ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 326, 2012-02-27 00:00

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, עדיין אין שר – השר מיקי איתן, הוא יחזור מהאזכרה לבגין, והפקקים בדרך הם קשים, ולכן, קודם כול אני מודיע זאת.

ראובן ריבלין: היום יום שני, ד' באדר – 20 שנה למותו של מנחם בגין – תשע"ב, 27 בחודש פברואר 2012 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 38), התשע”ב–2012, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 18 והוראת שעה), התשע”ב–2012, שהחזירה הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון וועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 189 והוראת שעה) (הטבות מס לקצבה), התשע”ב–2012.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/4080/18 וכלה בהצעת חוק פ/4102/18 – הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (פטור מארנונה לבית-תפילה), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת נסים זאב ומשה גפני; הצעת חוק שחרור על-תנאי ממאסר (תיקון – מאסר קטין), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת , דב חנין, אורי אורבך, אורי מקלב, זאב בילסקי, אריה ביבי ומרינה סולודקין; הצעת חוק תוכנית מימון להשכלה גבוהה, התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק הרישום למוסדות להשכלה גבוהה, התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת אלכס מילר, כרמל שאמה-הכהן, עינת וילף, איתן כבל, דב חנין, , חמד עמאר, ליה שמטוב ו; הצעת חוק פיצויי פיטורים (תיקון – התפטרות בשל לימודים במכינה קדם-צבאית), התשע”ב–2012, מאת חברת הכנסת דליה איציק; הצעת חוק איסור לשון הרע (תיקון – השתייכות חברתית), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת ישראל אייכלר; הצעת חוק חוזה הביטוח (תיקון – מחלוקת שלא בתום לב), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת אורי אריאל; הצעת חוק הסגרת אדם הנמלט מהליכי גירושין (תיקוני חקיקה), התשע”ב–2012, מאת חברת הכנסת ציפי חוטובלי; הצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון – בחירת ידיד ומקום חסות בהתחשב בארץ מוצאו ובשפת אמו של הקטין), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת מרינה סולודקין ושלמה מולה; הצעת חוק העמותות (תיקון – שכר מרבי), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת מיכאל בן-ארי, אריה אלדד, נסים זאב, ואורי אריאל; הצעת חוק חוזה הביטוח (תיקון – מיצוי הליכים בתביעות תחלוף), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת אורי אריאל; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – פטור מדמי חכירה ליישובי בקעת-הירדן ומועצה אזורית מגילות), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת שי חרמש; הצעת חוק תגמולים לחיילים ולבני משפחותיהם (חבלה שלא בעת מילוי תפקיד) (תיקון – ביטול התנאי להתרחשותה של חבלה במהלך ארבעה-עשר הימים הראשונים של החופשה), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת משה מטלון; הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון – הקמת בית-דין למשמעת),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת מירי רגב ואריה ביבי; הצעת חוק גמול התמדה לחיילים בשירות סדיר להבטחת יכולתם לרכוש השכלה גבוהה, התשע”ב–2012, מאת חברת הכנסת עינת וילף; הצעת חוק חסינות רבנים, התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת מיכאל בן-ארי; הצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי, מאת חבר הכנסת אריה אלדד; הצעת חוק גיל הנישואין (תיקון – העלאת גיל הנישואין), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת יריב לוין; הצעת חוק דמי מחלה (תיקון – חישוב תקופת היעדרות בשל מחלה ממארת), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת רחל אדטו וחיים כץ; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – גמלה לאם חד-הורית), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת אורית זוארץ, דב חנין ודניאל בן-סימון; הצעת חוק הכנסת (תיקון – מועדי כינוס הכנסת), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת חנא סוייד וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הסדרי עבודה גמישה, התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת אורית זוארץ, שלי יחימוביץ, דניאל בן-סימון, איתן כבל, זהבה גלאון, נחמן שי, עפו אגבאריה, שלמה מולה, דב חנין, זאב בילסקי, מירי רגב ומרינה סולודקין; הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – סיוע בשכר דירה לחיילים בודדים), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת אורית זוארץ, זאב בילסקי, משה מטלון, איתן כבל ומירי רגב.

ירדנה מלר-הורוביץ: הסכם בין ממשלת ישראל לבין גרמניה בדבר תמיכה כספית במוסד "יד ושם".

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בנושא: עיכוב תשלום שעות מענק לימודים למורים, הצעתו של חבר הכנסת אורי מקלב.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בנושא: הפרדת יולדות יהודיות וערביות בבתי-החולים בישראל, הצעתם של חברי הכנסת גאלב מג'אדלה, עפו אגבאריה, זהבה גלאון ואילן גילאון.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אודיעכם, כי חבר הכנסת דניאל בן-סימון מבקש להסיר את שמו מהצעת חוק המפלגות (תיקון – חובת רישום כמפלגה), התשע”ב–2012, שמספרה פ/4028/18; וכי חברת הכנסת מירי רגב מבקשת להסיר את שמה מהצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (הסדרי ראייה רחבים) (הוראת שעה), התשע”ב–2012, שמספרה פ/4029/18.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה למזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: 1.

ראובן ריבלין: כוונתה לעקוף את החלטת בג"ץ בעניין חוק טל ולהכשיר את המשך ההשתמטות;

ראובן ריבלין: 3.

ראובן ריבלין: פגיעתה בדמוקרטיה וקידום מלחמה אזורית במקום צדק חברתי, פתרונות דיור וזכויות עובדי קבלן

ראובן ריבלין: שני שרים נמצאים אתנו, השרה אורית נוקד ושר המשפטים יעקב נאמן, אבל הם לא המשיבים על שלוש ההצעות לאי-אמון, אשר הגישו שש סיעות.

ראובן ריבלין: הראשונה היא הצעת האי-אמון של סיעת קדימה, האחרת היא של סיעות מרצ והעבודה והשלישית היא הצעתן של סיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד.

ראובן ריבלין: השר המבקש להשיב, , אני יודע שהוא כבר הרבה זמן בדרך.

ראובן ריבלין: אני הספקתי להגיע כי היה לי ליווי, אבל אני מוכרח לומר שהוא היה בדרכו.

ראובן ריבלין: כבוד חבר הכנסת פלסנר, אני יכול לקרוא לך ואתה יכול לדבר, ואני חושב שהשר איתן בקי היטב.

ראובן ריבלין: הנה, השר איתן נמצא פה.

ראובן ריבלין: אמרתי שאני מקבל את האיחור כי אני יודע איפה אתה.

אני לא איחרתי.

ראובן ריבלין: לא איחרת?

ראובן ריבלין: אז אנחנו כנראה פתחנו – – –

התפקיד שלי הוא לא להיות תורן.

יש כאן שר תורן.

ראובן ריבלין: לא, לא, אדוני צריך להשיב על הצעות האי-אמון.

עדיין לא איחרתי כי עוד לא התחילו.

יוחנן פלסנר: אנחנו פשוט התחלנו מוקדם, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: הבנתי, הבנתי.

ראובן ריבלין: לא, אנחנו עיכבנו קצת והשהינו כדי שאדוני יגיע, כי אני יודע שהוא יצא בזמן, אבל התנועה רבה מאוד באותו אזור, ואנחנו מכבדים את ראש הממשלה המנוח מנחם בגין, שהיום מלאו 20 שנה להסתלקותו.

ראובן ריבלין: השר נאמן, השר איתן וגם אנוכי היינו באזכרה.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לאפשר לך להרצות את טענותיך בקשר לרצונך לשכנע את הכנסת מדוע יש להביע אי-אמון בממשלה בנושא: כוונת ממשלת נתניהו לעקוף את החלטת הבג"ץ בעניין חוק טל ולהכשיר את המשך ההשתמטות, כדבריך, כדברי הצעת האי-האמון מטעם סיעת קדימה.

ראובן ריבלין: לרשותך עשר דקות מלאות ואתה מתכבד להתחיל.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אני מגיש את הצעת האי-אמון הזאת מטעם קדימה ביום הזה, 20 שנה לפטירתו של ראש הממשלה המנוח מנחם בגין.

יוחנן פלסנר: מנחם בגין, אחד הערכים שאולי הכי מזוהים אתו, אדוני היושב-ראש, הוא ערך הממלכתיות, ערך השמירה על הממלכה, והוא עמד במבחנים הקשים ביותר.

יוחנן פלסנר: גם כשירו, לא רק באנשיו, אפילו בו פיזית, הוא שמר על הערך הזה, כי הוא הבין שהממלכתיות ושמירה על הממלכתיות הן הצד השני של מניעת מלחמת אחים.

יוחנן פלסנר: ודווקא בשבוע הזה שבו אנחנו מציינים באמצעות האזכרה לראש הממשלה בגין את ערך הממלכתיות, האיום אולי הגדול ביותר על הממלכתיות הישראלית מוצב, ואנחנו רואים ראש ממשלה שיש סימן שאלה – גם ראש ממשלה מהליכוד, דרך אגב – שיש סימן שאלה מאוד משמעותי לגבי המחויבות שלו לערך הממלכתיות, וזה בא לידי ביטוי בחוק טל.

יוחנן פלסנר: חוק טל נפסל בשבוע שעבר על-ידי בג"ץ.

יוחנן פלסנר: פסיקה מבורכת, פסיקה שמוכיחה ומראה לנו עד כמה חשוב שישנן שלוש רשויות שלטוניות – מבצעת, מחוקקת ושופטת, שיכולה לבחון את החוקים, לבחון את מידת החוקתיות שלהם, להגן לעתים על המיעוט, ובמקרה הזה להגן על הרוב.

יוחנן פלסנר: ואנחנו רואים שבג"ץ פסל את חוק טל, ולעומת זאת אנחנו שומעים מראש הממשלה זמירות, שלא ברור בדיוק מה המשמעות שלהן.

יוחנן פלסנר: הרי לפני חודש הוא אמר כאן בכנסת שהוא מתכוון להאריך את חוק טל בחמש שנים.

יוחנן פלסנר: הוא בא ואמר לנו: חוק טל הוכיח את עצמו, יש שינוי מאוד משמעותי, והפליג בשבחו של ההסדר הקיים.

יוחנן פלסנר: היו קצת לחצים, קצת לחצים בתקשורת – אנחנו יודעים שראש הממשלה שלנו הוא לא מן המטיבים לעמוד בלחצים, ואחרי כמה ימים הוא שינה את דעתו ואמר דבר חדש.

יוחנן פלסנר: הוא אמר: אני אאריך את חוק טל בשנה על מנת לאפשר לגבש איזה הסדר.

יוחנן פלסנר: ואחר כך, מובן שאף אחד כאן הוא לא תמים פוליטית ואנחנו מבינים שהוא רצה להעביר את זה עד לאחרי הבחירות הבאות, לחסוך מעצמו עוד הכרעה.

רונית תירוש: ואז תיפול הממשלה.

יוחנן פלסנר: כי אנחנו יודעים שיש כאן ראש ממשלה שמאוד אוהב את הכיסא, אבל פחות אוהב את המחויבות והאחריות שבאות עם הכיסא, וזה הצורך לקבל הכרעות.

יוחנן פלסנר: ולכן הוא רצה לדחות את זה עד אחרי הבחירות הבאות – אחרינו המבול.

יוחנן פלסנר: אבל היתה מחאה.

יוחנן פלסנר: אנשים יצאו לרחובות, העיתונות עסקה בזה, והנה, ראש הממשלה, בפער של כמה ימים, בא עם הצעה שלישית.

יוחנן פלסנר: הפעם הוא אמר: אנחנו נגבש הסדר חלופי.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להמתיק סוד אתך, כיוון שאנחנו נמצאים כאן בפורום באמת – –

נחמן שי: אינטימי.

יוחנן פלסנר: – – אינטימי.

אריה ביבי: פורום מצומצם.

יוחנן פלסנר: ראש הממשלה לא התכוון להביא הסדר אלטרנטיבי.

יוחנן פלסנר: אנחנו יודעים את זה, כל מי שמכיר את לשכתו, כל מי שמכיר את הדרג המקצועי, יודע שמה שראש הממשלה אמר בסיעת הליכוד, מה שהוא אמר בתקשורת, הוא לא התכוון.

יוחנן פלסנר: איך אנחנו יודעים את זה?

יוחנן פלסנר: הרי כשהדרג המקצועי עובד הוא משאיר עקבות – יש דיונים, יש פרוטוקולים, יש הנחיות, יש רעיונות.

יוחנן פלסנר: שום דבר מהדברים האלה לא היה עד לפני שבוע, כשהיתה פסיקת בג"ץ.

יוחנן פלסנר: ומאיפה הגיעה לו פסיקת הבג"ץ הזאת פתאום?

יוחנן פלסנר: הרי הוא אמר, הוא תכנן לדחות את זה עד יולי, ואז לבקש מיושב-ראש הכנסת ולהגיד לו: שמע, ידידי, אנחנו מכירים שנים, עוד מירושלים, אני עובד על כך, בבקשה, עוד קצת זמן, אנחנו נאריך את זה בתקופה.

יוחנן פלסנר: ולחזור לתוכנית א', שהיא להאריך את חוק טל מבלי לתת פתרון לפגיעה בשוויון, מבלי להציל את מודל צבא העם מקריסה, מבלי לספק לצבא-הגנה לישראל את כוח האדם המקצועי שהוא כל כך זקוק לו, מבלי לשקם את השירות האזרחי, שזה כל כך נדרש, ומבלי להציל את ערך הסולידריות במדינת ישראל.

יוחנן פלסנר: כל הדברים הללו, גם הערכים המעשיים וגם הנושאים הערכיים, הם ממנו והלאה.

יוחנן פלסנר: כולנו מבינים שזה לא ריאלי.

יוחנן פלסנר: זה לא מעשי.

יוחנן פלסנר: צה"ל לא ערוך לכך, השירות האזרחי לא ערוך לכך עדיין.

יוחנן פלסנר: צריך לייצר הסדר אחר.

יוחנן פלסנר: השאלה היא כזאת – האם ראש הממשלה באמת יגבש הסדר אחר?

יוחנן פלסנר: הוא פנה לשר המשפטים, שיושב כאן, וביקש ממנו לתווך ביצירת הסדר אחר.

יוחנן פלסנר: אנחנו יכולים להעלות על הדעת מדוע הוא פנה דווקא לשר המשפטים?

יוחנן פלסנר: האם מפני שזה איש שהכשיר לו כל מיני פשרות בעבר, או האם היה כאן רצון אמיתי לגבש הסדר אחר?

יוחנן פלסנר: אבל מי אומר את האמת, כרגיל?

יוחנן פלסנר: השר ישי.

יוחנן פלסנר: אלי ישי אומר לנו את האמת.

יוחנן פלסנר: הוא אומר השבוע לתקשורת החרדית: אל תדאגו, אני דיברתי עם ראש הממשלה.

יוחנן פלסנר: הוא המתיק את הסוד ב"חדרי חרדים" או חדרי חדרים.

יוחנן פלסנר: הוא אמר: חוק טל יוארך, ואם לא חוק טל – הסדר אחר.

יוחנן פלסנר: אף אחד לא יגייס פה בחורי ישיבה.

יוחנן פלסנר: ומילת הקסם: דיברתי על כך עם ראש הממשלה.

יוחנן פלסנר: תיאמנו את זה עם ראש הממשלה.

יוחנן פלסנר: נקים ועדה, ניצור הסכם, ניצור הסדר.

יוחנן פלסנר: את הפתרונות ואת ה"שירקס" כולנו כאן מכירים.

יוחנן פלסנר: כשהוא רוצה למרוח הוא יודע איך.

יוחנן פלסנר: השר ישי אומר את האמת: גם בנושא הזה אנחנו מתכוונים לכופף את ראש הממשלה.

יוחנן פלסנר: גם בנושא הזה לא תהיה הכרעה ממלכתית.

יוחנן פלסנר: גם בנושא הזה לא תהיה הכרעה אזרחית.

יוחנן פלסנר: גם בנושא הזה, במקום לכרות חוזה חדש עם הציבור המשרת והעובד, ראש הממשלה רוצה להוציא חוזה על הציבור המשרת והעובד.

יוחנן פלסנר: ואת הדבר הזה אנחנו נמנע, אדוני היושב-ראש.

יוחנן פלסנר: בחודשים הקרובים את הדבר הזה אנחנו נמנע.

יוחנן פלסנר: כי גם אם ראש הממשלה רוצה לרקוח עוד דיל פוליטי, גם אם הוא רוצה לרקוח עוד קומבינה ועוד תחבולה, ולהביא את אותה הגברת בשינוי האדרת ולהביא חוק טל שני – אנחנו אומרים כאן בהצעת האי-אמון הזאת: אדוני ראש הממשלה, חוק טל שני לא יהיה.

יוחנן פלסנר: הכנסת הזאת לא תאפשר להעביר חוק טל שני.

יוחנן פלסנר: וגם אם אתה תרקח איזה דיל בחדרי חדרים, של חוק טל שני – כשהדיל הזה יגיע כאן לאור השמש, לעין הציבורית, בכנסת הזאת – ההסדר הזה ייכשל ובמקומו נביא הסדר אחר.

יוחנן פלסנר: נביא הסדר אחר, עם עקרונות אחרים, עקרונות – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, אני עצרתי את השעון.

ראובן ריבלין: אני שומע וגם ראיתי את חבר הכנסת הורוביץ – מנענע את ראשך.

יוחנן פלסנר: שהוא נענע?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ניצן הורוביץ – – –

ניצן הורוביץ: הבעתי הסכמה לדבריו.

ראובן ריבלין: הבעת הסכמה.

ראובן ריבלין: אני רוצה שתסביר לי כדי שאני אשתכנע, ואחר כך אתה.

ראובן ריבלין: ב-31 ביולי 2007 היה אמור חוק טל לעבור מן העולם.

ראובן ריבלין: אני ישבתי פה בספסלי האופוזיציה.

ראובן ריבלין: הצבעתי יחד עם הממשלה בעד הארכת החוק.

ראובן ריבלין: אבל אפשר היה, נדמה לי, לשנות אז את החוק.

יוחנן פלסנר: תודה, אדוני.

ראובן ריבלין: פשוט תסביר את ההבדל הדרמטי בין – – –

יוחנן פלסנר: מאה אחוז.

ראובן ריבלין: אני לא זוכר מי היתה הממשלה.

יוחנן פלסנר: אני מבין שחיברנו כאן בין נאומים בני דקה לבין הצעות אי-אמון.

ראובן ריבלין: לא, לא נאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: פשוט אתה בא ואומר על דבר – אני מבין את הורוביץ, חנין, הם התייחסו לאותו דבר.

ראובן ריבלין: אבל בסופו של דבר היו הרי יכולים להעביר את החוק מן העולם.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, אני אתייחס.

ראובן ריבלין: לא שאלתי כדי לעשות פרובוקציה, רק כדי שתסביר.

יוחנן פלסנר: אני אתייחס.

יוחנן פלסנר: אני גם אתייחס לעקרונות של ההסדר האלטרנטיבי, הסדר חובת שירות שיובא לכאן ויעבור בכנסת הזאת על אפו ועל חמתו של ראש הממשלה.

יוחנן פלסנר: חוק טל המקורי, ובו תכליתו המקורית של חוק טל, היה לא להכשיר בחקיקה השתמטות המונית.

יוחנן פלסנר: תכליתו המקורית של חוק טל היתה להציע שורה של הסדרים, שורה של מכניזמים, כדי לאפשר למנוע את הפגיעה בעקרון השוויון, כדי לאפשר למי שלא יכול לשרת שירות צבאי בגיל 18 לדחות ואז לשרת; מי שלא יכול גם את זה – לשרת בשירות אזרחי; מי שלא יכול גם את זה – לצאת לשנת הכרעה.

יוחנן פלסנר: היו שם כל מיני רעיונות ומכניזמים, כשהרעיון היה לייצר יותר שוויון, יותר נשיאה בנטל, יותר תרומה למאמץ הממלכתי-הלאומי הרחב.

יוחנן פלסנר: זו היתה התכלית של חוק טל, גם אליבא דשופט טל.

יוחנן פלסנר: זו היתה גם רוח החקיקה.

יוחנן פלסנר: מה שראינו – ואומר את זה גם בג"ץ – שיש חוסר הלימה בין תכלית החוק, היעדים, הסיבה שלשמה חוקקו אותו לבין האמצעים הקבועים בחוק.

יוחנן פלסנר: האמצעים הקבועים בחוק לא מחייבים שום יישום.

יוחנן פלסנר: יש בהם דרגות חופש שמאפשרות ניצול לרעה של החוק.

יוחנן פלסנר: השופט טל, כוונותיו היו טובות, אבל החוק הזה נוצל לרעה.

יוחנן פלסנר: ב-2007, כשהאריכו אותו, באה הממשלה ואמרה: חברים, עדיין לא הקמנו שירות אזרחי, עדיין לא יצרנו מסלולים ייחודיים בצה"ל, עדיין לא קבענו תקנות וכן הלאה.

יוחנן פלסנר: בואו תנו צ'אנס, אנחנו רוצים לנסות ליישם את החוק הזה.

יוחנן פלסנר: נתנו צ'אנס.

יוחנן פלסנר: חמש שנים.

יוחנן פלסנר: ראינו שלמרות הדברים של ראש הממשלה, שהציג גם בכנסת וגם במקומות אחרים – נתונים לחוד והמציאות לחוד.

יוחנן פלסנר: אני אתן כמה עובדות, אדוני היושב-ראש, בדקות המעטות שנותרו לי.

יוחנן פלסנר: אני אתן כמה נקודות שממחישות עד כמה ההסדר הנוכחי נכשל, עד כמה צריך להביא הסדר חדש וצודק יותר.

יוחנן פלסנר: ההסדר הנוכחי נכשל.

יוחנן פלסנר: אדוני שר המשפטים, מאז אמצע 2010 נוספו לישיבות הגבוהות ולכוללים כ-13,000 תלמידים חדשים.

יוחנן פלסנר: באותו זמן, לצה"ל התגייסו בערך 1,200, גם במסלולי שח"ר, גם "נצח יהודה", גם נוער נושר ומנותק – הכול ביחד.

יוחנן פלסנר: אני מדבר בשנה האחרונה.

יוחנן פלסנר: זו השנה עם ההישגים הכי גדולים וכבירים בכל הנוגע לשילוב חרדים בצה"ל.

יוחנן פלסנר: באמת יש כמה מסגרות טובות.

יוחנן פלסנר: צריך פשוט לתקצב אותן יותר, להרחיב אותן, להנחות את הצבא לקחת על עצמו את המשימה האזרחית-ביטחונית-חברתית הזאת.

יוחנן פלסנר: צה"ל יודע וצה"ל יכול.

יוחנן פלסנר: צה"ל יכול לעשות את עבודת המטה ולהרחיב באלפים את המסגרות הקיימות.

יוחנן פלסנר: אבל בשנה האחרונה, וזה המתווה הקיים, על כל מתגייס חדש יש עשרה מתגייסים לאוהלה של תורה, לאוהלה של הישיבה הגבוהה, לאוהלו של הכולל.

יוחנן פלסנר: עשרה על כל אחד.

יוחנן פלסנר: זה היחס.

יוחנן פלסנר: זה המתווה שאנחנו מתקדמים בו עכשיו.

יוחנן פלסנר: זו הממשלה שהפחיתה את גיל הפטור על מנת לאפשר לתת יותר בקלות פטורים.

יוחנן פלסנר: זו ממשלה שבשנה האחרונה, מעבר לפטורים הרגילים, שחררה בחודש אפריל האחרון 11,000 אברכים בפטור אחד גורף, באבחה, תחת ההנחה שזה מה שיחזק את מסלולי השירות האזרחי והמסלולים הצבאיים.

יוחנן פלסנר: זו ממשלה שגם כשקבעה יעד לכאורה להגדיל את מספר המשרתים בשירות צבאי – בואו אני אמתיק אתכם עוד סוד: מתוך היעד ל-2,400 מתגייסים ב-2015, כמעט חצי, 1,000 מהם, כמעט חצי, אמורים להיות בשלב ב', לבוא לחודש-חודשיים-שלושה בגיל 27.

יוחנן פלסנר: זה הפתרון של הממשלה הנוכחית הזאת.

יוחנן פלסנר: זו המדיניות של הממשלה הנוכחית הזאת לפתור את בעיית השוויון בנטל.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, המדיניות הזאת לא תימשך יותר.

יוחנן פלסנר: הפארסה הזאת הסתיימה.

יוחנן פלסנר: הכנסת מבינה את זה, הציבור מבין את זה.

יוחנן פלסנר: הציבור מצפה מאתנו להשתמש בחלון ההזדמנויות ההיסטורי שבג"ץ פתח לנו על מנת לחוקק הסדר אחר.

יוחנן פלסנר: הציבור לא מתכוון לקנות תירוצים של "צריך עוד זמן, צריך עוד ועדה".

יוחנן פלסנר: עם כל הכבוד לכל המומחים שנמצאים בחדר הזה ולא בחדר הזה, המומחים ליצירת ועדות ולמסמוסי זמנים – לא צריך עוד זמן.

יוחנן פלסנר: אנחנו יודעים מהם הפתרונות, אנחנו יודעים מהם העקרונות.

יוחנן פלסנר: דרך אגב, אני חושב שיש כאן מופת של עשייה פרלמנטרית במובן הזה שמה שהממשלה לא תעשה, אנחנו בוועדת החוץ והביטחון נגבש הסדר אלטרנטיבי עם עקרונות אלטרנטיביים.

יוחנן פלסנר: כמו שעשינו פיקוח – כפי שהחוק מורה לנו ומאפשר לנו – על עבודת הממשלה, וחשפנו את הבלוף של חוק טל, כך אנחנו גם נגבש הסדר אלטרנטיבי.

יוחנן פלסנר: בדיאלוג עם כל הסיעות.

יוחנן פלסנר: אנחנו נייצר לו רוב, ואנחנו נדאג שהעקרונות של ההסדר האלטרנטיבי יובאו לאישור כאן בכנסת.

יוחנן פלסנר: חובת שירות לכול, עם מתי מעט של תלמידים מצוינים שיוכלו להמשיך ללמוד, אבל הרוב הגדול ישרתו או בצבא או בשירות האזרחי.

יוחנן פלסנר: הצבא יקבל הנחיה ברורה לפתוח עוד מסלולים, גם לגילאי 18–21, גם לגילאי 22–26.

יוחנן פלסנר: מסלולי שירות משמעותי.

יוחנן פלסנר: לא קומבינות.

יוחנן פלסנר: לא סיפורים.

יוחנן פלסנר: לא הוא משרת כאן אבל בעצם שם.

יוחנן פלסנר: מסלול אמיתי שבו מקבלים גם הכשרה, גם מיומנות מקצועית, גם תורמים לצורכי המערכת הממלכתית, אם בצבא או בשירות האזרחי; גם משתחררים אחר כך ותורמים למשק, וגם נושאים בנטל.

יוחנן פלסנר: אלה יהיו עקרונות מאוזנים, שלצדם גם יהיו תגמולים מוגברים למי שבאמת נושא בנטל.

יוחנן פלסנר: אותו לוחם גולני, בשנה השנייה ובשנה השלישית שלו, יקבל תגמול יותר ראוי, כי גם אם אנחנו ניצור את ההסדרים האלטרנטיביים עדיין לא יהיה כאן שוויון מלא.

יוחנן פלסנר: ולכן אנחנו נדאג לתגמל את מי שנושא על גבו את הנטל ומי שלוקח את הסיכון.

יוחנן פלסנר: אלה העקרונות שאנחנו נוביל בכנסת הזאת, בלי קשר לקואליציה ואופוזיציה.

יוחנן פלסנר: יש מספיק כוחות ציוניים בקואליציה שיצטרפו אלינו לדבר הזה.

יוחנן פלסנר: נעשה את זה ביחד, על אפו ועל חמתו של ראש הממשלה.

יוחנן פלסנר: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת פלסנר.

ראובן ריבלין: כאמור, השר איתן ישיב על כל הצעות האי-אמון יחדיו, ואנחנו עוברים עכשיו להצעת האי-אמון של סיעות מרצ והעבודה, כפי שינומקו על-ידי חבר הכנסת ניצן הורוביץ, כאשר כותרתה של הצעת האי-אמון של מרצ והעבודה – כניעת ממשלת נתניהו לכפייה הדתית בתחבורה, לסטטוס-קוו צבוע ומזויף ולהפקרת הציבור בידי מונופול חרדי בנישואין, בגיור ובשירותי הדת, כמאמר הצעת האי-אמון.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת הורוביץ.

ראובן ריבלין: לרשותך גם כן עשר דקות.

ניצן הורוביץ: תודה רבה לך, אדוני.

ניצן הורוביץ: אני רוצה לגלות לך, אדוני, וגם לכנסת, סוד שאולי חלקכם לא מכירים, לא יודעים.

ניצן הורוביץ: מדינת ישראל לא עוצרת בשבת.

ניצן הורוביץ: יש אנשים שאולי חושבים שכאשר נכנסת השבת המדינה עוצרת; איש אינו נוסע, איש אינו משתמש בשירותים השונים, איש אינו נזקק לעבודה, לקניות, לנסיעות, לבילויים, לביקורי משפחה, לביקורי קרובים, לפעילות מגוונת בכל שדרות החיים.

ניצן הורוביץ: ויש כאן פעם אחר פעם, כשאנחנו מביאים את הנושא הזה, מידה רבה של צביעות: הרבה אנשים שנהנים מהשירותים האלה כשהם נזקקים להם, אבל מעדיפים לעצום את העיניים ולא להיות מודעים לצורך החיוני שלנו בהם.

ניצן הורוביץ: והתחבורה הציבורית היא הדבר אולי הבולט והבוטה ביותר.

ניצן הורוביץ: כל סוף-שבוע מושבתת התחבורה הציבורית במדינת ישראל.

ניצן הורוביץ: היו, בשבוע האחרון – – –

נסים זאב: כמה זמן זה מושבת?

ניצן הורוביץ: אתה גם לא נוסע באוטו, ואליך אני במקרה הזה אפילו לא בא בטענות.

ניצן הורוביץ: תיכף אני אבוא בטענות גם אליך.

ניצן הורוביץ: אני בא בטענות לאותם – – –

ראובן ריבלין: – – – לא היה מושבת אף פעם.

ניצן הורוביץ: אני בא בטענות לאותם צדקנים וחסדנים שבשבוע האחרון, בעקבות ההחלטה ההיסטורית של עיריית תל-אביב, באו ואמרו – אין לי שום בעיה, אני נוסע באוטו.

ניצן הורוביץ: נו, בטח שהוא נוסע באוטו, ומרים את ידו כאן בכנסת נגד תחבורה ציבורית בשבת, וזו צביעות.

ניצן הורוביץ: חבר הכנסת נסים זאב, לפחות לזכותו ייאמר, מבחינת המוסר שלו, הוא עקבי.

ניצן הורוביץ: הוא לא נוסע באוטו בשבת, הוא שומר שבת, והוא גם לא רוצה שאני אסע באוטו או בתחבורה ציבורית.

ניצן הורוביץ: הוא עקבי.

ניצן הורוביץ: אבל הרוב כאן – הרוב כאן, אדוני, הם לא עקביים.

ניצן הורוביץ: הם נוסעים בשבת, במכוניות שלהם, אבל מונעים מאנשים שאין להם מכונית לנסוע בשבת, בתירוץ של שמירת הצביון של השבת.

ניצן הורוביץ: אתה רוצה לשמור את צביון השבת?

ניצן הורוביץ: שב לך בבית, ואל תיסע גם באוטו שלך.

ניצן הורוביץ: אבל אתה נוסע באוטו ומרים את ידך כאן נגד תחבורה ציבורית.

ניצן הורוביץ: על איזה צביון אנחנו מדברים?

ניצן הורוביץ: על איזה פרכה ואיוולת?

ניצן הורוביץ: הכול פתוח בשבת.

ניצן הורוביץ: ואני גם רוצה להגיד לך, אדוני, אני יוצא בשבת, ואני הולך למסעדה בשבת, ואני הולך לחוף הים בשבת, וזה היום החופשי שלי ואני עושה בו פעילות ספורט ואני מבקר את משפחתי בשבת, וכך נוהגים רוב תושבי מדינת ישראל.

