבי כחול בחוק המקורי.

ג'מאל זחאלקה: כאן – שחור על גבי לבן.

ג'מאל זחאלקה: זה סעיף שאומר שהפלסטינים הם לא בני-אדם.

ג'מאל זחאלקה: אפילו חיות לא יכולות לחיות בלי הילדים שלהן, בלי בן-הזוג, חלק מהחיות.

ג'מאל זחאלקה: לכל בן-אדם בעולם, כל אמא, היא לא יכולה לחיות בלי ילדיה.

ג'מאל זחאלקה: קשה מאוד לחיות בנפרד, בן-זוג מזוגתו.

ג'מאל זחאלקה: רק הפלסטינים, לפי החוק הישראלי, הם לא נחשבים לבני-אדם, ולכן זה לא טעם הומניטרי.

ג'מאל זחאלקה: תתביישו לכם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת חיים אורון, ולאחריו – חבר הכנסת יעקב כץ.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כאשר חבר הכנסת זחאלקה קרא: תתביישו לכם, אני אחד מאלה שרואה עצמי מבויש כשהחוק הזה מופיע בספר החוקים של מדינת ישראל, אף-על-פי שאני, כמו כל חברי לסיעה לדורותיהם, הצבענו נגדו מהיום הראשון עד היום.

חיים אורון: בהתחלה כשהחוק הזה הוצע, הסתתרו, כמו שר הפנים עכשיו, שכבר לא יושב פה, מאחורי נימוקי ביטחון.

חיים אורון: אגב, למרות קריאות חוזרות ונשנות שלי ושל אחרים, כמה אישורים הוא אישר על-פי בקשת הוועדה ההומניטרית, הוא, להגיד בעדינות, התקשה להשיב.

חיים אורון: כי אני מכיר כמה חברי כנסת, אני בתוכם, שעוסקים בחיפוש קרובים של קיומה של הוועדה הזו, כי חשבנו שיש מקרים שמגיעים אלינו שראוי לה למדינת ישראל שתבחן אותם לפי קריטריונים הומניטריים.

חיים אורון: ואני חוזר ואומר מה שאמרתי בדיון לפני שנה.

חיים אורון: דווקא כיהודי ציוני, דווקא כמי שנאבק באופן נואש על קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, נאום כמו שהשמיע שר הפנים, ועוד יותר כמו שהשמיע הדובר העיקרי של סיעת הליכוד, יש לו רק תואר אחד: נאום גזעני.

חיים אורון: כי חבר הכנסת יריב אפילו לא הסתתר מאחורי הנימוקים הביטחוניים.

חיים אורון: הוא שם את הנימוקים הגזעניים על השולחן.

חיים אורון: הוא אמר: אנחנו נדאג לניקיון הגזע על-ידי מניעת נישואים.

חיים אורון: אגב, רק מהאזור: יכול להביא, פלסטיני מארצות-הברית, להתחתן עם ערבי או יהודי במדינת ישראל, ואין שום בעיה.

חיים אורון: אפילו ממצרים ואפילו מירדן, כי אף אחד לא היה מעז להטיל חוק כזה, למשל, על בעל פספורט אמריקני.

חיים אורון: יש לך, חבר הכנסת כץ או חבר כנסת אחר, ידיעה על מישהו שהוא סכנה ביטחונית, אפילו סכנה ביטחונית משתמעת – אל תיתן לו להיכנס.

חיים אורון: זה לא החוק שבו מדובר.

חיים אורון: אתם מרמים את הציבור.

חיים אורון: מדובר בחוק שסגר את הגבול בפני קבוצה מסוימת, בלי שום הבחנה ובלי שום מבחן.

חיים אורון: כאשר בג"ץ – אני יודע, בג"ץ הוא פוסט-ציוני, הוא בכלל לא רוצה מדינה – בג"ץ, ברוב מאוד בעייתי של חמישה נגד ארבעה, כשלגופו של עניין היה בו רוב נגד החוק הזה, והוא רק לא העז לפסול אותו.

חיים אורון: ואז מתארגנים מול הבג"ץ, עושים הוראת שעה, כל פעם לשנה, שמא מישהו ילך לבג"ץ פעם נוספת ויגיד לו: הכנסת התחייבה בתוך שנה לדון.

חיים אורון: במה נדון?

חיים אורון: שר הביטחון, שישב פה בראשית הדיון, וסגן שר הביטחון, שישב פה, מדווחים חדשות לבקרים – ואני שמח על כך – שיש שיפור ביטחוני משמעותי בגדה המערבית.

חיים אורון: עזה ממילא סגורה.

חיים אורון: מי בא מעזה?

חיים אורון: איך באים מעזה?

חיים אורון: איך אפשר לבוא מעזה?

חיים אורון: יש שיפור ביטחוני בגדה המערבית.

חיים אורון: למה לא תבוא ישראל ותאמר: תפעילו קריטריונים ביטחוניים כמה שאתם רוצים, תפעילו את המסננות הביטחוניות כמה שאתם רוצים, אבל אי-אפשר להיכנס למיטה של האנשים.

חיים אורון: לא יכול להיות שאתם תכתימו בכתם הנורא הזה את מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, כי זה לא יהודי ולא דמוקרטי על-פי תפיסתכם.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורון, אני מבקש לסיים.

חיים אורון: אני מסיים.

חיים אורון: אבל מה, עוד מעט יתאסף הרוב, יכריע שוב בהרמת יד או בלחיצה על הכפתור.

חיים אורון: חלק יסתתרו מאחורי הנימוק הביטחוני וחלק פשוט יתחבאו לגמרי ויצאו החוצה.

חיים אורון: את שמם אני אגיד לכם בפעם אחרת.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חיים אורון.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יעקב כץ, בבקשה.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת מגלי והבה.

יצחק וקנין: לרשותך, חבר הכנסת כץ, שלוש דקות.

יעקב כץ: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, הרבה דיברו על המעלה של הארכה בשנה של החוק המאפשר למדינת ישראל למנוע כניסה וחתונות עם נשים מיהודה ומשומרון או מעזה.

יעקב כץ: אני רוצה לדבר על תוצאות הבדיקה של הלמ"ס או של המינהל האזרחי בנוגע למספר היהודים – בלי עין הרע, כן תרבה ותפרוץ – שיש לנו היום ביהודה ושומרון, יותר מ-300,000 יהודים.

יעקב כץ: כשמתעסקים בשלילי, צריך להתעסק גם בעניין החיובי.

יעקב כץ: העניין החיובי הוא, ברוך השם, שמאז מלחמת ששת הימים, בשטחי ארץ-ישראל המקראית יש לנו היום כבר קרוב ל-600,000 יהודים, ברוך השם.

ג'מאל זחאלקה: – – –

יעקב כץ: ברוך השם.

יעקב כץ: עוד מעט אני אדבר גם על עבר הירדן המזרחי.

יעקב כץ: זו שלנו, זו גם כן.

טלב אלסאנע: מה הגבולות של ארץ-ישראל המקראית?

טלב אלסאנע: מהפרת עד הנילוס?

יעקב כץ: נכון, עד הנהר הגדול נהר פרת.

יעקב כץ: ראיתי שאתם בקיאים בתנ"ך, שתדעו לכם שקוראים לו הנהר הגדול.

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, עוד מעט אתה עולה לדבר.

יעקב כץ: אני רוצה שתדע שקוראים לנהר פרת הנהר הגדול כי הוא הגבול של ארץ-ישראל.

יעקב כץ: כל מה שקשור לארץ-ישראל הוא גדול.

יעקב כץ: וברוך השם, האמריקנים גוזרים עלינו גזירות.

ג'מאל זחאלקה: חוץ מהרמה המוסרית שלך.

ג'מאל זחאלקה: חוץ מהרמה המוסרית שלך.

יעקב כץ: האמריקנים גוזרים עלינו גזירות גם ברמות-אשכול, גם בירושלים על שכונותיה המזרחיות, ואי-אפשר שלא לכלול גם את היהודים הגרים בירושלים כמתנחלים, גם הם קרוב ל-300,000 יהודים.

יעקב כץ: בלי עין הרע, מאז מלחמת ששת הימים, אלה ואלה יחד, כבוד סגן השר, יותר מ-600,000 יהודים ביהודה ושומרון.

יעקב כץ: כן ירבו.

יעקב כץ: התברר היום שהצמיחה והגדילה ביהודה ושומרון היא הגבוהה ביותר בארץ, פי-שלושה מהצמיחה הדמוגרפית בשטחי ארץ-ישראל המערבית, המזרחית, זאת אומרת המערבית – תל-אביב וגרורותיה.

יעקב כץ: לכן, בעזרת השם, אנחנו צופים שבתוך 10–20 שנה, ביהודה ושומרון ובמזרח-ירושלים, למרות הגזירות של נתניהו ולמרות המאמצים של אובמה, אנחנו נגדל ונפרח.

יעקב כץ: אני חושב שבמקביל להתעסקות באי-כניסת ערבים ובאי-הגדלת האוכלוסייה הערבית בארץ-ישראל צריך לעסוק בהגדלתה ובצמיחתה של ההתיישבות היהודית ולדאוג לכך שיהיו כל כך הרבה מיליונים שלא ידברו יותר לא על יהודה, לא על שומרון ולא על ירושלים.

יעקב כץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב כץ.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מגלי והבה, ואחריו – חבר הכנסת אריה אלדד.

יצחק וקנין: לרשותך, חבר הכנסת והבה, שלוש דקות.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מי שלא מתעסק עם החוק הזה יכול להתעלם מקיומו, אבל מי שמתעסק עם החוק הזה – יוצא לי לטפל באוכלוסייה רבה, במיוחד בדרוזים ברמת-הגולן.

מגלי והבה: אפשר לכתוב ספרים על הסבל הנורא שגורם החוק הזה.

מגלי והבה: ואיפה הוא מוסתר?

מגלי והבה: בספר התקנות של מדינת ישראל.

מגלי והבה: שרים עומדים על הדוכן הזה להגן על חוק גזעני ממדרגה ראשונה, שאין כמותו.

אריה אלדד: התנגדת לחוק גם כשהיית בקדימה?

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלדד, מייד אתה עולה לדבר.

מגלי והבה: אני רוצה להגיד לך, אדוני – אני אענה לך, חבר הכנסת אלדד.

מגלי והבה: ברמת-הגולן יש אוכלוסייה דרוזית, ואמרו שהם יהיו אזרחים ישראלים לפי חוקי מדינת ישראל.

מגלי והבה: אותם אזרחים קיבלו את האזרחות.

מגלי והבה: אני אספר לך סיפור ואחר כך תגיד לי כרופא.

מגלי והבה: שני סטודנטים מרמת-הגולן התחתנו כאן והלכו ללמוד בסוריה.

מגלי והבה: האשה נכנסה להיריון והם חזרו לחופשה – אני לא אזכיר את השמות.

מגלי והבה: אמר הבעל למשרד הפנים: אשתי בהיריון, אם תלד שם אני אוכל להחזיר אותה ולרשום אותה כאן?

מגלי והבה: אמרו לו: בטח, בהחלט.

מגלי והבה: נסעו חזרה ללמוד, הגיעו לשם ונולדה הילדה.

מגלי והבה: כשבאו לחופשת הקיץ אותו פקיד של משרד הפנים אמר לו: אדוני, אתה לא יכול לרשום את הילדה שלך, אתה לא יכול להכניס אותה לישראל.

מגלי והבה: אתה צריך ללכת ולקחת אישור מהשלטונות הסוריים, לאשר אותה באחת השגרירויות הזרות ולעשות נוהל שתחילתו וסופו הוא בניצול אכזרי של חקיקה גורפת.

מגלי והבה: כל אחד מחברי הכנסת ומהשרים שיצביעו בעד החוק צריך להסתכל בראי לפני שהוא עושה את זה, כי זה חוק גזעני, ואין שום תירוץ אחר.

מגלי והבה: אני אומר לכם את הדברים הקשים האלה כדי שתתעוררו.

מגלי והבה: כשדיברנו על התקנות האלה ביקשנו שיכניסו את הסעיף שמתחשב באנשים, במקרים ההומניטריים, אבל לצערי הרב, בכל שנה מחדשים את החוק הזה ומקשים יותר ויותר.

מגלי והבה: הסבל של האנשים האלה, אין לו הסבר חוץ מדבר אחד – חוק גזעני, ומי שמצביע בעדו הוא גזען.

מגלי והבה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה רבה לחבר הכנסת מגלי והבה.

יצחק וקנין: יעלה ויבוא חבר הכנסת אריה אלדד, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלדד, לרשותך שלוש דקות.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, החוק נכון וטוב, אני רק לא סובל תירוצים עקומים.

אריה אלדד: נושאים את שם הביטחון לשווא, אמר חבר הכנסת חנין, ובצדק.

אריה אלדד: נושאים את שם הביטחון לשווא כשמנסים לפקח על מחירי הפטרוזיליה במסגרת תקנות שעת-חירום, נושאים את שם הביטחון לשווא כשמנסים לעשות גבול למדינה פלסטינית ומקימים גדר, נושאים את שם הביטחון לשווא כשרוצים לעשות מדינה יהודית.

אריה אלדד: אבל יש איזה פחד משתק פה מפני המלים: מדינה יהודית.

אריה אלדד: כן, אנחנו רוצים מדינה יהודית.

אריה אלדד: כל אבירי המדינה הפלסטינית ניסו למכור לנו בעבר "שטחים תמורת שלום".

אריה אלדד: בשם זה הם רצו מדינה פלסטינית.

אריה אלדד: אבל אז התברר שאנחנו לא מקבלים שלום – מקבלים קדחת, מקבלים טרור.

אריה אלדד: עדיין רוצים מדינה פלסטינית, אז אומרים לנו: שטחים תמורת דמוגרפיה, כי אם לא תעשו מדינה פלסטינית, אוי ואבוי לכם מבחינה דמוגרפית.

אריה אלדד: אותם אנשים שמוכנים לוותר על חברון, על בית-אל ועל בית-לחם, בשם הדמוגרפיה רוצים להכניס לנו מאות אלפי ערבים לארץ-ישראל בשם הדמוקרטיה.

אריה אלדד: פעם אחת אתה מחזיק את הדמוגרפיה, פעם אחת אתה מחזיק את הדמוקרטיה, איך שנוח לך.

אריה אלדד: יש גזענות ופאשיזם בעולם הזה והם ערביים ומוסלמיים, כי מי ששולל את קיומה של מדינה יהודית אחת בעולם ואומר שליהודים לא מגיעה מדינה יהודית, אלא שתהיה דו-לאומית ושייכנסו אליה מאות אלפי ערבים, אלה הגזענים הערבים, האסלאמו-פאשיזם.

אריה אלדד: זו הגזענות וזה הפאשיזם שמסתובבים פה בחלל האוויר, ויש פחד נוראי שחס וחלילה יאשימו אותנו שאנחנו גזענים.

אריה אלדד: כי אם אנחנו אומרים מדינה יהודית ואנחנו רוצים מדינה עם רוב יהודי, זה גזענות, זה פאשיזם.

אריה אלדד: רבותי, זו מדינת לאום, ומי ששולל את זכותו של העם היהודי למדינה יהודית עם רוב יהודי ואת זכותו של העם היהודי להגביל בחוקי הגירה כניסה של מאות אלפי ערבים – הוא הגזען והוא הפאשיסט.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אריה אלדד.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: חבר הכנסת גנאים, לרשותך שלוש דקות.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפעמים אני חושב שכמו העמים הקדומים – למדנו על היוונים ועל הרומאים.

מסעוד גנאים: ליוונים היה האל הגדול זאוס; לרומאים היה יופיטר; לישראל – כאשר רוצים לחוקק חוק גזעני, אז הכול תחת השם ביטחון.

מסעוד גנאים: והביטחון נותן לגיטימיות לכול – לחוק גזעני, לחוק פאשיסטי.

מסעוד גנאים: לא נורא.

מסעוד גנאים: הכול לגיטימי, כי זה בא לשרת את האל הגדול – ביטחון.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני חושב שבקשת הממשלה להאריך את תוקף חוק האזרחות והכניסה לישראל מעידה על המשך רמיסת הערכים האנושיים הבסיסיים.

מסעוד גנאים: החוק הזה, שמפרק משפחות ומונע מהתושבים הערבים את זכותם, או את זכות האדם הבסיסית והטבעית לחיי משפחה, אין כמוהו בעולם הדמוקרטי, ואם יש, הוא שונה ממטרות החוק בישראל.

מסעוד גנאים: ואם אני חוזר למטרה או להיגיון מאחורי החוק – לפי טענת המדינה והממשלה – אומרים שהחוק נחקק מטעמים ביטחוניים ולזמן מוגבל.

מסעוד גנאים: אז אני בחיים שלי לא שמעתי על הוראת שעה שהפכה להוראת מאה, להוראת עשור.

מסעוד גנאים: איזו הוראת שעה?

מסעוד גנאים: גם מטעמים ביטחוניים – בואו נראה מה המציאות הביטחונית היום.

מסעוד גנאים: איפה הפיגועים בישראל?

מסעוד גנאים: אין.

מסעוד גנאים: בגדה המערבית?

מסעוד גנאים: איפה?

מסעוד גנאים: מה המצב הביטחוני?

מסעוד גנאים: כולם מדווחים שיש שקט, אין פיגועים והמצב טוב, אז מה הסיבות העיקריות לחוק הזה?

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, הסכנה הגדולה מחוק כזה היא מתן לגיטימיות רשמית לאפליה ולגזענות נגד האוכלוסייה הערבית, ובדיון בבית-המשפט העליון במאי 2006, בהרכב של 11 שופטים, העתירה נגד החוק נדחתה ברוב של קול אחד, ורוב השופטים סברו שהוא מנוגד לחוק-היסוד.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, לפני כחודש הייתי במקום שביטא בצורה טרגית את עומק בעייתם וסבלם של אלה החצויים בגלל חוק האזרחות.

מסעוד גנאים: שם, בכפר ברטעה שבמשולש, חוק זה שובר נפשות ולבבות וגורם לטרגדיה אנושית.

מסעוד גנאים: הגיעה העת שמדינת ישראל, ממשלת ישראל, תגיד לא לחוק גזעני כזה.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת גנאים.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

יצחק וקנין: לא עכשיו – הוא מדבר בטלפון, הוא לא שם לב שלא קראתי לו.

יצחק וקנין: עכשיו חבר הכנסת נסים זאב, ומיד אחריו אתה עולה לדבר.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש איזו אשליה, חבר הכנסת גנאים, שאנחנו נמצאים כבר בעולם שכולו טוב – –

מסעוד גנאים: נסים – – –

נסים זאב: – – אין פיגועים, אין מחבלים, אנחנו איש תחת גפנו ותחת תאנתו.

נסים זאב: שכחנו את הרצח?

נסים זאב: שמונה ילדים.

נסים זאב: מאבו-תור נכנס הרוצח הממזר הזה ורצח שמונה ילדים בתוך הישיבה בזמן לימוד, והוא ירושלמי, עם תעודת זהות כחולה.

נסים זאב: אנחנו יכולים לתת אמון באותם מחבלים שנכנסים מהשטחים?

נסים זאב: ערפאת כבר אמר שהאשה הפלסטינית היא האיום האסטרטגי על מדינת ישראל, היא תיתן את התשובה.

נסים זאב: הוא ידע מה שהוא אמר.

נסים זאב: הוא הרבי שלכם, הוא יודע מה שהוא אומר, ואת האיום הזה אנחנו לא רוצים.

מסעוד גנאים: למה להכליל?