ניצן הורוביץ: רק מה?

ניצן הורוביץ: מי שיש לו אוטו, אז הוא חופשי לדרכו ונוסע לאיפה שבא לו.

ניצן הורוביץ: מי שאין לו אוטו, בגלל הצביעות והאטימות של אותו סטטוס-קוו שקרי ומזויף, הוא כלוא בביתו.

ניצן הורוביץ: לא רק לבילויים, מדובר, לא רק לנסיעות לחוף הים.

ניצן הורוביץ: אני רוצה לנסוע לבית-החולים.

ניצן הורוביץ: אחותי מאושפזת באיזה מקום, אמי גרה באיזה מקום.

ניצן הורוביץ: אבי אין לו רשיון נהיגה.

ניצן הורוביץ: יש לי ילד שלא יכול לנהוג.

ניצן הורוביץ: מדוע אנחנו מקרקעים אותם?

ניצן הורוביץ: מדוע אנחנו מונעים מהם את השירות החיוני הזה של תחבורה ציבורית?

ניצן הורוביץ: רק נתאר לעצמנו דוגמה אחרת: נגיד, יש בית-מלון במדינת ישראל.

ניצן הורוביץ: בית-המלון יגיד לתיירים: בשישי בצהריים סוגרים את בית-המלון, אתם צריכים לצאת החוצה, למה אנחנו לא פותחים מלון בשבת.

ניצן הורוביץ: מה, יעלה על הדעת דבר כזה?

ניצן הורוביץ: איפה אנחנו חיים?

ניצן הורוביץ: מה זה הדבר הזה?

ניצן הורוביץ: זה דבר ארכאי, שקרי, ואני גם אוסיף – גם מטומטם.

ניצן הורוביץ: כי אי-אפשר לקיים תחבורה ציבורית טובה – ואנחנו צריכים תחבורה ציבורית, מפני שאנחנו נמצאים בקריסה תחבורתית, אם בסוף-שבוע התחבורה הציבורית מושבתת.

ניצן הורוביץ: אם אני רוצה להגיד לאדם חילוני, ותר על האוטו שלך, יש גודש בכבישים, תאונות דרכים, זיהום, חנייה, דלק עולה 8 שקלים, איזה סיוט, מי צריך מכונית, אנחנו נותנים לך תחבורה ציבורית, תיסע באוטובוס, תיסע ברכבת.

ניצן הורוביץ: הוא יגיד, מה, אני מטומטם?

ניצן הורוביץ: כל סוף-שבוע, שזה היום החופשי שלי עם המשפחה שלי, אין לי תחבורה ציבורית.

ניצן הורוביץ: יש אנשים, אדוני, שמחזיקים את האוטו רק בשביל השבת, לנסוע.

ניצן הורוביץ: כן, אנשים נוסעים בשבת.

ניצן הורוביץ: תכניסו את זה טוב טוב לראש.

ניצן הורוביץ: זה שתמנעו תחבורה ציבורית לא יגרום לאנשים לכבד את השבת; יגרום להם לסלוד עוד יותר מהממסד הדתי שכופה עליהם זאת.

ניצן הורוביץ: וכאן אנחנו מדברים לא על מרצ ולא על השמאל ולא על החילונים רק.

ניצן הורוביץ: אנחנו מדברים על רוב רובם של תושבי מדינת ישראל.

ניצן הורוביץ: אפילו, אדוני – – –

נסים זאב: יש שבאים להתפלל – – – רק בשבת.

ניצן הורוביץ: ואפילו, אני רוצה להגיד לך, חבר הכנסת נסים זאב.

ניצן הורוביץ: אפילו בקרב דתיים וגם חרדים יש הבנה לצורך הזה.

ניצן הורוביץ: אני, כשתהיה תחבורה ציבורית, אני לא כופה עליך לנסוע, חלילה.

ניצן הורוביץ: אני מכבד אותך, את דתך, את מצוותך.

ניצן הורוביץ: אתה לא רוצה?

ניצן הורוביץ: אל תיסע בשבת, אין לי שום בעיה עם זה.

ניצן הורוביץ: אבל למה אתה מונע ממני את השירות הזה?

ניצן הורוביץ: אני רק רוצה לחשוב מה היה עולה כאן אם היינו, למשל, אומרים: בואו נשבית את מגן-דוד בשבת, בואו נשבית את הצבא בשבת, בואו נשבית את המשטרה בשבת, בואו נשבית את חברת חשמל בשבת, את הטלפונים, את המים, את בתי-המלון, את בתי-החולים, את התחבורה, את החנויות, את המצרכים, את העבודה.

ניצן הורוביץ: מה אז?

ניצן הורוביץ: מה אז?

ניצן הורוביץ: אז לכל האנשים כאן נוח לטמון את הראש בחול כמו בת היענה.

ניצן הורוביץ: מישהו אחר מקיים את הדברים האלה בשבילך – –

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: – – –

ניצן הורוביץ: – – כדי שאתה, בשעת הצורך, תוכל להתקשר בשבת לאמבולנס שיבוא אליך הביתה, שיהיה לך בית-חולים שיפעל.

ניצן הורוביץ: וזו צביעות.

ניצן הורוביץ: עכשיו, בעניין הזה בכלל האיוולת היא קשה מנשוא.

ניצן הורוביץ: הרי הכבישים במקומות מסוימים פקוקים בשבת.

ניצן הורוביץ: אפילו אם אני אלך מהרעיון ההלכתי, מחילולי שבת.

ניצן הורוביץ: הרי יש מחקרים שמראים שתחבורה ציבורית בשבת תוריד חילולי שבת, תוריד עומס בכבישים, תוריד תאונות דרכים, תוריד רעש, תוריד זיהום.

ניצן הורוביץ: לא.

ניצן הורוביץ: זה פרינציפ.

ניצן הורוביץ: פרינציפ על גבי.

ניצן הורוביץ: תעשו פרינציפ על גבכם.

ניצן הורוביץ: אל תיסע בתחבורה ציבורית בשבת, אני לא מכריח אותך לנסוע.

ניצן הורוביץ: מה אתה עושה את הפרינציפ הזה על גבי?

ניצן הורוביץ: מה גם שיש דוגמאות שזה עובד מצוין.

ניצן הורוביץ: בחיפה, עיר גדולה, עיר ואם, מאז קום המדינה – תחבורה ציבורית בשבת, של "אגד", ואף שערה משערות ראשם של החרדים והדתיים המכובדים שגרים בחיפה לא נפלה מכיוון שיש תחבורה ציבורית.

ניצן הורוביץ: ויש באילת, ויש בנצרת, ויש גם בעוד כל מיני מקומות, אבל בראשון-לציון – אין, בבאר-שבע – אין.

ניצן הורוביץ: למה אין?

ניצן הורוביץ: בנתניה – אין.

ניצן הורוביץ: למה?

ניצן הורוביץ: ככה.

ניצן הורוביץ: שרירות, אטימות, ואפילו הייתי אומר – אכזריות, כי באמת מדובר פה בציבור שאין לו אופציה אחרת.

ניצן הורוביץ: וכשאומרים לי – אז אתה יכול לקחת טקסי, אז אני, בשביל לנסוע מתל-אביב לרחובות צריך לשלם 250 שקל לטקסי, בשבת.

ניצן הורוביץ: למה אני צריך לשלם?

ניצן הורוביץ: מה קרה?

ניצן הורוביץ: במי זה פוגע שאני אסע באוטובוס ואשלם מחיר רגיל של כרטיס?

ניצן הורוביץ: הדבר הזה, אדוני, הוא היום על סדר-היום.

ניצן הורוביץ: אבל יש גם דברים נוספים.

ניצן הורוביץ: שמענו קודם על חוק טל, על הביזיון הזה של חוק טל.

ניצן הורוביץ: שנים גם פה אמרו על חוק טל: אין מצב, זה ככה, גזירת גורל, החרדים לא הולכים לצבא, וזהו.

ניצן הורוביץ: אז הנה, הולכים, וילכו.

ניצן הורוביץ: ותהיה פה תחבורה ציבורית בשבת.

ניצן הורוביץ: וגם יהיו פה נישואים אזרחיים.

ניצן הורוביץ: הנה, עוד דבר.

ניצן הורוביץ: עוד פרינציפ.

ניצן הורוביץ: פרינציפ על גבי.

ניצן הורוביץ: שיעשו פרינציפים על גבם.

ניצן הורוביץ: גם לא נותנים להתחתן וגם, למשל, כשעושים קריטריונים בדיור אז אומרים – ותק של שנות נישואים.

ניצן הורוביץ: ומה יעשו מאות אלפי ישראלים שאין להם אפשרות להתחתן?

ניצן הורוביץ: אין להם.

ניצן הורוביץ: אז אומרים: שייסעו לקפריסין, שייסעו לטורונטו.

ניצן הורוביץ: משלמים אלפי דולרים בשביל לקבל זכות בסיסית שמדינה צריכה לתת בארץ הזו.

ניצן הורוביץ: נישואין, גירושין, בתי-דין רבניים ודתיים בכלל – אני תמיד מדגיש את זה כאן, אדוני, שלא יהיה איזה ספק שאני פה מפלה, חלילה, לרעה, את הממסד הדתי היהודי.

ניצן הורוביץ: גם הממסדים הדתיים הלא-יהודיים פסולים בעיני.

ניצן הורוביץ: שם לפעמים האפליות, אם אנחנו מדברים על נשים, אפילו עוד יותר קשות.

ניצן הורוביץ: מועצות דתיות, גיוס, כפייה דתית, רק יצאנו הרי פה – אני אומר, זה פשוט מזעזע – רק יצאנו כאן כולנו מהסיפור הזה של הדרת הנשים.

ניצן הורוביץ: שנים אנחנו מדברים על זה, פתאום כולם גילו שיש הדרת נשים, הפרדת נשים, השפלת נשים.

ניצן הורוביץ: היום נפגשתי בכנסת עם נציגים של הקהילה הרפורמית.

ניצן הורוביץ: לא מכירים בהם.

ניצן הורוביץ: הם כאילו בנים חורגים, אלא אם אותם רפורמים באים מארצות-הברית ואז צריך את התרומות שלהם ואת הלובי שלהם ואיפא"ק וזה, ואז הם יהודים נהדרים.

ניצן הורוביץ: כשהם באים לפה, הם יהודים סוג ב'.

ניצן הורוביץ: לא רק הרפורמים, כל הקהילות הלא-אורתודוקסיות.

ניצן הורוביץ: לא מכירים בגיורים שלהם, בנישואים שלהם, בחינוך שלהם, בתקציבים.

ניצן הורוביץ: אנחנו מדברים כאן, אדוני, על תמונה כוללת שנובעת מאותו עירוב בלתי נסבל של דת ושלטון, דת ופוליטיקה.

ניצן הורוביץ: ולכן, כשאנחנו אומרים ומדברים על הפרדת דת ומדינה אנחנו מדברים על היסודות האלה, על מערכת אזרחית ממלכתית שוויונית לכל אחד, יהודי ולא-יהודי, אורתודוקסי ורפורמי, אשה וגבר.

ניצן הורוביץ: והמערכת הזאת לא יכולה להתקיים כשאנחנו חיים במצב של כפייה דתית בדין האישי, בתחבורה, בגיוס, בחינוך.

ראובן ריבלין: אני נותן לך עוד שתי דקות אבל לא יותר.

ניצן הורוביץ: תודה, אדוני, אני מעריך את זה.

ניצן הורוביץ: אני רוצה לומר, אני דיברתי כאן ואנחנו נעלה השבוע כאן במליאה הצעת חוק לתחבורה ציבורית בשבת בעקבות ההחלטה ההיסטורית של מועצת העיר תל-אביב–יפו ביוזמת המפלגה שלי, מרצ.

ניצן הורוביץ: חברתי תמר זנדברג, צריך לומר, הובילה את המהלך הזה במועצת העיר תל-אביב, ואנחנו, מרצ, נוביל את המהלך הזה בכנסת, כי אנחנו רואים בזה חלק מתפיסת עולם כוללת.

ניצן הורוביץ: בעינינו זו לא איזו קוניונקטורה, איזה "ויץ" כזה שאנחנו תופסים.

ניצן הורוביץ: אנחנו מובילים את העניין הזה כבר שנים, אלה שקדמו לי בסיעה הזאת, במרצ.

ניצן הורוביץ: כי אנחנו רואים כאן את העיקרון הבסיסי.

ניצן הורוביץ: אדוני, במגילת העצמאות כתוב: מדינת ישראל תבטיח חופש דת, ואין חופש דת, ואין חופש דת.

ניצן הורוביץ: וזה לא עניין של איזה מותרות, משהו ככה תיאורטי; זה נוגע לזכויות בסיסיות של אנשים, שאדם לא יכול להתחתן פה, לא יכול להקים פה משפחה, לא יכול לעבוד כמו שצריך, לא מוכר באמונתו, בערכיו – זה נוגע לשורש הקיום.

ניצן הורוביץ: ולכן, אדוני, אנחנו מביעים אי-אמון בממשלה על הכניעה שלה לכפייה הדתית.

ניצן הורוביץ: ואתה צודק, זאת לא הממשלה הראשונה שעושה את זה.

ניצן הורוביץ: אבל בדיוק כמו שבג"ץ שם קו אדום, אומר: צריך מאיזה שלב לתקן את הדברים, לשנות אותם, מכאן והלאה יהיה אחרת, גם אנו אומרים: מכאן והלאה צריך שיהיה אחרת.

ניצן הורוביץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ובכל זאת תישאל השאלה, ומהי המדינה היהודית.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, האם אין בכלל ערכים או – חבר הכנסת חנין, גם אתה תבוא ותעלה ותנמק את הצעת האי-אמון של הסיעות שאותן אתה מייצג, חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד, כאשר נושא האי-אמון ששלוש המפלגות מבקשות להביע זה – הממשלה פוגעת בדמוקרטיה ומקדמת מלחמה אזורית במקום צדק חברתי, פתרונות דיור וזכויות עובדי קבלן.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, לפני חצי שנה יצא העם בישראל לרחובות הערים, לרחובות היישובים, ודרש צדק חברתי.

דב חנין: חצי שנה עברה אבל נדמה שבשביל הממשלה זו כבר היסטוריה רחוקה.

דב חנין: מבחינתם המחאה החברתית נגוזה ועברה ואפשר למחוק מסדר-היום את דרישותיה, את דרישות הציבור הישראלי, אף שהן נשמעו בעוצמה, בקול חד וברור, ברחובות חיפה, תל-אביב וירושלים, באר-שבע קריית-שמונה ודימונה, אילת וירוחם, נצרת, מג'ד-אל-כרום, נהרייה ועכו.

דב חנין: המחאה החברתית התחילה מנושא הדיור, וסוגיית הדיור נותרה במלוא עוצמתה על סדר-היום שלנו.

דב חנין: סוגיית הדיור מתחילה ממצוקת הדיור הקיצונית ביותר של אלה שאין להם יכולת להגיע לדיור.

דב חנין: מדינת ישראל המציאה פעם מנגנון שנקרא "דיור ציבורי".

דב חנין: המנגנון הזה כמעט נעלם מן הארץ.

דב חנין: אלפים של זכאים ממתינים בתורים.

דב חנין: 3 מיליארדים של שקלים שהושגו ממכירת דירות של הדיור הציבורי הופנו בחלקם לסוכנות היהודית בהסכם שערורייתי, בחלקם נתקעו במשרד האוצר, חלק הגיע למשרד הבינוי והשיכון, אבל גם מהחלק הזה הפנו תקציבים לבניית הכבישים להתנחלויות ולאבטחת מתנחלים במזרח-ירושלים.

דב חנין: הדיור הציבורי גם הוא עבר דיאטה רצחנית.

דב חנין: בתחום דיור בר-השגה – שום דבר.

דב חנין: הרבה צלצולים, הרבה רעש, הרבה רוח, וגשם אין.

דב חנין: אנחנו נמצאים עכשיו, אדוני היושב-ראש, בהשלמת תהליך הכנתה של מה שקרויה הרפורמה בתכנון ובבנייה.

דב חנין: אנחנו למעשה מדברים על חוק חדש של תכנון ובנייה, וזו היתה יכולה להיות הזדמנות להתייחס לשאלות של בנייה, של דיור, של דיור ציבורי, של דיור בר-השגה ולתת על השאלות האלה תשובות אמיתיות.

דב חנין: אבל לא זו הכוונה ולא זה מה שקורה ברפורמה הזאת בתכנון ובבנייה.

דב חנין: קודם כול, הרפורמה הזו שמקודמת בימים אלה, אדוני היושב-ראש, קובעת מראש שמועד תחילתה יהיה בעוד שנתיים.

דב חנין: יש זמן.

דב חנין: והמועד הקובע לפי הרפורמה – אני לא אכנס כרגע לפרטי הדיון – הוא שש שנים אחרי זה.

דב חנין: זאת אומרת, אנחנו מדברים על משהו שיקרה בערך בעוד שמונה שנים.

דב חנין: לכאורה, לא משהו אקטואלי, לא משהו רלוונטי, בוודאי לא משהו שאמור לתת תשובות למצוקות קיימות, אבל משהו שמקודם בכנסת בקצב שהוא לא רק רצחני אלא הוא הרסני והוא מונע אפשרויות של דיון אמיתי וממשי.

דב חנין: אני קורא לדבר הזה רפורמה, והאמת היא שאני כמובן טועה בכינוי, זה ממש לא רפורמה.

דב חנין: זה לא רפורמה.

דב חנין: זה מהלך של הרס מערכת התכנון, מהלך שייצור בעקבותיו חורבן סביבתי וחברתי עצום.

דב חנין: כפי שאומרת לנו היועצת המקצועית שלנו בוועדה, פרופסור רחל אלתרמן מהטכניון, יגדל באופן משמעותי הפער בין הרשויות המקומיות העשירות לבין הרשויות המקומיות העניות.

דב חנין: יש גם מתנות לקבלנים ולנדל"ניסטים על חשבון הציבור, על חשבון הבריאות, על חשבון הסביבה.

דב חנין: הרבה יותר ביורוקרטיה.

דב חנין: יש היום, אדוני היושב-ראש, ניתוח מעניין בעיתון "דה-מרקר" על איך הרפורמה תעלה את מחירי הדירות, והיא תעלה את מחירי הדירות.

דב חנין: זה ברור.

דב חנין: יהיו אנשים שירוויחו מזה, הציבור ישלם.

ואיך היא תעלה?

דב חנין: תקרא.

דב חנין: זה לא במסגרת הזמן שלי כאן.

דב חנין: אני מניח, אדוני השר איתן, שיהיו לנו הזדמנויות לדבר על כך בהרחבה; אני מקווה שלא בכנס הזה, אבל שתהיה לנו הזדמנות לדבר על כך בהרחבה ואתה תשמע בדיוק איך היא תעלה.

דב חנין: אני מקווה שאולי בינתיים תוכל לקרוא בעיתון ולראות, מה שבעיתון מנתחים.

דב חנין: זה רק חלק מהתמונה.

דב חנין: אבל, אדוני השר, אני חייב לומר לך שאני כבר בכנסת כשש שנים ועוד לא נתקלתי ברפורמה שיש כלפיה ביקורת כל כך נוקבת מכל הכיוונים – אנשי הסביבה, אנשי החברה, אנשי המקצוע, השמאים, היזמים, הקבלנים, הרשויות המקומיות.

דב חנין: הביקורת היא ביקורת קטלנית.

דב חנין: פשוט כדאי לפתוח את הפרוטוקול של הוועדה המשותפת ולקרוא מה שאומרים אנשי המקצוע.

דב חנין: אבל כפי שאמרתי, המהלך הזה מקודם בכנסת בדורסנות חסרת תקדים, והבעיה שלי איננה רק במהות של הרפורמה, אלא גם בתהליך.

דב חנין: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, לנצל את ההזמנות כדי להודות על התערבותך, על כך שאתה חיזקת את יושב-ראש הוועדה המשותפת בעמידה מאחורי התחייבותו לנו, חברי הכנסת, לתת לנו שבועיים להכנת ההסתייגויות מהשלמת פרסום החוק.

דב חנין: זו באמת כבשת הרש.

דב חנין: אני אומר את זה כמי – חבר הכנסת הורוביץ דיבר פה קודם על שמירת שבת, אני את השבת האחרונה שלי הקדשתי ללימוד החוק.

דב חנין: אני לא יודע איך אפשר אחרת לעמוד בלוחות הזמנים האלה.

דב חנין: השבועיים האלה הם באמת כבשת הרש, אבל גם כבשת הרש הזו היתה בסכנה גדולה.

דב חנין: אני כמובן אדבר עוד הרבה על הרפורמה ועל נזקיה, ואני מקווה שיהיה לנו הזמן הראוי לפחות להשלים את הדיון הזה בצורה רצינית ומקצועית, מעבר לוויכוח לגופו, אבל, אדוני השר איתן, אני רק רוצה לתת דוגמה אחת נוספת, עד כמה המהלך הזה הוא לא דמוקרטי.

דב חנין: במוסדות התכנון היום יש נציגות של ארגוני הסביבה והארגונים החברתיים.

דב חנין: השר צריך לבחור מתוך רשימה שמוגשת לו על-ידי הארגונים האלה.

דב חנין: הממשלה הוסיפה עכשיו סעיף שאומר:

דב חנין: השר יכול לבחור את מי שהוא רוצה.

דב חנין: הוא לא צריך לבחור כנציגי ארגונים את מי שהארגונים מציעים מתוך הרשימה שלהם.

דב חנין: הוא יכול לבחור את מי שלדעתו מתאים.

דב חנין: זו לא היתה הכוונה.

דב חנין: הכוונה לא היתה לייצר עוד ערוץ למינוי פוליטי, שנקרא מינוי ארגונים.

דב חנין: הכוונה היתה לאפשר מינוי של חברה אזרחית.

דב חנין: אבל הממשלה בהצעה הזאת – והיא כמובן מאוד אופיינית לאופן שבו כל החוק הזה בנוי – מפגינה באמת את חוסר ההבנה הבסיסי שלה בהפרדה בין פוליטיקה – בין מערכת פוליטית לבין חברה אזרחית, והחשיבות של החברה האזרחית בתוך המערכת הדמוקרטית.

דב חנין: נושא נוסף שהמחאה החברתית העלתה הוא כמובן נושא העובדים, עובדי הקבלן, וגם פה התמונה היא תמונה עגומה: העובדות הסוציאליות הופקרו, האחיות הופקרו, אחיות בתי-הספר עדיין עובדות אצל קבלנים, בתחום החינוך 15,000 מורי קבלן – עובדים היום כעובדי קבלן.

דב חנין: אנחנו נמצאים היום במאבק מאוד מרשים של עובדי היל"ה, שנמצאים במערכת החינוך של הנוער שנשר – 1,600 מורים שנמצאים במאבק.

דב חנין: אבל במקום להתמודד עם התופעה של עובדי קבלן, רוצים עוד להרחיב אותה.

דב חנין: אני קורא בעיתונים שמשרד החינוך מתכוון לשכור חברה שתעסיק אלפי מורי קבלן נוספים – בלי קביעות, בלי ביטחון תעסוקתי, עוד מורות ומורים מדרג ב'.

דב חנין: אז במקום לצמצם את התופעה הזאת, ההרסנית, של עובדי קבלן, ממשיכים ומרחיבים אותה, וממשיכים ומרחיבים אותה לא רק בתחומי השירותים; גם ברכבת – מוציאים את תחזוקת הרכבות למיקור חוץ.

דב חנין: זה יעלה יותר, אומרים לנו הניתוחים שקראנו בסוף השבוע.

דב חנין: אז מה?

דב חנין: זה עניין אידיאולוגי.

דב חנין: ככה מוציאים למיקור חוץ, משתחררים מוועדים, משתחררים מזכויות עובדים, וכשאין עובדים, עמיתי חברי הכנסת, יהיו לנו עבדים.

דב חנין: ככה הממשלה הזאת דוחקת הצדה פתרונות לדרישות העם.

דב חנין: במקום פתרונות היא מציעה סדר-יום הפוך לחלוטין.

דב חנין: סדר-היום הזה מתחיל בחיסול מוחלט של כל ההידברות שהיתה קיימת בעבר בינינו לבין שכנינו.

דב חנין: אין הידברות, והדבר היחיד שראש הממשלה יכול לעשות זה מדי פעם לגנות את ראש הרשות הפלסטינית על הצהרה כזאת או אחרת.

דב חנין: וכאשר אין ערוצי הידברות, כאשר אין התקדמות מדינית כלשהי, כאשר אין שום אופק מדיני, אנחנו, עמיתי חברי הכנסת, בסכנה אמיתית של הידרדרות למלחמה.

דב חנין: וההידרדרות הזאת, הפעם, היא הידרדרות מסוכנת ומדאיגה במיוחד.

דב חנין: מלחמה אזורית חדשה עלולה להיות איומה, נוראה וקשה מקודמותיה.

דב חנין: ודיבורי המלחמה, שאנחנו שומעים אותם יותר ויותר, דווקא מבכירים בשלטון הישראלי, דיבורי המלחמה האלה, עמיתי חברי הכנסת, עלולים להתגלגל למלחמה.

דב חנין: בעבר תמיד היו אומרים בישראל: אנחנו שותקים, הם מדברים.

דב חנין: היום ישראל כל הזמן מדברת, ומדברת, ומדברת – ברוח של איומים מלחמתיים.

דב חנין: אבל השאלה היא לא רק דיבורים שנעשים בגלוי; כשאני שב וקורא את דבריו של מאיר דגן, ראש המוסד לשעבר, שבעצם אמר לציבור הישראלי, על ממשלת ישראל ועל קברניטיה, שהם – אני אומר את זה בלשוני – משחקים באש, אני אומר, עמיתי חברי הכנסת, שהאש הזאת עלולה, באמת, לשרוף את כולנו, ולא רק כמטאפורה, לא רק כדימוי.

דב חנין: משמעותה של מלחמה אזורית עלולה להיות איומה לחברה הישראלית.

דב חנין: אנחנו שמענו את השר לביטחון העורף הקודם, שדיבר על אלפי טילים ביום, שישראל תותקף בהם.

דב חנין: אנחנו ראינו את חברנו חבר הכנסת בילסקי מדבר ביום שישי בטלוויזיה על עד כמה העורף הישראלי איננו מוכן לפגיעות כאלה.

דב חנין: מישהו באמת נותן לעצמו ולנו דין-וחשבון לאן לוקחים את העם הזה?

דב חנין: לאיזה סוג של הרפתקאות, לאיזה סוג של סיכונים, לוקחים את העם, לוקחים את הציבור, לוקחים את הארץ הזאת?

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, ישראל חייבת כיוון הפוך; ישראל חייבת כיוון שבמרכזו התמודדות עם האתגר האמיתי – לעשות פה חברה שטוב לחיות בה.

דב חנין: חברה צודקת.

דב חנין: צדק חברתי – לא בשמים, אלא אצלנו.

מה עושים מול האיום האירני?

דב חנין: ומול האיום האירני, נכבדי השר איתן, צריך קודם כול להרגיע את השטח.

דב חנין: לא להדליק – לשפוך שמן על המדורה ולהצית אותה, אלא להרגיע, לייצר תהליך מדיני, לייצר מוטיבציות – גם בצד השני – של תקווה והתקדמות.

דב חנין: כי כאשר יש מוטיבציה ויש תקווה להתקדמות, הרצון לשרוף את המועדון על יושביו הולך ופוחת.

דב חנין: אבל זה מחייב מדיניות שלא רק מתמודדת דרך הכוונת; זה מחייב מדיניות שרואה את המפה, את האתגר האמיתי, של הבטחת עתידנו, הבטחת החיים שלנו, הבטחת הביטחון שלנו, במבט רחב, במבט אחראי, במבט של מדיניות שמעצבת את המציאות, ולא רק מידרדרת יחד אתה למקומות האפלים ביותר.

דב חנין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

ראובן ריבלין: אני מזמין את השר , מיקי איתן, לבוא ולעלות ולענות על כל שלוש הצעות האי-אמון.

ראובן ריבלין: אני רק רוצה להפנות את תשומת לבו של כבוד השר – המבקשים להביע אי-אמון בממשלה מטעם סיעת קדימה וסיעות מרצ והעבודה לא נמצאים כאן, ולכן השר יכול – כי הם לא ידברו אם אתה לא נמצא, אבל אתה גם לא תדבר – אם אתה לא רוצה – אם הם לא נמצאים.

ראובן ריבלין: לכן אתה יכול לענות רק לחבר הכנסת חנין, שהרי – – –

דב חנין: – – –

ראובן ריבלין: לא לא לא.

דב חנין: – – –

ראובן ריבלין: לא לא לא.

דב חנין: נו, באמת.

ראובן ריבלין: הכבוד – חבר הכנסת, היה פה השר נאמן, היתה השרה נוקד, ואני חיכיתי לשר, כי הוא משיב.

ראובן ריבלין: אנשים מבקשים אי-אמון, והשר משיב.

ראובן ריבלין: לא מספיק שנציגים בודדים מסיעתם יהיו – לגבי עבודה ומרצ – בכלל אין אף אחד.

אדוני היושב-ראש – –

ראובן ריבלין: אתה כמובן רשאי לומר – – –

– – אתה ותיק – – –

שי חרמש: כבוד השר, לא לפגוע באלה שנוכחים.

– – – אתה ותיק ומנוסה מאוד מאוד בהליכות הכנסת, ואתה יודע שיש דבר אחד שהוא יותר חשוב אפילו מחברי הכנסת; זה הפרוטוקול.

ראובן ריבלין: מה עוד שהוא מצולם – –

מה עוד שהוא מצולם – –

ראובן ריבלין: – – והעם רואה ושומע את – – –

– – והדברים נאמרו, ועכשיו, בשביל הפרוטוקול, אנחנו חייבים גם להשיב עליהם.

ראובן ריבלין: אני יודע גם שהשר משיב – – –

הרבה פעמים – – –

קריאה: – – –

– – – הרבה פעמים – – –

ראובן ריבלין: אני יודע גם שהשר ישיב, ולא יוותר להם שהם יאמרו דברים לעם ואתה לא תאמר.

ראובן ריבלין: אני אמרתי את מה שאמרתי לך לפרוטוקול, בשבילם.

יפה.

דוד רותם: השר איתן, אפשר לעבור להצבעה, אם כמה מהם נמצאים כאן – – –

שי חרמש: אתה פוגע במי שהגיע, מר רותם.

אני מבטיח לכם שאני לא אאריך, ובכך אנחנו יכולים – – –

ראובן ריבלין: הזמן לרשותך, ואתה יכול כמה שאתה רוצה.

– – – אבל לא להתייחס – אני חושב שזה יהיה חסר.

אנחנו שמענו כאן הצעות לאי-אמון בממשלה, בעיקר בשלושה מישורים, שמתייחסים לנושא של חוק טל, לכניעת הממשלה, כביכול, לכפייה דתית בתחבורה, והנושא השלישי שעלה שילב גם עניין של צדק חברתי, פתרונות דיור וזכויות עובדי קבלן, וגם טענה שכביכול ממשלת ישראל מקדמת מלחמה אזורית.

לא פחות ולא יותר.

אני רוצה להתחיל, באמת, בשאלות ברמה העקרונית, שמדברות על מערכת היחסים של מדינה יהודית ודמוקרטית, של נושא דת ומדינה.

כי בעצם, אם אנחנו מסתכלים על שני הנושאים שהעלו המפלגות מרצ והעבודה, יש להם מכנה משותף: עקרון השוויון, חובת הנאמנות למדינה, חובת השירות למדינה, ומול זה האמירה שבגלל נושאים דתיים הנטל לא יהיה שוויוני, ההתייחסות שונה, ואיך פותרים את הבעיה הזאת.

בדיוק באותה אנלוגיה אפשר לדבר גם על בעיית התחבורה, גם על התחבורה בשבת וגם על הנושא של טענות בנושא הדרת נשים.

אני בא ממפלגה שהיא מפלגה לאומית וליברלית.

היום אנחנו מציינים 20 שנה למי שהיה מייסדה של תנועת החרות, שהיתה הגרעין הקשה של הליכוד – של גח"ל קודם, ואחר כך של הליכוד, ואנחנו יכולים לראות בצדק את מנחם בגין, זיכרונו לברכה, שהלך לעולמו היום לפני 20 שנה – והוא היה המנהיג הבלתי-מעורער, הוא היה תלמידו של ז'בוטינסקי, שייסד את האסכולה הלאומית-ליברלית, אבל במדינת ישראל, מיום שקמה, הוא היה המנהיג הלאומי הליברלי שהוביל את הרעיון, והוא גילם את השניות הזאת או את הצורך להכיל במושג "לאומי" את היהדות כלאום ואת היהדות כדת.

ואנחנו יודעים שאת הנתק הזה, את ההפרדה הזאת, כפי שהתבטא חבר הכנסת ניצן הורוביץ – צריך להפריד דת ממדינה – יש לנו קושי, או כמעט בלתי אפשרי מבחינתנו, לקיים את מדינת ישראל כמדינה יהודית וכמדינה דמוקרטית, כאשר אנחנו אומרים: בואו ננתק לחלוטין את כל נושא הדת מנושא המדינה.

מדוע?

משום שהמושג "יהדות" הוא בעייתי במובן הזה שקשה לך לראות מה בחלקו הוא הצד הלאומי ביהדות ומה בחלקו הוא המרכיב הדתי במושג יהדות, שהרי הלאום והדת שזורים האחד בשני.

הדת היא דת שקשורה ללאום, הלאום בלי הערכים הדתיים מאבד את תכניו.

גם במושגים של אנשים חילונים, שאומרים: אנחנו יהודים – הם אומרים שהם יהודים, והם מציינים, חוגגים, מעריכים, מורשת דתית, שהיא חלק בלתי נפרד מההוויה היהודית.

אתם רוצים לומר על קיומה וזכות קיומה של מדינת ישראל – גם היא באה על רקע לאומי, שזור בעניין הדתי, שהפך במשך השנים למרכיב בתוך הלאומיות שלנו, אם חגים, אם שבת, אנחנו אומרים אמירה – היא לא אמירה דתית, היא אמירה חילונית – יותר מששמרו בני ישראל את השבת, השבת שמרה על בני ישראל.

אם אני מסתכל על הכנסת הזאת, על הכנסת, שבאים אליה אנשים עם רקע והיסטוריה מכל רחבי העולם, מעשרות גלויות, מאתיופיה ועד ארצות-הברית, אירופה, אוסטרליה, אסיה – –

ראובן ריבלין: אפריקה.

– – מה החזיק את העם הזה?

מה גרם לו להצליח ומדור לדור לשמור על הגחלת?

אם לא המרכיב הדתי, איפה היינו?

ולכן יש לנו קושי – ואני אומר את זה כאדם חילוני במלוא מובן המלה – יש לנו קושי, חבר הכנסת הורוביץ, לבוא ולומר: צריך להפריד – כמו שאתה אומר – את הדת מהמדינה.

אין יותר המושג "יהודי", מי שרוצה, שיהיה דתי.

ניצן הורוביץ: זה לא מה שאמרתי.

אני חושב שאנחנו חותרים תחת המושג "יהודית ודמוקרטית" כאשר אנחנו רוצים לעשות את הניתוח הזה בצורה חדה.

ניצן הורוביץ: יהודית היא לאו דווקא דתית.

ניצן הורוביץ: יהודית היא לא רק דתית.

אני אקשיב לך, אבל תן לי רגע לסיים את הרעיון.

אני אומר: יהודית ודמוקרטית, וכשאני אומר "דמוקרטית" אני מסתכל מולי, אל אזרחי ישראל, בעלי זכויות מלאות, שהם בכלל לא יהודים, ואין ספק שאנחנו מחויבים כלפיהם בהכרה בזכויותיהם, אם אנחנו רוצים לקרוא לעצמנו מדינה דמוקרטית, בערך השוויון גם כלפיהם.

אז אתה אמרת: אתה יודע מה, מבחינת האמירה שלך, גם במצב הזה, של דת, שהדת המוסלמית, הנוצרית למיניה וכו', יש לי אותן טענות.

מבחינתך יש שוויון.

אתה נגד הממסד הדתי כאן והממסד הדתי כאן.

אבל אני אומר: לא, אנחנו לא רוצים, כמדינה יהודית ודמוקרטית, לעקר לחלוטין את האלמנטים – גם של היהודים וגם של ערבים, אם הם ערבים מוסלמים, או אם הם ערבים דרוזים, או אם הם ערבים נוצרים; אנחנו רוצים להכיל במדינת ישראל היהודית והדמוקרטית גם גוון מסוים וערך מסוים לנושא הדתי.

אנחנו לא רוצים כפייה דתית, אבל רוצים להגיע לאיזשהן פשרות, ויש דברים שאפשר – יש דברים שאפשר לקדם אותם.

יש דברים שצריך מייד לעמוד עליהם.

יש דברים שדורשים שינוי, דורשים זמן, ואני מדבר על אולי לקחת את שני הנושאים שאנחנו עוסקים בהם, הנושא של גיוס בני ישיבות – נכון, היתה פשרה, בזמנו, על-ידי בן-גוריון – – –

דוד רותם: מה בין זה לדת?

ראובן ריבלין: לא לא, היו פה שלושה נושאים שונים.

ראובן ריבלין: פה הוא דיבר אל הורוביץ.

ראובן ריבלין: כרגע הוא מדבר – – –

ניצן הורוביץ: אני גם מסכים עם השר.

אני רוצה לומר, בתהליך הזה שמעתי את הביקורת על ההתנהגות של הממשלה בחוק טל.

טוב, נער הייתי וגם זקנתי; היו שלוש ממשלות שטיפלו בחוק הזה, וכולן חיו עם העניין, והיום אני חושב שיש הסכמה רחבה מאוד, ואין חילוקי דעות, שהניסוי חוק טל, במתכונתו, לא הצליח.

היה ניסיון שלא צלח.

לבוא ולזרוק את הכדור דווקא לפתחה של הממשלה הנוכחית, כאשר ראש הממשלה הבהיר עוד לפני פסיקת בג"ץ שחוק טל לא יחודש במתכונתו הנוכחית – – –

נחמן שי: הוא רצה לחדש לחמש שנים, ולאט-לאט הוא ירד.

נחמן שי: וזה בסדר, אבל הוא רצה חמש שנים בהתחלה.

אני אומר: מתכוונים להביא חוק חדש.

נחמן שי: בסדר.

ואני בטוח, אין לי צל של ספק, שכשיבוא החוק החדש האופוזיציה תגיד: זה לא מספיק.

ואתה יודע – אני אומר בהגינות, כי – אם אנחנו היינו באופוזיציה וממשלת קדימה היתה מביאה את אותה ההצעה, גם אנחנו היינו אומרים, ואתם הייתם מביאים את אותה הצעה.

ככה טבעו של עולם.

כשאתה יושב באופוזיציה אתה רוצה יותר מכל דבר, ואתה מעלה את הדרישות ואתה מעלה את הרמה.

ראובן ריבלין: דרך אגב, ראש הממשלה שהביא את החוק, התנגד לו בכל תוקף מעל במת הכנסת ושינה את עמדתו לאחר מכן ואמר: אבל חמש שנים.

ראובן ריבלין: אחרי זה, ב-2007 – מה אפשר לעשות, היתה עוד ממשלה, והיא האריכה את החוק, ועכשיו יש עוד ממשלה, שלא יודעים מה היא מתכוונת לעשות.

ראובן ריבלין: כן, אדוני.

הדובר, חבר הכנסת פלסנר, שנימק כאן את הצעת האי-אמון, אמר בעצמו – אני ציטטתי, הוא אומר:

כולנו מבינים שזה לא ריאלי ולא מעשי להפוך מהיום למחר את גיוס בני הישיבות באופן גורף, וצריך להגיע להסדרים.

והוא אמר:

אנחנו נגבש הסדרים.

טוב, הוא יגבש הסדרים.

אני חושב שהממשלה היא הכתובת לגבש את ההסדרים, ואני חוזר ואומר: ההסדרים האלה יצטרכו בהחלט ללכת בכיוון של שוויון בנטל ויצירת הפלטפורמה שבה שירות למדינה מייצר אזרחים שמרגישים שהם אזרחים במדינה שוויונית, שבה העיקרון של שוויון בזכויות ובחובות הוא עיקרון שריר, קיים, תקף ונפוץ, עם יוצאי דופן כאלה ואחרים, זה יכול לקרות – ממין העניין, לא כשזה לא ממין העניין.

ובכלל, אני רוצה לומר, לפעמים אנחנו גם קצת מתבלבלים וצריך להחזיר את הכדור למגרש.

בשירות לחברה יש הבחנה, על-פי דעתי, בין השירות האזרחי לבין שירות צבאי ושירות לאומי.

שירות צבאי הוא בראש הפירמידה.

אדם שהולך לשירות צבאי, אפילו אם הוא רק בקריה – ולא חייל בגולני שמקבל ויקבל עדיפויות כתוצאה מהשירות הנוסף שהוא נותן – אבל אפילו כשהוא הולך בקריה והוא חייל בקריה, עצם העובדה שהוא לובש מדים, הוא חלק מהמערך שמסכן את נפשו למען מדינת ישראל.

זה לא רק ברמת העיקרון שהוא חלק מהצבא, אלא זה גם ברמה הפרקטית.

אנחנו קוראים מדי פעם בפעם על איומים של ארגוני המחבלים לחטוף חיילים.

הם מחפשים לחטוף מישהו נושא מדים.

אדם שלובש את המדים הופך להיות מטרה, ובעצם לבישת המדים הוא מבצע את השירות הגבוה ביותר למען המדינה תוך נטילת סיכונים של חיים.

השירות הצבאי איננו מחייב את כולם, ויש אנשים שפטורים משירות צבאי.

אני חושב שהם צריכים לבצע שירות לאומי.

לא יכול להיות שבכך שאדם פטור משירות צבאי – ויש הרבה סיבות טובות לפטור אנשים משירות צבאי: בשל בעיות בריאות, בשל בעיות של התאמה, בעיות אחרות; יש לנו בעניין הזה גם שיג ושיח מול אזרחי ישראל הערבים, שפוטרים אותם משירות צבאי בשל הנסיבות – אני לא חושב שזה מוצדק שלא יהיה חליף לכך, שירות לאומי.

וכאן אני עובר למדרגה היותר נמוכה אבל השנייה, שהוא צריך להיות – בעיני, וזו דעתי האישית – שירות חובה, לכולם, שפטורים משירות צבאי.

כי השירות הלאומי צריך להיות משהו שדגל וסמל המדינה נמצא מאחוריו.

וצריך לעשות הבחנה בין שירות אזרחי לשירות צבאי.

שירות צבאי ושירות לאומי הם שירותים שנועדו לייצר את ההזדהות עם מה שנקרא "המדינה".

השירות האזרחי הוא דבר שנעשה על מנת לשרת מטרות חברתיות, לפעמים בין אדם לחברו, לפעמים בין אדם לקהילה שבה הוא גר, אבל הוא מייצר מערכת יחסים אחרת.

המדינה צריכה לעודד.

האנושות, האנושיות, הדאגה לזולת, הערכים ההומניטריים הבסיסיים ביותר הם ערכים שצריכים לחייב את כולנו לעזור למי שזקוק לעזרה.

אבל בין זה לבין התחושה האזרחית שאנחנו חיים במדינה שמעניקה לנו הרבה, וגם אם יש לנו – גם אם יש לנו נגד המדינה תחושות כאלה ואחרות, עדיין אנחנו יודעים שהמדינה הזו נותנת לכל אזרחיה הרבה.

וכל אזרח יכול לדרוש תיקונים ויכול להתלונן, אבל הוא צריך גם שיהיה לו איזה ביטוי לאזרחות שלו גם בעשייה למען הסמל.

אמרנו, אנחנו מתחשבים בקבוצות אוכלוסייה מטעמים שונים.

למשל, אמרנו, האוכלוסייה הערבית שנמצאת בקונפליקט עם חלק מהפעילויות של הצבא – אמרנו, בסדר, לא צבא.

אבל למדינה.

והמדינה זה לא צריך להיות רק בצבא.

זה יכול להיות בדברים ממלכתיים אחרים.

אני זוכר, בצרפת היה נהוג שירות חובה.

זה בוטל בשנים האחרונות.

יום אחד הייתי צריך להיפגש בנושא אינטרנט וטכנולוגיית המידע בשגרירות הצרפתית, אז אירח אותי שם בחור שהיה עוזר של הקונסולית שטיפלה בעניינים האלה, והוא סיפר לי שהוא עושה את השירות הצבאי שלו.

את השירות שלו הוא עשה בקונסוליה.

אז הוא שירות למען המדינה בקונסוליה, זה יכול להיות.

זה יכול להיות שירות במשטרה, זה יכול להיות שירות בנושא בריאות.

אבל אני חושב שצריכה להיות הבחנה בין להיות מישהו שעוזר לאגודת "יד שרה" או איזה אגודה אסלאמית כזו או אחרת במקום אחר, על בסיס הומניטרי, לבין מישהו שאומר: אני תורם משהו למקום שבו מתנוסס הדגל הישראלי.

ולמה זה חשוב?

כי אנחנו בסופו של דבר, את ערך השוויון ואת השירות רוצים לא רק בגלל התועלת מהשירות עצמו, אלא אנחנו רוצים לייצר פלטפורמה משותפת.

אזרח שנותן משהו למדינה שלו מרגיש זיקה וקשר אליה גם אם הוא לא תמיד מקבל את כל התמורה.

אבל עצם העובדה שהוא עשה משהו, זה מחזק את הזיקה שלו.

ויש הרבה ניגודים, והחברה שלנו משוסעת, ויש ויכוחים פוליטיים.

אבל אנחנו מוכרחים לחפש מסגרות שבהן כולנו יכולים לדור בכפיפה אחת תחת ההגדרה של מדינה יהודית ודמוקרטית, וזה אחד הביטויים.

אני לא אאריך.

רציתי – אני אומר בראשי פרקים לגבי הנושא של דיור ציבורי שהוזכר כאן.

השבוע היה דיון בוועדת השרים לענייני חקיקה בהצעות חוק.

אין ספק שנושא הדיור הציבורי הוא נושא שטעון התייחסות.

תראו מה שקורה, יש בארץ אלפי משפחות, למעלה מ-2,000 משפחות, שמדינת ישראל וממשלת ישראל – – –

ראובן ריבלין: הכירה בהן.

בבקשה?

ראובן ריבלין: שהכירו בהן על-פי – – –

– – – שקבעו שהן ראויות לדיור ציבורי.

והן, אין להן פתרונות, וחלק מהן מחכות שנים, ויש סיפורים שפשוט לא נעים לספר.

הן מחכות שנים עד שהילדים כבר גדלים, אז הם כבר הופכים ללא זכאים, וככה עוברת התקופה.

ראובן ריבלין: שר השיכון אמר לנו שהם יקבלו – שהאוצר הקציב סכום של כ-30 מיליון כדי לתת להם שכר דירה.

כן, אבל זה הגדלה בשכר הדירה.

ועדת-טרכטנברג, מטבע הדברים, ראתה והיא גם הגדירה את תפקידה העיקרי לענות לנושא המחאה.

והיא הגדירה ואמרה שהיא, מתפקידה לטפל בשורשי המחאה ולענות על צורכי המחאה.

ומאחר שהם תפסו ובצדק מבחינת ההיקפים, המסרים, את המחאה כמחאה של מעמד הביניים, הם לא נדרשו לסוגיות האלה – מבלי להקל בהן ראש.

אבל נוצר מצב שבו אנחנו עונים על מחאה, מצד אחד; ומצד שני, אני הייתי ב-18 מאהלים ברחבי הארץ בתקופת המחאה, ברחבי הארץ השונים – וראיתי שם בצד האוכלוסיות היותר-מבוססות של סטודנטים, של אנשים שהם בני באמת מעמד הביניים – –

ראובן ריבלין: ראית חסרי בית.

– – ראיתי אוכלוסיות של חסרי בית.

ומה שהדאיג אותי יותר מהכול זה שחלק גדול מהמשפחות האלה הן משפחות חד-הוריות, או אפילו אם הן לא חד-הוריות – ילדים.

הילדים מתגלגלים עם ההורים.

אז רחמנות על ההורים, אבל מה עם הילדים, ששם זה ממש איזה צו מבחינתנו לא להשאיר אותם בתנאים-לא-תנאים.

ולכן קיבלתי בברכה – אם כי אני שותף להיסוס הזה – את ההודעה של שר האוצר שהוא מוכן, יחד עם שר השיכון, לחפש ולהתייחס לסוגיה הזאת שעלתה כאן, ואני מקווה מאוד שאנחנו נוכל לפתור את הבעיות האלה.

אני רק רוצה לומר, החומרה התעוררה עוד יותר לגבי המשפחות האלה, כי מחירי השכירות עלו בשיעור הרבה יותר גבוה מעדכון הסיוע בגלל המחירים הגבוהים.

אני רואה את אחד הדברים שיקלו – זה אם באמת ייפתרו הבעיות של ההיצע הנמוך של דיור במדינת ישראל.

עד שלא נשנה ולא יהיה היצע יותר גדול, הביקוש יגרום לעליית מחירים ויהיה קשה מאוד להוריד.

ובמסגרת זו הממשלה עושה ניסיונות ומהלכים שונים, וכאן בא גם נושא הרפורמה.

ואני מקווה שנעמוד באתגר ונצליח להוריד במידה מסוימת את מחירי הדיור, בעיקר בדרך של הגדלת ההיצע.

יש דרכים אחרות הרבה פחות סימפתיות, ואני לא ארחיב עליהן את הדיבור.

דב חנין: אדוני השר, כל אנשי המקצוע משוכנעים שהרפורמה הזאת תיצור כזה בלגן ותרתיע כל כך הרבה תוכניות בנייה חדשות מלהתקדם.

דב חנין: אני לא יודע, או שאנחנו נמצאים בשני כוכבים, או שהממשלה מתעקשת לא לשים לב למה – – – אנשי המקצוע מכל הכיוונים – – –

חבר הכנסת דב חנין, אני לא מבטל את הערתך.

אני מבין שאתה מייצג עמדה שאומרת שלא זו הדרך לחולל את הרפורמה, ולא הרפורמה הזאת תוביל להגדלת ההיצע.

דב חנין: אדוני השר, שים אותי בצד, עזוב אותי, ואת אנשי הסביבה שים בצד, קח את כל האנשים המקצועיים האחרים מכל הכיוונים: מתכננים, אדריכלים, שלטון מקומי, אנשי מקצוע בוועדות מכאן, יזמים – –

מיכאל בן-ארי: איפה הם היו עד עכשיו?

דב חנין: – – קבלנים, שמאים – – –

מיכאל בן-ארי: איפה הם היו עד עכשיו?

ואתה חושב שאנשי המקצוע של הממשלה יושבים שם ועושים את כל הדברים האלה מתוך איזה כוונות זדון, או – – –

דב חנין: אנשי המקצוע מטעם הממשלה בדרך כלל – –

יכולים להיות ויכוחים – – –

דב חנין: – – אסור להם לדבר בוועדה, מכיוון שיש החלטה של הממשלה לתמוך ברפורמה הזאת, ולכן רוב אנשי המקצוע של הממשלה יושבים בדיון מאוד ממורמרים ולא יכולים לדבר לפרוטוקול.

אני – – –

ראובן ריבלין: אדוני השר, הממשלה לא יכולה לדבר בשני קולות לוועדה.

ראובן ריבלין: אני זוכר בחוק – –

– – – אני – – –

ראובן ריבלין: – – התקשורת – ברשותך, אני זוכר, בחוק התקשורת, כשנזדמן לי להיות שר התקשורת, בזכות חברי, היו ויכוחים בין האוצר, לבין משרד המשפטים, לבין משרד התקשורת, ואז קבענו את העמדה של הממשלה בניגוד לדעתם של השרים האחרים.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר שאני עוקב אחרי הדיונים בוועדה, הדיונים הם כבר כמעט שנתיים, הם בקצב כזה או אחר – הוויכוח הוא מתחילת הדרך של החוק, כאשר כולנו ישבנו וכל אחד הביע – זה לטובה, זה בהתנגדות חריפה, יש פרקים שכולם מסכימים, יש פרקים שרבים מתנגדים, אבל הגיעה עת הסוף כדי להכריע.

ראובן ריבלין: ואנחנו עומדים על התקנון, התקנון יכובד, חבר הכנסת חנין, אבל יש גם סוף, אם אתה תשכנע את הכנסת שלא טוב שהיא תצביע על חוק שהיא לא מכירה, ואולי היא תתנגד לו, אני חושב שזה היה – או את הסיעות השונות, אבל מטבע הדברים, כל ויכוח צריך להגיע בסופו של דבר להכרעה.

ראובן ריבלין: נו, כן, אין מה לעשות.

– – – אני – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי זעק וצעק: איפה הם היו כל הזמן?

ראובן ריבלין: גם זה נכון, אבל החוק הזה הוא חוק שבמידה רבה משנה סדרי בראשית.

מיכאל בן-ארי: אבל למה לא ניתנו פתרונות אחרים עד עכשיו?

מיכאל בן-ארי: זאת השאלה.

ראובן ריבלין: אה, זה, זאת שאלה טובה.

אני מציע לחבר הכנסת דב חנין להגיש הצעה לסדר-היום בעניין הזה, או בעצמו ליזום שאילתא; אני מוכן לקבל העתק ממנה ולוודא שנקבל תשובה מניחה את הדעת מהממשלה או מהגורמים הממשלתיים שמובילים את הצעת החוק הזאת, ונעשה בדיקה נוספת.

אני מאמין שבסופו של דבר – –

ראובן ריבלין: אני יכול להפנות מהפרוטוקול את כבוד השר למשרד הפנים ולמשרד המשפטים.

– – יכולים להיות חילוקי דעות אם הדרך הזאת היא נכונה, יכולים להיות חילוקי דעות כאלה או אחרים, הכוונות הן בטח טובות.

אומרים, נכון שהדרך לגיהינום רצופה כוונות טובות, וזה בעצם מה שאתה תגיד לי, שזה מה שקורה כרגע, אבל אני אומר: הכוונות טובות, ואם לדעתך יש בדרך מכשולים כל כך ברורים, כל כך גלויים, שכל אנשי המקצוע, או מרביתם, מעידים עליהם, אני בהחלט אשמח להיות אחד האנשים שיבדקו או שיגרמו לאנשי המקצוע של הממשלה לבדוק את עצמם פעם נוספת, ואולי אתה תהיה צודק.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

אני אספר לך, פעם אני הקמתי את כוכב-יאיר, זה היה פרויקט גדול מאוד, וגם – באו אלי, ובאיזה שלב אמרו לי: תשמע, כל התוכניות צריכות שינוי, ובסוף הסתבר שהאדם הבודד נגד הרבה אנשי מקצוע, הוא צדק.

בדקנו פעם נוספת, ועשינו את השינויים.

אז אני למדתי לקח, אסור להינעל ולגרום לנזקים עוד יותר.

לא נורא אם במהלך הדרך בודקים עוד פעם.

אז אם אתה אומר עכשיו – אני מניח שזה גם נעשה בוועדה, אבל אני אוסיף את משקלי הפעוט כדי שבאמת תהיה איזו בדיקה נוספת וההערות המרכזיות ייבדקו פעם נוספת, ובזה אני מוכן להכניס איזה תוכן מעשי להתפלמסות בינינו.

דב חנין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה, אדוני.

ראובן ריבלין: צריך – – –

אני רוצה לסיים בנקודה האירנית – –

ראובן ריבלין: אני צריך להזדרז בעניין זה, אם – – –

– – בשלושה משפטים: אי-אפשר לבוא ולדבר על כך שמדינת ישראל מקדמת מלחמה אזורית.

אני לא רוצה לקבוע מסמרות, בטח לא אני ובטח לא כאן, מה צריכה להיות התגובה הישראלית על מהלך שבו מדינה מודיעה בצורה ברורה ביותר שמטרתה לחסל את קיומה של מדינת ישראל.

לא רק מודיעה שלישראל אין זכות קיום, לא רק מפיצה ופעם אחר פעם חוזרת, אלא היא עצמה מממנת, משתתפת באופן פעיל בכל ניסיון טרוריסטי לפגוע במדינת ישראל, והמדינה הזאת, שמדברת, ועושה, ופועלת, מפתחת גם נשק גרעיני.

ולכן אני כבר בהגדרה לא מוכן לקבל בשום פנים ואופן את האמירה שישראל מקדמת מלחמה אזורית.

ישראל דואגת לביטחונה.

ישראל צריכה להביא בחשבון אפשרויות שונות, שכאשר אנחנו שומעים את המאיים, כאשר אנחנו שומעים את המאיים וגם רואים אותו מבצע, וכאשר אנחנו רואים אותו מתחמש בנשק גרעיני, אני לא חושב שאפשר לומר – ולבוא הנה ולהגיד – ישראל מקדמת מלחמה אזורית.

ואמצעי מניעה והגנה – כן, הם כוללים גם preemptive, התקפה מונעת, שהיא התקפה הגנתית.

גם דברים כאלה קיימים בארסנל.

אז אנחנו כולנו מקווים שלא נגיע, שלא יהיה צורך בכך, אבל אנחנו צריכים להיות ערוכים גם לאפשרות שדברים כאלה ייתכנו ויהיו, ואני דוחה מכול וכול את המסקנה שאנחנו מובילים את המהלך הזה כדי לייצר פה מלחמה אזורית.

אנחנו רחוקים מזה מרחק מזרח ממערב, ואני מציע גם לאופוזיציה הלוחמת – ונגיד, שונה ב-180 מעלות מעמדות הממשלה – לא להגיע עד לאמירות כאלו בתנאים האלה, שאנחנו רואים את ההתפתחויות, לומר שישראל, בעניין האירני, מקדמת מלחמה אזורית.

תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני השר – – –

כמובן, אני מבקש לדחות את הצעות האי-אמון – –

אורלי לוי אבקסיס: כמובן.

דב חנין: למה?

– – את שלושתן.

דב חנין: אוי.

אורלי לוי אבקסיס: לא מפתיע.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני השר .

זה כי שמעתי את הלמה – כמה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל לפני שאנחנו נתחיל בדיון הסיעתי, אנחנו רוצים לברך את תלמידי תיכון "ליאו בק" בחיפה, שהגיעו במסגרת סיור היחידה לדמוקרטיה: ברוכים הבאים.

אורלי לוי אבקסיס: מקווה שגם יעניין אתכם, מה שקורה כאן.

אורלי לוי אבקסיס: ועכשיו אנחנו עוברים לדיון – בשם הסיעות.

אורלי לוי אבקסיס: ראשון הדוברים – חבר הכנסת נחמן שי, בשם סיעת קדימה.

איתן כבל: נחמן, אנחנו פה מאחוריך.

נחמן שי: "ליאו בק" לפני ואתה מאחורי.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת נחמן שי, לרשותך שלוש דקות.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, האורחים ביציע – הם ילכו בקרוב לצבא, עוד שנה.

נחמן שי: עוד שנה הם יסתכלו סביבם, האנשים הצעירים האלה, וישאלו: איפה האחרים?

נחמן שי: הם ישאלו: איפה בני המחזור שלהם?

נחמן שי: מה קרה להם?

נחמן שי: למה הם לא נמצאים אתם בלשכת הגיוס?

נחמן שי: למה הם לא הולכים אתם לטירונות?

נחמן שי: למה הם לא הולכים אתם לקורסי מפקדים?

נחמן שי: לה הם לא הולכים אתם לשירות של שלוש שנים?

נחמן שי: למה הם לא באים אתם למילואים?

נחמן שי: למה יש להם מסלולי חיים אחרים משלהם?

נחמן שי: ואני לא יודע לתת להם יותר את התשובה, וגם כנסת ישראל כבר לא יודעת לתת להם את התשובה – אחרי עשר שנים של ניסיון – נכון ביסודו אבל כושל בביצוע שלו.

נחמן שי: הרעיון היה נכון: בוא נפתח בפני – – –

מיכאל בן-ארי: 50% בתל-אביב לא מתגייסים.

נחמן שי: גם את זה אני מגנה.

נחמן שי: לא בחיפה, בתל-אביב.

נחמן שי: גם את זה אני מגנה.

נחמן שי: אני לא בטוח שהסטטיסטיקה שלך נכונה – –

מיכאל בן-ארי: זו סטטיסטיקה מדויקת.

נחמן שי: – – אבל אני לא מודד את זה לפי יישובים.

נחמן שי: אני לא מודד את זה.

מיכאל בן-ארי: זה נתונים של לשכת גיוס.

נחמן שי: חברים, אני לא מעודד ולא מסכים עם מי שלא משרת, אבל ישנם גם מקרים פרטניים שצריך לדבר עליהם ולבחון אותם.

נחמן שי: זה לא נבחן לפי גודל היישוב, זה נבחן לפי העובדה שיש מגזר שלם באוכלוסייה הישראלית שאינו שותף מלא לחייה של מדינת ישראל; אינו שותף מלא.

נחמן שי: והשירות הצבאי או הלאומי, שבא כאלטרנטיבה והוא לא זהה לו, הוא המסדרון שדרכו יכולים הם להשתלב, שדרכו תתקיים התקשורת.

נחמן שי: אני לא אומר שהם צריכים לוותר על משהו מחייהם הדתיים.

נחמן שי: שום דבר.

נחמן שי: אפשר להמשיך ולחיות חיים יהודיים מלאים גם בצבא וגם בשירות לאומי.

נחמן שי: ואני רוצה להזכיר גם מגזר אחר, המגזר הערבי, שגם הוא אינו שותף בדרך הזאת וגם עליו יהיה צריך להטיל את החובה הזאת, כי לא יכול להיות שבמדינת ישראל יהיו אנשים שייהנו מזכויות ולא יישאו בחובות ולא יישאו במטלות.

נחמן שי: וזה שורש העניין, ועל כך אנחנו זועמים היום, שהכנסת והממשלה לא ילכו בדרך שבג"ץ הצביע עליה ולא ילכו במסלול הזה, ומנסים עוד פעם להמציא משהו – שטיקים וטריקים – אני כבר רואה את כל החוכמולוגיה.

נחמן שי: צריך להתמודד עם השאלה הזאת באופן יסודי ואמיתי ולהגיע להסכם שמבוסס על הסכמה ומבוסס על הבנה.

נחמן שי: אני לא אומר, הסכם שיכפה את עצמו על מגזרים באוכלוסייה, אבל לא יהיה אפשר להמשיך בתהליך הזה דקה אחת יותר, ואנחנו צריכים להודות למבוגר האחראי אצלנו שקוראים לו בג"ץ, שחלק מהחברים בכנסת לא אוהבים אותו, אבל הוא הוכיח פעם נוספת שכשהכנסת מאבדת את שיקול דעתה, והיא סוטה והיא טועה, והיא מטעה, בא בג"ץ ומעמיד אותה במקומה.

נחמן שי: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת נחמן שי, בשם סיעת קדימה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעבור לחבר הכנסת נסים זאב, בשם סיעת ש"ס.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת נסים זאב, לרשותך שלוש דקות.

נסים זאב: גברתי היושבת-ראש, חבר הכנסת הורוביץ, התורה אומרת: ויום השביעי שבת לה' אלוקיך לא תעשה כל מלאכה אתה ובנך ובתך ועבדך ואמתך – חבר הכנסת הורוביץ – ושורך וחמורך וכל בהמתך.

נסים זאב: אפילו הבהמה שלך מצווה לשבות, מה לעשות, לא רק אתה מצווה.

נסים זאב: כשאתה בא ואומר: מה אתם רוצים, אני נוסע בשבת, אתם לא נוסעים בשבת, כל אחד יעשה את מה שעליו וכל אחד באמונתו הוא – זה כשאתה מדבר ברמת הפרט.

נסים זאב: תעשה אתה מה שאתה רוצה בבית שלך, תעשה ברחוב מה שאתה רוצה.