נסים זאב: אנחנו לא רוצים איום שיבואו לנו מחבלים בצורה של מסכנים, אומללים, שצריכים פרנסה, וכל בדואי וכל ערבי, לא משנה מה הוא, ייקח ארבע נשים מעזה ויבקש איחוד משפחות – – –

מסעוד גנאים: חזרת לבדואים.

נסים זאב: תגיד לי, למה בארצות-הברית – אני מכיר מקרים, אדוני היושב-ראש, שהבעל, האבא, נסע לניחום אבלים פה בגלל שאביו נפטר – לא פעם, עשרות פעמים במהלך השנים – וכשהוא רצה לחזור, אמרו לו: stop, אין חזרה.

נסים זאב: אבל אשתי אמריקנית, יש לי ילדים אמריקנים.

נסים זאב: אדוני, לא סידרת את הניירות, ובארצות-הברית אתה יודע כמה זמן לוקח לך היום לקבל Green Card, אולי עשר שנים.

נסים זאב: היום כבר לא נותנים אישור כניסה.

נסים זאב: אז בארצות-הברית זה לא דמוקרטי?

נסים זאב: מה אתם רוצים, עולם מופקר?

נסים זאב: שכחנו את אותם טרוריסטים שמזוהים עם ה"חמאס", שקוראים לעצמם "חופשיי הגליל"?

מסעוד גנאים: אין דבר כזה.

נסים זאב: אין דבר כזה.

מסעוד גנאים: אין דבר כזה – – –

נסים זאב: אבל אותה פצצה במכונית התופת בקניון מפרץ-חיפה – הם אמרו: אנחנו מובילים את זה.

נסים זאב: לא משנה.

נסים זאב: אנחנו צריכים לנקוט משנה זהירות, ואני חושב שכל הכבוד לשר הפנים.

נסים זאב: מה הוא אמר בסך הכול בחוק הזה שהוא מציע?

נסים זאב: הוא אומר:

נסים זאב: העובדה כי בן משפחתו של מבקש הרשיון, השוהה כדין בישראל, הוא בן זוגו, או כי לבני הזוג ילדים משותפים, לא תהיה כשלעצמה טעם הומינטרי מיוחד.

נסים זאב: ושר הפנים – את זה אתם לא ממשיכים – הוא ייתן את ההחלטה בתוך שישה חודשים.

נסים זאב: זאת אומרת, לא באים ואומרים: תשמע, אנחנו לא מכירים בזה, אין שום סיכוי שיש איחוד משפחות.

נסים זאב: נותנים אפשרות לשר הפנים – –

יצחק וקנין: תודה.

נסים זאב: – – בשיקול דעת מקצועי, לבוא ולהחליט – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת זאב, זמנך תם.

נסים זאב: – – אם יש חשש או לא.

נסים זאב: זה לא אומר שהחוק הזה בא לנעול ולאסור על כל פלסטיני.

נסים זאב: אני חושב שזה כן נכון לתת לשר את האפשרות לבחון לגופו של עניין ולקבל החלטה בעניין.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – – –

נסים זאב: סאנע זה שפחה, אגב, בערבית.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב, תן לדובר להתחיל לדבר.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, אני סבור – למיטב ידיעתי, רות המואבייה לא היתה יהודייה.

יצחק וקנין: מואבייה.

טלב אלסאנע: והיא האמא של דוד המלך.

טלב אלסאנע: אילו החוק הזה היה קיים אז, היא לא היתה יכולה לקבל אשרת כניסה לישראל.

אילן גילאון: – – – היתה עיר דוד בכלל.

טלב אלסאנע: כן.

טלב אלסאנע: ואני חושב שהחוק הזה הוא כל כך מטופש, עד שאין מדינה אחרת שיש בה חוק כזה.

טלב אלסאנע: הדבר הבסיסי, איחוד משפחה, כשמו הוא.

טלב אלסאנע: זה ערך יסוד; זה מקנה את הזכות לחיות ביחד.

טלב אלסאנע: לא שמעתי בחיים ששני אנשים מתחתנים כדי לחיות בנפרד, ולא ראיתי מדינה שמחוקקת חוק לקבוע לאזרחיה עם מי להתחתן.

טלב אלסאנע: אתה, מותר לך לאהוב את זו, ואסור לך אחרת.

טלב אלסאנע: אני מכיר צעיר מאצלנו, קרוב משפחה, שיצא לטורונטו ללמוד משפטים ונפגש עם מישהי מבית-לחם.

טלב אלסאנע: הכירו, התאהבו.

טלב אלסאנע: אז, כשהכירו והתאהבו, לא חשבו שיש חוק בישראל שאוסר עליהם להתאהב, והם התחתנו כדי להקים משפחה.

טלב אלסאנע: אז אומרים: לא, היא מבית-לחם, אתה צריך להתחתן עם מישהי למשל מתל-אביב, או אפשר מאירופה.

טלב אלסאנע: החוק הזה הוא חוק מטופש.

טלב אלסאנע: אני חולק על כל מה שמאמין בו אריה אלדד, אבל הוא לפחות עקבי.

טלב אלסאנע: הוא אומר בצורה ברורה: אנחנו מדינה גזענית, אנחנו מחוקקים חוק על-פי הגזע, אנחנו לא רוצים ערבים.

טלב אלסאנע: צריך להגיד את זה.

טלב אלסאנע: לא להתבייש – לא להתבייש בגזענות שלכם, לא להתבייש בתפיסת העולם המטופשת הגזענית הזאת, להגיד אותה.

טלב אלסאנע: אתם גזענים, אבל רוצים לעטוף את הגזענות באיזה מסווה, משהו יפה, משהו מבריק, אבל זה נשאר מסריח.

טלב אלסאנע: מה זאת אומרת להגיד עניין של ביטחון?

טלב אלסאנע: הרי אתם עושים ענישה קולקטיבית.

טלב אלסאנע: מראש אתם פוסלים אותו, מראש מרשיעים אותו, מראש מענישים אותו, אך ורק בגלל השייכות הלאומית שלו.

טלב אלסאנע: איך יכול להיות דבר כזה שעל כולם אוסרים איחוד משפחות?

טלב אלסאנע: ולכן אני מתפלא – שר הפנים, במקום לבוא ולומר לנו כמה בקשות היו, כמה בקשות נדונו, כמה בקשות סורבו, הוא לא אמר כלום.

טלב אלסאנע: הוא בא, הפך להיות שר הביטחון, ראש השב"כ, הוא רוצה להגן על מדינת ישראל, שיש לה נשק קונבנציונלי ולא קונבנציונלי, מפני חתונה של בני-אדם שרוצים להביא ילדים לעולם.

טלב אלסאנע: ולכן מקימים ועדה, אדוני היושב-ראש.

טלב אלסאנע: ומה אומרים בוועדה?

טלב אלסאנע: אין בוועדה הזאת שום נציג של שירותי הרווחה, שום נציג של ארגוני זכויות אדם.

טלב אלסאנע: שום דבר.

טלב אלסאנע: אפשר להקים את הוועדה הזאת במטה הכללי – שר הביטחון, ראש השב"כ – מה זה יכול להיות?

טלב אלסאנע: ואומרים שיקולים הומניים.

טלב אלסאנע: בהמשך אנחנו מסתכלים – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלסאנע, זמנך תם.

טלב אלסאנע: משפט אחרון.

טלב אלסאנע: אני מסתכל, אדוני היושב-ראש – אני מפנה את תשומת לבך לכך שבנאומו האחרון של ראש הממשלה כאן, רבותי חברי הכנסת, ראש הממשלה אמר ששירותי הביטחון הפלסטיניים מראים אפקטיביות, ואומרים שהחומה שהקימו מונעת פיגועים.

טלב אלסאנע: אז אם המצב הביטחוני משתנה, אם גם יש חומה, ואם שירותי הביטחון הפלסטיניים פועלים, למה צריך להמשיך עם החוק הזה, שאין לו שום תכלית חוץ מתכלית פוליטית שכולנו מסכימים שהיא פסולה?

טלב אלסאנע: היום גם עושים ענישה רטרואקטיבית.

טלב אלסאנע: אנשים שהתחתנו לפני עשר שנים, יש להם איחוד משפחות – אומרים שקרוב משפחה של האשה שייך ל"חמאס", וצריך להעניש אותו בגלל שאח שלה שייך ל"חמאס" ויכול להיות שהוא בבית-סוהר ישראלי, ולכן שוללים ממנה את האזרחות.

טלב אלסאנע: לכן החוק הזה הוא לדעתי אות קין בספר החוקים, הוא כתם שחור על כל מי שמרים יד בעד הזוועה הזאת.

טלב אלסאנע: לדעתי זו טומאה שאי-אפשר להכשיר אותה וצריך להתנגד לה.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ניצן הורוביץ, ואחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

ניצן הורוביץ: אדוני, תודה רבה, חברי הכנסת, צר לי שאנחנו שוב נדרשים לחוק הגזעני הזה ששם את ישראל בעיני העולם כמדינת אפרטהייד.

ניצן הורוביץ: זה חוק מביש שלא צריך להיות בספר החוקים של מדינה דמוקרטית.

ניצן הורוביץ: החוק הזה, למי שלא יודע, אושר כהוראת שעה לפני שש שנים.

ניצן הורוביץ: הוגשו עתירות לבג"ץ משום שהחוק מנוגד לחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, ופוגע בזכות החוקתית של איסור אפליה על רקע אתני וגזעי.

ניצן הורוביץ: בג"ץ הרי יוציא צו על תנאי למדינה לנמק מדוע לא יבוטל החוק שמונע מבני-זוג שאחד הוא פלסטיני והשני ערבי-ישראלי להסדיר את מעמדם בישראל.

ניצן הורוביץ: לפני שלוש שנים קבעו שופטי העליון שהחוק פוגע באופן בלתי מידתי בזכויות החוקתיות, ובראשן הזכות לחיי משפחה והזכות לשוויון.

ניצן הורוביץ: בג"ץ לא פסל את החוק הנורא הזה רק משום שהוא מוגדר הוראת שעה, וקרא למדינה לגבש הסדר אחר במקומו ולמזער את הפגיעות שלו.