נסים זאב: כשאתה מדבר על תנועה שהיא ציבורית, של כלל ישראל, אתה לא יכול לשנות את הסטטוס-קוו.

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם שגם אני זוכר בירושלים, כשהייתי סגן ראש עיריית ירושלים, בשכונת בית-הכרם שהיא שכונה חילונית לגמרי, כמעט 100%, היו חנויות פתוחות בשבת.

נסים זאב: היו באים אלי אנשים ואומרים לי: אדוני סגן ראש העיר, אנחנו מבקשים, מתחננים אליך, אנחנו רוצים את האווירה של שבת בירושלים.

נסים זאב: אני אומר לך שאנשים בתל-אביב גם רוצים קצת מנוחה, הם רוצים את האווירה של שבת.

נסים זאב: זה לא חילוניות שהיא, איך אומרים, עם כל המפרצים.

נסים זאב: לכן, אני רוצה לומר שהעניין של השבת הוא לא של מפלגה כזו או אחרת.

נסים זאב: שבת היא של עם ישראל, ועם ישראל מסרו את עצמם למען השבת.

נסים זאב: ולכן, הדבר המינימלי המתבקש זה לשמור על הערכים המקודשים לעם ישראל מדורי דורות, וזה חשוב גם לציבור החילוני.

נסים זאב: זה לא ויכוח בין חילונים לדתיים.

נסים זאב: דבר נוסף אני רוצה לומר בנושא של חוק טל.

נסים זאב: אני רוצה לומר שבמשך עשרות שנים, כמעט 40 שנה, הנושא הזה עלה ושוב נדון בוועדות כאלה ואחרות.

נסים זאב: המסקנה היתה של ראשי הביטחון, של האלופים שעסקו בסוגיה הזאת, הגיעו למסקנה אחת – אפשר בהידברות.

נסים זאב: ואני רוצה לומר, מה שמדברים על עשר השנים, משנת 2000 עד היום לא נעשה דבר.

נסים זאב: אני מסכים שעד 2008 לא נעשה דבר – כי לא היו תקציבים, לא היו תוכניות, לא נפתחו מסלולים – אבל מה שחל, השינוי הדרמטי, הוא רק מ-2008, ואני חושב שזה הוכיח את עצמו.

נסים זאב: לכן, אם אנחנו רוצים באמת להמשיך ולקדם את התוכניות ולהכניס יותר חרדים לשירות צבאי, צריך להשאיר את המסלול כפי שהוא היה קיים.

נסים זאב: חוק טל לא בא לפתוח מסלולים, חוק טל בא לעגן את המצב הקיים בחוק, על-פי החלטת הבג"ץ.

נסים זאב: ולכן, כל השינויים שראינו שחלו בשנים האחרונות, זה מתוך כך שאנחנו יודעים שבחורי ישיבות הפסיקו ללמוד או החליטו ללכת לחיים האזרחיים שלהם והתגייסו, ואל תבטלו – איך אומרים – במחי יד, לומר: מה זה 1,800, מה זה 2,000 מתוך מחזור של 8,000?

נסים זאב: אני אומר לכם, תסתכלו בשנים עברו שלא היה כמעט חרדי אחד, והיום מדברים על 2,000 – בין המסלול של שח"ר ובין "נצח יהודה" ובין מתנדבים כאלה ואחרים בשירות הלאומי; אני חושב שזה מעל למצופה.

נסים זאב: שמענו את האנשים המקצועיים הרלוונטיים, שאמרו שזה מעל למצופה ומעל ומעבר, וכך צריך לראות את פני הדברים.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת נסים זאב.

אורלי לוי אבקסיס: הבא בתור ברשימת הדוברים – חבר הכנסת איתן כבל, בשם סיעת העבודה, בבקשה.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אנחנו יושבים פה, מרוצים מאוד מאוד, כמדי שבוע, חבר הכנסת מילר, מרוצים מביצועיה של הממשלה.

איתן כבל: הכול טוב, מה רע.

איתן כבל: אנחנו לא מצליחים באופוזיציה להזיז שום דבר כאן, אתם שבוע אחרי שבוע מגיעים ומקבלים את ההחלטות, איזה שאתם רוצים.

איתן כבל: בואו ניקח לדוגמה, ישראל ביתנו.

איתן כבל: ישראל ביתנו, מרכיב חשוב בקואליציה – היושבת-ראש עושה עבודה מדהימה, ויושב-ראש ועדת החינוך, חברי – אבל בסופו של עניין יש כאן על סדר-היום כמה וכמה מהנושאים הכי חשובים שמדינת ישראל עוסקת בהם.

איתן כבל: למשל, חוק טל.

איתן כבל: חוק טל, אומר שר החוץ שאין מצב שחוק טל יוארך ביום אחד, אבל חוק טל אחר כן יוארך ביום?

איתן כבל: כן.

איתן כבל: יוארך בשנה?

איתן כבל: הרי ברור הוא שיצטרך להימצא לזה פתרון.

איתן כבל: אני קודם כול מקבל את זה שפתרון כזה חייב שיבוא בהסכמה, באופן כללי, ואני תומך בחוק שירות אזרחי, וכולם מחויבים לעשות צבא וכולם צריכים – מי שלא יכול לעשות שירות אזרחי – אני מסכים, אני אשאף שזה יהיה בהסכמה, אבל צריך לקבל החלטות.

איתן כבל: ובסופו של עניין, התחושה לכאורה בתוך הקואליציה שהכול בסדר אבל שום דבר לא בסדר.

איתן כבל: מפעלים נסגרים, מחירי הדיור – קראתי שירדו ב-3% – הקמופלז' הזה, הרמאות הזאת בסופו של עניין, מי כמוך – – –

אורלי לוי אבקסיס: אנשים התייאשו בדרך.

איתן כבל: בוודאי.

איתן כבל: אנשים פשוט לא קונים.

איתן כבל: מישהו חשב, גברתי היושבת-ראש, שפתאום התגלה לו איזה מאגר חדש של כסף, שאנשים מגיעים אל איזה בנק וירטואלי כזה ופתאום לכולם יש כסף?

איתן כבל: לא היה ולא נברא.

איתן כבל: פשוט אנשים לא קונים, וממשיכים להצטופף בבתים עם המשפחות שלהם, אצל ההורים שלהם, ובחברה החרדית ובחברה הערבית המצב הוא לאין שיעור אפילו יותר קשה – גם בגלל הצרכים המיוחדים לחברות האלה וגם בגלל שפשוט לא בונים שם בכלל.

איתן כבל: וזה לא רק תל-אביב.

איתן כבל: כולם אוהבים לדבר על תל-אביב.

איתן כבל: אין היום כמעט מקום, בשום מקום בארץ – היום פתחתי עיתון וראיתי: איזה יופי, חבר'ה שמשתחררים מהצבא יוכלו לקבל דיור.

איתן כבל: אתה מסתכל על זה, ואומר: ואללה, כמה יצליחו בכל זה לקנות?

איתן כבל: כמה?

איתן כבל: ולכן, חברי חברי הכנסת, אני עומד כאן, וזה סוג של – חבר הכנסת בן-סימון – –

דניאל בן-סימון: אני אתך.

איתן כבל: – – יש תהליך מדיני דוהר – תהליך מדיני דוהר, ואני אומר לכם כאן, כיוון שנסתיים לי הזמן – –

מיכאל בן-ארי: יש תהליך שלום – – –

איתן כבל: – – אני אקדיש את המשפט האחרון שלי – –

מיכאל בן-ארי: רציתם שלום.

מיכאל בן-ארי: רציתם שלום – – –

איתן כבל: – – לבוא ולומר שמי שנדמה לו שיתחמק מהתהליך המדיני – טועה, מטעה, ובסופו של יום – וזה לא עוד הרבה ימים – אנחנו נתעורר אל מציאות קשה – –

מיכאל בן-ארי: – – –

איתן כבל: – – וחמורה, ואז כבר לא יהיה משנה מי צודק, אנחנו או הם.

איתן כבל: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת איתן כבל – –

מיכאל בן-ארי: אבל עם מי, עם בשאר אסד?

מיכאל בן-ארי: עם מי לעשות?

אורלי לוי אבקסיס: – – בשם סיעת העבודה.

אורלי לוי אבקסיס: בשם ישראל ביתנו ידבר חבר הכנסת אלכס מילר.

איתן כבל: – – –

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, אתה מוזמן לדוכן.

אורלי לוי אבקסיס: מייד אחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר מיהדות התורה.

מיכאל בן-ארי: – – –

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת בן-ארי, אני רואה שגם אתה רשום לדבר בשם סיעתך.

אורלי לוי אבקסיס: תמתין קצת בסבלנות וגם קולך יישמע ברור, ולא בקריאות ביניים.

מיכאל בן-ארי: אני, בשביל ההתעניינות, בשביל ההשכלה, רציתי לדעת עם מי – תהליך מדיני.

מיכאל בן-ארי: אני פשוט כמאזין מתעניין.

אורלי לוי אבקסיס: זה באמת מעניין.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת אלכס מילר, לרשותך שלוש דקות.

אלכס מילר: תודה, גברתי, חברי חברי הכנסת, אני לא רואה כאן – אה, הנה, כבוד השר סילבן שלום; גברתי, לפעמים אני נדהם ממה שקורה כאן, אצלנו, בכנסת ישראל, כאשר אני רואה שבכל שבוע אותן סיעות ערביות מגישות הצעות אי-אמון על רקע הדמוקרטיה, על רקע המצב החברתי, וכאשר אנחנו שומעים מה באמת הם חושבים על מדינת ישראל, על כנסת ישראל, את כמות הרוע, כמות ההסתה – רק את אותו ריאיון ששמענו עם חברת הכנסת זועבי – זה מה שמוביל לאותם המקרים שקרו בחיפה, גברתי.

אלכס מילר: זה מה שאנחנו רואים, כרגע בצורה שיטתית, קבוצה של אנשים קיצוניים, בכל דרך אפשרית, מנסים להסית אזרחים נגד אזרחים, מגני-ילדים, בתי-ספר, בתוך מסגדים, עושים הכול בשביל להחדיר לאותם צעירים עד כמה המדינה שהם אזרחים בה, הם צריכים לשנוא אותה.

אלכס מילר: זה פשוט דבר שאני חושב שלא קיים בשום מדינה בעולם.

אלכס מילר: אנחנו מאפשרים לאותם אנשים, פעם אחרי פעם, לנצל את הבמה של הדמוקרטיה במדינת ישראל כדי לפגוע בכוונה במדינה שבה הם אזרחים.

אלכס מילר: זה אפילו לא גיס חמישי, גברתי, כי בגיס חמישי כל מי שהתעסק – ידעו שהם שם.

אלכס מילר: ידעו מי האנשים, ידעו איך לפעול נגדם.

אלכס מילר: אבל פה אנחנו כל פעם מנסים, ואת אותן מפלגות פוסלים מהתמודדות, בג"ץ מאשר אותן, והם צוחקים כל הדרך לדוכן הכנסת.

אלכס מילר: גברתי, אני חושב שהגענו למצב שצריך להגיד – מספיק.

אלכס מילר: אני מאמין שבבחירות הבאות, אם ועדת הבחירות תשכיל ותקבל החלטה נבונה, לפסול את אותן מפלגות על בסיס הדברים שנעשו – נפגעו שני חיילי צה"ל, עשו להם לינץ' – מההסתה היומיומית של קבוצה של חברי כנסת שכבר עושים הכול, וכל יום מנסים לבדוק עד כמה אנחנו, יפי הנפש שלנו, נתמודד עם ניצול הדמוקרטיה.

מיכאל בן-ארי: המחבלים צוחקים.

אלכס מילר: ו"מרמרה", וכיוון טילים, והשתתפות בקטאר – –

עפו אגבאריה: הטרוריסטים – – –

אלכס מילר: – – מה עוד?

אלכס מילר: מה עוד?

אלכס מילר: מה עוד?

אלכס מילר: כמה אפשר?

אלכס מילר: אתם חיים במדינה הזאת, כמה אפשר?

אלכס מילר: כמה אפשר להסית?

אלכס מילר: כמה אפשר?

עפו אגבאריה: – – – במדינה הזאת – – – אתה לא נמצא פה, אתה מסלף, אתה משקר.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

אלכס מילר: אתם מנסים בכל דרך אפשרית להכריח את הצעירים שמאמינים בכם – –

עפו אגבאריה: אתה מסלף, אתה משקר – – –

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת עפו אגבאריה, הוא תיכף מסיים.

אלכס מילר: – – שרואים בכם את המנהיגים, להסית אותם נגד המדינה שבה הם אזרחים.

עפו אגבאריה: – – – גזענות.

עפו אגבאריה: אתה גזעני.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

אלכס מילר: אתם הפושעים הגדולים של המדינה הזאת.

אלכס מילר: אתם הפושעים.

אלכס מילר: תודה, גברתי.

עפו אגבאריה: – – –

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לחבר הכנסת אלכס מילר.

אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת לא להתפרץ.

אורלי לוי אבקסיס: קוראים קריאת ביניים פעם אחת, פעמיים, בנאום, אבל לא בצורה כזאת שמנסה למנוע מחבר הכנסת לומר את דעתו.

אורלי לוי אבקסיס: ואותה זכות שאני מגינה עליה כשחברי חבר הכנסת אלכס מילר דיבר, אני אגן עליה גם כשאתה תדבר, כשלא ייתנו לך לדבר.

אורלי לוי אבקסיס: לפני שאנחנו ממשיכים עם הדובר הבא – הודעה למזכירת הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק לתיקון פקודת ביטוח רכב מנועי (מס' 20), התשע"ב–2012, שהוחזרה מוועדת הכלכלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך.

אורלי לוי אבקסיס: 1.

אורלי לוי אבקסיס: כוונתה לעקוף את החלטת בג"ץ בעניין חוק טל ולהכשיר את המשך ההשתמטות;

אורלי לוי אבקסיס: 3.

אורלי לוי אבקסיס: פגיעתה בדמוקרטיה וקידום מלחמה אזורית במקום צדק חברתי, פתרונות דיור וזכויות עובדי קבלן

אורלי לוי אבקסיס: הדובר הבא הוא חבר הכנסת ישראל אייכלר, בשם יהדות התורה, ומייד אחריו – חברת הכנסת עינת וילף מסיעת עצמאות.

ישראל אייכלר: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, רוב הדברים שאני רוצה לומר אסור לומר, לכן אל תיקחו את הדברים שאני אומר כאילו כל זה מה שיש לי לומר.

ישראל אייכלר: אבל שמעתי עכשיו את הדאגה הגדולה של חבר הכנסת מילר מפני ההסתה של חנין זועבי, והוא קישר בין ההסתה של חברי הכנסת הערבים ובין הלינץ' שנעשה לשני חיילים בליל שבת, ובאמת, במדינה נורמלית אסור לאנשים להסית נגד קבוצות אחרות, כי זה דבר ראשון, כלל בסיסי, בארצות-הברית, באירופה, במערב, במדינות נאורות, ברוסיה – מי שמסית נגד קבוצות אוכלוסייה אחרות נקרא כמי שפוגע במדינה כולה.

ישראל אייכלר: אבל כאשר אנחנו רואים את דברי ההסתה בתקשורת הישראלית נגד הציבור החרדי, וכאשר שוטר בא ומכה באכזריות יהודי, בערב שבת, שהדליק מוזיקה – בצפת – לשמוע את כניסת השבת – באכזריות נוראה, ודיברנו על זה, ועצרו אותו בחילול שבת בכלא "צלמון" – אני לא שומע שאומרים: בגלל ההסתה הזאת נעשה הלינץ'.

ישראל אייכלר: אני חושב שבאמת מדינת ישראל נמצאת בבעיה קשה ביותר, שאם אני הייתי מאזין של "אל-ג'זירה" ו"אל-ערבייה" – ואני לא יודע ערבית כל כך טוב שאני אבין אותם – מה הייתי שומע שם?

ישראל אייכלר: אומרים: ואללה, מדינת ישראל מתפרקת; 50% לא משרתים בצבא; 30% שכן משרתים שם יוצאים תוך כדי שלוש שנים; אנשים לא עושים מילואים; הדתיים האלה גורמים לכך שאפילו גברת קלינטון מודאגת שישראל זה אירן.

ישראל אייכלר: מה הוא צריך לחשוב?

ישראל אייכלר: עוד מעט קט המדינה הזאת תחוסל – מתוכם, הם ביניהם והשטן עליהם – יגידו על היהודים.

ישראל אייכלר: כך שאנשים לא מבינים כמה נזק הם גורמים למדינה כולה בהסתה הזאת.

ישראל אייכלר: אני רוצה להזכיר – היום יום ההילולה של מנחם בגין, זיכרונו לברכה, נכון?

ישראל אייכלר: יום האזכרה, 20 שנה.

ישראל אייכלר: הוא לא היה יהודי דתי, הוא לא היה יהודי חרדי, אבל הוא אהב יהודים, הוא אהב יהדות.

ישראל אייכלר: כשהוא עלה לשלטון, למה עם ישראל כולו שמח?

ישראל אייכלר: חוץ מאלה שלא, כן?

ישראל אייכלר: כי הוא ביטא אהבה והערצה לכל יהודי באשר הוא יהודי.

ישראל אייכלר: והססמה בספר "המרד" שלו היתה: מלחמת אזרחים לעולם לא.

ישראל אייכלר: והיום יש אנשים בעלי הגמוניה בתקשורת שקוראים למלחמת אזרחים.

ישראל אייכלר: ודווקא אלה שקוראים למלחמת אזרחים, דווקא מי שכותב היום בעיתון שצריך לכווץ את דור הנכדים של החרדים – זו אינה משימה מתנכלת, זו משימה גואלת – הם רוצים לגאול אותנו בהמתת חסד – דווקא אלה שואלים: למה אתם לא משרתים אתנו יחד, כאשר הם מתבטאים כאויבים של ממש.

ישראל אייכלר: החברה הישראלית מתחלקת לשניים: החברה הישראלית הטובה, שבאמת רוצה שכולנו נהיה יהודים, גם אם אנחנו שונים, והם שואלים שאלות – למה אתם כן, למה אתם לא, ואני מקבל את זה.

ישראל אייכלר: החלק השני הוא המשתקף בתקשורת, וכמו שלא נכון לזהות את כל הציבור החילוני כפי שהוא משתקף בתקשורת, ודאי לא נכון לזהות את הציבור החרדי כפי שהוא משתקף בתקשורת.

ישראל אייכלר: ולכן אני בא ואומר שאם חלילה וחלילה תימשך ההסתה הזאת, קבוצות נגד קבוצות, לא רק שלא תהיה שום הצדקה לדרוש ממישהו לשרת עם מישהו יחד, כאשר הם אויבים, אלא שכל העולם כולו ידע שישראל זה אירן, ישראל מתפרקת, הצבא מפורק, שום דבר לא נשאר, כולם פראיירים, כולם מתוסכלים, והם רק צריכים לבוא ולקטוף את הפירות של המדינה הזאת.

ישראל אייכלר: ואני רוצה שוב להזכיר את מנחם בגין, זיכרונו לברכה.

ישראל אייכלר: מותר לנו ללמוד מהיהודי הזה.

ישראל אייכלר: גם אם הוא היה שונה, אם כולנו היינו מתנהגים בדרך שלו, כולנו היינו יכולים לחיות יחד בארץ הזאת.

ישראל אייכלר: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת ישראל אייכלר.

אורלי לוי אבקסיס: ובשם סיעות רע"ם-תע"ל ידבר חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת גנאים, לרשותך שלוש דקות.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, דרך אגב, גברתי היושבת-ראש, אם את שמת לב, אני מהמושב שלי עד הדוכן, כל הדרך אני צוחק.

מסעוד גנאים: כפי שאמר חבר הכנסת אלכס מילר, כל הדרך חברי הכנסת הערבים טרוריסטים, בוגדים, מנצלים את הכנסת ואת החסינות שלהם כדי להסית נגד מדינת ישראל, נגד המוסדות שלה, ובסוף צוחקים כל הדרך לדוכן הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: לא, הוא לא דיבר על כולם.

מסעוד גנאים: אז אני כזה.

מסעוד גנאים: הוא ככה אמר.

מסעוד גנאים: אז באמת די, אבל די לאיוולת הגזענית, הפאשיסטית הזו.

מסעוד גנאים: אנחנו פה לא בחסד אלא בזכות.

מסעוד גנאים: יש אנשים שבחרו בנו.

מסעוד גנאים: הדמוקרטיה שמתפארים בה ושראש הממשלה בקונגרס מוחאים לו כפיים – הערבים היחידים בעולם שנהנים מגן-עדן דמוקרטי זה בישראל.

מסעוד גנאים: אבל תראי, גברתי היושבת-ראש, מבית היוצר של ישראל ביתם, שהיא גם מפלגתך, אז אומר אלכס מילר שאנחנו מנצלים את הבמה של הכנסת, את החסינות שלנו, כדי לבגוד במדינה.

מסעוד גנאים: וזה למה?

מסעוד גנאים: כי אנחנו, יש לנו דעה אחרת, כי אנחנו נגד הגזענות, נגד הפאשיזם וגם נגד הכיבוש.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, אני פעם הצעתי – במקום שחברי הכנסת היהודים תמיד יזכירו לנו, בוקר וערב, שאתם בחסד פה ותגידו לנו תודה, אז אני אמרתי להביא – יש איזה שיר, אני חושב של חיים משה או זמר אחר, שאומר: "תודה על כל מה שבראת, תודה על כל מה שנתת".

מסעוד גנאים: אז אנחנו נפעיל את הדיסק כל פעם שאנחנו בכנסת כדי להגיד באמת תודה, תודה שאתם נותנים לנו לדבר.

מסעוד גנאים: זה לא העניין.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, השר איתן, כאשר השיב להצעות האי-אמון, הוא אמר ככה; אמר: לאום בלי ערכים דתיים מאבד את תכניו.

מסעוד גנאים: נכון מאוד, אבל למה רק לכם?

מסעוד גנאים: למה מגיע רק לכם, ליהודים?

מסעוד גנאים: למה לא גם לנו כערבים?

מסעוד גנאים: למה לא מקבלים את זה כאשר אבו מאזן מדבר בוועידה על ירושלים, על התכנים הערביים והאסלאמיים וההיסטוריה האסלאמית של ירושלים, ואומר שהיא ערבית ואסלאמית וכבושה?

מסעוד גנאים: אני מתכוון למזרח-ירושלים.

מסעוד גנאים: ראש הממשלה רוצה ממנו להיות הדובר של ישראל, לקבל את השקפת העולם הישראלית שזאת עיר יהודית ואין אף זכות לערבים שם.

מסעוד גנאים: מזרח-ירושלים היא שטח כבוש, היא ערבית, היא אסלאמית, ושם ישראל מבצעת מדיניות של ניסיון לטשטש את הזהות שלה ולייהד את העיר הזאת.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, גם השר אמר דברים חשובים מאוד.

מסעוד גנאים: הוא אמר שאנחנו מחויבים – מדינת ישראל – לשוויון זכויות לכל האזרחים: ערבים, מיעוטים ומי לא?

מסעוד גנאים: כל הלאומים וכל הצבעים.

מסעוד גנאים: אבל לצערי הרב, האפליה עדיין קיימת, האי-צדק, הפקעת אדמות.

מסעוד גנאים: אז שוויון לא עושים בדיבורים אלא במעשים.

מסעוד גנאים: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אורלי לוי אבקסיס: והבא בתור ברשימת הדוברים – חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, שידבר בשם האיחוד הלאומי.

אורלי לוי אבקסיס: ומייד לאחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה בשם סיעת חד"ש.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת בן-ארי, לרשותך שלוש דקות.

מיכאל בן-ארי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אתמול, יום ראשון, לאור החדשות או לחושך של החדשות שמתי פעמי לצפון קודם כול לבקר את שני החיילים שהותקפו בלינץ' הנורא ואיום ולאחר מכן שמתי פעמי לעיר מאוד מאוד רחוקה, מעבר להרי החושך, שנקראת חצור-הגלילית.

מיכאל בן-ארי: פגשתי שם את האנשים המדוכאים.

מיכאל בן-ארי: פגשתי בן-אדם בן 62 שלא היה יכול לעצור את הדמעות שלו.

מיכאל בן-ארי: הוא אומר לי: לאן אני אלך?

מיכאל בן-ארי: לאן ילכו בני-זוג ששניהם עובדים כאן?

מיכאל בן-ארי: חזרתי והיום בבוקר בדרכי לכאן חשבתי לעצמי שהיום אני אדבר על העניין הזה, אבל בדרך לכאן – בדרך כלל אני שומע, מדי פעם ככה בשביל הקלילות יש רדיו אזורי שנקרא "רדיו תל-אביב", תוכנית כזאת קלילה אבל עם מסרים תוך כדי.

מיכאל בן-ארי: קוראים לזה "סלוצקי ודומינגז", שני חבר'ה שמעבירים – – –

אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, שניהם צפונים, הם יחד אתי שידרו ב"רדיו קול רגע" אצל חיים הכט, אבל הם התפרסו.

אורלי לוי אבקסיס: הנה, גם הפריפריה מגיעה למרכז וזה גם – – –

מיכאל בן-ארי: אז כנראה כל מוכשר הגיע למקומו, את הגעת לכאן והם הגיעו לשם.

מיכאל בן-ארי: אני נהנה לשמוע אותם, גם את הקלילות התל-אביבית.

מיכאל בן-ארי: אגב, אני לומד שתל-אביב נגמרת משהו בין שער-הגיא לשורש.

מיכאל בן-ארי: שם אני כבר יותר לא יכול לקלוט אותם.

מיכאל בן-ארי: מה שלא הספקתי לא הספקתי.

מיכאל בן-ארי: אבל היום ב-07:45 כן הספקתי לשמוע את יהונתן גפן, ובמקום שאני אדבר, אני אקריא לכם מה שהוא אמר.

מיכאל בן-ארי: הוא כתב שיר בסוג של מחווה לשיר של "אתניקס" – "כתם הפרי".

מיכאל בן-ארי: וכמו שהוא אמר, זה מוקדש באהבה ובדאגה לעובדי "פרי הגליל" בחצור.

מיכאל בן-ארי: וכך הוא כתב: "כתם הפרי, הם איבדו את ביתם/ עדיין חיים בצלו של קיפוח/ בחצור האחורית של ישראל גירדו פרנסתם/ מחר הם אינם, יחלפו עם הרוח/ כתם הפרי על חליפות השרד/ אתם שלא נקפתם אצבע, שלא הושטתם יד/ היי מר שמחון, הרע בשרים/ לפני שיהיה מאוחר על אדמת הגליל/ הם נטע זר/ אסטה לה ויטה ביבי/ עוד מפעל בפריפריה חוסל/ לא נורא, מדובר בשפוטים פוליטיים/ כוח אלקטורלי קל/ תמיד לפני בחירות אוכל להזכיר להם/ איך דפקו את אביהם ואמם, אבל לא אתה/ אלה האשכנזים הלבנים ממפ"ם/ בשבילו אתם לא יותר מחבורת קופים/ לא יותר מירקות קפואים/ האוצר ינגב אתכם כמו טחינה/ אין חיים מאה מטרים צפונית לראש-פינה/ כן, לא צריך איתוראן כדי להבין את גודל האסון/ הפירות היחידים שנותרו בגליל העליון/ זרוקים על הצלחת של רן בן-שמעון".

מיכאל בן-ארי: אני חושב שדברים כדרבונות בצורה של שיר, אבל הצליח להעביר קודם כול את שותפות הגורל של האנשים גם בתל-אביב עם האנשים בצפון.

מיכאל בן-ארי: אנחנו אחים שלהם, אנחנו דואגים את דאגתם, ואני מקווה שפה תהיה התעשתות ויעבירו את מה שצריך, ואת השערים – אי-אפשר לראות את השערים של מפעל מפואר – – –

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת בן-ארי, תרשה לי להפסיק אותך לרגע למען תיקון טעות, שאינך היחידי בה אלא אני חושבת רוב המאזינים של "רדיו תל-אביב" בשעות האלו חושבים שיהונתן גפן מחזיק שם פינה קבועה.

מיכאל בן-ארי: הוא מחזיק שם פינה קבועה נהדרת.

מיכאל בן-ארי: לא אמרתי?

אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, זה סלוצקי עושה את יהונתן גפן כל כך מעולה, שאפילו יהונתן גפן אומר שהוא מתבלבל כשהוא שומע אותו, מה גם שהוא מקבל טלפונים והוא התחיל לקבל מחמאות מאז שהם עושים את השידור הזה.

מיכאל בן-ארי: הבנתי, הבנתי.

מיכאל בן-ארי: את מתקנת אותי ומדריכה אותי על מה – – – בכל מקרה, נפרגן להם שהם הצליחו גם להראות שותפות גם בתוכנית הקלילה הזאת, את שותפות הגורל שלנו, של כולנו, שכשאין עבודה בחצור-הגלילית, גם אנחנו צריכים להרגיש שלקחו לנו את פת הלחם מהיד.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: ועדיין, השיר כפי שמובא, אין ספק שמציג מציאות עגומה של אנשים בפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא משהו חדש, אבל מחובתנו לתקן את העיוותים האלו, ואנחנו נעשה כל שלאל ידנו כדי לתקן שם.

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה להודיע לך שכבר היום תהיה ישיבה עם יושב-ראש ועדת הכלכלה, יושב-ראש ועדת הכספים והנציגים של המפעל פלוס הנציגים של האוצר בשעה 20:00, ואני מקווה שמחר נמצא בשורה.

אורלי לוי אבקסיס: אמן.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת עפו אגבאריה, לרשותך שלוש דקות.

אורלי לוי אבקסיס: כמובן, חבר הכנסת עפו אגבאריה בשם חד"ש.

עפו אגבאריה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, את אולי בנשיאות, אז אני רציתי לשאול אותך האם זה במקרה שתמיד כשיש הדיון הזה אז אנחנו ביחד עם מי שהוגדר מטעם האמריקנים כטרוריסט.

עפו אגבאריה: אז כנראה צריך לבדוק את העניין.

מיכאל בן-ארי: חתיכת מחבל, מי מתחפש לטרוריסטים?

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת בן-ארי, חבר הכנסת בן-ארי.

מיכאל בן-ארי: – – –

עפו אגבאריה: זה שהוגדר על-ידי המדינה האפוטרופוסית של מדינת ישראל כטרוריסט.

מיכאל בן-ארי: – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

עפו אגבאריה: אז אני מקווה שאני לא אהיה על-יד.

אורלי לוי אבקסיס: – – – אני עוצרת את השעון – – – חבר הכנסת בן-ארי, אני לא רוצה לקרוא אותך לסדר.

מיכאל בן-ארי: – – –

אורלי לוי אבקסיס: אבל אם לא תהיה ברירה אני אקרא אותך לסדר.

מיכאל בן-ארי: – – –

אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת, בוא תגן על הזכות הדמוקרטית של כל אחד – – – לומר את אשר על לבו.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

עפו אגבאריה: מה שאני רציתי לומר גם – שזה לא במקרה שמפלס הגזענות עולה בצורה כזאת, בצורות כאלה, כמו שהאנשים האלה.

עפו אגבאריה: ואם היום צוינו 20 שנה למותו של מנחם בגין, אז אני חושב שיש הבדל גדול מאוד בין התקופה ההיא לתקופה של היום; לפחות – אני אף פעם לא הסכמתי עם בגין באף מלה, באף כיוון שהוא היה בו, אבל לפחות הוא היה בן-אדם דמוקרט, והיה לו כבוד לזולת, ולצערי הרב, במפלגתו עכשיו זה לא הולך ככה.

אופיר אקוניס: עכשיו, עכשיו.

עפו אגבאריה: יש הרבה אנשים שהם כל כך מתלהמים, כל כך העלו את מפלס הגזענות, ואני חושב שאם הוא היה מתהפך ורואה את הדברים האלה, אז בשבילו זה היה דבר נורא מגעיל.

אופיר אקוניס: למה לא אמרת – – –

עפו אגבאריה: זה לא רק כלפי הערבים – זה כלפי יהודים.

עפו אגבאריה: זה כלפי יהודים.

אופיר אקוניס: למה לא אמרת – – –

עפו אגבאריה: כי עכשיו זה התחיל לצמוח עוד יותר.

עפו אגבאריה: עוד יותר.

עפו אגבאריה: אמרו את זה חברים שלנו.

עפו אגבאריה: גם תופיק טובי אמר את זה פה.

עפו אגבאריה: גם הוא אמר את זה, תופיק טובי.

עפו אגבאריה: אבל את זה אתם לא אומרים.

עפו אגבאריה: זה נורא.

עפו אגבאריה: חבר הכנסת , בתשובתו על מדינת ישראל – – –

אורלי לוי אבקסיס: השר.

עפו אגבאריה: השר – סליחה – השר אומר שמדינת ישראל מדינה יהודית ודמוקרטית.

עפו אגבאריה: האם בתוך "מדינת ישראל" אין מלה יהודית?

עפו אגבאריה: זה לא יהדות?

עפו אגבאריה: זה דברים שונים?

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו יכולים להיכנס לזה, לבני ישראל ולבני יעקב – – –

עפו אגבאריה: אבל ישראל זה יהודים, נכון?

אורלי לוי אבקסיס: יעקב.

עפו אגבאריה: יש עוד מישהו אחר בעולם שהוא מבני ישראל?

עפו אגבאריה: אז מדוע צריך להכניס את גורם היהדות?

עפו אגבאריה: זאת אומרת שיש איזו כוונה להכניס את הדת גם לזה.

עפו אגבאריה: היהדות זה הדת, ישראל זה הלאום.

עפו אגבאריה: אז איך בדברים כאלה הערבים צריכים לראות את עצמם?

עפו אגבאריה: אנחנו 20% מהאוכלוסייה.

עפו אגבאריה: אנחנו נמצאים פה.

עפו אגבאריה: שום דבר לא יעזור.

עפו אגבאריה: מי שחושב שאנחנו נקום יום אחד ונלך מפה – זה לא יהיה.

עפו אגבאריה: פשוט זה לא יהיה.

עפו אגבאריה: לא תהיה עוד נכבה.

עפו אגבאריה: לא יהיה 48'.

עפו אגבאריה: אז עכשיו הוא בא ומבקש שאנחנו נעשה שירות לאומי, או שירות אזרחי.

עפו אגבאריה: זה הצד המעודן לגבי האוכלוסייה הערבית.

עפו אגבאריה: קודם כול, מדוע המדינה מסתכלת עלינו בצורה כזאת?

עפו אגבאריה: מדוע המדינה מתייחסת אלינו כעוינים?

עפו אגבאריה: כצד אחר?

עפו אגבאריה: כאזרחים בכלל מקטגוריה אחרת?

עפו אגבאריה: בואו תיכנסו לכפרים הערביים, תסתכלו באיזו צורה אנחנו חיים.

עפו אגבאריה: את יודעת מה – אני אומר שגם תיכנסו לערים של הערבים הדרוזים, שהם משרתים, חלקם הגדול, בצבא.

עפו אגבאריה: מצב התשתיות שלהם יותר טוב משאר הכפרים הערביים?

עפו אגבאריה: לא.

עפו אגבאריה: אז מדוע אתם מתנים את זה, כאילו לתת לכם את השוויון מותנה בזה שאתם תעשו?

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

עפו אגבאריה: אבל הנה עובדה לפנינו: מי שעושה את השירות – הוא לא מקבל.

עפו אגבאריה: תשוו בין דאלית-אל-כרמל לבין חיפה, לבין נתניה – –

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת – – –

עפו אגבאריה: – – מה ההבדל?

עפו אגבאריה: ההבדל הוא עצום.

עפו אגבאריה: אז קודם כול צריך לעשות שוויון עם האזרחים.

עפו אגבאריה: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת עפו אגבאריה, בשם סיעת חד"ש.

אורלי לוי אבקסיס: הבאה בתור ברשימת הדוברים – חברת הכנסת זהבה גלאון, בשם סיעת מרצ, ומייד אחריה – חבר הכנסת אורי אורבך, בשם הבית היהודי – המפד"ל החדשה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חברת הכנסת גלאון, לרשותך שלוש דקות.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, היום התפוצץ הסכם הפשרה בין השר בני בגין למתנחלי מגרון.

זהבה גלאון: אפשר לכנות את הסוגיה הזאת בשם "מגרון חלקלק".

זהבה גלאון: ככה זה, חברים וחברות, חברי חברי הכנסת, כשעושים פשרה רקובה עם קבוצה של אנשים שהרשתה לעצמה להתנחל, לבנות מאחז בלתי חוקי שבג"ץ קבע שהוא הוקם על אדמה פרטית, על קרקע פרטית פלסטינית, וצריך להיות מפורק עד סוף חודש מרס.

זהבה גלאון: במקום למלא את הנחיית בג"ץ ככתבה וכלשונה הקימה הממשלה צוות בראשותו של השר בגין, שאני חייבת לומר שאני מעריכה אותו מאוד ואני מצטערת שהוא הלך להסדר עם המתנחלים – אני לא מכירה שום מדינה מתוקנת שהיו הולכים להסדר עם שודדי בנקים, למשל.

זהבה גלאון: מה בדיוק ההבדל?

זהבה גלאון: מדובר בשודדי קרקעות, בגזלנים שלקחו אדמה לא להם, הרשו לעצמם להקים מאחז בלתי חוקי, ועכשיו הם עוד מעזים לפוצץ את הסכם הפשרה, כי לא הבטיחו להם, לרבני הציונות הדתית, שאותו מאחז – אותם מעתיקים למקום אחר, אבל שאותו מאחז, אותם מבנים ארעיים שהם הקימו, לא ייהרסו.

זהבה גלאון: אני ממש לא מבינה את זה, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: איפה נשמע כדבר הזה?

זהבה גלאון: איפה היו עושים הסדר דומה עם קבוצה פולשת אחרת?

אורי אורבך: בנגב, עם הבדואים.

זהבה גלאון: עכשיו, למה נעשה ההסדר הזה?

זהבה גלאון: שאלתי את השר בני בגין למה הולכים להסדר פשרה עם המתנחלים – הרי בג"ץ קבע בצורה ברורה מה צריך לעשות.

זהבה גלאון: אז אני מבינה שהמהלך נועד למנוע עימות עם המתנחלים.

זהבה גלאון: צה"ל, הצבא העצום, הגדול הזה, שמדברים בו כבעל פוטנציאל לתקוף באירן, צה"ל לא מסוגל ללכת למהלך של עימות, אם צריך, עם המתנחלים?

זהבה גלאון: איזה מין דבר זה?

זהבה גלאון: אני חושבת שהיום הממשלה אוכלת, או משלמת את המחיר של פרי הבאושים.

זהבה גלאון: פרי הבאושים של רפיסות ההתנהלות שלה מול המתנחלים.

זהבה גלאון: הממשלה הזאת נתנה למתנחלים אצבע, ועכשיו הם רוצים את כל היד.

זהבה גלאון: ככה זה.

זהבה גלאון: עכשיו הם מרשים לעצמם לבזות את שלטון החוק, להפר את שלטון החוק.

זהבה גלאון: אני קוראת לשר בגין – שכמו שאני אמרתי קודם ואני אומרת גם עכשיו, הוא אחד האנשים הבודדים בממשלה הזאת שיש לי אליו הערכה, ליושר שלו ולאינטגריטי שלו – השר בני בגין הציב ארכה למתנחלים – ארכה למתנחלים, וָלא, הוא אמר, ייהרסו בתי מגרון.

זהבה גלאון: אני אומרת: אל תלך לפשרות האלה.

זהבה גלאון: תכבדו את החלטת בג"ץ.

זהבה גלאון: אל תיתנו לגיטימציה לגוזלי קרקעות, לגזלנים, לשודדים.

זהבה גלאון: אל תעשו הסכמים ופשרות רקובות.

זהבה גלאון: תפנו אותם לאלתר, ותשדרו שדר שיש דין ויש דיין בישראל.

זהבה גלאון: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חברת הכנסת זהבה גלאון בשם סיעת מרצ.

אורלי לוי אבקסיס: הבא בתור ברשימת הדוברים – חבר הכנסת אורי אורבך, בשם הבית היהודי – המפד"ל החדשה, ומייד אחריו – חבר הכנסת אופיר אקוניס, בשם סיעת הליכוד.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת אורבך.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך שלוש דקות.

אורי אורבך: גברתי היושבת-ראש, מעט חברי הכנסת – יקרים אחד-אחד אבל מעטים – אי-גיוס החרדים הוא במשך שנים רבות בעיה מוסרית.

אורי אורבך: בשנים האחרונות מתגלה ומסתבר שהוא לא רק בעיה מוסרית אלא גם בעיה פרקטית; המספר ההולך וגדל של חרדים שתורתם אומנותם ושלא מתגייסים מסיבות אחרות כבר מתחיל להציב בעיה בפני רשויות הצבא, כי צריך למלא את השורות.

אורי אורבך: ובעוד עשר שנים, כש-50% מכל מחזור גיוס יהיו ערבים, או חרדים, שאינם מתגייסים, תהיה בעיה לצבא.

אורי אורבך: ולכן מה שקבעו שופטי בית-המשפט העליון נותן תמריץ, עידוד, קריאת זירוז, לממשלה להציע הצעת חוק וגם ליישם את הצעת החוק, כך שיותר חרדים יוכלו להתגייס.

אורי אורבך: והדיון הזה עוד יידון, ויהיו הצעות כאן, ואני מקווה שתימצא הדרך ויימצא ההסדר כדי שחרדים אכן יתגייסו במספרים יותר גדולים מאשר היום.

אורי אורבך: אבל אני רוצה דווקא להעיר הערה שולית וצדדית – שלא נראה לי, לא לגופו של פסק של בית-המשפט העליון, אלא לגופו של סגנון.

אורי אורבך: לאחרונה במחוזותינו, כששופט בבית-המשפט העליון פורש מתפקידו, הוא עושה את זה כמו הפרידה של הרמטכ"לים.

אורי אורבך: הרמטכ"ל, בחודשיים לפני שהוא גומר את התפקיד שלו, עושה מסיבה בכל יחידה, הולך להיפרד באיזה תרגיל שריון גדול, בתרגיל אוגדה.

אורי אורבך: שופטי בית-המשפט העליון מצאו להם משהו חדש.

אורי אורבך: הם אומרים: אני לא אפרד סתם ככה, לא "אתפייד" לי החוצה מבית-המשפט העליון, אני אתן להם חתיכת פסק כזה שיהדהד אחרי.

אורי אורבך: אותי הם לא ישכחו.

אורי אורבך: כשאני אצא מבית-המשפט, אומרת דורית בייניש, הארץ תרעד ת"ק פרסה על ת"ק פרסה.

אורי אורבך: תהיה מסיבה – יזכרו את הפסק שלי לנצח.

אורי אורבך: כאילו מדובר בתוכנית טלוויזיה, ועוד עושים את זה ב-19:00.

אורי אורבך: הפסק האחרון לא היה כמו כל הפסקים של בית-המשפט המהדהדים, ב-11:00.

אורי אורבך: לא, ב-19:00, לפני החדשות.

אופיר אקוניס: של 20:00.

אורי אורבך: של 20:00.

אורי אורבך: אם החדשות היו ב-21:00, הפסק היה ניתן ב-20:00.

אורי אורבך: ואני אומר לעצמי וגם לכם: הזהו בית-המשפט העליון?

אורי אורבך: האם אנחנו נמצאים בתוכנית "שופט נולד" או אולי "המירוץ לעליון"?

אורי אורבך: השופט צריך להשתתף ולהשתלב במשחק הרייטינגי והטלוויזיוני הזה?

אורי אורבך: אני חושב שצריך להפסיק עם המנהג הלא-נאה הזה, הלא-מכובד לבית-המשפט העליון.

אורי אורבך: עדיין אנחנו מצפים שבית-המשפט העליון יהיה קצת עליון מעל השיקולים האלה; את הפסקים הטובים והחשובים והעקרוניים אפשר לתת בסתם יום של חול.

אורי אורבך: את הפסק הזה היה אפשר לתת לפני שנה, אבל חיכו לקראת הסוף, לתת איזו תפארת, איזה הד ולקראת החדשות.

אורי אורבך: עזבו, הגברת דורית בייניש, את נשיאת בית-משפט עליון מכובדת, שופטים אחרים, גם אתם נכבדים, אינכם זקוקים, לא "למירוץ לעליון" ולא "לשופט נולד", אלא לענווה ולנחרצות ובלי התחרות על תשומת הלב של הקהל.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת אורבך.

אורלי לוי אבקסיס: אחרון הדוברים בשם הסיעות – חבר הכנסת אופיר אקוניס.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, לרשותך שלוש דקות.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני חושב שאי-אפשר לפתוח היום נאום בכנסת מבלי להתייחס ליום השנה ה-20 לפטירתו של ראש הממשלה מנחם בגין, זכרו לברכה, שחל היום.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, כאן בבית הזה, מעל הדוכן הזה, זה מדהים שאנחנו – את יודעת, זה מדהים שהוא עמד על הדוכן הזה, זה כבוד – במקום הזה הוא פעל בכנסת מ-1948 עד פרישתו ב-1983.

אופיר אקוניס: כאן נשא את מיטב נאומיו, מכאן סחף את מה שהתחיל במעטים, בודדים, ועד שהגיע לתמיכה הגדולה של 48 מנדטים לליכוד.

אופיר אקוניס: כאן התפלמס עם האופוזיציה, עקץ, התווכח.

אופיר אקוניס: גברתי, למנחם בגין היו הישגים רבים, אבל הגדול שבהם, המהותי ביותר ושמבטא יותר מכול את תפיסתו – השגתו וקידומו של צדק חברתי אמיתי, לא מזויף.

אופיר אקוניס: בגין הרים את ראשם וזקף את קומתם של עדות שלמות וציבורים רחבים במדינת ישראל, שעד בחירתו הרגישו דחויים ומוקצים, הרגישו מחוץ למחנה – היו מחוץ למחנה, לא רק הרגישו כך – ואחרי בחירתו הרגישו שווים בין שווים בחברה הישראלית.

אופיר אקוניס: גם הוא, גברתי, כולל מהדוכן הזה, כולל מהספסלים הללו ומהספסלים שממול ספג ביקורת מהאופוזיציה, ואם נקשיב טוב לחלק מהביטויים שנשמעו בדיון הזה, שהתרחש בשעתיים האחרונות כאן, נדמה כאילו נלקחו ממנהרת הזמן של סוף שנות ה-70 או תחילת שנות ה-80.

אופיר אקוניס: זה הרי ברור שתמיד כשהליכוד בשלטון, חבר הכנסת הורוביץ – תמיד כשהליכוד בשלטון החרדים הופכים לאויבי האומה.

אופיר אקוניס: הם לא קיימים כאשר אתם בשלטון, הם קיימים רק כאשר הליכוד בשלטון.

אופיר אקוניס: הכלכלה מקרטעת, ישראל מבודדת, ויש הטיעון היפה לקראת יציאתו של ראש הממשלה לארצות-הברית: היחסים עם ארצות-הברית בשפל.

אופיר אקוניס: זה מה שטוענת האופוזיציה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת הורוביץ, תאמין לי, 1977, 1978, כל הזמן אותם טיעונים – הכול נורא ואיום כשהליכוד עולה, הכול נהדר כשהשמאל עולה, ובכל זאת אנחנו מנצחים.

אופיר אקוניס: איך אמר, גברתי היושבת-ראש, מנחם בגין על הדוכן הזה?

אופיר אקוניס: תתרגלו, אנחנו מנצחים.

אופיר אקוניס: תתרגלו.

אופיר אקוניס: אבל מילא אומרים אמת, ואת יודעת, הוויכוח כאשר אומרים בו את האמת, הוא ויכוח טוב, נוקב, יסודי.

אופיר אקוניס: אבל אני רואה כאן את חבר הכנסת פלסנר טוען בשצף קצף יחד עם חברי קדימה על חוק טל.

אופיר אקוניס: לבני הצביעה בעדו בממשלה.

אופיר אקוניס: הגברת לבני הצביעה, מה לעשות – בדיקה – הצביעה בעדו בממשלה הקודמת.

אופיר אקוניס: מר מופז – בעד.

אופיר אקוניס: שטרית, בר-און, אדרי.

אופיר אקוניס: אדרי, איפה אתה?

אופיר אקוניס: הצבעת בעד בממשלה.

יעקב אדרי: הבאתי את זה בשם הממשלה אז.

אופיר אקוניס: ועוד הצגת את זה בשם – גברתי, שמעת?

אופיר אקוניס: השר אדרי, השר לשעבר – – –

יעקב אדרי: חיכינו לראות את התוצאות אז.

אופיר אקוניס: אבל חיכיתם לראות – –

יעקב אדרי: זה בדיוק מה שעשינו.

אופיר אקוניס: – – אבל, אבל, אבל, אבל.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת גפני, זה בסדר.

אופיר אקוניס: חמש שנים מעל הדוכן הזה, מ-2007 עד היום, עכשיו זה מסתיים.

משה גפני: הם עשו דבר טוב.

אופיר אקוניס: נכון, אוהו, תבוא לפה, תגיד את זה, תספר את זה לציבור.

אופיר אקוניס: אגב, חבר הכנסת גפני, אני לא חושב שזה דבר טוב.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני לא חושב שזה דבר טוב, אני חושב שזה דבר לא טוב, וצריך לשנות אותו.

אופיר אקוניס: אבל, אדוני, כאשר, אתה יודע, אומרים דבר מה על הדוכן הזה – – –

ראובן ריבלין: דקה.

ראובן ריבלין: הנה, אני נותן לך דקה.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מודה לך.

אופיר אקוניס: כאשר אומרים דבר מה על הדוכן הזה ומתנהגים בדיוק ההיפך – מה, אתם חושבים שהציבור לא יודע את זה?

אופיר אקוניס: הציבור לא רואה?

אופיר אקוניס: בעיה להיכנס לאתר אינטרנט ולבדוק מי הצביע בעד?

אופיר אקוניס: מי הצביע נגד?

אופיר אקוניס: אחר כך לבני אומרת, חבר הכנסת חרמש, לבני אומרת ב"מצב האומה" שהיא תנצח.

אופיר אקוניס: אתה יודע, זאת אומנם תוכנית קומית, אבל לא עד כדי כך קומית.

אופיר אקוניס: בכלל אני מציע, אדוני היושב-ראש, לאיש במערכת הפוליטית לא לבנות קמפיין על שנאה.

אופיר אקוניס: שנאת האחר זה חלק מהקמפיין הפנימי עכשיו בקדימה, אחד נגד השני, הקמפיין של מרצ, פתאום רוצים תחבורה ציבורית בתל-אביב בשבת.

אופיר אקוניס: למה לא עשו את זה כשהיו – – –

ראובן ריבלין: המזל הוא שבמפלגה שלך, שלנו, כולם אוהבים אחד את השני.

אופיר אקוניס: נכון, נכון, ללא ספק.

אופיר אקוניס: אתה רואה?

אופיר אקוניס: למה לא עשו את זה כאשר הייתם 12 מנדטים, כאשר הייתם בשלטון?

אופיר אקוניס: לא עשיתם.

אופיר אקוניס: מר לפיד מצטרף לפוליטיקה של שנאה.

אופיר אקוניס: מה אתם שונאים כל כך?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

אופיר אקוניס: כולם – אדוני, לסיום – כולם שונאים את האחר ומבססים עליו קמפיין בחירות.

אופיר אקוניס: אני מציע להפסיק לשנוא.

אופיר אקוניס: אתם תמשיכו לשנוא, אנחנו נמשיך להוביל את המדינה בדרך הנכונה, בדרך הליכוד.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: השר המשיב לכל הצעות האי-אמון הוא השר בגין, וכשיעלה על הבמה אני אפנה את תשומת לבו למה שדיברו פה בנושאים שלא קשורים רק באי-אמון, ובוודאי שאני אבקש מהשר אם הוא יוכל להתייחס אליהם.

ראובן ריבלין: אני תיכף אומר לך מה.

ראובן ריבלין: רבותי.

ראובן ריבלין: רבותי יושבי הקצוות, נא לשבת.

ראובן ריבלין: השר בגין ישיב.

ראובן ריבלין: נא לצלצל.

ראובן ריבלין: לצלצל ביתר שאת.

משה גפני: החרדים צריכים להחליט מי השותף שלהם שבשעת מבחן יגן עליהם, לא יצטרף לאויבים שלי.

משה גפני: על זה החרדים צריכים להחליט.

ראובן ריבלין: כתוב שהשם ישמור עלי משותפי, אני מאויבי אשמר בעצמי.

ראובן ריבלין: היה משל של הנחשים והנעליים הגבוהות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גפני, המשנה לראש הממשלה יכול לספר לך את המשל על הנחשים והנעליים הגבוהות.

משה גפני: אני יודע.

משה גפני: אני בזה משתמש כל הזמן.

ראובן ריבלין: נא לשבת עכשיו.

ראובן ריבלין: אני – – –

משה גפני: כשאנחנו הולכים לליכוד, אנחנו צריכים ללכת בנעליים גבוהות.

ראובן ריבלין: כבוד השר ישיב קודם ואחרי זה אני רוצה להפנות את תשומת לבו.

ראובן ריבלין: רבותי החברים, פשוט שומעים אתכם יותר מאשר את הבמה.

ראובן ריבלין: לא יכולים שם – אני אוציא את כל העוזרים.

ראובן ריבלין: אי-אפשר לנהל דו-שיח בקולות כל כך רמים.

ראובן ריבלין: כבוד השר בגין, בדיון שנערך כאן בנושא האי-אמון, התייחסה חברת הכנסת זהבה גלאון לנושא מגרון, ואם אדוני ירצה בסוף דבריו ולפני ההצבעה להתייחס, אני אודה לאדוני מאוד אם הוא גם ישיב על נושא זה.

זאב בנימין בגין: ברשות היושב-ראש, אני אוכל להתייחס לדברים בתחילת דברי.

ראובן ריבלין: אני רוצה פשוט שיותר אנשים ישמעו.

ראובן ריבלין: השר בגין ישיב בשם הממשלה, ויתייחס גם לנושא מגרון.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ברשותך, אני אתייחס בעיקר, אולי אתייחס רק לסוגיית מגרון, היות שהיא עלתה במהלך הדיון בהצעות האי-אמון.

זאב בנימין בגין: ולפני שאעשה זאת אני מבקש, חברי הכנסת, את תשומת לבכם לאחת ההחלטות – גברתי ראש האופוזיציה, מודה לך על נוכחותך – אני מבקש להפנות את תשומת הלב לאחת ההחלטות החשובות של ממשלות ישראל, הנוגעת למפעל הציוני החשוב בשני הדורות האחרונים, מפעל התיישבות היהודים במולדתם ובערש מולדתם, בשומרון וביהודה וגם באזורים אחרים.

זאב בנימין בגין: ביום 11 בנובמבר 1979 קיבלה ממשלת ישראל את ההחלטה הבאה: להרחיב את ההתנחלות ביהודה, שומרון, בקעת-הירדן, חבל-עזה ורמת-הגולן על-ידי תוספת אוכלוסין ליישובים הקיימים ועל-ידי הקמת יישובים נוספים על קרקע שבבעלות המדינה.

זאב בנימין בגין: לא כך נהגו בשנים שקדמו להחלטה הזאת.

זאב בנימין בגין: ההחלטה הזאת ברורה, ההחלטה הזאת מפורשת, ואילו הקפידו ממשלות ישראל בשנים שלאחר מכן לקיים ככתבה, כרוחה וכלשונה את ההחלטה הזאת, היינו חוסכים בעיות לא מעטות.

זאב בנימין בגין: ההחלטה על הקמת מגרון באתרו – עידוד הממשלה לישיבת היהודים על גבעה זו – היתה, על-פי הערכתי, ובהשוואה לאותה החלטת ממשלה מ-1979, בבחינת טעות.

זאב בנימין בגין: אזכיר, אדוני היושב-ראש:

זאב בנימין בגין: רק הבוקר שמעתי שיש עדיין הטועים וקוראים את ראשי התיבות טל"ח בתחתית ההודעות שהם מקבלים מן הבנקים שלהם, והם קוראים זאת: טעות לעולם חוזרת.

זאב בנימין בגין: לא כך על-פי מקורותינו; על-פי חכמינו צריך לקרוא בלשון זכר: טעות לעולם חוזר.

זאב בנימין בגין: לא מפני שהטעות היא בלשון זכר, אלא משום שהמשמעות היא עם מקף: טעות – לעולם חוזר בו האדם מטעותו.

זאב בנימין בגין: אבל אני חושב שלענייננו צריך לומר בכל זאת גם: טעות לעולם חוזרת.

זאב בנימין בגין: טעות?

זאב בנימין בגין: לעולם חוזרת בה ממשלה מטעויותיה של ממשלה קודמת.

זאב בנימין בגין: אני אומר את הדברים האלה, גברתי, חברתי, חברת הכנסת זהבה גלאון – אני לא זוכר אם הספקתי לברך אותך על בחירתך החשובה, אבל את מחליפה שורה של יושבי-ראש חשובים מאוד, רציניים מאוד, במפלגתך, ואחרון חביב, חביבנו ואהובנו חבר הכנסת חיים אורון, ג'ומס, שאני גם בנסיבות אחרות נפגש אתו בחיבה רבה בחודשים האחרונים, והוא גם מסייע לנו מאוד בעבודתנו.

זאב בנימין בגין: אני אומר את זה, חברת הכנסת גלאון, משום שיש השואלים ואומרים: מה לך, שר בממשלה, מתרוצץ ומבקש ומציע הצעות לתושבי מגרון?

זאב בנימין בגין: לא מגיע להם, הם יושבים בקרקע שלא כהלכה, שלא כשורה.

זאב בנימין בגין: יש אפילו אנשים שאומרים: תוציאו אותם משם וגמרנו.

זאב בנימין בגין: ובכן, גברתי, זו דרכי.

זאב בנימין בגין: אני חש אחריות גם כלפי ממשלות קודמות וגם כלפי הממשלות הבאות, במובן הבא: החברים במגרון עלו לקרקע בעידודה – שוב, בסוגריים – המוטעה – של ממשלה בישראל.

זאב בנימין בגין: הם אינם איזו חבורת פרחחים שהגיעו לשם כדי לדלג על אחת הגבעות – –

ראובן ריבלין: סגנית השר נס, אחד מהשרים מדבר על נושא שהוא מאוד חשוב – – –

זאב בנימין בגין: – – ולכן צריך להקפיד בזכויותיהם.

זאב בנימין בגין: יש בהם מידה לא מועטה של אכזבה, אולי גם מרירות.

זאב בנימין בגין: הם חשים שהזניחו אותם לפתע.

זאב בנימין בגין: היתה ממשלה שעודדה את ישיבתם, היה עוזר שר הביטחון שמסר מסמך ובו רשימה של חמישה או שישה יישובים בעלי סמל יישוב, אחד מהם מגרון.

זאב בנימין בגין: ולכן אי-אפשר להתעלם מהמצב שנוצר, וצריך אכן למצוא את הדרך הנכונה, בדרך של פשרה, כדי לשכנע אותם, כדי להקל עליהם לעשות את מה שהכרחי לעשות בסופו של דבר.

זאב בנימין בגין: אי-אפשר להמשיך לאפשר לחברים האלה לשבת באותה גבעה, בין אם היה צו בית-משפט ובין אם לא היה צו בית-משפט, על-פי מיטב הבנתי, אבל ודאי כאשר אנחנו נתונים כולנו למרותו של בית-המשפט העליון בשבתו כבית-משפט גבוה לצדק, ויש החלטה מ-2 באוגוסט שנה שעברה, האומרת: עד 31 במרס יש לפנות את היישוב.

ציפי לבני: מאחר שדיברת בהרבה מאוד אמפתיה – האם אתה לא רואה איזה אקט שאולי הוא גם – לא מעצם האקט של ההעברה למקום שיכול להיות שאולי גם אותו הם יצרכו לעזוב בעתיד?

ציפי לבני: – – –

זאב בנימין בגין: אני מודה לך על השאלה.

זאב בנימין בגין: אצלנו היו אומרים ששאלה טובה היא זו שיש לי תשובה עליה, שאלה מצוינת זו שאלה שיש לי גם תשובה וגם שקף מוכן.

זאב בנימין בגין: שקף אין לי, אדוני היושב-ראש, אני לא יכול להראות אותו, ולכן אני אסתפק בציון הזה לשאלתך.

זאב בנימין בגין: סלחי לי על כך.

זאב בנימין בגין: אנחנו נזהרים.

זאב בנימין בגין: ואני חוזר – אמרתי קודם – שאני חש, כחבר הממשלה ה-32, אחריות כלפי ממשלות קודמות, אבל גם לממשלות הבאות, ואני לא רוצה שנהיה במצב שבו, כשם שהורישו לנו בעיה שהיום מוטל עלינו, במשמרת שלנו, לפתור אותה כהלכה, אני לא רוצה שהממשלה ה-33, או ה-34, תיתקל בבעיה דומה, ולכן אנחנו הקפדנו – אנחנו מקפידים.

זאב בנימין בגין: הבעיה שהעלית איננה פשוטה, לא היתה פשוטה, אני חושב שהגענו לפתרון טוב.

זאב בנימין בגין: קודם כול – – –

ציפי לבני: אם אפשר – שאלתי לא היתה במובן המשפטי, האם הקרקע תהיה פרטית או לא, אלא לאור העובדה שראש הממשלה שבה אתה מכהן הכריז כבר על פתרון שתי המדינות, ואף התחיל – או לפחות מתיימר – לנהל משא-ומתן, האם ייתכן שהנזק שגורמים לאנשים האלה יביא לפינוי עתידי לא במבחן המשפטי, אלא המדיני?

זאב בנימין בגין: עכשיו הבנתי יותר טוב.

זאב בנימין בגין: אני מצטער, עלה בדעתי, חברתי חברת הכנסת לבני, שאת שואלת שאלה פשוטה, אבל שאלת שאלה יותר מתוחכמת.

ראובן ריבלין: השר מרגי, לא נהוג לעמוד עם הגב לשר אחר.

זאב בנימין בגין: אז אני יכול להשיב רק – – –

קריאות: – – –

זאב בנימין בגין: אני אוכל, לא בדייקנות מופלגת, אבל כמעט כך – אני אוכל להביא מדבריו של ראש הממשלה בקונגרס האמריקני, אני חושב ב-24 במאי בשנה שעברה, ובנאומו החשוב הזה ראש הממשלה, שאני, כידוע, חברי הכנסת וחברתי, חולק עליו בעניין הפתרון העתידי לשאלת המעמד של יהודה ושומרון וחבל-עזה, הוא בכל זאת אמר שם דברים חשובים, שכדאי לנו לרשום אותם.

זאב בנימין בגין: הוא תיאר את ההתיישבות היהודית בפרברי תל-אביב וירושלים, ואמר שאלה ייכללו, אם אני זוכר נכון, על-פי תוכניתו, בתחומי מדינת ישראל, אבל הוא הוסיף משפט חשוב: ואנחנו, כך הוא אמר, נרצה לכלול בתחומי מדינת ישראל בעתיד גם מקומות בעלי חשיבות אסטרטגית קריטית ובעלי חשיבות לאומית.

זאב בנימין בגין: אין רשימה כזאת; איננו יודעים מהם המקומות המדויקים שייחשבו בעתיד בעלי חשיבות אסטרטגית קריטית, ומהם המקומות שפלוני או אלמוני חושב לבעלי חשיבות לאומית.

זאב בנימין בגין: ולכן, אני חושב שאם תקוים המדיניות הזאת, אז גם מגרון במקומה החדש תשב באזור שהוא גם בעל חשיבות לאומית קריטית, אבל גם חשיבות לאומית היסטורית.

זאב בנימין בגין: כידוע לך, השם מגרון נלקח מן התנ"ך בתיאורו המפורט של מסע סנחריב מלך אשור, הוא מתאר את הנתיב מצפון דרומה, ומגרון היתה אחת מתחנותיו בדרך להר-הצופים.