ניצן הורוביץ: ומה עושה כאן המדינה שוב?

ניצן הורוביץ: עוד פעם הוראת שעה גזענית ופסולה.

ניצן הורוביץ: צדק חבר הכנסת אריה אלדד, שכני לספסל, שכאן מסתתרים מאחורי תירוצי ביטחון ולא אומרים את האמת.

ניצן הורוביץ: אריה אלדד אמר את האמת שלו: הוא רוצה כאן מדינה יהודית, והחוק, לשיטתו, נועד להבטיח רוב יהודי ולהבטיח כאן מדינה יהודית.

ניצן הורוביץ: בואו באמת נדבר על זה, בלי תירוצי ביטחון; נדבר על איזה מין מדינה יהודית אנחנו רוצים, מה דמותה של המדינה היהודית הזאת שאנחנו רוצים ליצור כאן, ולא נביא בפני הכנסת תירוצי כזב על פיגועים ועל אנשים שמנסים לעשות טרור.

ניצן הורוביץ: רובם הגדול ביותר של האנשים האלה הם אנשים שאחד מהם הוא בן-זוג, רוצה להתחתן או התחתן כבר ורוצה לגור כאן ולהקים משפחה, מקרים הומניטריים.

ניצן הורוביץ: אפשר לעשות כאן רשימה גדולה, אבל זה יהיה רק לבושת המדינה ולבושת הכנסת.

ניצן הורוביץ: האמת היא שכאן יש ויכוח יסודי על דמותה של המדינה היהודית, המדינה היהודית הדמוקרטית.

ניצן הורוביץ: לתפיסתנו, אנחנו שמתנגדים לחוק הזה, מדינה יהודית שאיננה דמוקרטית אין בה שום טעם, וחוק כזה מכתים את המדינה היהודית כבלתי דמוקרטית בעליל.

ניצן הורוביץ: במדינה כזאת, במדינה יהודית כזאת – דרך אגב, גם לפי חוקי היהדות, כפי שציין כאן אחד מקודמי, החוק הזה לא היה עובר.

ניצן הורוביץ: כך שצר לי ששוב אנחנו נאלצים לעמוד כאן ולדון בחוק הזה.

ניצן הורוביץ: בושה למדינת ישראל ובושה לכנסת.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת גדעון עזרא.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להניח לרגע בצד את המלים גזענות ודמוקרטיה, משום שעשו בהן שימוש רב מדי הערב.

אילן גילאון: חבר הכנסת אקוניס והשרה, אתם מפריעים לי.

אילן גילאון: אתם מפריעים.

יצחק וקנין: אתה יכול להמשיך.

אילן גילאון: יש לי הפרעות קשב, אדוני.

אילן גילאון: אני רוצה לדבר על חוק שאי-אפשר לחוקק אותו בשום מקום בעולם, אדוני, בשום פרלמנט, והחוק הזה נקרא: להיות בני-אדם.

אילן גילאון: אי-אפשר להיות בני-אדם באמצעות שום חוק, ואני לא יודע אם אתה, אדוני היושב-ראש, כופר בעובדה שאזרחי מדינת ישראל לפחות שווים בפני החוק במדינת ישראל; לפחות כל מי שנמצא.

אילן גילאון: אני לא יודע אם אדוני יודע ראה את היצירה "הכלה הסורית", אני לא יודע אם אדוני יודע מה זה "גבעת הצעקות", אני אפילו לא יודע אם אדוני קרא – נראה לי שבוודאי שר הפנים לא קרא – את היצירה "בין המצרים" של שאול טשרניחובסקי.

אילן גילאון: אני רוצה לדבר על עצמנו כבני-אדם, לפני כל דבר אחר.

אילן גילאון: כאשר מדובר בעניין הזה של איחוד משפחות, מי שמתנגד לכך – ואני לא מכיר שום מקום בעולם שבו אנשים ומשפחות לא יכולים להתאחד באמצעות נישואים.

אילן גילאון: אבל אם אני מחבר את זה, אדוני, לחקיקה אחרת של הממשלה בתחום האיסור על התאבלות ביום ה"נכבה" על אובדן האדמה והמדינה, ומצד שני קביעתם של אנשים שהם חסרי דת, אדוני – אגב, זה יכול להיות פתרון במקרה הזה, אף שכאן מדובר באנשי דת – ומגיע אל החוק הזה, אני בכלל לא מתפלא.

אילן גילאון: כל אחד יודע שהעיקרון – אדוני שר החינוך, אדוני שר החינוך – – –

יצחק וקנין: בבקשה.

יצחק וקנין: השרים גדעון סער ויעקב מרגי, בבקשה.

אילן גילאון: אדוני שר החינוך, תקשיב, אתה יודע מה זה הפרעות קשב?

אילן גילאון: שר החינוך, אתה צריך להיות מאוד רגיש לנושא של הפרעות קשב.

אילן גילאון: אתה פשוט מפריע לי.

אילן גילאון: כאשר אני מחבר, אדוני, את החוק לאיסור להתאבל, ואת החוק שבא לקבוע לאנשים שהם חסרי דת – ואני אומר, בכלל למי זה אכפת הבן-אדם, האמא, האיש, האהבה, את מי זה בכלל מעניין?

אילן גילאון: ואני אומר לך שאם אריה אלדד רוצה כזאת מדינת יהודים – ואני באתי אל מדינת היהודים, ולא אל מדינה יהודית, ובמדינת היהודים גרים עוד אנשים – אנחנו ממש לא מתכוונים לאותה מדינה, אדוני.

אילן גילאון: ועל כן הגיע הזמן לקחת את החוק הנואל הזה, ששופט אנשים על-פי כוונתם – ויושב פה שר הפנים ונותן לנו נתון ש-40%, כך הוא אומר, 40% מתוך כל אותם אלה שמקבלים תעודה כחולה, איחוד משפחות, מעורבים בפעולה פח"עית, אדוני.

אילן גילאון: אתה יודע מה זה אומר?

אילן גילאון: כאילו, בואו נעגל קצת למעלה, כי הרי מי שדובר כאן חושב שכל הערבים הם בעצם פח"עים.

אילן גילאון: בוא נדבר על 50%, כלומר כל אדם שני, אדוני, אומר שר הפנים.

אילן גילאון: כל אדם שני שקיבל תעודה כחולה באמצעות איחוד משפחות מעורב בפעולה פח"עית.

אילן גילאון: אי-אפשר לצפות מאדם כזה או לתת לו שיקול דעת, אם הוא לא יודע מה ההבדל בין אחוזים לבין משקפיים, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת גדעון עזרא, ולאחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת אורי אריאל.

יצחק וקנין: לרשותך, חבר הכנסת עזרא, שלוש דקות.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – למי שעדיין מקשיב – אני מוכרח לומר שאין בעיה של איחוד משפחות, לא לסוריה ולא ליהודה ושומרון ולא לעזה, וכל מי שרוצה להתחתן במקומות הללו, מדינת ישראל לא תפריע לו להגיע למקום.

גדעון עזרא: אחד הדברים החיוניים, כאשר אתה מדבר על הגעת אנשים לשטחך, הוא שיש בצד השני איזה משטר, איזו תרבות שלא תאפשר לטרוריסטים להסתובב חופשי.

גדעון עזרא: מאחר שמצב כזה עדיין לא מוצאים ביהודה ושומרון – ואני מקווה שיהיה – ובוודאי לא בעזה, מדינת ישראל לא יכולה להרשות לעצמה את הלוקסוס הזה.

גדעון עזרא: לכן חייבים לתמוך בחוק הזה.

גדעון עזרא: אני מוכרח להגיד שאני מאוד מקווה שהוראת השעה הזאת תבוטל ונגיע להסכמות עם הרשות הפלסטינית, אבל אין שום סיבה בעולם שאיחוד משפחות יהיה רק לכיוון אחד, רק לכיוון ישראל; לא לסוריה, לא לירדן, לא לאף מדינה אחרת.

גדעון עזרא: יהודים ביהודה ושומרון, אסור; יהודים בכל ארץ ערבית אחרת, אסור.

גדעון עזרא: ורק פה, במדינת ישראל, אנחנו צריכים להביא כל אדם ואדם.

גדעון עזרא: אני מוכרח להגיד לחברי הכנסת: היו מקרים, ואני אזכיר לך את המקרה הכי בולט שאני זוכר, בחור מג'נין שקיבל תעודת זהות כחולה מפני שאמא שלו היתה במוקבלה – –

טלב אלסאנע: זה אחד – – –

גדעון עזרא: יש יותר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלסאנע, אל תפריע לו, הוא כבר מסיים.

גדעון עזרא: – – והוא היה הגבר שפוצץ במסעדת "מצה" בחיפה.

גדעון עזרא: אדוני, לא צריך הרבה ניסיונות כאלה.

גדעון עזרא: מספיק שנהרגו שם מספר גדול מאוד של יהודים בשביל שאתה לא תגיד לי: זה מקרה אחד.

גדעון עזרא: זה מקרה של הרס משפחות.

טלב אלסאנע: – – –

גדעון עזרא: אז מה?

גדעון עזרא: שאותו אדם ממוקבלה – שילך ויתחתן בג'נין וישב בג'נין, או ישב איפה שהוא רוצה.

טלב אלסאנע: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלסאנע, כמה פעמים אני יכול להעיר לך?

גדעון עזרא: לא יכול להיות מצב שכולנו נדבר על כך שרק מדינת ישראל היא מדינת רשעים ושם יש מדינת צדיקים.

גדעון עזרא: תודה רבה.

אילן גילאון: יש אנשים שבאו בחוק השבות.

אילן גילאון: ילדה בת שלוש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת גדעון עזרא.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אורי אריאל, אחרון הדוברים.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו באיחוד הלאומי בעד איחוד משפחות.

מיכאל איתן: אתם בעד איחוד משפחות על בסיס לאומי.

אורי אריאל: אנחנו מעריכים, חושבים, שזה דבר אנושי, הומני, ואנחנו בעד שיהיה איחוד משפחות.