זאב בנימין בגין: משם, כתוב: "ינופף ידו" כבר על ירושלים.

זאב בנימין בגין: אני מקווה שהשבתי על כך, אבל אני רוצה בכל זאת להשלים לגבי הסוגיה היותר-פשוטה.

זאב בנימין בגין: אני רק יכול ללכת בפשטות, גברתי, קשה לי, ואנחנו נתקלנו בבעיה תכנונית לגבי האפשרות של הקמת שכונה של כוכב-יעקב באותה גבעת-היקב שתושבי מגרון כה נכספים – אם להעתיק את מקום מגוריהם, אם להקים את בתי הקבע שלהם – שם, במקום מגרון, על אותו רכס ממש.

זאב בנימין בגין: ואנחנו פתרנו את הבעיה התכנונית הזאת לא מעט בזכות הרעיונות היצירתיים של ראש מינהל התכנון, הגברת בינת שוורץ – יש לה ניסיון רב, ויש לה רצון טוב, ולכן, עם ראש לשכת התכנון במינהל האזרחי ביהודה ושומרון, הגברת בינת שוורץ, אנחנו פתרנו את הבעיה הזאת.

זאב בנימין בגין: הקרקע היא אדמת מדינה, הגבעה תצורף לשטח השיפוט של כוכב-יעקב.

זאב בנימין בגין: כל זאת הוא בחודשים האחרונים לפנינו, אם, כפי שאנחנו מקווים, יהיה הסכם בעניין זה.

זאב בנימין בגין: עכשיו אני רוצה לומר כך – לא כל כך נעים לי, כי אני אמרתי את הדברים בשבועות האחרונים, אבל לא כאן במליאה, לא בבית-המחוקקים, וגם בתשובה מסוימת לחברתי חברת הכנסת גלאון: יש אנשים שזו גרסתם; הם תובעים – מהר, מייד, ייקוב הדין את ההר.

זאב בנימין בגין: ויש אחרים שטוענים, או מנסים לומר – לא לא, יכוף ההר את הדין.

זאב בנימין בגין: אין חלקי לא עם אלה ולא עם אלה.

זאב בנימין בגין: וגם מן הסיבות שהזכרתי קודם, חובה עלינו לחפש פשרה, כדי שפתרון הסוגיה הזאת יהיה בהסכמה ובדרכי שלום.

זאב בנימין בגין: אני מבקש, חברי במרצ, אולי חברים בסיעות אחרות, מן האגף שאני כבר לא יודע איך קוראים לו – מרכז-שמאל, שמאל-מרכז, אם יש מושגים כאלה אצלנו.

נחמן שי: לא לזלזל.

זאב בנימין בגין: לא שמעתי.

נחמן שי: לא לזלזל, אני אומר.

זאב בנימין בגין: לא שמעתי.

נחמן שי: לא לזלזל.

זאב בנימין בגין: אני לא מזלזל, אני מנסה לציין בעיה, שהיא קודם כול לשונית, ורק אחר כך פוליטית.

זאב בנימין בגין: אמרתי, אם יש בכלל מושג כזה כגון מרכז, זהו מושג נעלם, הוא מושג – –

ראובן ריבלין: נא להגביר את הרמקול.

זאב בנימין בגין: – – מפרפר, ככה מאוד מאודה, בבחינת איזה גז שמרחף באוויר, בלון כזה, שמדי כמה שנים רודפים אחריו, מנסים ללכוד אותו, ואז באים אחרים שחושבים שמצאו מפלגת מרכז, ואומרים: לא לא, פישלתם, אנחנו רוצים מפלגת מרכז יותר מרכזית.

זאב בנימין בגין: אנחנו חיים את זה עוד מאז שהציונים הכלליים, בשנות ה-50 המוקדמות, כינו את עצמם "הציונים הכלליים – מפלגת המרכז".

זאב בנימין בגין: אין חידוש בכך, ולכן אני אומר:

זאב בנימין בגין: גם אשליה פוליטית יש בכך, אבל מבחינתי, לא לחלוטין ברור לי על מה מדובר.

ראובן ריבלין: פעם היה right and left.

ראובן ריבלין: היום יש right and wrong.

ראובן ריבלין: רק אף אחד לא יודע מיהו ב-right ומיהו ב-wrong, זה הכול.

זאב בנימין בגין: לא לא לא, אדוני היושב-ראש, כשאני נפגש עם משלחות מחוץ-לארץ אני לעתים – יסלחו לי החברים – אומר – באנגלית, אם אפשר – In Israel there is no right and left; There is only right and wrong.

זאב בנימין בגין: אז הם מבינים את זה בדרך כלל.

זאב בנימין בגין: אני מבקש, אדוני היושב-ראש, להביא בפני הכנסת את שני הסעיפים המרכזיים בהודעת המדינה לבית-המשפט העליון, שאנחנו מבקשים מתושבי מגרון להסכים לה, ולהתייצב אתנו ממש מחר או מחרתיים בבג"ץ, כדי לבקש מבית-המשפט לעזור לנו לפתור את הסוגיה הזאת בהסכמה ובדרכי שלום.

זאב בנימין בגין: אני שמעתי, כאשר השגנו את הסכם הפשרה הטוב ברמת-גלעד לפני כחודשיים – שמעתי אכזבה רבה בקרב חברים לא מעטים בשמאל הישראלי.

זאב בנימין בגין: הם הופתעו; באו לקלל, נמצאו מברכים.

זאב בנימין בגין: באו לעקור, נמצאו משרישים.

זאב בנימין בגין: אכן, אם אפשר לומר כך, אדוני היושב-ראש, אפילו – אם אפשר לומר – אפילו בדוח טליה ששון, תמצאו את האמירה שאומנם כאשר יישוב הוא על קרקע פרטית – בניגוד לאותה החלטת ממשלה מ-1979 – את המעוות הזה אי-אפשר לתקן אלא על-ידי העתקה.

זאב בנימין בגין: אבל אם הבתים – היישוב הוא על אדמת מדינה, אפשר גם בדיעבד להסדיר הסדרה תכנונית, כפי שאנחנו רוצים לעשות ברמת-גלעד וכפי שאנחנו מתכננים באופן מפורש בהצעה – בבקשה שלנו – לבג"ץ בעוד ימים אחדים, אם יסתייע הדבר.

זאב בנימין בגין: וזה בסדר גמור.

זאב בנימין בגין: זה שאתם חושבים לעתים שאפשר ככה סתם לעקור יישובים, הם לא יהיו פה והם יתאדו, ואיש-איש יחזור לאמא שלו, לאבא שלו, לחותנת שלו, בתל-אביב או ברמת-גן – זה לא יקרה.

זאב בנימין בגין: ואנחנו אכן נוטלים את הסוגיות האלה ומנסים להפיק מתוק מעז.

זאב בנימין בגין: אני מבקש לקרוא, על כן, את שני הסעיפים המרכזיים; סעיף 6: "עם השלמת הבנייה בשכונה החדשה יעברו תושבי מגרון להתגורר בבתים שייבנו עבורם.

זאב בנימין בגין: האתר הנוכחי יימסר באותו שלב למינהל האזרחי, והמבנים המצויים בו כיום יפונו מהמאחז לפי כל דין.

זאב בנימין בגין: באתר הנוכחי לא יוקמו כל מבנים נוספים על-ידי תושבי מגרון".

זאב בנימין בגין: בסעיף 5 שלפניו נאמר בסיפא: "יש להבהיר כי תושבי מגרון הם אשר יישאו בעלויות הקמת בתיהם בשכונה החדשה".

זאב בנימין בגין: ואני מבקש להבהיר כאן דווקא לחברים, חברי בליכוד, חברי הקואליציה: אני שמעתי בשבועות האחרונים אמירה שאין לה שחר, שעל-פיה כאילו אני – אפילו לרגע, אפילו לשנייה, אפילו לננו-סקונדה – כאילו אני הסכמתי שלא תקוים החלטת בית-המשפט כלשונה, וייוותרו שם בתים מסיבה כזאת או מסיבה אחרת.

זאב בנימין בגין: אני כתבתי את טיוטת הודעת המדינה בסוף ינואר.

זאב בנימין בגין: שלחתי אותה ב-1 בפברואר לחברי הפרקליטים בפרקליטות המדינה, במשרד הביטחון, במינהל האזרחי, וכבר בטיוטה הראשונה הזאת נאמר כמעט באופן מדויק מה שנאמר כאן:

זאב בנימין בגין: עם השלמת הבנייה יעברו לבתיהם, והמאחז יפונה מן המבנים.

זאב בנימין בגין: אפילו לרגע לא היתה מחשבה אחרת.

זאב בנימין בגין: אם אנשים חשבו אחרת, השלו את עצמם, אני יכול להצר על כך.

זאב בנימין בגין: אין לכך כל יסוד.

זאב בנימין בגין: לא שיניתי את דעתי, לא חזרתי בי, שום פרקליט של מדינת ישראל לא עצר אותי.

זאב בנימין בגין: אני מבקש להודות לחברי הפרקליטים, הם מילאו את כל בקשותי, על-פי מיטב הבנתי הם עוד הועילו, וצחצחו, והוסיפו את הניסוח המשפטי.

זאב בנימין בגין: אני מבקש להודות לבא-כוחם של תושבי מגרון, עורך-הדין יעקב ויינרוט – בר-הכי גדול, בעל ניסיון רב, בעל מוח פורה, והוא הוסיף לנו בשבוע-שבועיים האחרונים ניסוחים יצירתיים שהועילו מאוד.

זאב בנימין בגין: ועל כן אני מבקש להדגיש, חברי הכנסת, חברי הקואליציה, החל מיום שלישי אחר הצהריים, לאחר שחברי, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה מייק בלס, שלח לי לאישור, לאחר אישור היועץ המשפטי, את הנוסח האחרון, אישרתי, והנוסח נשלח לעורך-הדין ויינרוט, והוא הסכים לנוסח הזה.

זאב בנימין בגין: מאז יום שלישי יש הבנה, סיכום, קבלה של הנוסח הזה שבידי, בינינו, בין הממשלה והדרגים המקצועיים שבה, הדרג המדיני והדרג המקצועי, לבין בא-כוחם של תושבי מגרון.

זאב בנימין בגין: הסעיף האחר שאני מבקש להביא בפניכם, אף הוא חשוב, סעיף 8: המינהל האזרחי ביהודה ושומרון יבדוק את האפשרות לעשות שימוש אזרחי לצורכי ציבור באדמות הנפקדים באתר הנוכחי של מגרון לאחר פינויו – סגור סוגריים – ככל שישנן אדמות נפקדים במאחז.

זאב בנימין בגין: זאת בהתאם לסמכויות הממונה על הרכוש הנטוש ונכסי הנפקדים, בהתאם למגבלות התכנון והבנייה באזור ובכפוף לכל הוראות הדין ותחיקת הביטחון.

זאב בנימין בגין: אם תוצאת הבדיקה תהיה חיובית, יאפשר המינהל האזרחי שימוש כזה לאור מכלול ההיבטים הנוגעים לעניין.

זאב בנימין בגין: אני מדגיש שוב: אם אפשר יהיה לעשות שימוש כזה בהתאם לכל דין, בהתאם לתחיקת הביטחון, בהתאם לסמכויות הממונה על רכוש נטוש ונכסי נפקדים, זה יהיה לאחר פינויו של המאחז.

שלמה מולה: עוד הפעם.

שלמה מולה: הנושא הוא לא הנושא של מגרון.

שלמה מולה: אתה מדבר על העניין של מגרון.

ראובן ריבלין: השר מדבר על מגרון הרגע.

שלמה מולה: אז לכן האי-אמון זה לא – – –

ראובן ריבלין: הוא עונה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

ראובן ריבלין: מה, אסור לשר לענות?

ראובן ריבלין: מי שחושב שהשר עושה פיליבסטר, טועה טעות גדולה, אם הוא יושב בצד הזה או הוא יושב בצד הזה.

ראובן ריבלין: השר עונה לעניין לנושא שעלה, והוא חשב שצריך להבהיר אותו בצורה המפורשת ביותר.

ראובן ריבלין: לא הכול פה בכנסת זה פיליבסטרים.

ראובן ריבלין: יש גם אנשים שרוצים לדבר לעניין ולציבור כולו.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

זאב בנימין בגין: אלה הם שני הסעיפים המרכזיים.

זאב בנימין בגין: אני מבקש לומר לחברים, לחברי בקואליציה, אי-אפשר, אין עוד נוסח אחר.

זאב בנימין בגין: אי-אפשר עוד לערוך התעמלות בנוסחים.

זאב בנימין בגין: ואני מבקש לומר לאישי ציבור אשר בחודשים האחרונים לא הקלו עלינו את מלאכת החיפוש של הפשרה, לא הקלו על תושבי מגרון לעכל את הצורך בפשרה, לא הקלו על התושבים, על חברינו ממגרון, על-ידי כך שהוסיפו והשלו אותם כאילו יש פתרון אחר, כאילו אפשר אחרת.

זאב בנימין בגין: אני מבקש ברגע זה, בימים אלה החשובים, היום, מחר, מחרתיים, לא ללכת בדרך ההיא, לבחור דרך חדשה ולקרוא לחברי מגרון – אני מבין שהערב החברים במגרון נאספים לאספה חשובה – לקרוא להם לקבל את הנוסח הזה, שמקובל על בא-כוחם מזה חמישה-שישה ימים, ועד עצם השעות האלה.

זאב בנימין בגין: ולתושבים אני קורא, לחברינו, מי כמונו מבין את הקושי שלכם, את הכאב שלכם, את תחושותיכם, גם המרירות.

זאב בנימין בגין: עברתם כברת דרך ארוכה עד להבנה שאין מנוס, אין טעם להשהות עוד את התשובה, עלינו להתייצב יחד בבית-המשפט העליון, אם לא היום, מחר.

זאב בנימין בגין: אם לא מחר, מחרתיים.

זאב בנימין בגין: זה כבר מתחיל להיות בערך הזמן.

זאב בנימין בגין: החלופות ידועות לנו, ועל יסוד ההבנה שעל-ידי העתקת מגרון אנחנו מחזקים את היישוב היהודי בערש מולדתנו, בשומרון וביהודה, אני מבקש שתחתמו כולכם, תושבי מגרון, 48 משפחות – לא קל לכן – –

מרינה סולודקין: מה עם – – –

זאב בנימין בגין: – – ותגיעו אתנו לבית-המשפט.

זאב בנימין בגין: ונקווה, נבקש, נפציר, נתפלל שבית-המשפט ייענה לבקשתנו ונפתור בהסכמה ובדרכי שלום ומתוך גמירות הדעת את הסוגיה הכאובה הזאת.

זאב בנימין בגין: אני מודה לך מאוד, אדוני היושב-ראש, על הסבלנות שגילית.

זאב בנימין בגין: אנחנו מסכימים, אני חושב, שהנושא הזה, הציבורי, הוא רב חשיבות.

זאב בנימין בגין: אני מודה לחברת הכנסת גלאון שהעלתה אותו במהלך הדיון.

זאב בנימין בגין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: השר בגין השיב לדיון שהתקיים כאן ונגע לנושא מגרון.

ראובן ריבלין: נושא האי-אמון – אני תיכף אקריא אותו – וחברי הכנסת יצביעו אם הם בעד האי-אמונים השונים אשר הוגשו היום לכנסת, או הם נגדם או הם נמנעים.

ראובן ריבלין: ובכן, בפנינו שלוש הצעות אי-אמון, והצעת האי-אמון הראשונה היא הצעת אי-אמון מטעם סיעת קדימה בנושא: כוונת ממשלת נתניהו לעקוף את החלטת בג"ץ בעניין חוק טל ולהכשיר את המשך ההשתמטות, כדברי ההצעה, כפי שהיא הוסברה על-ידי חבר הכנסת יוחנן פלסנר.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 25 נגד – 46 נמנעים – 3 הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 25 בעד, 46 נגד, שלושה נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של קדימה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת אי-אמון של סיעות מרצ והעבודה, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת ניצן הורוביץ, שנושאה: כניעת ממשלת נתניהו לכפייה הדתית בתחבורה, לסטטוס-קוו צבוע ומזויף ולהפקרת הציבור בידי מונופול חרדי בנישואין, בגיור ובשירותי הדת, כלשון הצעת האי-אמון.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות העבודה–מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 27 נגד – 47 נמנעים – אין הצעת סיעות העבודה–מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 27 בעד הצעת האי-אמון, 47 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעות העבודה ומרצ, מרצ והעבודה, לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת אי-אמון, שהיא הצעת האי-אמון של סיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד, שנושאה: הממשלה פוגעת בדמוקרטיה ומקדמת מלחמה אזורית במקום צדק חברתי, פתרונות דיור וזכויות עובדי קבלן, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת דב חנין בשם שלוש הסיעות.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 13 נגד – 49 נמנעים – 2 הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 13 בעד, 49 נגד, שניים נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שגם הצעת האי-אמון של סיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

ראובן ריבלין: להזכירכם, היום ד' באדר, לפני 20 שנה הלך לעולמו ראש הממשלה מנחם בגין, זיכרונו לברכה, והדברים מצוינים בעם ישראל על-ידי כל אמצעי התקשורת, וגם הערב יהיה כינוס מיוחד במרכז בגין להעלאת זכרו ודמותו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [מס' מ/654; "דברי הכנסת", חוב' ט"ז, עמ' ; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

ראובן ריבלין: הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 38), התשע"ב–2012 – קיבל פטור מחובת הנחה.

ראובן ריבלין: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט , הנמצא על הבמה.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, על דעת ועדת החוקה, חוק ומשפט אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 38), שהיא הצעת חוק ממשלתית.

דוד רותם: הצעת חוק זו באה בעקבות השלמת המהלך לניתוק הזיקה בין מערכת ההוצאה לפועל למערכת בתי-המשפט.

דוד רותם: הצעת החוק כוללת הוראות קבועות והוראת מעבר.

דוד רותם: ההוראות הקבועות מסמיכות רשם הוצאה לפועל שסיים את כהונתו כרשם הוצאה לפועל, אך נשאר במערכת המשפט ומונה להיות רשם או שופט של בית-משפט, לסיים דיון שהחל בו בתוך שלושה חודשים מיום שהסתיימה תקופת כהונתו כרשם הוצאה לפועל.

דוד רותם: הוראה נוספת קובעת כי אם נמנע מרשם הוצאה לפועל, מכל סיבה שהיא, לסיים דיון שהחל בו, יוכל רשם אחר להמשיך מהשלב שבו הפסיק ולנהוג בעדויות כאילו שמע אותן בעצמו.

דוד רותם: גם הוראה זו באה לייעל את הליכי ההוצאה לפועל ולהימנע מסחבת הגורמת סבל מיוחד לצדדים.

דוד רותם: הוראה מקבילה לה קיימת בתקנות סדר הדין האזרחי, ביחס לדיונים בפני שופטים ורשמים בבתי-המשפט.

דוד רותם: הוראת המעבר מבהירה כי סעיף המסמיך לסיים דיונים בתוך שלושה חודשים יחול גם על רשמי ההוצאה לפועל הוותיקים שסיימו כהונתם ב-29 בפברואר 2012 וימשיכו לשמש כרשמים של בתי-משפט בלבד.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת , יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

דוד רותם: תצביעי, כי יש לי גם תיקון טעות.

אורלי לוי אבקסיס: אז אתה מעדיף להישאר כאן?

דוד רותם: אני אשאר כאן.

אורלי לוי אבקסיס: ולגבי ההצבעה שלך?

דוד רותם: כן, ואת תוסיפי אותי.

אורלי לוי אבקסיס: נוסיף אותה, נוסיף את הצבעתך.

אורלי לוי אבקסיס: מאחר שאין הסתייגויות אתה נשאר כאן.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 38), התשע"ב-–2012, לקריאה השנייה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, הצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: כהצעת הוועדה, כמובן.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–3 – 14 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

אורלי לוי אבקסיס: ונעבור לתוצאות: בעד הצעת החוק – 14, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת שהצעת החוק עברה את הקריאה השנייה.

אורלי לוי אבקסיס: וברשות אדוני, יושב-ראש הוועדה, אנחנו נעבור לקריאה השלישית כנוסח הוועדה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים להצבעה על הקריאה השלישית.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, הצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 19 נגד – אין נמנעים – אין חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 38), התשע"ב–2012, נתקבל.

אורלי לוי אבקסיס: ונעבור לתוצאות, בעד – 19, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת – – –

דוד רותם: – – – להוסיף אותי גם כן – –

אורלי לוי אבקסיס: ואנחנו מוסיפים את יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט להצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני קובעת שבעד – 20, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 38), התשע"ב–2012, עברה את הקריאה השלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: [נספחות.

אורלי לוי אבקסיס: ]

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום – –

דוד רותם: תיקון טעות בחוק בתי-המשפט.

אורלי לוי אבקסיס: – – תיקון טעות בחוק בתי-המשפט.

אורלי לוי אבקסיס: יציג את התיקון חבר הכנסת , יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

דוד רותם: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 69), התשע"ב–2012, התקבל בכנסת ביום י"ד בטבת, 9 בינואר 2012, ופורסם ברשומות, ספר החוקים התשע"ב, עמוד 124.

דוד רותם: בסעיף 1 לחוק האמור תוקן סעיף 68(ב) לחוק בתי-המשפט [נוסח משולב], התשמ"ד–1984, והוספה לו פסקה שסומנה "(11)".

דוד רותם: ואולם, בסעיף 29 לחוק ההגנה על הציבור מפני עברייני מין (תיקון מס' 3), התשע"א–2011, שהתקבל בכנסת ביום ג' באב התשע"א, ופורסם בספר החוקים התשע"א, עמוד 1144, כבר הוספה בסעיף 68(ב) האמור פסקה שסומנה "(11)".

דוד רותם: בשל טעות טכנית ניתן הסימון "(11)" בשנית.

דוד רותם: מוצע אפוא לתקן את הטעות – שבמקום פסקה "(11)" יסומן פסקה "(12)".

דוד רותם: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת .

אורלי לוי אבקסיס: וכאמור, תיקון הטעות הזה דורש הצבעה, ולכן ברגע שחבר הכנסת יגיע למקומו אנחנו נעבור להצבעה על החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר תיקון טעות בחוק בתי-המשפט (תיקון מס' 69), התשע"ב–2012.

אורלי לוי אבקסיס: מייד נעבור להצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים להצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, הצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 6 בעד ההחלטה – 13 נגד – אין נמנעים – 1 ההחלטה בדבר תיקון טעות בחוק בתי-המשפט (תיקון מס' 69), התשע"ב–2012, נתקבלה.

אורלי לוי אבקסיס: ונעבור לתוצאות: בעד תיקון הטעות – 13, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אורלי לוי אבקסיס: אה, יש נמנע אחד.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת שהחלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר תיקון טעות בחוק בתי-המשפט (תיקון מס' 69), התשע"ב–2012, עברה.

אורלי לוי אבקסיס: [מס' מ/583; "דברי הכנסת", מושב שלישי, חוב' ל', עמ' 19891; נספחות.

אורלי לוי אבקסיס: ]

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום, והוא הצעת חוק שירות הציבור (הגבלות לאחר פרישה) (תיקון מס' 4), התשע"ב–2012, קריאה שנייה ושלישית.

אורלי לוי אבקסיס: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת חיים כץ.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חיים.

חיים כץ: – – –

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: שאלתי בדיוק אם אפשר כבר להשאיר אותך על הדוכן – –

חיים כץ: לא, לא.

אורלי לוי אבקסיס: – – ולהוסיף את שמך למצביעים.

אורלי לוי אבקסיס: אז אמרו לי שאתה ספורטאי ולכן אתה תעשה את זה – –

חיים כץ: אני יכול לרדת.

אורלי לוי אבקסיס: – – בריצה קלילה.

אורלי לוי אבקסיס: כמו בכדורגל.

חיים כץ: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק שירות הציבור (הגבלות לאחר פרישה) (תיקון מס' 4), התשע"ב–2012, שהגישה הממשלה, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

חיים כץ: הצעת החוק המונחת בפניכם מבקשת להוסיף להגבלות הכלליות החלות על עובדי שירות הציבור לאחר פרישתם, הגבלות נוספות שיחולו על עובד שפרש מרשות אכיפת חוק או איסוף מודיעין ואשר עסק בתפקיד רגיש.

חיים כץ: רשימת רשויות אכיפת החוק באיסוף מודיעין קבועה בתוספת, וניתן להוסיף עליה בצו של שר המשפטים, בהסכמת השר הממונה על הרשות, ובאישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

חיים כץ: רשימת הרשויות מונה כיום את משטרת ישראל, שירות בתי-הסוהר, צבא-הגנה לישראל, משרד הביטחון, הרשות לאיסור הלבנת הון ומימון טרור, וכן פרקליטות המדינה ומחלקת הייעוץ וחקיקה במשרד המשפטים.

חיים כץ: גורם בכיר האחראי על פעולת הרשות שמנוי בצדה בתוספת, יסמיך אדם בעל תפקיד בדרגה בכירה באותה רשות לשמש ממונה על הגבלות לאחר פרישה באותה רשות.

חיים כץ: הקביעה מהו תפקיד רגיש באותן רשויות תיעשה לפי הצעת הגורם הבכיר באותה רשות המנוי בתוספת, בצו רשימת תפקידים שיוציא השר הממונה על הרשות, בהסכמת שר המשפטים ובאישור ועדת העבודה והרווחה.

חיים כץ: שימי לב, הכנסה של אישור ועדת העבודה והרווחה, וה-buffer הזה, החיץ הזה, שצריך להביא לאישור, אומר: ואללה, ראו הוזהרתם, כל דבר – –

אורלי לוי אבקסיס: נבדוק את זה בכל שלב של – – –

חיים כץ: – – נבדוק את כל התפקידים, וזה לא בא בקלות.

אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת.

אורלי לוי אבקסיס: אני מכירה את עבודתך.

חיים כץ: וזה לא בא בקלות.

חיים כץ: כשהליך האישור של הוועדה יהיה בכפוף למועדים קצובים.

חיים כץ: ההגבלות המוצעות בהצעת החוק הן למעשה שלוש הגבלות: א.

חיים כץ: לפי המוצע, עובד שמילא תפקיד רגיש ברשות אכיפת חוק או איסוף מודיעין, ובמסגרת תפקידו היה קשור בהפעלת סמכות אכיפה על-פי דין, כולל סמכויות חקירה או סמכויות איסוף מודיעין, כלפי גורם מסוים, לא יוכל לקבל מאותו גורם זכות, דהיינו משרה, תפקיד או עבודה או זכות בעסק.

חיים כץ: הגבלה זו תחול במשך שלוש שנים מהמועד שבו חדל העובד למלא תפקיד רגיש ברשות.

חיים כץ: ב.

חיים כץ: כדי לוודא שפורש שמילא תפקיד רגיש ברשות אינו עובר על ההגבלה האמורה, ניתן לקבוע בצו של השר הממונה ובהסכמת שר המשפטים, רשימה מצומצמת יותר מתוך רשימת התפקידים האמורה, שיהיו חייבים לדווח לממונה על ההגבלות לאחר פרישה על רצונם לקבל זכות – כשאנחנו מדברים על זכות, אנחנו מדברים על משרה, זכות/משרה – כאמור, בתקופת שלוש השנים לאחר שחדלו למלא את התפקיד.

חיים כץ: הממונה יוכל להתריע בפניהם על קיומה של ההגבלה שהנתונים בדיווח מעידים עליה.

חיים כץ: ג.

חיים כץ: בנוסף להגבלה במשך שלוש שנים ולחובת הדיווח, רשאי ממונה על ההגבלות לאחר פרישה להטיל על הפורש שנמנה ברשימת התפקידים הגבלות או איסורים מיוחדים נוספים, שיחולו עליו בתקופה שיקבע ולא יותר משלוש השנים מאז שחדל למלא את התפקיד.

חיים כץ: הודעה על הטלת הגבלות או איסורים מיוחדים אלו תימסר לפורש מוקדם ככל הניתן לפני פרישתו.

חיים כץ: הטלת הגבלות ואיסורים ספציפיים כאמור מותנית בכך שהטלתם דרושה למילוי תפקידי אותה הרשות, להבטחת טוהר המידות בה או לשמירת ביטחונם האישי של עובדיה או פורשיה.

חיים כץ: דוגמה להגבלה כאמור היא התקנת אמצעי הגנה וביטחון בביתו של הפורש.

חיים כץ: הגבלות ואיסורים אלה יהיו לפי הוראות שייקבעו בתקנות לגבי כל רשות, בהתאם למאפיינים המיוחדים של הרשות והדרישות הביטחוניות שנדרשות מעובדיה.

חיים כץ: את התקנות יקבע שר המשפטים בהתייעצות עם השר הממונה על הרשות, ובאישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

חיים כץ: בשל הנטל המיוחד שכרוך בהגבלות ובאיסורים מיוחדים כאמור, מוסמך שר המשפטים, בהסכמת שר האוצר ובאישור – –

אורלי לוי אבקסיס: ועדת העבודה – – –

חיים כץ: – – ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, לקבוע הוראות בדבר תשלום תגמול לפורש שהוטלו עליו איסור והגבלות מיוחדים כאמור.

אורלי לוי אבקסיס: אז מאזנים גם את ההכנסות.

חיים כץ: הצעת החוק מנחה את הממונה על ההגבלות לאחר פרישה, לשקול בעת החלטה על הטלת הגבלות או איסורים מיוחדים או בעת מסירת התראה בעקבות דיווח, לשקול את אופי התפקיד שמילא הפורש, את היקף וסוג המידע שהפורש נחשף לו ואת המשימות שמילא במילוי תפקידו, כדי להבטיח שסמכויותיו יופעלו רק במידה שהדבר אומנם נדרש.

חיים כץ: פורש יוכל לבקש מהוועדה הקבועה כבר בחוק, לתת לו היתר מההגבלה על קבלת זכות או פטור מאותה הגבלה או איסור מיוחדים שיוטלו עליו.

חיים כץ: בהתחשב ברגישות הנושאים ובחשש להדלפת מידע במהלך הדיון בבקשתו להיתר או לפטור של הפורש, נקבעו הוראות מיוחדות לדיון בבקשה זו.

חיים כץ: שר המשפטים רשאי לקבוע סיווג ביטחוני מיוחד של חברי הוועדה הדנים בבקשה, ורשאי לקבוע הוראות סודיות ואיסור פרסום של החלטתה.

חיים כץ: דיוני הוועדה יתקיימו, ככלל, בדלתיים סגורות, ויחול איסור פרסום על תוכן הדיונים.

חיים כץ: נוסף על כך תוכל הוועדה לעיין, שלא בנוכחות המבקש או בא-כוחו, במידע שגילויו עלול לפגוע בביטחון המדינה, ביחסי החוץ שלה או בעניין ציבורי חשוב אחר, בנסיבות ובתנאים שיקבע שר המשפטים, באישור – –

אורלי לוי אבקסיס: ועדת – – –

חיים כץ: – – ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

חיים כץ: על הוועדה מוטל לשקול, נוסף על השיקולים הרגילים שהיא שוקלת לפי החוק הקיים, גם את אופי התפקיד שמילא הפורש, את היקף וסוג המידע שהפורש נחשף לו ואת המשימות שמילא בעת מילוי תפקידו, ומוטל עליה להבטיח כי מתן ההיתר או הפטור לא יביא לחשיפת מידע שהפורש נחשף לו במהלך שירותו וגילויו עלול לגרום לסיכון או לפגיעה בחיי אדם, לשיבוש פעילותה התקינה של הרשות או לגילוי דרכי פעולתה או מקורותיה.

חיים כץ: ההגבלות שבהצעת חוק זו יחולו גם על עובדי הרשות להגנה על עדים, בהתאמות שייקבעו על-ידי שר המשפטים, בהתייעצות עם השר לביטחון פנים, ומפאת רגישות פעולתה של הרשות להגנה על עדים לא יפורסמו ברשומות.

חיים כץ: תחילתו של חוק זה ארבעה חודשים מיום פרסומו, והוראותיו יחולו על פורשים מרשות אכיפת החוק ואיסוף מודיעין רק בתום שנה מיום פרסומו.