אורי אריאל: מי שמתחתן – או מתחתנת – ילך לגור כמה שיותר רחוק.

אורי אריאל: אם אפשר בג'נין – בג'נין; אם אפשר בקהיר – ילך לקהיר.

אורי אריאל: אם אפשר באזור הפרת והחידקל – יתאחד וילך כל אחד למקומו.

טלב אלסאנע: אשה הולכת אחרי הבעל שלה.

אורי אריאל: אתם חושבים שזו דרך חד-סטרית, שכולם ייכנסו פה לארץ-ישראל.

אורי אריאל: נכון, זאת ארץ חלב ודבש, ובאמת כולם רוצים לבוא לפה.

אורי אריאל: אנחנו מציעים לכם שתגידו להם ללכת למקומות אחרים.

אורי אריאל: אדוני שר הפנים, בעוד אנחנו מדברים, ברגע זה, כרגע, אדוני שר הביטחון, מר ברק, עוברים עשרה סודנים את הגבול, ובעוד שעה עוד עשרה.

אהוד ברק: דארפורים.

אורי אריאל: לא, לא, הם מניגריה ומליבריה.

אורי אריאל: אתה טועה.

אורי אריאל: אומרים שהם דארפורים כדי שלא נגרש אותם.

אורי אריאל: אבל אתה נכשל במשימה, כי הם פשוט, בכל רגע שאנחנו מדברים פה – אם היית לרגע עסוק ואומר לאלוף פיקוד דרום, נניח, להפסיק את הבושה – עכשיו הם מפריעים לכל האזרחים הגרים פה.

אורי אריאל: אנחנו מדברים על – – –

אהוד ברק: תקזז אותי מחר ואני – – –

אורי אריאל: השר מבקש קיזוז מחר, כדי שהוא יוכל.

אורי אריאל: אני מוכן לקזז אותך, ובתנאי שאתה תיקח אותי יחד אתך לראות את הבושה, ואז אולי תתעורר ותטפל בה.

אורי אריאל: בכל חודש בין 700 ל-1,000 מסתננים.

אורי אריאל: תגידו, זו הפקרות?

אורי אריאל: יושב פה השר לביטחון פנים, הוא אומר שזה אחריותך, אתה אומר שזה אחריותו.

אורי אריאל: בסוף הם עוברים, מתיישבים על כביש הפטרולים, ואז בא האוטובוס של צה"ל, בוויזה הצה"לית, אוסף אותם אחר כבוד, מוריד אותם בערד.

אורי אריאל: הייתם בערד?

אורי אריאל: ראיתם את ההתעללות באנשים שם?

אורי אריאל: אני מציע לשרי הממשלה שלא להזניח את החזית הזאת.

אורי אריאל: זו חזית קשה וראויה לטיפול.

אורי אריאל: אני מסיים בדבר אחד, אדוני היושב-ראש.

אורי אריאל: התשובה הנכונה לניסיונות האלה לפגוע בישראל היא התיישבות רחבה מאוד, אדוני ראש הממשלה.

אורי אריאל: גם בביתר צריך לבנות, גם במודיעין-עילית ובכל מקום אחר.

אורי אריאל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי אריאל.

יצחק וקנין: אדוני שר החינוך גדעון סער מבקש – – –

גדעון סער: לא.

יצחק וקנין: רבותי, אם כן, אנחנו עוברים להצבעה על בקשת הממשלה, בהתאם לסעיף 5 לחוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ג–2003, להביא לאישור הכנסת את הארכת תוקפו של החוק בשנה אחת, עד ליום כ' באב התש"ע, 31 ביולי 2010.

יצחק וקנין: רבותי, הצבעה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 30 בעד בקשת הממשלה – 47 נגד – 12 נמנעים – אין בקשת הממשלה להאריך את תוקפו של חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ג–2003, נתקבלה.

יצחק וקנין: 47 בעד, נגד – 12.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, בקשת הממשלה מאושרת.

יצחק וקנין: רבותי, לפני שנמשיך בסדר-היום יש הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת זאב אלקין.

יצחק וקנין: בבקשה.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה היום כי ועדת הכנסת תדון בהצעות החוק הבאות לשם הכנתן לקריאה שנייה ושלישית: הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 28) (התפלגות סיעה), התשס"ט–2009; הצעת חוק מימון מפלגות (תיקון מס' 31) (מימון סיעה שהתפלגה), התשס"ט–2009.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מודיע בזאת על חילופי אישים בוועדה המשותפת לוועדת החוקה, חוק ומשפט ולוועדת הכספים לעניין חוק נכסים של נספי השואה (השבה ליורשים והקדשה למטרות סיוע והנצחה), התשס"ו–2006.

): מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט – במקום חבר הכנסת רוני בר-און יכהן חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

): תודה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת זאב אלקין.

יצחק וקנין: [מס' כ/276; "דברי הכנסת", חוב' י"ט, עמ' 3872; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים, רבותי, לדיון ולהצבעה בקריאה שנייה ושלישית בחוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (הוראת שעה), התשס"ט–2009.

יצחק וקנין: הצעת חוק זו קיבלה פטור מחובת הנחה היום בבוקר בוועדת הכנסת.

יצחק וקנין: הצעת החוק ללא הסתייגויות.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת דוד אזולאי, יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

יצחק וקנין: בבקשה.

יצחק וקנין: מייד אחרי שיושב-ראש ועדת הפנים יציג את החוק, נצביע עליו בקריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: תודה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, מכובדי השרים, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (הוראת שעה), התשס"ט–2009, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דוד אזולאי: בשנה שעברה התקבל בכנסת תיקון מס' 9 לחוק הרשויות המקומיות.

יצחק וקנין: סגני השרים, סגן השר הרב ליצמן וסגן השר כהן, בבקשה, שבו במקומותיכם.

יצחק וקנין: אדוני יושב-ראש הקואליציה, זה מפריע לדיון.

יצחק וקנין: תודה, אפשר להמשיך.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, בשנה שעברה התקבל בכנסת תיקון מס' 9 לחוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות), להלן: חוק המימון, אשר שינה את המועדים להגשת הודעות לשר הפנים על הרצון במימון בחירות ציבורי.

דוד אזולאי: בניסיון לפתור מקרים שהתעוררו בעבר, שבהם מועמדים, סיעות או רשימות שהתמודדו בבחירות לרשויות מקומיות לא הספיקו להעביר את הודעותיהם במועד, הוסף לחוק מנגנון המאפשר למי שזכאי למימון ציבורי כאמור להגיש את הודעותיהם עד 21 ימים לאחר מועד הבחירות, באישור שר הפנים, ולקבל במקרה כזה, ככלל, 90% מהמימון שהיו זכאים לו אם היו מגישים הודעותיהם בזמן.

דוד אזולאי: לצערנו, על אף תיקון זה, התברר כי בכל הנוגע לבחירות שהתקיימו ברשויות המקומיות בנובמבר 2008, לא הספיקו חלק מהסיעות והרשימות שהשתתפו בבחירות לבקש ולקבל מימון להוצאותיהן בתקופת הבחירות במועד האמור לעיל.

דוד אזולאי: בהצעת חוק זו, אשר יזמו חברי הכנסת פניה קירשנבאום וחמד עמאר, מוצע לדחות לגבי אותן סיעות ורשימות את המועד להגשת בקשות למימון לתקופה של 30 ימים מיום תחילתו של החוק המוצע, ולאפשר להן לקבל מימון, בכפוף לכך שיעמדו בהוראות חוק המימון.

דוד אזולאי: עם זאת, כדי לא לעודד חריגות דומות מן המועדים הקבועים בחוק בעתיד, ולהבהיר את מורת רוחו של המחוקק מן המצב שבו הוא נדרש לחוקק חוק זה למפרע, החליטה ועדת הפנים והגנת הסביבה להציע כי סיעות או רשימות שיגישו הודעות כנדרש לפי חוק המימון בתקופה האמורה, יהיו זכאיות לקבל רק 85% מסכום המימון שהיה מגיע להן אילו הגישו הודעותיהן בזמן, בכפוף להוראות החוק האמור.

דוד אזולאי: הוועדה קוראת לכל הסיעות, הרשימות והמועמדים לעמוד במועדים הקבועים בחוק, ומקווה כי בעתיד לא יהיה צורך בעוד הוראות שעה מעין אלה.

דוד אזולאי: להצעת חוק זו לא הוגשו הסתייגויות, לכן אבקש שהכנסת תאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח המוצע על-ידי הוועדה.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: מאחר שאין הסתייגויות, עוברים להצבעה על הצעת החוק בקריאה שנייה, רבותי.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה, רבותי.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 31 בעד סעיף 1 – 25 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

יצחק וקנין: 25 בעד, נגד – אין, נמנעים – אין.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק מאושרת כהצעת הוועדה בקריאה השנייה.

יצחק וקנין: אדוני יושב-ראש , לעבור לקריאה השלישית?

דוד אזולאי: כן, אדוני.

יצחק וקנין: רבותי, מאחר שאין הסתייגויות, אנחנו עוברים לקריאה השלישית כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה בקריאה שלישית.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 32 בעד החוק – 24 נגד – אין נמנעים – אין חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (הוראת שעה), התשס"ט–2009, נתקבל.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, 24 בעד, נגד – אין, נמנעים – אין.

יצחק וקנין: חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (הוראת שעה), התשס"ט–2009, מאושר בקריאה השלישית.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הפנים.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/446).

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (היוועדות חזותית – הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשס"ט–2009, קריאה ראשונה, קיבלה פטור מחובת הנחה.

יצחק וקנין: רבותי, יציג את הצעת החוק השר לביטחון פנים, חבר הכנסת השר יצחק אהרונוביץ.

יצחק וקנין: בבקשה, אדוני השר.