חיים כץ: מכל מה שהבאתי בפניכם אפשר לראות כי תכליתה של הצעת החוק למנוע פגיעה לא רק בטוהר המידות אלא גם בפעולותיה של רשות אכיפת חוק או איסוף מודיעין, שעלולות לרדת לטמיון במקרה שמי שמפעיל סמכות אכיפה במסגרת עבודתו ברשות יעבור לעבוד לאחר פרישתו אצל הגורם שכלפיו הפעיל את הסמכות, על כל המשמעויות שעשויות להיות לכך.

חיים כץ: ההגבלות המוצעות כפופות לשורה של בלמים ואמצעי ריסון שמבטיחים את מידתיותה.

חיים כץ: אני רוצה להודות לצוות הלשכה המשפטית של הוועדה – עורכת-הדין נועה בן-שבת, לצוות הוועדה, המנהלת וילמה מאור, מזכירות הוועדה מעיין, אתי וענת, לעוזרי הפרלמנטריים אילן מרסיאנו ולי קטקוב, שעסקו במלאכה ותרמו לקידומה של הצעת החוק.

חיים כץ: הצעת החוק מוגשת ללא הסתייגויות, ואני מבקש מכם לאשרה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

חיים כץ: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת חיים כץ, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: מייד כשתגיע למקומך אנחנו גם נתחיל בהצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: אם אינני טועה, זה החוק ה-99 של הוועדה, לא?

חיים כץ: 96.

חיים כץ: היום – – –

אורלי לוי אבקסיס: אה, אוקיי.

אורלי לוי אבקסיס: קרובים – קרובים ל-100.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק שירות הציבור (הגבלות לאחר פרישה) (תיקון מס' 4), התשע"ב–2012, בקריאה שנייה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, הצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: מצביעים.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 7 בעד סעיפים 1–11 – 13 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–11 נתקבלו.

אורלי לוי אבקסיס: ונעבור לתוצאות: בעד – 13, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת שהצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

אורלי לוי אבקסיס: ברשותך, יושב-ראש הוועדה, לקריאה שלישית?

חיים כץ: כן.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים לקריאה שלישית של הצעת החוק.

אורלי לוי אבקסיס: מצביעים.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 8 בעד החוק – 12 נגד – אין נמנעים – אין חוק שירות הציבור (הגבלות לאחר פרישה) (תיקון מס' 4), התשע"ב–2012, נתקבל.

אורלי לוי אבקסיס: בעד – 12, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת כי חוק שירות הציבור (הגבלות לאחר פרישה) (תיקון מס' 4), התשע"ב–2012, עבר בקריאה שלישית ונכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: [מס' מ/642; "דברי הכנסת", חוב' י"א, עמ' ; נספחות.

אורלי לוי אבקסיס: ]

אורלי לוי אבקסיס: אני מזמינה שוב את יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, חבר הכנסת חיים כץ, להציג את הצעת חוק לשינוי שיטת העדכון של פנסיה תקציבית, התשע"ב–2012, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת כץ.

חיים כץ: זה ה-97, כן?

אורלי לוי אבקסיס: אני עוקבת.

חיים כץ: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת החוק לשינוי שיטת עדכון פנסיה תקציבית, התשע"ב–2012, שהגישה הממשלה, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

חיים כץ: הצעת החוק המונחת בפניכם קובעת כי גמלאים שפרשו מחברת החשמל לפני 1 בינואר 2011 ושאיריהם – הוראות בהתאם להסכם הקיבוצי שנחתם בין חברת החשמל לבין ההסתדרות הכללית וועד עובדי חברת החשמל ביום 31 בינואר 2011 – לפי ההוראות האמורות, שיטת עדכון הפנסיה התקציבית של גמלאי חברת החשמל תשתנה כך שהמשכורת הקובעת תיקבע בשיעור שהיה מגיע ב-1 בינואר 2012, ומאותו מועד ואילך תתעדכן הקצבה בהתאם לשינויים במדד המחירים לצרכן.

חיים כץ: מאחר שלפי הסדר הפנסיה התקציבית שהיה נהוג בחברת החשמל עד לחתימת ההסכם האמור היו לפורש שטרם הגיע לשיא סולם הדרגות אפשרויות של העלאה בדרגה והגדלה של הקצבה במסגרת העלאת הדרגה הזאת, היה צורך לפצות – בעקבות שינוי השיטה היה צורך לפצות את הגמלאים הוותיקים על אובדן פוטנציאל של העלאת הקצבה, ולפיכך נקבעו בהצעת החוק תוספות לקצבאות של הגמלאים הוותיקים, ששיעורן גבוה יותר לגבי מי שדרגתו נמוכה, ומטרתן להבטיח ששינוי מנגנון העדכון לא יפגע בזכויות של גמלאים ותיקים, שהרי זכויות אלה התגבשו כבר במועד פרישתם.

חיים כץ: בעת הדיון בהצעת החוק בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות עמדה הוועדה על מתן תוספת נוספת לאלה שנכללו בהסכם הקיבוצי.

חיים כץ: מדובר בתוספת של 6% שתינתן בתום ארבע שנים מיום תחילתו של החוק לכ-10% מכלל הגמלאים הוותיקים שרחוקים בארבע דרגות לפחות מדרגת השיא ובשל כך הפגיעה בהם עקב שינוי מנגנון ההצמדה של הגמלאות היתה עשויה להיות משמעותית הרבה יותר.

חיים כץ: בהוספה זו על מה שנקבע בהסכם הקיבוצי הובטחה המטרה של מניעת פגיעה בזכויות המגובשות של הגמלאים הוותיקים – ושל השאירים; גם של השאירים.

חיים כץ: הצעת החוק המונחת בפניכם אינה מסתפקת בהסדרה נקודתית לגבי חברת החשמל, אלא יוצרת פלטפורמה חקיקתית לשינוי עתידי של שיטת עדכון של פנסיה תקציבית לגבי עובדים של מעבידים אחרים, אם וכאשר יושג לגביהם הסכם לשינוי שיטת עדכון הפנסיה התקציבית לשיטת עדכון הצמדה לעליית המדד.

חיים כץ: ההסכם המתקן יהיה הסכם קיבוצי, אלא אם כן הסכם הפנסיה התקציבית המקורי נעשה בדרך אחרת, ככל שקיים דבר מעין זה, שאז ייעשה ההסכם המתקן באותה דרך.

חיים כץ: הפלטפורמה החקיקתית נדרשת לעניין גמלאים ותיקים שזכויותיהם כבר התגבשו, והיא קובעת שאם ייקבע תיקון כאמור להסכם פנסיה תקציבית, יוכל שר האוצר, באישור – –

אורלי לוי אבקסיס: ועדת העבודה – – –

חיים כץ: – – ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, לקבוע בצו כי ההוראות לעניין עדכון המשכורת הקובעת יחולו גם על גמלאי ותיק של אותו מעביד, שפרש לפני המועד שייקבע, וכן יחיל בצו תוספת לקצבה שתיקבע בהסכם המתקן, בהתאם לתנאים שנקבעו בו.

חיים כץ: הדרישה לאישור הצו בידי הוועדה יבטיח כי גם בעתיד לא יאושר שום שינוי מנגנון הצמדה של קצבה בלא שהובטח ששינוי זה אינו פוגע בגמלאים שזכויותיהם כבר התגבשו, בין השאר על-ידי מתן תוספות מתאימות לקצבה, שימנעו את הפגיעה כאמור.

חיים כץ: אני רוצה להודות לצוות הלשכה המשפטית של הוועדה, לעורכת-הדין נועה בן-שבת, לצוות הוועדה, למנהלת וילמה מאור ולמזכירות הוועדה מעיין, אתי וענת, ולעוזרי הפרלמנטריים אילן מרסיאנו ולי קטקוב, שעסקו במלאכה ותרמו לקידומה של הצעת החוק.

חיים כץ: גם הצעת חוק זו מוגשת ללא הסתייגויות.

חיים כץ: אני אומר לכם, זה לא היה פשוט.

חיים כץ: גם הצעת החוק הזאת לא היתה פשוטה, היא מוגשת ללא הסתייגויות, ואני קורא לכם לאשרה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

חיים כץ: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: מה שמעיד שכנראה הגעת לסיכומים הטובים ביותר, ולכן לא היו מסתייגים, לטובת כל הצדדים.

אורלי לוי אבקסיס: עבודה מבורכת בהחלט של הוועדה.

אורלי לוי אבקסיס: ברגע שתגיע אנחנו גם נעבור להצביע עליה.

אורלי לוי אבקסיס: ואנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק לשינוי שיטת העדכון של פנסיה תקציבית, התשע"ב–2012, בקריאה שנייה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 1–8 – 13 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–8 נתקבלו.

אורלי לוי אבקסיס: ונעבור לתוצאות: בעד – 13, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת שהצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

אורלי לוי אבקסיס: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 11 נגד – אין נמנעים – אין חוק לשינוי שיטת העדכון של פנסיה תקציבית, התשע"ב–2012, נתקבל.

אורלי לוי אבקסיס: הספקת?

יצחק אהרונוביץ': – – –

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא נקלט, אבל אנחנו נודיע שכבוד – – –

יצחק אהרונוביץ': – – –

אורלי לוי אבקסיס: נכנס?

אמנון כהן: תפס, תפס.

אורלי לוי אבקסיס: תפס.

אורלי לוי אבקסיס: הספקת, היית זריז.

אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו נעבור לתוצאות: בעד – 11, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אמנון כהן: הוא בישראל ביתנו – – –

חיים כץ: – – –

יצחק אהרונוביץ': – – –

אורלי לוי אבקסיס: ספורטאים, עם ספורטאים עסקינן.

חיים כץ: – – – 45 דקות – – –

אורלי לוי אבקסיס: אתם עושים ספורט יחד.

קריאות: – – –

אורלי לוי אבקסיס: רק נודיע שחוק לשינוי שיטת העדכון של פנסיה תקציבית, התשע"ב–2012, עבר בקריאה שלישית וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: [מס' מ/631; "דברי הכנסת", חוב' ה', עמ' ; נספחות.

אורלי לוי אבקסיס: ]

אורלי לוי אבקסיס: נעבור לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 41), התשע"ב–2012.

אורלי לוי אבקסיס: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת אמנון כהן.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת כהן.

אמנון כהן: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 41), התשע"ב–2012, שיזמה הממשלה.

אמנון כהן: סימן ט'1 בפרק ב' לפקודת בתי-הסוהר [נוסח חדש], התשל"ב–1971 (להלן: הפקודה), עניינו שחרור מינהלי של אסירים בשל צפיפות בבתי-הסוהר.

אמנון כהן: בהתאם להוראות הפקודה רשאי השר לביטחון הפנים לקבוע תקן כליאה, המאושר על-ידי ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, לתקופה שלא תעלה על שנה, ונציב שירות בתי-הסוהר רשאי להורות, לפי שיקול דעתו ובמועד שימצא לנכון, על שחרור אסירים כאשר תפוסת האסירים עולה על תקן הכליאה המאושר.

אמנון כהן: תקופת השחרור המינהלי קבועה אף היא בפקודה, בהתאם ליתרת מאסרו של האסיר.

אמנון כהן: בהתאם להוראות סימן ט'1 האמור, כנוסחו כיום, השיקולים של התנהגות האסיר בכלא, נסיבות ביצוע העבירות שבגינן נשפט ושיקולים אינדיבידואליים מסוג זה אינם מובאים בחשבון לצורך ההחלטה על שחרור מינהלי.

אמנון כהן: שיקולים מהסוג האמור נבחנים רק לצורך בחינת שחרור מוקדם ממאסר בהתאם לחוק שחרור על-תנאי ממאסר, התשס"א–2001.

אמנון כהן: בחוק זה נקבעו בין השאר התנאים לשחרור מוקדם של אסירים, והמבחן המנחה לשחרור הוא "כי האסיר ראוי לשחרור וכי שחרורו אינו מסכן את שלום הציבור".

אמנון כהן: מכיוון שלצורך החלטה על שחרור מינהלי לא נבחנים נתוניו האישיים הספציפיים של האסיר המשוחרר, יכול שישוחרר בשחרור המינהלי אסיר אשר נמצא כי אינו ראוי לשחרור מוקדם על-פי אמות המידה שנקבעו בחוק שחרור על-תנאי ממאסר, למשל בשל העובדה כי הוא מהווה סכנה לשלום הציבור.

אמנון כהן: מצב זה טעון תיקון באשר הוא פוגע בתכליות הענישה ובעקרונות המנחים לשחרור על-תנאי ממאסר.

אמנון כהן: לפיכך ביקשה הממשלה לקבוע כי אסיר שפוט לא ישוחרר שחרור מינהלי שיש בו הלכה למעשה קיצור תקופת מאסרו של האסיר אם נמצא כי הוא אינו ראוי לשחרור מוקדם לפי הוראות חוק שחרור על-תנאי ממאסר.

אמנון כהן: בדיונים שנערכו בוועדת הפנים והגנת הסביבה עלה הצורך לבחור בנוסחה המאזנת מחד גיסא בין הצורך להמשיך ולקיים את מנגנון השחרור המינהלי, ומאידך גיסא ליצור מנגנון המתייחס לשיקולים הנבחנים במסגרת אמות המידה שנקבעו בחוק שחרור על-תנאי ממאסר.

אמנון כהן: לפיכך קבעה הוועדה כי אסיר שפוט שתקופת מאסרו אינה עולה על ארבע שנים ישוחרר שחרור מינהלי בהתאם להוראות הנוהגות כיום.

אמנון כהן: אסיר שתקופת מאסרו עולה על ארבע שנים ישוחרר שחרור מינהלי רק אם ועדת השחרורים החליטה לגביו שישוחרר על-תנאי מנשיאת יתרת תקופת מאסרו לפי חוק שחרור על-תנאי ממאסר.

אמנון כהן: לצד זאת החליטה הוועדה כי להצעת החוק יתווסף דיווח שנתי לכנסת על מספר האסירים המשתחררים במסגרת השחרור המינהלי, בחלוקה לפי שתי הקבוצות, וכן על מספר האסירים שתקופת מאסרם עולה על ארבע שנות מאסר ולא שוחררו שחרור מינהלי.

אמנון כהן: כתיקון נוסף, ובמסגרת הצעת החוק המונחת לפניכם, הציעה הוועדה להבהיר את הגדרת "תפוסת אסירים" כך שיהיה ברור כי היא חלה גם על עצורי ימים, ולא רק על עצורים עד תום ההליכים, וכן הושמטו ממנה מתקני משטרת ישראל, מאחר שכיום כלל העצורים הם באחריות שירות בתי-הסוהר.

אמנון כהן: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות.

אמנון כהן: אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

אמנון כהן: וכאן, לפני שאני יורד, אני רוצה להודות ליועצת המשפטית של הוועדה, מירי פרנקל-שור, ולכל הצוות שעמל על החוק הזה, וכן למנהלת הוועדה יפה שפירא ולכל הצוות שלה.

אמנון כהן: באמת עשינו עבודה מצוינת לטובת הנושא של שחרור מינהלי, ואני מבקש מכל חברי הבית להצביע בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: להצעת החוק הזאת יש בקשת דיבור אחת של חבר הכנסת דב חנין – איננו.

שלמה מולה: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה.

אברהם מיכאלי: הצבעה, הצבעה.

שלמה מולה: אנחנו מצביעים בקריאה שנייה על הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 41), התשע"ב–2012.

שלמה מולה: נא להצביע.

שלמה מולה: הצבעה מס' 11 בעד סעיפים 1–2 – 12 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

שלמה מולה: ובכן, בעד – 12, אין מתנגדים.

שלמה מולה: הצעת החוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 41), התשע"ב–2012, עברה בקריאה שנייה.

שלמה מולה: האם להצביע בקריאה שלישית, אדוני היושב-ראש?

אמנון כהן: כן, כן.

שלמה מולה: אכן כן.

שלמה מולה: אנחנו מצביעים.

שלמה מולה: הצבעה מס' 12 בעד החוק – 11 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 41), התשע"ב–2012, נתקבל.

שלמה מולה: ובכן, בעד – 11, אין מתנגדים.

שלמה מולה: חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 41), התשע"ב–2012, עבר בקריאה שלישית וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

שלמה מולה: האם אדוני רוצה לברך?

אמנון כהן: בירכתי, בירכתי.

שלמה מולה: בירכת.

שלמה מולה: אוקיי.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/660).

שלמה מולה: ]

שלמה מולה: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

שלמה מולה: הצעת החוק הבאה היא הצעת חוק הנהיגה הספורטיבית (תיקון), התשע"ב–2012, קריאה ראשונה.

שלמה מולה: תציג את הצעת החוק שרת התרבות והספורט, השרה לימור לבנת.

שלמה מולה: בבקשה, גברתי.

שלמה מולה: להצעת החוק הזאת יש כמה נרשמים, ואם היהיו, אנחנו ניתן להם.

שלמה מולה: אם לא יהיו, אנחנו נצביע.

שלמה מולה: בבקשה, גברתי.

לימור לבנת: אדוני, תודה רבה, מדובר בהצעת חוק שמבקשת להעביר את הסמכות שניתנת לשר התמ"ת להתקין תקנות לפי סעיף 29 לחוק הנהיגה הספורטיבית – תקנות שעוסקות בתחום יבוא כלים תחרותיים וחלקי חילוף – לאחר התייעצות עם שרת התרבות והספורט – אתי – ועם שר התחבורה – לידי שרת התרבות והספורט, לאחר התייעצות עם שר התמ"ת ועם שר התחבורה.

לימור לבנת: אני רוצה להבהיר.

לימור לבנת: חוק הנהיגה הספורטיבית למעשה חוקק במטרה להסדיר את תחום הנהיגה הספורטיבית בישראל ולאפשר קיום פעילות ספורטיבית בתחום המוטורי, לרבות עריכת מירוצים.

לימור לבנת: התחום הזה מצוי כולו בתחום סמכותו ומומחיותו המקצועית של משרד התרבות והספורט.

לימור לבנת: אני שמחה להודיע גם שמירוץ ראשון כזה כבר התקיים לפני כחודש, פחות או יותר, אולי שישה שבועות, אולי אני טועה בשבוע או שניים, באילת, למעשה, היה מוצלח בצורה בלתי רגילה, ואנחנו צופים להרחיב את הפעילות הזאת מאוד.

לימור לבנת: אגב, מדובר על זה שנים, שנים ארוכות, והצלחנו סוף סוף לקיים את המירוץ הראשון.

לימור לבנת: סעיף 29(א) לחוק קובע כי כלי תחרותי שאינו טעון רישום ורשיון רכב לפי פקודת התעבורה, או חלקי חילוף של כלי תחרותי כאמור, מותרים בייבוא בכפוף להוראות שיקבע שר התעשייה, המסחר והתעסוקה בהתייעצות עם שר התרבות והספורט ועם שר התחבורה, ולאחר שניתן לכך אישור בכתב מאת הרשות המוסמכת.

לימור לבנת: אבל מאחר שלמשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה אין את המומחיות, הידע והניסיון בתחום הנהיגה הספורטיבית, ובכלל זה, בעניין ייבוא כלים תחרותיים וחלקי חילוף כאמור בסעיף הזה, וזאת בשל ההבדלים המהותיים בין כלים אלה לבין כלי רכב רגילים – לא מדובר כאן בשום אופן בכלי רכב רגילים – ואילו במשרד התרבות והספורט יש רשות לנהיגה ספורטיבית – כאן לא מדובר רק במינהל הספורט, אלא ברשות לנהיגה ספורטיבית – מוצע לכן להעביר את הסמכות להתקין הוראות בעניין זה לשר התרבות והספורט לאחר קיום התייעצות עם שר התעשייה, המסחר והתעסוקה ועם שר התחבורה.

לימור לבנת: למעשה מדובר כאן בהסכמה בין כל השרים הנוגעים בדבר, ואני מבקשת לאשר את הצעת החוק הזאת, הממשלתית.

לימור לבנת: תודה.

שלמה מולה: תודה רבה, גברתי.

שלמה מולה: אנחנו מודים לך על ההצגה.

שלמה מולה: אנחנו עוברים למסתייגים או למבקשים לומר את דבריהם.

שלמה מולה: ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת אורי אריאל – איננו.

שלמה מולה: הבא בתור הוא חבר הכנסת ישראל אייכלר.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

שלמה מולה: אם יהיה כאן, אחריו – חבר הכנסת יעקב כץ, אם יהיה כאן.

שלמה מולה: אחריו – חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

שלמה מולה: אדוני, שלוש דקות.

שלמה מולה: אדוני, לרשותך שלוש דקות.

שלמה מולה: בסדר?

שלמה מולה: בבקשה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני סומך על שרת הספורט שהחוק שמה שהיא הגישה הוא בסדר, אבל אני רוצה לדבר על ספורט אחר שיש במדינת ישראל, וזה הספורט לעלות על הגל הפוליטי על-ידי תנועות של שנאה, וכל אחד רוצה לצבור כוחות על-ידי מירוץ מכוניות השנאה על חשבון ציבורים אחרים.

ישראל אייכלר: אני רוצה לקרוא לכם קטע ממאמר שהתפרסם היום – "צבא העם או צבא השם", מאמר שמשכנע יותר מכל אחד אחר מדוע אין לאיש שאויב ושונא את הציבור החרדי שום זכות לדבר בכלל על העניין הזה שאנחנו עם אחד ואנחנו צריכים להיות יחד.

ישראל אייכלר: הוא כותב כך: "הרופאים ממליצים על קטיעת איבר נגוע" – שימו לב לדברים – "החולה המבוהל פונה לרופא אליל המבטיח לו רפואה שלמה – – – אבל עד מהרה תנצח הפיזיולוגיה את הפסיכולוגיה, תרופותיו של המכשף יתגלו כקשות מן המחלה".

ישראל אייכלר: מי זה "המחלה"?

ישראל אייכלר: "החברה הישראלית חולה במחלת הפונדמנטליזם היהודי".

ישראל אייכלר: לא כתב את זה ערבי, לא כתב את זה מישהו בסוריה, לא בלוב ולא באירן.

ישראל אייכלר: כתב את זה פה, בעברית, אחד הסופרים "הדגולים" בעיתון נפוץ במדינה.

ישראל אייכלר: ופה הוא טוען שהשירות הלאומי לחרדים הוא תרופת אליל, כי זה לא יעזור.

ישראל אייכלר: ההיפך, הוא טוען שזה לא יפייס בין חילונים וחרדים ויחריף את המחלוקת.

ישראל אייכלר: וכל כך למה?

ישראל אייכלר: הוא מסביר שלהקים גדודי חרדים למהדרין הוא הדבר הגרוע ביותר, כי "צבא השם יתבדל מכלל הצבא ויסור למשמעתם של קצינים המצייתים לרבניהם".

ישראל אייכלר: וכאן הוא אומר שיהיו שני סוגי רבנים: רבני החרדים, שיהיו פוסקי הלכות, והם יגרמו לכך שאנשים יקפידו על קלה כחמורה ויכבידו על צבא השם עד כדי שיתוק; והאחרונים, הם אלה המתנחלים שילכו אחרי הרבנים הציונים-הדתיים שיהפכו אותנו ל"חיזבאללה" יהודי.

ישראל אייכלר: אנחנו שמענו פה בכנסת, היום, חברת כנסת שמדברת על תושבי מגרון שהם שודדי קרקעות.

ישראל אייכלר: ואני שואל: ריבונו של עולם, אנחנו כבר בארץ הזאת דורי דורות.

ישראל אייכלר: על איזו אדמה גרה הגברת הזאת?

ישראל אייכלר: ולאיזה אדמה אמא שלה, הוריה באו לארץ הזאת אם לא אדמה גזולה?

ישראל אייכלר: אנחנו פה, בבניין הזה, יושבים על אדמה גזולה של שיח'-באדר.

ישראל אייכלר: בית-המשפט העליון יושב על אדמות שיח'-באדר.

ישראל אייכלר: אם מישהו אומר על מגרון שזאת אדמה גזולה, פה, כאשר האדמה – לגישתם של אנשים שלא מאמינים בה' אלוקי ישראל ולא בתורה ולא בזכות היהודית בארץ-ישראל – הם יכולים לדבר על אחרים שזו אדמה גזולה ולהגיד שאנחנו מחלה, הפונדמנטליזם היהודי?

ישראל אייכלר: והוא ממשיך ומסית ומסית ומסית ומסביר שהערכים המוקנים בבית-הגידול של החרדים ושל הדתיים זה דבר נורא ואיום, שהיא מזמינה גדודים חרדים למהדרין והם מתכון למלחמת אזרחים חמושה, הוא בעצם אומר: אל תיתנו להם רובים, כיוון שהציבור החרדי הולך ומתרחב כתוצאה מריבוי טבעי.

ישראל אייכלר: ולכן הוא מציע הצעה, היחלצות – הוא מציע מלחמת תרבות נחושה.

ישראל אייכלר: הזמן דוחק, הוא אומר, אם יפסיד בה, ייזכר המפעל הציוני כאפיזודה היסטורית קצרת ימים.

שלמה מולה: נא לסיים, אדוני.

ישראל אייכלר: אני מסיים, אדוני היושב-ראש, במשפט שאומר: אנשים שיכולים להעז לכתוב בהסתה ושנאה כזאת, אין להם שום זכות לשבת על האדמה "הגזולה" של ארץ-ישראל, ובוודאי שאין להם זכות לבוא אלינו ולהגיד: אתם צריכים לשרת אותנו.

ישראל אייכלר: אנחנו לא עבדים שלכם, אנחנו האדונים על הארץ הזאת, כי אדון עולם נתן לנו את הארץ הזאת.

ישראל אייכלר: תודה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

שלמה מולה: האמת היא שניסיתי לראות, אדוני חבר הכנסת אייכלר, מה הקשר בין דבריך להצעת החוק של השרה לימור לבנת, אבל – – –

לימור לבנת: צריך הרבה חלקי חילוף כדי להבין את – – –

שלמה מולה: מאה אחוז.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני, גם לרשותך שלוש דקות.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זה חלק מהספורט שלנו לדבר בהרבה תחומים, בכל נושא, בכל חוק.

שלמה מולה: טוב, מאה אחוז.

לימור לבנת: ספורט לאומי.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

נסים זאב: אני רוצה לדבר בדיוק על הספורט, שהוא כל כך מעניין אותי.

נסים זאב: אני מנסה כל בוקר לעשות התעמלות, לפעמים אני מצליח, לפעמים לא, אבל ההשתדלות היא חשובה מאוד.

נסים זאב: אבל לא הבנתי, אני יכול לומר, כבוד השר, לא הבנתי מדוע יש צורך להעביר את הנושא, שהוא ייבוא, שמדובר בחלקי חילוף, לכבוד השרה הנכבדה, שאני לא מזלזל בידע שיש לה ובמומחיות שיש לה.

לימור לבנת: בעיקר בחלקי חילוף.

נסים זאב: אני אומר לך, אני אסביר לך למה.

שלמה מולה: אדוני, אני חושב שהשרה הסבירה מעל הדוכן למה זה חשוב, אבל אתה לא הקשבת.

נסים זאב: אני מבין למה זה חשוב.

נסים זאב: אם מדובר בספורט עצמו, אני מבין.

נסים זאב: תחרות בספורט זה התחום של הספורט והתרבות.

נסים זאב: אבל כאשר מדובר בייבוא של חלקים, למה זה צריך להיות בהתייעצות עם כבוד השרה?

נסים זאב: בעצם מי שאחראי על הייבוא הוא התמ"ת.

נסים זאב: אני רוצה להבין, אם מדובר בייבוא של מכשירים רפואיים, אז נאמר שליצמן יש לו את המומחיות.

נסים זאב: בגלל שמדובר במשרד הבריאות אז הייבוא של כל החלקים שקשורים לנושאים רפואיים יהיה דרך המשרד של הרב ליצמן, עם כל הכבוד.

נסים זאב: וכל משרד יהיה אחראי לחלקים שהוא צריך לייבא.

נסים זאב: אני לא רואה בזה עניין.

נסים זאב: אני אומר לכם את האמת – – –

שלמה מולה: אם מדובר במכשיר רפואי, כמה שאני מבין, משרד הבריאות אומר את דברו אם המכשיר הזה הוא מכשיר מותאם רפואית כן או לא.

שלמה מולה: משרד הבריאות כן – – –

נסים זאב: מסכים אתך, אבל מי שמביא את זה הוא משרד הבריאות?

נסים זאב: אבל מי מייבא את זה?

שלמה מולה: – – – לעניין הספורט.

נסים זאב: משרד הבריאות מייבא מכשירים?

לימור לבנת: אנחנו לא מייבאים.

נסים זאב: סליחה, כתוב פה – – –

לימור לבנת: לא, אנחנו לא מייבאים.

נסים זאב: כתוב פה על חלקי חילוף של כלי תחרותי שמותרים בייבוא בכפוף להוראות שייקבע שר התעשייה, המסחר והתעסוקה.

לימור לבנת: מותרים בייבוא.

שלמה מולה: מותאמים.

לימור לבנת: מותרים בייבוא.

לימור לבנת: אנחנו לא מייבאים.

לימור לבנת: מותרים בייבוא.

שלמה מולה: מותרים.

שלמה מולה: אתם נותנים להם את ההיתר להביא.

שלמה מולה: יפה.

לימור לבנת: – – – כי המומחיות היא בידינו.

לימור לבנת: יש רשות – – –

שלמה מולה: נכון, כמו המכשירים הרפואיים שמשרד הבריאות – – –

נסים זאב: זאת אומרת, בעצם הייבוא נשאר ביד שר התמ"ת?

נסים זאב: הייבוא עצמו.

נסים זאב: ההתייעצות זה אתכם, אבל הייבוא עצמו דרך שר התמ"ת?

נסים זאב: אם זה כך זה מקובל, זה נשמע הגיוני.

לימור לבנת: הסמכות להתקין את ההוראות בעניין הזה היא של שר הספורט לאחר שהוא מתייעץ עם שר התעשייה, המסחר והתעסוקה ועם שר התחבורה.

שלמה מולה: ברור.

לימור לבנת: אבל כיוון שהמומחיות היא במשרד הספורט, שיש לו רשות לנהיגה ספורטיבית – יש רשות כזאת – לכן הוחלט להעביר את זה.

לימור לבנת: אנחנו לא מייבאים כלום, המשרד בכלל לא מייבא, הוא רק קובע – – –

נסים זאב: אם כך, זה הובהר.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: אני מודה לך, תודה רבה.

שלמה מולה: חבר הכנסת יעקב כץ הדובר הבא.

שלמה מולה: אם הוא איננו – חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מדברים פה אומנם על נהיגה ספורטיבית – אני רוצה לדבר על פעילות לא ספורטיבית, מתוך שעמום.

מיכאל בן-ארי: נתחיל בזה שאתמול, בדרכי לחיפה לבקר את החיילים שהותקפו, אחד על-ידי 12 פורעים ואחד על-ידי 30 פורעים, אני שומע בדרך שלא בטוח שזה על רקע לאומני, היתה להם טעות בזיהוי.

מיכאל בן-ארי: המשטרה בודקת כיוונים נוספים, אולי זה היה כיוון רומנטי, אולי זה היה על רקע סכסוך משפטי.

מיכאל בן-ארי: הדברים האלה הזכירו לי דברים שאמר כאן

מיכאל בן-ארי: בשבוע שעבר השר לביטחון פנים, והסיפור מתחיל כך: לפני קצת פחות משנתיים, ערב יום השואה, נחרדו תושבי המושבה מרחביה לראות את בית-העלמין שלהם, 42 קברים – אני הייתי שם והיו שם הרבה, ולא 50 כמו שאמר השר לביטחון פנים – שנופצו בחמת זעם.

מיכאל בן-ארי: סלעים, סלעי בזלת, הושלכו על לוחות השיש העבים.

מיכאל בן-ארי: הלוחות פוזרו לכל עבר, המקום הוצת, מערכת הגינון הושחתה.

מיכאל בן-ארי: עבודה רצינית ביותר.