יצחק וקנין: רבותי, עם סיום – אני סוגר את רשימת הדוברים שיש לי כרגע.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אדוני השר יכול להציג את ההצעה.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג לכנסת את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (היוועדות חזותית – הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשס"ט–2009.

יצחק אהרונוביץ': החוק קובע, כהוראת שעה, כי ניתן לקיים דיון בבקשה להארכת מעצרו של חשוד או לשחררו בערובה באמצעות היוועדות חזותית, ובלבד שהחשוד הוא בגיר ושהתקבלה הסכמתו לעריכת הדיון בדרך האמורה, לאחר שניתנה לו הזדמנות סבירה להיפגש עם סניגורו ולהיוועץ בו לגבי סוגיה זו.

יצחק אהרונוביץ': השימוש בהיוועדות חזותית מאפשר לקיים הליכי הארכת מעצר כאשר העצור נמצא בבית-המעצר בלי שיהיה צורך להביאו לבית-המשפט.

יצחק אהרונוביץ': באולם בית-המשפט מוצב מסך מרכזי גדול לקהל, וכן מסכים נוספים שמוצבים על דוכן השופט ועל שולחנות התובע והסניגור, שבהם נראה העצור.

יצחק אהרונוביץ': העצור מצולם בחדר מיוחד שהוכשר לשם כך בבית-המעצר, ואף בחדר זה מוצב מסך לפני העצור.

יצחק אהרונוביץ': תמונת המסך מחולקת באופן המאפשר לעצור לצפות בו-בזמן באולם, בשופט, בסניגורו ובתובע.

יצחק אהרונוביץ': נוסף על כך הותקנה מערכת שמע המאפשרת לעצור ולנוכחים לשמוע האחד את דברי השני.

יצחק אהרונוביץ': מערכת השמע תוכננה באופן שאינה מונעת מהעצור להתייעץ עם סניגורו במהלך הדיון, בלי שהנוכחים האחרים באולם יוכלו לשמוע את מהלך השיחה.

יצחק אהרונוביץ': החוק נקבע בעבר כהוראת שעה לשנה, ותוקפו מוארך בשנה נוספת כדי שניתן יהיה להמשיך ולבחון אם ההליך יכול להוות תחליף ראוי לנוכחות פיזית של חשוד בדיון בבקשה להארכת מעצרו בימים.

יצחק אהרונוביץ': תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר יצחק אהרונוביץ.

יצחק וקנין: רבותי, מאחר שיש רק שני דוברים – חבר הכנסת אורי אריאל – הראשון הוא חבר הכנסת יריב לוין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חיים אורון לא נמצא, אז הדובר שאחריו זה חבר הכנסת יריב לוין.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

יצחק כהן: תן לו 30 דקות, שידבר כמה שהוא רוצה.

יצחק וקנין: רבותי, אני מבקש לא להפריע לי לנהל את הדיון.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר הנכבד, חבר הכנסת יצחק כהן, בבקשה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, שרי הממשלה, חברות וחברי הכנסת, אדוני השר, יוצא שזאת כבר הפעם השנייה שמובאים על-ידי הממשלה נושאים שנוגעים למשרדך, חוקים שלא קל לי אתם.

יריב לוין: אני רוצה לומר שהנושא של היוועדות חזותית, שנראה בהסתכלות ראשונית כדבר מצוין – בואו נייעל את ההליכים, במקום לגרור את העצורים מבתי-המעצר, נשב עם מסכי טלוויזיה וכך נאריך את המעצר או נשחרר, ונחסוך גם זמן וגם כסף וגם אולי את המחזה הלא כל כך נעים של העצורים שמובלים אל בית-המשפט – הדבר הזה בעיני הוא מסוכן מאוד, משום שאני חושב שלא דומה משפט אזרחי למשפט פלילי, ולא דומה שום הליך להליך שבו נוטלים מאדם את חירותו.

יריב לוין: ובהליך שבו נוטלים מאדם את חירותו, לטעמי לפחות, אין תחליף לכך שהאדם נמצא באולם המשפט, השופט רואה אותו, מסתכל לו בעיניים, והשופט לפעמים גם מרגיש וחש תחושות שלא תמיד יכולות לעבור דרך אותם מסכים.

יריב לוין: נכון שההצעה שמונחת בפנינו היא הצעה מידתית ומתונה מבחינה זו שהיא מחייבת הסכמה של אותו עצור והיא מחייבת היוועצות שלו בפרקליט.

יריב לוין: על כך ודאי יש לברך וטוב שהיא לא הורחבה מעבר לכך, כי הרעיון המקורי, כפי שאנחנו יודעים, היה הרבה יותר רחב.

יריב לוין: אבל אני רוצה לומר שגם קבלת הסמכה של עצור בעודו בבית-המעצר ותחת כל התהליך שהוא נמצא בו, שעלול להיות תהליך טראומטי בהרבה מאוד מקרים, היא בעיני דבר בעייתי ודבר לא פשוט.

יריב לוין: ולכן אני רוצה לומר לחברי הכנסת: אני חושב שצריך להיזהר מאוד בעניין הזה.

יריב לוין: אני כשלעצמי חושב שראוי בוודאי שלא להרחיב אותו מעבר למה שמוצע כאן, וטוב ייעשה בעניין הזה אם אנחנו נתחיל באיזה ניסיון מצומצם.

יריב לוין: הייתי מאוד מבקש מהשר לעקוב אחר העניין הזה באופן אישי, ובמידת הצורך אולי אפילו לעשות איזה מהלך של רגרסיה מהעניין אם יתברר שהזכויות של אותם עצורים נפגעות וההליך כולו לוקה בחסר כתוצאה מההסדר הזה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יריב לוין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורי אריאל – אחרון הדוברים.

יצחק וקנין: מייד אחרי כן, רבותי, ניגשים להצבעה.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות, ואם תקצר – זה יהיה עוד יותר טוב.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר לביטחון פנים.

אורי אריאל: דיברת יפה, רק לא אמרת מה היו התוצאות של השנה האחרונה – איך אתם מעריכים את הדבר.

אורי אריאל: היות ששר האוצר, השר במשרד האוצר, הרב יצחק כהן, ביקש לקצר, והיושב-ראש ביקש לקצר, אני אנסה את זה לבקשתם.

אורי אריאל: אבל אתה לא נותן שום דוח לכנסת, ואנחנו מעריכים.

אורי אריאל: כבר דיבר קודמי על הבעייתיות הגדולה.

אורי אריאל: הייתי במקרה לפני שבוע באיזה משפט של מישהו.

אורי אריאל: חברים, זה ייראה כמו מלחמת לבנון השנייה.

אורי אריאל: כן, ינהלו את זה דרך הפלזמות.

אורי אריאל: כך זה ייראה?

אורי אריאל: תסלחו לי, במידה רבה גם כך אנחנו נראים.

אורי אריאל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי אריאל.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (היוועדות חזותית – הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשס"ט–2009, קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 33 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 17 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (היוועדות חזותית – הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשס"ט–2009, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יצחק וקנין: 17 בעד, נגד – 1.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק תועבר להמשך הכנתה לו ואיכות הסביבה – לא לחוקה אלא לוועדת הפנים.

יצחק וקנין: תודה, רבותי.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/446).

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 17) (מסלול הנוער החלוצי הלוחם), התשס"ט–2009, קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק סגן שר הביטחון חבר הכנסת מתן וילנאי.

יצחק וקנין: גם פה אני מודיע, רבותי, שאני סוגר את רשימת הדוברים שלפני.

יצחק וקנין: תודה.

מתן וילנאי: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 17) (מסלול הנוער החלוצי הלוחם), התשס"ט–2009.

יצחק וקנין: רבותי, לא להפריע לדובר.

יצחק וקנין: אדוני זאב אלקין.

יצחק וקנין: אדוני השר איתן.

מתן וילנאי: החוק עוסק במסלול הנח"ל, אשר לבש ופשט צורות במהלך שנות קיומו.

מתן וילנאי: הגיע העת לעדכן את ההסדר המעוגן בסעיפים 21 ו-22 לחוק שירות ביטחון [נוסח משולב], לפי מתכונתו הנוכחית של מסלול הנח"ל.

מתן וילנאי: אם בעבר רוב הגרעינים היו מיועדים להכשרה חקלאית, הרי זה כשני עשורים עבר מרכז הכובד של גרעיני הנח"ל להכשרה חינוכית חברתית לביצוע משימות לאומיות ביטחוניות במוסדות חינוך פורמלי ובלתי פורמלי, בפריפריה, בשכונות מצוקה ובפינות שונות של החברה הישראלית.

מתן וילנאי: מגמה זו הוכרה בשנת 1987 על-ידי הכנסת בתיקון שהוסיף את האפשרות שחיילי הנח"ל יעסקו גם בהכשרה חלוצית אחרת.

מתן וילנאי: גם בפרקי הזמן בחלוקה הפנימית של מסלול השירות היו כמה שינויים, והכוונה בחוק לעדכן את המונחים הכשרה חקלאית והכשרה חלוצית למונח משימת ביטחון לאומי, וכן לאפשר גמישות רבה יותר בכל הנוגע לבניית מסלול הנח"ל בשינוי בתקנות שיותקנו באישור ועדת החוץ והביטחון.

מתן וילנאי: אני מבקש לאשר את הצעת החוק ולהעביר אותה לדיון בוועדת החוץ והביטחון.

יצחק וקנין: תודה לסגן שר הביטחון חבר הכנסת מתן וילנאי.

יצחק וקנין: רבותי, עוברים לדיון.

יצחק וקנין: רשימת הדוברים סגורה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – איננו; חבר הכנסת חיים אורון – איננו; חבר הכנסת נסים זאב – מוותר; חבר הכנסת גדעון עזרא – איננו.

יצחק וקנין: רבותי, אם כן, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 17) (מסלול הנוער החלוצי הלוחם), התשס"ט–2009 – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 34 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 18 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 17) (מסלול הנוער החלוצי הלוחם), התשס"ט–2009, לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

יצחק וקנין: 18 בעד, נגד – אין, נמנעים – אין.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת חוק עוברת לוועדת החוץ והביטחון להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: תודה, רבותי.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/466).

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: רבותי, ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק שירות ביטחון (הגבלות קריאה לשירות מילואים של קצין – הוראת שעה) (ביטול), התשס"ט–2009, קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: יציג את החוק סגן שר הביטחון חבר הכנסת מתן וילנאי.

יצחק וקנין: גם כאן אני מודיע, רבותי, שאני סוגר את רשימת הדוברים.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אני חושב שהתמזל מזלך שאני מנהל את הישיבה.

יצחק וקנין: תודה.

מתן וילנאי: כבוד היושב בראש, חברי חברי הכנסת, זו שיטה לא רעה.

מתן וילנאי: השעה הזאת – זה נראה מאוד יעיל.

מתן וילנאי: אני מתכבד להביא לאישור מליאת הכנסת בקריאה ראשונה את הצעת חוק שירות ביטחון (הגבלות קריאה לשירות מילואים של קצין – הוראת שעה) (ביטול), התשס"ט–2009.

מתן וילנאי: סעיף 29ב(א) לחוק שירות ביטחון [נוסח משולב], התשמ"ו–1986, הטיל הגבלות על קריאתו של חייל לשירות מילואים לצורך תעסוקה מבצעית אם מלאו לו 41 שנה והוא שירת יותר מעשור ביחידה קרבית.

מתן וילנאי: כדי לענות על הצרכים המבצעיים נחקק בדצמבר 2001 כהוראת שעה החוק שכעת מבוקש לבטלו.

מתן וילנאי: אני רוצה שתשימו לב: יש פה הוראת שעה שאנחנו ממליצים ומבקשים מכם לבטל אותה.

מתן וילנאי: חוק שירות המילואים מ-2008, שנכנס לתוקפו באוגוסט 2008, קבע הסדר כולל ומקיף למערך המילואים, לרבות גיל הפטור משירות המילואים, תקופות השירות המרביות וכן תשלומים מיוחדים לחיילי מילואים המשולמים נוסף על תגמולי המילואים הרגילים על-ידי המוסד לביטוח לאומי, כאשר גובה התשלומים נגזר מאורך שירות המילואים.

מתן וילנאי: לפיכך, מתייתר הצורך בהמשך קיומה של הוראת השעה, ואף שתוקף הוראותיה אמור לפקוע ב-31 בדצמבר השנה, מוצע לבטל את החוק עוד לפני כן.

מתן וילנאי: אני מבקש לאשר את הצעת החוק ולהעביר אותה לדיון בוועדת החוץ והביטחון.

יצחק וקנין: תודה לסגן שר הביטחון, חבר הכנסת מתן וילנאי.

יצחק וקנין: רבותי, אני עובר לדיון בהצעת החוק.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ראשון הדוברים – איננו; חבר הכנסת חיים אורון – איננו; חבר הכנסת נסים זאב – מוותר; חבר הכנסת גדעון עזרא – איננו.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק שירות ביטחון (הגבלות קריאה לשירות מילואים של קצין – הוראת שעה) (ביטול), התשס"ט–2009, קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 35 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 20 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות ביטחון (הגבלות קריאה לשירות מילואים של קצין – הוראת שעה) (ביטול), התשס"ט–2009, לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

יצחק וקנין: 20 בעד, נגד – אין, נמנעים – אין.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק אושרה.

יצחק וקנין: ההצעה תועבר להמשך להכנתה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת החוץ והביטחון.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/442).

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק הסדרת העיסוק בייעוץ השקעות, בשיווק השקעות ובניהול תיקי השקעות (תיקון מס' 12), התשס"ט–2009, קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: יציג את החוק סגן שר האוצר, חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק וקנין: רבותי, גם פה אני מודיע שאני סוגר את רשימת הדוברים.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר, בבקשה.

יצחק כהן: כבוד היושב-ראש הרב יצחק וקנין, חברי חברי הכנסת, כבוד השרים, הצעת חוק הסדרת העיסוק בייעוץ השקעות, בשיווק השקעות ובניהול תיקי השקעות (תיקון מס' 12), התשס"ט–2009.

יצחק כהן: הצעת החוק המונחת לפניכם גובשה ברשות ניירות ערך ונועדה לשתי מטרות.

יצחק כהן: הראשונה – לבטל את ההבחנה הקיימת בחוק בין הסדרת תעודות הסל לבין הסדרת קרנות הנאמנות, שכן מדובר בהשקעות בעלות תכונה דומה – אפשרות השקעה בניירות ערך ללא החזקתם באופן ישיר.

יצחק כהן: משמעותו העיקרית של התיקון היא לעניין ההבחנה שבחוק בין ייעוץ ושיווק.

יצחק כהן: כיום ייעוץ ההשקעות בידי מי שיש לו זיקה לתעודת סל לא נחשב שיווק השקעות אלא ייעוץ השקעות אובייקטיבי, ואילו ייעוץ השקעות בידי מי שיש לו זיקה ליחידות של קרן נאמנות נחשב שיווק השקעות.

יצחק כהן: התיקון מבטל את ההבחנה הזאת וקובע כי יועץ בעל זיקה לכל אחד מנכסים פיננסיים אלו ייחשב למשווק השקעות.

יצחק כהן: מטרתו השנייה של התיקון היא לאפשר הענקת רשיון למי שעמד בכל התנאים לקבלת רשיון אך טרם ערך ביטוח.

יצחק כהן: חלף דרישת הביטוח כתנאי לרשיון, מוצע לקבוע כי מי שאינו בעל רשיון לא יהיה רשאי לעסוק בעיסוק נושא הרשיון, כך שההגנה הקיימת בחוק ללקוחותיו של בעל הרשיון אינה נפגמת.

יצחק כהן: אבקש מחברי חברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק כהן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק וקנין: רבותי אני עובר לדיון בהצעת החוק.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – איננו; חבר הכנסת חיים אורון – איננו; חבר הכנסת נסים זאב – מוותר.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הסדרת העיסוק בייעוץ השקעות, בשיווק השקעות ובניהול תיקי השקעות (תיקון מס' 12), התשס"ט–2009, בקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 36 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 18 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הסדרת העיסוק בייעוץ השקעות, בשיווק השקעות ובניהול תיקי השקעות (תיקון מס' 12), התשס"ט–2009, לוועדת הכספים נתקבלה.

יצחק וקנין: בעד – 18, נגד – אין, נמנעים – אין.

יצחק וקנין: אם כן, ההצעה תועבר להכנתה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת הכספים של הכנסת.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/444).

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון מס' 15), התשס"ט–2009, קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק סגן שר האוצר, חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק וקנין: בבקשה, ידידי.

יצחק כהן: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השרים, לפסקה (1): סעיף 24א לחוק הבנקאות (רישוי), התשמ"א–1981, שהוסף לחוק הבנקאות (רישוי) (תיקון מס' 11), התשנ"ו–1996, קובע בסעיף קטן (א) מגבלה שלפיה תאגיד בנקאי לא יחזיק ביותר מתאגיד החזקה ריאלי כהגדרתו באותו סעיף, אחד, וזאת לשם צמצום הריכוזיות וההשפעה של התאגידים הבנקאיים במשק.

יצחק כהן: בחוק להגברת התחרות ולצמצום הריכוזיות וניגודי העניינים בשוק ההון בישראל (תיקוני חקיקה), התשס"ה–2005 – רפורמת בכר – שנועד להפחית את הריכוזיות וההשפעה של התאגידים הבנקאיים במשק בכלל ובתחום הפיננסי בפרט, תוקן החוק, והוטלו בו, בין השאר, בסעיף 27ה לחוק, מגבלות על החזקה בידי תאגיד בנקאי, של אמצעי שליטה בחברה מנהלת, לרבות במבטח, או בתאגיד השולט בהם.

יצחק כהן: בעקבות לקחי היישום של סעיף 24(א) האמור ולאור המגבלות שהוטלו ברפורמת בכר, מוצע לצמצם את המגבלה הקבועה בסעיף 24(א) לחוק בלי לפגוע במטרה שלשמה נועדה, ולאפשר החזקה, ישירה או עקיפה, בידי תאגיד בנקאי, של אמצעי שליטה בשיעור של עד 1%, ביותר מתאגיד החזקה ריאלי אחד, שכן החזקה בשיעור כאמור אינה משקפת השפעה של התאגיד הבנקאי על תאגידי ההחזקה הריאליים.

יצחק כהן: תאגיד החזקה ריאלי מוגדר בסעיף 24א(א) לחוק כתאגיד שהונו הוא כנקוב באותה הגדרה, הפועל במישרין או בעקיפין ביותר משלושה ענפי משק שונים המנויים בתוספת השנייה לחוק, ששווי כל השקעותיו בכל אחד מהענפים עולה על הסכום הנקוב בהגדרה.

יצחק כהן: מוצע להגדיר את המונח "פועל בעקיפין", כך שהתאגיד ייחשב כפועל בעקיפין בענף משק, רק אם הוא מחזיק ב-5% או יותר מסוג מסוים של אמצעי השליטה בתאגיד הפועל באותו ענף משק, שיעור המשקף יכולת השפעה על אותו ענף משק.

יצחק כהן: עוד מוצע לקבוע כי לעניין ההגדרה "תאגיד החזקה ריאלי" יראו תאגיד שהוא מבטח כפועל בענף הביטוח בלבד, וזאת ללא תלות בהשקעותיו הפיננסיות בתאגידים אחרים או בפעולותיו בענפי משק נוספים.

יצחק כהן: זאת, הואיל וענף הביטוח הוא ענף המשק המרכזי שבו פועל מבטח, וכן לאור המגבלה המוטלת על החזקותיו של מבטח בתאגידים הקבועה בתקנה 15 לתקנות הפיקוח על עסקי ביטוח (דרכי השקעת ההון והקרנות של מבטח וניהול התחייבויותיו), התשס"א–2001.

יצחק כהן: התקנה האמורה קובעת כי מבטח לא ייזום, לא יקים, לא ייסד, לא ירשום, לא ינהל, לא ירכוש ולא ישקיע בדרך אחרת, באופן שיקנה לו שליטה או זכויות ניהול בחברה מוחזקת, כהגדרתה בתקנות הפיקוח על עסקי ביטוח (פרטי דין וחשבון), התשנ"ח–1998, או בחברה ההופכת לאחר ההשקעה לחברה מוחזקת, אלא באישור מראש של המפקח על הביטוח.

יצחק כהן: כמו כן יצוין כי קיימת מגבלה בסעיף 11 לחוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (עיסוק בייעוץ פנסיוני ובשיווק פנסיוני), התשס"ה–2005, לעניין החזקה של תאגיד בנקאי במבטח לצורך קבלת רשיון יועץ פנסיוני.

יצחק כהן: לפי המגבלה האמורה, הממונה לא ייתן רשיון יועץ פנסיוני לתאגיד בנקאי אלא אם כן הוא אינו מחזיק יותר מ-5% מסוג מסוים של אמצעי שליטה במבטח ואינו מחזיק יותר מ-10% מסוג מסוים של אמצעי שליטה בתאגיד אחר השולט במבטח או בתאגיד המחזיק במבטח יותר מ-25% מסוג מסוים של אמצעי שליטה.

יצחק כהן: המגבלות האמורות, החלות על החזקות של תאגיד בנקאי במבטח ועל החזקות של מבטח בתאגיד כלשהו, מונעות יכולת השפעה של ממש של תאגיד בנקאי על תאגיד אחר המוחזק בידי מבטח.

יצחק כהן: עוד מוצע להחליף את הסכומים הנקובים בהגדרה "תאגיד החזקה ריאלי", בסכומים המעודכנים בהתאם לסעיף 24א(ב) לחוק.

יצחק כהן: לפסקה (2): לאור התיקון המוצע בפסקה (1), שלפיו יראו תאגיד שהוא מבטח כפועל בענף משק אחד בלבד, וכצעד משלים לתיקון האמור, מוצע, מטעמים של מניעת ריכוזיות וניגודי עניינים, להגביל תאגיד בנקאי כך שיהיה רשאי להחזיק יותר מ-1% מאמצעי השליטה, רק במבטח אחד שהונו עולה על 2,000 מיליון שקלים חדשים.

יצחק כהן: לפסקה (3): סעיף 24א(ב) לחוק קובע כי "הסכומים האמורים בסעיף קטן (א) יעודכנו ב-1 בינואר של כל שנה על-פי הוראת סעיף 19(ג)(2)".

יצחק כהן: עדכון הסכומים לפי סעיף 19(ג)(2) לחוק הוא אוטומטי, על-פי שיעור עליית המדד כאמור באותו סעיף.

יצחק כהן: מוצע להחליף את סעיף קטן (ב) האמור ולהסמיך את הנגיד, באישור שר האוצר וועדת הכספים של הכנסת, לעדכן, בצו, את הסכומים האמורים בסעיף קטן (א), לא רק בהתאם לשיעור עליית המדד, אלא גם מטעמים אחרים, כמו למשל שינוי בריכוזיות הפעילות הריאלית במשק.

יצחק כהן: תודה רבה.

יצחק כהן: אני מקווה ששכנעתי אתכם.

יצחק כהן: אני מבקש להצביע בעד החוק.

יצחק כהן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן השר חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק וקנין: רבותי, אני עובר לדיון בהצעת החוק.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים, חבר הכנסת חיים אורון – איננו; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – איננו; חבר הכנסת נסים זאב – מוותר.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון מס' 15), התשס"ט–2009, בקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: נא להצביע.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 37 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 16 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון מס' 15), התשס"ט–2009, לוועדת הכספים נתקבלה.

יצחק וקנין: בעד – 16, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק תועבר להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית לוועדת הכספים של הכנסת.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/447).

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים.

יצחק וקנין: הצעת החוק האחרונה בסדר-יום זה – הצעת חוק איסור התערבות גנטית (שיבוט אדם ושינוי גנטי בתאי רבייה) (תיקון מס' 2) (הארכת התוקף), התשס"ט–2009, קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת השר בנימין בגין.

יצחק וקנין: בבקשה, אדוני השר.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הסעיף האחרון בסדר-היום.

זאב בנימין בגין: אני מתכבד להגיש את ההצעה.

זאב בנימין בגין: עקב העובדה שסגן שר הבריאות חבר הכנסת ליצמן לא יכול להשתתף בדיון זה נתבקשתי על-ידו להציג את הצעת החוק הזאת.

זאב בנימין בגין: לפני כעשר שנים נחקק בכנסת חוק איסור התערבות גנטית, שיבוט אדם ושינוי גנטי בתאי רבייה, ובכך הפכה ישראל לאחת המדינות הראשונות שחוקקו חוק המגביל את פעולת השיבוט ואוסרת במפורש שיבוט לצורכי רבייה.

זאב בנימין בגין: בעת חקיקת החוק נקבע בהסכמה כי תוקף החוק יהיה לחמש שנים, ואחריהן תיבחן בכל פעם מחדש נחיצות קיומו והצורך לערוך בו שינויים כדי להבטיח שהמגבלות הקבועות בו יהיו מעודכנות, ומנגד לא יחסמו מחקר חשוב בשיבוט לצורכי ריפוי ולא יאסרו שיבוט לצורכי מחקר.

זאב בנימין בגין: למחקר זה פוטנציאל חשוב, ניכר, לטיפול במחלות חמורות ואף חשוכות מרפא, והוא מעלה את האפשרות מציתת הדמיון להוות תחליף להשתלת איברים.

זאב בנימין בגין: לפני כחמש שנים הוארך תוקף החוק לחמש שנים נוספות ונערכו בו באותה עת תיקונים אחדים, שנועדו לחדד את האסור והמותר, ובפרט את ההבחנה בין שיבוט לצורכי רבייה לבין שימוש בטכנולוגיות של שיבוט לצורך מחקר וריפוי, וכן להחמיר את הענישה ולהעניק סמכויות פיקוח למשרד הבריאות.

זאב בנימין בגין: הממשלה מבקשת היום להאריך את תוקף החוק – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיכאלי, זה מפריע.

זאב בנימין בגין: הממשלה מבקשת היום להאריך את תוקף החוק בחמש שנים נוספות, והפעם ללא תיקונים נוספים.

זאב בנימין בגין: הארכה זו, עם אותה הגבלה, נדרשת לאור העובדה שהידע ממשיך להתפתח בנושא זה כל העת, אבל עדיין לא הוסרו החששות הקשורים להשלכות האפשריות של השיבוט על האנושות.

זאב בנימין בגין: לפיכך, יש עדיין מקום להאריך מצד אחד את האיסור על שיבוט לצורכי רבייה, ומצד שני את ההיתר, במגבלות הראויות, לשימוש בטכנולוגיית השיבוט לצורכי מחקר רפואי ומדעי שיקדם את האנושות, וכן לצורכי ריפוי.

זאב בנימין בגין: הוועדה המייעצת, שהוקמה לפי החוק, לא סברה הפעם שיש צורך בתיקונים מהותיים של ההוראות הקבועות בחוק.

זאב בנימין בגין: קביעת החוק לתקופה מוגבלת מחייבת, כמובן, את הממשלה ואף את הכנסת לשוב ולדון בנושא זה מחדש מדי תקופה.

זאב בנימין בגין: מאידך גיסא, היא משדרת את המסר הראוי למדענים ולחוקרים, שיש מקום אכן לקדם את הידע בנושא זה, אולם עדיין אסור להשתמש בטכנולוגיות האלה לשם הבאת ילדים לעולם, כל עוד לא ייקבע כי השיטות הן בטוחות ואף שומרות על כבוד האדם.

זאב בנימין בגין: עקב הבחירות לכנסת נוצרה בעיה של שיבוש לוח הזמנים, ויש צורך בקביעת סעיף תחולה רטרואקטיבית לחוק, כדי לשמר רציפות בין המועד שבו פקע החוק הקודם לבין כניסת החוק המאריך לתוקפו.

זאב בנימין בגין: עם זאת, הואיל ולא מקובל ואף לא רצוי לאפשר ענישה רטרואקטיבית, הרי שעל-פי הצעת משרד המשפטים הצעת החוק קובעת שלא ניתן יהיה להעמיד אדם לדין על פעולת שיבוט שבוצעה באותה תקופה שבין יום פקיעת החוק הקודם עד פרסום החוק המאריך את תוקף ההוראות.

זאב בנימין בגין: על כן, הממשלה מבקשת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעביר את הדיון בהצעה להכנה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת המדע והטכנולוגיה.

זאב בנימין בגין: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לשר בנימין בגין.

יצחק וקנין: רבותי, אני עובר לדיון בהצעת החוק.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים בדיון, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – איננו; חבר הכנסת חיים אורון – איננו; חבר הכנסת נסים זאב – מוותר.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: הצעת חוק איסור התערבות גנטית (שיבוט אדם ושינוי גנטי בתאי רבייה) (תיקון מס' 2) (הארכת תוקף), התשס"ט–2009.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 38 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 15 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק איסור התערבות גנטית (שיבוט אדם ושינוי גנטי בתאי רבייה) (תיקון מס' 2) (הארכת תוקף), התשס"ט–2009, לוועדת המדע והטכנולוגיה נתקבלה.

יצחק וקנין: בעד – 15, אין נגד ואין נמנעים.

יצחק וקנין: רבותי, ההצעה תועבר להכנתה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת המדע והטכנולוגיה.

יצחק וקנין: תם סדר-היום.

יצחק וקנין: הישיבה הבאה תתקיים ביום שלישי, ז' באב התשס"ט, 28 ביולי 2009, בשעה 14:30.

יצחק וקנין: ישיבה זו נעולה.

יצחק וקנין: תודה.