מיכאל בן-ארי: מישהו שם השקיע השקעה אדירה.

מיכאל בן-ארי: באמת נתפסו הפורעים, שמונה מהם נתפסו, ושאלתי את השר מה נעשה בעניינם.

מיכאל בן-ארי: אז השר ענה: שמונה בני מיעוטים מהכפר סולם, אחד בגיר, שבעה קטינים, עשו את זה מתוך שעמום.

מיכאל בן-ארי: אלה המלים שאמר כאן השר לביטחון פנים: מתוך שעמום.

מיכאל בן-ארי: לא פשע שנאה, לא פורענות לאומית, מתוך שעמום.

מיכאל בן-ארי: רציתי להגיד לו: מתוך טמינת הראש בחול.

מיכאל בן-ארי: אבל מה שחמור – אני שואל את עצמי, שאלתי אותו: מה היתה הענישה?

מיכאל בן-ארי: שלושה נשפטו, השאר, חמישה, בכלל לא הועמדו לדין, כפי הנראה, וזה שהנהיג את החבורה קיבל חצי שנה עבודות שירות.

מיכאל בן-ארי: חצי שנה.

מיכאל בן-ארי: אם איזה נער גבעות שאף פעם לא נתפס היה עושה גרפיטי באיזשהו מקום כבר היה עומד שם ראש הממשלה, והנשיא פרס, והרבנים הראשיים.

מיכאל בן-ארי: פה, 42 קברים, מחמת שעמום, חצי שנה עבודות שירות.

מיכאל בן-ארי: היתה פעם טטיאנה סוסקין, עשתה מעשה לא ראוי, ציירה איזה ציור לא ראוי, שלוש שנים היא קיבלה בכלא.

מיכאל בן-ארי: שלוש שנים.

מיכאל בן-ארי: אם רוצים למגר – ואמרו לי אתמול: זה לא כולם.

מיכאל בן-ארי: אני מסכים, זה לא כולם.

מיכאל בן-ארי: אבל אם מתנהגים בכזאת סלחנות, אז מה הפלא?

מיכאל בן-ארי: מה הפלא שתופסים חייל, מחזיקים אותו בידיים וברגלים וחורטים על ראשו "אש"ף", אם אחר כך המשטרה תבוא ותגיד שמדובר ב"טעות בזיהוי"?

מיכאל בן-ארי: אז לכן, רבותי, אנחנו צריכים לשים לב שלא נטעה אנחנו בזיהוי.

מיכאל בן-ארי: אם יש פשיעה לאומנית, צריך לטפל בה כבפשיעה לאומנית, כדי למגר אותה.

מיכאל בן-ארי: כדי שלא נאשים את כולם.

מיכאל בן-ארי: לא כולם, זה נכון, אבל מי שנסחף לשם, כדאי שנעצור אותו, ובעוד מועד, כי הסחף הזה, אם אנחנו לא נעצור אותו, הוא ישטוף את כולנו.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

שלמה מולה: בבקשה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: אכן אנחנו עוברים להצבעה.

שלמה מולה: אנחנו נחכה לך עד שתתקרב, אדוני, להצבעה.

שלמה מולה: בבקשה.

שלמה מולה: נא להצביע.

שלמה מולה: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הנהיגה הספורטיבית (תיקון), התשע"ב–2012, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

שלמה מולה: אכן, בעד 13, אין מתנגדים.

שלמה מולה: הצעת חוק הנהיגה הספורטיבית (תיקון), התשע"ב–2012, עברה בקריאה ראשונה, ותועבר להמשך דיון בוועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/659).

שלמה מולה: ]

שלמה מולה: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

שלמה מולה: הצעת חוק איסור מימון טרור (תיקון מס' 13) (הכרזה על חבר בני-אדם זר כארגון טרור ועל אדם זר כפעיל טרור), התשע"ב–2012, קריאה ראשונה.

שלמה מולה: את הצעת החוק יציג השר משולם נהרי במקום שר המשפטים.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: להצעת החוק הזאת יש גם כמה נרשמים, אם יהיו כאן – ידברו, אם לא, אנחנו נעבור להצבעה.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני השר.

משולם נהרי: אדוני היושב בראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק מבקשת לתקן את חוק איסור מימון טרור, התשס"ה–2005, בשני עניינים הקשורים למנגנון ההכרזה בישראל על ארגוני טרור זרים ועל פעילי טרור זרים, כדי לתת מענה למחויבותה של ישראל למאבק בטרור לא רק בתחומי מדינת ישראל אלא כחלק מהמאמץ הבין-לאומי בנושא זה.

משולם נהרי: פרק ב' לחוק איסור מימון טרור מסדיר את מנגנון ההכרזה בישראל של ארגון טרור זר ושל אדם שהוא פעיל טרור, בעקבות קביעה שנעשתה מחוץ לישראל.

משולם נהרי: כיום, סעיף 2 לחוק קובע כי ועדת שרים לענייני ביטחון לאומי מוסמכת להכריז על אדם זר שהוא פעיל טרור, או על חבר בני-אדם זר שהוא ארגון טרור, לאחר שהוכרזו בידי גורם מוסמך של מדינה זרה או בידי מועצת הביטחון של האו"ם, ובתנאי שלוועדת השרים היה יסוד סביר להניח כי אותו אדם זר הוא אדם שהיה פעיל טרור, או כי אותו חבר בני-אדם זר הוא ארגון טרור.

משולם נהרי: מנוסח החוק הנוכחי עולה כי יש צורך להביא בפני ועדת השרים מידע נוסף על הגוף המועמד להכרזה כדי לבסס יסוד סביר שכזה.

משולם נהרי: בעניין הכרזות שבוצעו על-ידי מועצת הביטחון של האו"ם עלה קושי ממשי להביא בפני ועדת השרים מידע נוסף שכזה, משום שהמידע המופץ למדינות השונות על המוכרזים הוא מוגבל, משיקולי ביטחון וסודיות.

משולם נהרי: בעיה זו מקשה על מדינת ישראל להכריז על ארגון טרור ופעילי טרור כנדרש בהתאם לסטנדרטים המקובלים בעולם ולמחויבות ישראל במישור הבין-לאומי.

משולם נהרי: לפיכך מוצע לקבוע כי לגבי ההכרזות שנעשות על-ידי מועצת הביטחון של האו"ם תהיה ועדת השרים רשאית לאמץ את ההכרזה ללא תנאי נוסף, בהתבסס על הליך הבדיקה המקיפה שקדמה להכרזה על-ידי מועצת הביטחון.

משולם נהרי: יודגש כי התיקון המוצע מוגבל להכרזות שנעשו על-ידי מועצת הביטחון בלבד, ולא יחול על ההכרזות שנעשו על-ידי גורמים מוסמכים אחרים, בשל מעמדה הבין-לאומי של מועצת הביטחון והשקיפות החלה לגבי מנגנוני ההכרזה במסגרתה, אשר מבטיחות כי נעשה הליך בדיקה ואימות ראוי בטרם החלטה על הכרזה.

משולם נהרי: מגבלה נוספת הקיימת כיום בנוסח החוק מצמצמת באופן ניכר את יכולתה של ועדת השרים להכריז על פעילי טרור זרים – יחידים, להבדיל מארגונים – לאחר שהוכרזו בידי גורם מוסמך זר.

דוד רותם: מה עם פעילי טרור ישראלים?

משולם נהרי: תיכף נגיע לזה.

משולם נהרי: שילוב סעיפי החוק אינו מאפשר להכריז על אדם שהוכרז עליו שהוא פעיל טרור זר אם הוא שייך לארגון שישראל הכריזה עליו "ארגון טרוריסטי" לפי פקודת מניעת טרור, התש"ח–1948, או ההגנה 1945, אלא "התאחדות בלתי מוכרת" לפי תקנות ההגנה (שעת חירום) 1945, אלא אם כן הוא מעורב בביצוע מעשה טרור מסוים.

משולם נהרי: כדי לפתור מצב זה מוצע לקבוע כי הגדרת "אדם שהוא פעיל טרור" תחול על אדם הנוטל חלק פעיל בארגון טרור מוכרז, בין אם ההכרזה בוצעה לפי חוק איסור מימון טרור, לפי הפקודה למניעת טרור או לפי תקנות ההגנה.

משולם נהרי: תיקון זה יאפשר לוועדת השרים להכריז על פעיל טרור זר גם אם הארגון שהוא משויך אליו הוא ארגון שהוכרז בהכרזה פנים-ישראלית.

משולם נהרי: בהקשר זה יובהר כי הכרזה על יחיד כאמור, יכול שתבוצע רק על אדם שאינו אזרח ישראלי ואינו תושב ישראל, אשר גוף מוסמך בין-לאומי הכריז עליו ככזה.

משולם נהרי: עוד יצוין כי הצעת חוק המאבק בטרור, התשע"א–2011, אשר כבר עברה בקריאה ראשונה בכנסת, מחילה הסדרים חלופיים לנושאים שונים הקשורים למאבק בטרור, ובין היתר אמורה להחליף את חוק איסור מימון טרור.

משולם נהרי: אולם, לאור דחיפותו של התיקון הדרוש מוצע לתקן כבר עתה את חוק איסור מימון טרור, כל עוד הוא עומד בתוקפו וההכרזות נעשות מכוחו.

משולם נהרי: בהמשך ישנה כוונה לאמץ תיקון זהה גם בנוסח חוק המאבק בטרור לכשיושלם.

משולם נהרי: נוכח האמור מבקשת הממשלה מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת החוקה, חוק ומשפט לצורך הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

משולם נהרי: תודה.

שלמה מולה: תודה רבה, כבוד השר בשם שר המשפטים.

שלמה מולה: אנחנו ממשיכים לרשימת הדוברים.

שלמה מולה: ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת אורי אריאל – איננו.

שלמה מולה: הדובר הבא הוא חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – יעקב כץ, ואחר כך – מיכאל בן-ארי, אם יהיו.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני, גם לרשותך שלוש דקות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מדובר בארגון טרור וארגון טרור זר.

ישראל אייכלר: השאלה היא מה הוא ארגון טרור זר, אבל לפני שאני אגש לשאלה הזאת אני רוצה להזכיר שאנחנו בחודש אדר.

ישראל אייכלר: בחודש אדר אנחנו חוגגים את ניצחון הרוח של מרדכי הצדיק ואסתר המלכה מול המן הרשע, שביקש להשמיד, להרוג ולאבד את כל היהודים מנער ועד זקן ביום אחד.

משולם נהרי: וטף.

ישראל אייכלר: גם טף.

ישראל אייכלר: נכון.

משולם נהרי: טף ונשים.

ישראל אייכלר: טף ונשים ביום אחד.

לימור לבנת: אבל תזכור תמיד שמי שהצילה את העם היהודי היתה אשה.

שלמה מולה: נכון, אסתר המלכה.

ישראל אייכלר: אני הזכרתי אותה – מרדכי ואסתר המלכה.

לימור לבנת: לא, אבל מי שהצילה היתה אשה.

משולם נהרי: ומי ששלח אותה – – –

ישראל אייכלר: מי ששלח אותה היה מרדכי הצדיק.

ישראל אייכלר: היא יעצה לעשות צום שלושה ימים ועם ישראל קיבל את העצה.

לימור לבנת: הוא הודיע לה שהולך להתרחש אסון גדול, אבל היא אמרה לו: לך אסוף את כל היהודים בשושן.

משולם נהרי: היא היתה בפרונט.

לימור לבנת: והיא עשתה את מה שצריך.

משולם נהרי: היא היתה בפרונט.

לימור לבנת: היא גם היתה בעצם האשה שם, המנהיגה בשושן.

לימור לבנת: תזכור.

ישראל אייכלר: אני לא חש צורך – – –

משולם נהרי: היא סובבה את הראש.

ישראל אייכלר: אני לא חש צורך להתווכח בעניין – – –

לימור לבנת: אפשר להתווכח.

ישראל אייכלר: לא, כי אצלנו אין מלחמה בין גברים לנשים.

ישראל אייכלר: אסתר המלכה צדיקה בדיוק כמו שמרדכי הצדיק צדיק.

משולם נהרי: אין הדרת נשים.

משולם נהרי: אין הדרת נשים.

ישראל אייכלר: רק בעולם המודרני, ששם האשה הפכה לכלי, ששם מבזים את האשה ומשתמשים בה וזורקים אותה, שם יש מלחמה של הנשים כדי להחזיר את מעמד האשה.

ישראל אייכלר: אצלנו האשה היא מלכה – "אשת חיל מי ימצא"

לימור לבנת: על מה בדיוק אתה מדבר?

לימור לבנת: על מה אתה מדבר בדיוק?

לימור לבנת: אני לא שמתי לב שמשתמשים בי וזורקים אותי.

ישראל אייכלר: לא, לא דיברתי עלייך.

ישראל אייכלר: לא דיברתי ממך.

ישראל אייכלר: אמרתי: יש עולם, יש עולם – – –

עינת וילף: אנחנו פשוט לא יודעות – – –

ישראל אייכלר: לא, לא, לא דיברתי מכבוד השרה.

ישראל אייכלר: אדוני יצטרך להוסיף לי מהדו-שיח הזה.

שלמה מולה: הדו-שיח הוא מעניין, גברתי השרה, אבל אני מבקש לאפשר – – –

ישראל אייכלר: שיהיה ברור וחד-משמעי, אני אמרתי שישנו – – –

לימור לבנת: – – –

שלמה מולה: אין ויכוח, אין ויכוח שיש בהחלט הדרת נשים, אדוני.

ישראל אייכלר: לא אצלנו.

שלמה מולה: מה?

ישראל אייכלר: לא אצלנו.

שלמה מולה: טוב, אפשר להתווכח על זה – – –

ישראל אייכלר: לא, לא, רק בעולם שרצה לשנות את בריאתו של בורא עולם ולהגיד שאשה היא גבר וגבר הוא אשה.

שלמה מולה: אני בכל זאת אתן לך את הזמן.

ישראל אייכלר: אצלנו לכל אחד יש מעמד.

ישראל אייכלר: אם אדוני יכול להוסיף לי, כי עוד לא התחלתי.

שלמה מולה: אני נותן לך את שלוש הדקות המלאות.

ישראל אייכלר: תודה רבה לך.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

לימור לבנת: אני נראית כמו גבר?

לימור לבנת: אני נראית כמו גבר, חבר הכנסת אייכלר?

ישראל אייכלר: מי מדבר נגד השרה?

ישראל אייכלר: אני דיברתי שיש עולם ששם הגבר הוא אשה ואשה היא גבר.

ישראל אייכלר: השרה היא אם בישראל, כל הכבוד.

לימור לבנת: לא, אבל אני אם בישראל וגם שרה וגם חברת כנסת וגם הכול.

ישראל אייכלר: אבל אדוני היושב-ראש לא ייתן לי עוד פעם שלוש דקות.

דוד רותם: חבר הכנסת אייכלר, הוא לא מפעיל לך את השעון ממילא.

ישראל אייכלר: בדיוק.

שלמה מולה: חבר הכנסת דודו רותם, מאחר – – –

ישראל אייכלר: תנו לי לפתח את הרעיון הפשוט, הוא רעיון קיומי.

שלמה מולה: רק שנייה, אדוני.

שלמה מולה: גברתי השרה, אם תרצה להתערב אני אאפשר לך להתערב, אבל אני מבקש לאפשר לו לדבר.

לימור לבנת: טוב, תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

ישראל אייכלר: בבקשה.

ישראל אייכלר: שוב, לא התכוונתי לשרה.

ישראל אייכלר: דיברתי על אותו עולם שיש שם מלחמה בין נשים לגברים.

ישראל אייכלר: אצלנו לא.

ישראל אייכלר: עכשיו לגבי אסתר המלכה ומרדכי הצדיק.

ישראל אייכלר: הם היו במצב בלי צבא, בלי מדינה, ואמרו להשמיד אותם, והקדוש-ברוך-הוא עזר להם בנס שבתוך הטבע עם תהליכים – נקרא לזה היום מדיניים.

ישראל אייכלר: והיום, אחרי אלפי שנים, אנחנו עומדים שוב בחודש אדר ושוב עומד צורר באותה פרס, אותה אירן, ואומר להשמיד, להרוג ולאבד את כל היהודים.

ישראל אייכלר: ושוב אנחנו עומדים עם כל כלי הנשק, עם המטוסים, עם הפצצות החכמות, בלי שום יכולת למנוע ממנו ליצור נשק גרעיני.

ישראל אייכלר: לא אנחנו ולא האמריקנים ולא הסובייטים ולא אף אחד אחר.

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: אי-אפשר.

ישראל אייכלר: אבל הקדוש-ברוך-הוא יכול.

ישראל אייכלר: אם אנחנו נזכה לעשות ימי תפילה וצום כמו שאמר מרדכי הצדיק, כמו שיעצה אסתר המלכה למרדכי הצדיק ומרדכי הצדיק עשה, יכול הקדוש-ברוך-הוא להפיל את אחמדינג'אד ולהפיל את כל הרשעים ולעשות שם "ונהפוך הוא אשר ישלטו היהודים המה בשונאיהם".

ישראל אייכלר: תודה רבה.

שלמה מולה: טוב, תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: האמת היא, לפי שיטתך אנחנו צריכים לפרק את זה, אבל – – –

ישראל אייכלר: לא, לא מפרקים את צה"ל, כמו שלא מפרקים את המטבח.

ישראל אייכלר: כשצריך לאכול צריך לבשל, אבל לדעת שאם הקדוש-ברוך-הוא, אם השם לא ישמור עיר, שווא שקד שומר.

שלמה מולה: בבקשה.

שלמה מולה: תודה.

שלמה מולה: גברתי השרה, את רוצה להתערב?

שלמה מולה: בבקשה, אני אאפשר לך להגיד.

שלמה מולה: בהחלט, בהחלט, בהחלט.

לימור לבנת: אני גבר?

שלמה מולה: בבקשה, גברתי.

שלמה מולה: בכל זאת, זה חשוב מאוד.

שלמה מולה: בבקשה.

לימור לבנת: תודה.

לימור לבנת: אני לא אוריד את הז'קט.

שלמה מולה: בבקשה, גברתי.

שלמה מולה: אני לא אגביל אותך, אבל את – – –

לימור לבנת: לא, לא, אני לא אאריך, אני לא אאריך.

לימור לבנת: אני יודעת שזמנם של חברי הכנסת קצר.

לימור לבנת: אני גם לא אוריד את הז'קט כדי להוכיח שאני לא גבר, אבל אני אומר, כי אני לא רוצה פה ליצור פרובוקציות, אני אומרת דברים רציניים.

לימור לבנת: אני בכל זאת רוצה לומר לחבר הכנסת אייכלר באמת עניין רציני.

לימור לבנת: כשאני הערתי קודם – קודם כול, אני מתנצלת שהפרעתי לך, כי לא היתה לי כוונה להפריע, כמובן.

ישראל אייכלר: לא התכוונתי אלייך.

לימור לבנת: לא, לא, אני יודעת, אני יודעת, אבל בקריאת ביניים לגיטימית באמת – אני מקווה שלא לקחת את זה באופן אישי, אבל כן באופן קבוצתי; אני אומר את זה אולי כך.

לימור לבנת: כי כשאתה לא התכוונת אלי באופן אישי גם אני לא התכוונתי אליך באופן אישי, אבל בכל זאת שנינו מתכוונים כל אחד לעולמו של השני.

לימור לבנת: כשאני הזכרתי את אסתר המלכה ואמרתי שהיא היתה זאת שהצילה את עם ישראל מידי האירנים של אז, הממלכה הפרסית של אז, כמובן, ממלכת פרס – ואתה צודק בהשוואה.

לימור לבנת: אני עשיתי אותה בדיוק בשבוע שעבר בדרום-אפריקה, כשהופעתי שם בקהילה היהודית.

לימור לבנת: בדיוק דיברתי על זה.

לימור לבנת: בעוד שלושה שבועות חג פורים, והזכרתי את זה.

לימור לבנת: ואכן, אסתר המלכה היתה לא רק זאת שהצילה.

לימור לבנת: היא היתה המנהיגה מעבר לזאת שהיא הצילה.

לימור לבנת: זה לא במקרה, ככה היא בדיוק לחצה על המתג הנכון, בטעות היא עברה.

לימור לבנת: איזו אשה שם לחצה על המתג, יצא שהיא הצילה.

לימור לבנת: היא היתה המנהיגה והיא היתה זאת שפקדה ואמרה: לך וכנוס את כל היהודים.

לימור לבנת: כנוס בכ"ף, למי שלא יודע.

לימור לבנת: לא מבחינת קנס אלא מבחינת לכנס.

לימור לבנת: אני לא יודעת אם כל אחד יודע אז אני מבהירה.

לימור לבנת: לך וכנוס את כל היהודים בשושן כדי שכל היהודים – שושן היתה מקום ענק, זה לא היה איזה שכונה כאן – כדי שכל היהודים יהיו יחד ואפשר יהיה באמת להציל אותם.

לימור לבנת: היה לה שכל, היתה לה מנהיגות, היא היתה מנהיגה.

לימור לבנת: צריך לזכור את זה.

לימור לבנת: למה צריך לזכור את זה היום ולמה זה חשוב?

לימור לבנת: משום שמי שאומר שאשה, התפקיד שלה הוא באמת – אנחנו מכבדים אותה, כמו שאתה אומר, ואצלנו היא מלכה ואצלנו היא בבית, אבל יש נשים שלא רוצות להיות רק בבית, לא רוצות רק שיכבדו אותן בבית.

לימור לבנת: מי שרוצה בזה, זה בסדר.

לימור לבנת: אני לא מכריחה אף אשה ללכת לעבוד וללכת ולעשות קריירה.

לימור לבנת: לא זו כוונתי.

לימור לבנת: מי שבוחרת בזה, זכותה.

שלמה מולה: אבל רצוי שתעבוד.

לימור לבנת: לא, כן, אבל תשמע.

לימור לבנת: אבל יש נשים שרוצות אחרת.

לימור לבנת: יש נשים שרוצות לצאת לעבודה, יש נשים שרוצות לעשות קריירה, יש נשים שרוצות להיות מורות לא רק בחצי משרה אלא רוצות לעסוק בזה יותר ויש נשים שרוצות להיות עורכות-דין ויש נשים שרוצות להיות רופאות ויש נשים שרוצות להיות מדעניות ויש נשים שרוצות להיות בשורה ארוכה מאוד של מקצועות.

לימור לבנת: או פוליטיקאיות.

לימור לבנת: יש נשים שרוצות להיות חברות כנסת, יש נשים שרוצות להיות שרות.

לימור לבנת: יש לנו פה את חברת הכנסת ד"ר עינת וילף שיש לה קריירה מקצועית משלה קודם שנכנסה לכנסת.

לימור לבנת: היא לא באה לכנסת להיות פוליטיקאית.

לימור לבנת: יש לה קודם לזה קריירה מקצועית משלה.

עינת וילף: – – – להיות פוליטיקאית.

לימור לבנת: לא, לא, בסדר.

לימור לבנת: זה לא דבר פסול בעיני, כידוע לך.

לימור לבנת: אבל יש לה קריירה מקצועית משלה קודם שבאה לכנסת בכלל.

לימור לבנת: זה בשבילה בכלל מסלול נוסף.

לימור לבנת: אין בזה שום פסול שנשים יעשו גם דברים אחרים.

לימור לבנת: לזה היתה כוונתי.

לימור לבנת: ואתה אומר: יש נשים שרוצות להיות גברים.

לימור לבנת: הכינוי הזה או ההגדרה הזאת – באמת, אנחנו, נשים דעתניות, נשים משכילות, נשים שבוחרות במקצועות – שלומדות, שמשכילות, שמגיעות לתפקידים רמי מעלה בשוק ההון, בבנקאות – תראה כמה נשים יש היום שמנהלות בנקים, שנמצאות בשוק ההון בתפקידים בכירים, אפילו בשירות המדינה – החשבת הכללית היא אשה, ועוד כהנה וכהנה.

לימור לבנת: אז מה, הן גברים?

לימור לבנת: אלה נשים שהן בעצם גברים?

לימור לבנת: או רוצות להיות גברים?

לימור לבנת: איזה מין אמירה זאת, הרב אייכלר?

לימור לבנת: אתה הרבה יותר חכם, הרבה יותר מתוחכם – אני מכירה אותך – מאשר לומר אמירה כזאת.

לימור לבנת: אמירה אומללה.

ישראל אייכלר: אני דיברתי גם על גברים שרוצים להיות נשים.

לימור לבנת: עזוב, זה עניין אחר.

לימור לבנת: זו אמירה מסוג אחר, שאני חושבת שגם היא אמירה לא במקומה, מאוד לא במקומה.

לימור לבנת: אני מסתייגת ממנה מכול וכול.

לימור לבנת: אבל להגיד על כל הנשים האלה, הנשים הטובות, הנהדרות, רופאות, שבאמת מוסרות את נפשן, עובדות משמרות, לילה ויום, מצילות חיים – –

שלמה מולה: שופטות בית-משפט.

לימור לבנת: – – שופטות; להגיד עליהן שאלה נשים – – –

מיכאל בן-ארי: הוא לא דיבר על זה.

לימור לבנת: דיברת.

לימור לבנת: אמרת: מי שלא נמצאות בבית – – –

ישראל אייכלר: לא אמרתי את זה.

לימור לבנת: אמרת.

לימור לבנת: זה מה שאתה אומר, זה הסבטקסט שלך.

ישראל אייכלר: הסבטקסט – – –

לימור לבנת: זה הסבטקסט שלך.

לימור לבנת: אתה יודע בדיוק מה אתה אומר: אלה נשים שרוצות להיות גברים.

לימור לבנת: אז מי אלה הנשים האלה שרוצות להיות גברים?

לימור לבנת: אולי תסביר לנו.

לימור לבנת: אנחנו נשים שרוצות להיות נשים, שיש לנו ילדים, ואנחנו מגדלות ילדים ומשפחה, וגם עושות דברים נוספים, לתפארת מדינת ישראל.

לימור לבנת: תודה רבה.

שלמה מולה: תודה רבה, גברת.

שלמה מולה: האמת היא, תראו איך אנחנו התגלגלנו – אנחנו בדיון על נושא של ארגוני טרור והכרזת חבר בני-אדם כארגון טרור, והגענו לעניין של מעמד האשה.

שלמה מולה: ובכל זאת, אלה חיינו.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני, חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, אם תרצה בכך.

ישראל אייכלר: אני רוצה להגיב על – – –

שלמה מולה: אדוני, אנחנו כרגע בהמשך דיון.

שלמה מולה: אנחנו לא נקיים את – – –

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, משנכנס אדר מרבים בשמחה.

נסים זאב: "חייב איניש לבסומי עד דלא ידע בין ארור המן לברוך מרדכי", וזה בדיוק – השרה נכנסה למין תחושה כזאת של אי-הבנה מוחלטת.

נסים זאב: אנחנו עדיין לא ביום פורים, כבוד השרה, אני רוצה לומר לך – –

מיכאל בן-ארי: – – –

נסים זאב: – – אנחנו רק נכנסנו לחודש אדר.

נסים זאב: אבל יכול להיות ששמחת פורים ואווירת פורים גם כן קצת משפיעה על כולנו.

לימור לבנת: ונהפוך הוא.

נסים זאב: כן, ונהפוך הוא, ובדיוק את הבנת הפוך, את ההיפך ממה שהוא אמר.

לימור לבנת: ברור.

שלמה מולה: טוב – – –

נסים זאב: את קיימת את המצווה החל ברגע הזה.

שלמה מולה: מאחר שיש לו אפשרות של הודעה אישית, אחרי ההצבעה על החוק הזה – – –

נסים זאב: לא צריך באמת עכשיו לעשות פולמוס מהדבר הזה.

נסים זאב: באמת.

שלמה מולה: – – – יאללה, בואו נמשיך.

שלמה מולה: תאמר את דבריך, אדוני.

אברהם מיכאלי: – – –

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כשמדברים על טרור – טול קורה מבין עיניך.

נסים זאב: אנחנו מדברים על טרור זר.

נסים זאב: תגיד לי, איפה כל חברי הכנסת הערבים היום?

נסים זאב: לאן הם נסעו?

נסים זאב: לקטאר – לקטר, לקטרג על עם ישראל?

נסים זאב: אז יושב-ראש הרשות הפלסטינית האשים את מדינת ישראל, כרגיל, במחיקת כל סממן ערבי, אסלאמי, נוצרי.

נסים זאב: מי שהכחיש את השואה, אדוני היושב-ראש, ומומחה בדברי בלע ושנאת ישראל, עליו אני לא – אין לי שום תמיהה.

נסים זאב: אבל כשאחמד טיבי, הוא וחבר מרעיו, המסיתים והמדיחים של מדינת ישראל, יוצאים במשלחת כדי להיות "חברו יחדיו" – זה דבר בלתי נסבל.

נסים זאב: אני אומר לך, אני לא מבין כמה אנחנו יכולים לספוג מכות מאנשים שיושבים פה בבית הזה, ומנצלים את המעמד שלהם בבית הזה, להסית ולהדיח בכל הזדמנות.

נסים זאב: אני רוצה להזכיר לכולם: המחדל שלנו, כאשר אחרי מלחמת 67' נתנו לפלסטינים למחוק ולהרוס את כל ההיסטוריה בהר-הבית.

נסים זאב: נכון, משה דיין נתן לווקף את האפשרות, אמר לו "תפאדל", נתן לו את המפתחות של הר-הבית, אבל הם ניצלו לרעה את המצב, ואנחנו יודעים את כל ההרס והחורבן של בית ראשון ובית שני, כל ההיסטוריה שלנו, שזה שם.

נסים זאב: העניין של הר-הבית, שהוא המקום המקודש ביותר לעם ישראל מזמן דוד ושלמה, בית-המקדש שנהרס, ועליו נבנה מה שנבנה שם – אנחנו רואים שהפלסטינים ניסו במשך השנים – ומדינת ישראל לא עשתה שום דבר כדי לעצור אותם.

שלמה מולה: נא לסיים.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

נסים זאב: אז בוודאי – היום אפשר להכחיש.

נסים זאב: מה עשו בהר-הזיתים, אדוני היושב-ראש?

שלמה מולה: נא לסיים.

נסים זאב: 50,000 מצבות הם ניפצו, מתוך 70,000, והשתמשו במצבות לגדרות.

נסים זאב: מה היה בכותל המערבי?

נסים זאב: כולנו זוכרים, בימים הראשונים, את צואת החמורים שהיתה שם.

נסים זאב: המקום הכי מקודש לעם ישראל – טימאו וחיללו אותו.

נסים זאב: ועכשיו אנחנו שומעים את דברי הבלע של יושב-ראש הרשות הפלסטינית – –

שלמה מולה: משפט אחרון בבקשה, אדוני.

נסים זאב: – – שהוא מחפש את השלום – "אני שלום וכי אדבר המה למלחמה".

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: אני רוצה לבקש מחברי הכנסת, יש לנו אורחים מאוד נכבדים שמחכים למעלה ביציע האורחים להצעת חוק הפוליו.

שלמה מולה: אני מבקש מאוד – אני אקפיד מאוד על הזמן.

שלמה מולה: אני אפשרתי לשרה לימור לבנת להתערב בדיון, חשבתי שזה חשוב.

שלמה מולה: אני מבקש מהדוברים הבאים – הדובר הבא הוא חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: אחרי זה אנחנו עוברים להצבעה ישר.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אנחנו מדברים פה על הצעת חוק איסור מימון טרור – –

שלמה מולה: כן.

מיכאל בן-ארי: – – הכרזה על חֶבֶר בני-אדם – או חָבֵר?

קריאה: חֶבֶר.

מיכאל בן-ארי: חבר בני-אדם זר – איך העברית פה?

מיכאל בן-ארי: – כארגון טרור, ועל אדם זר כפעיל טרור.

מיכאל בן-ארי: רבותי, למה ללכת לזרים?

מיכאל בן-ארי: למה ללכת לזרים כשהם פה?

מיכאל בן-ארי: כשהם פה, כשמזדמן להם, שכשהם לא מתחבקים עם קדאפי, או כשהם לא רצים לקטאר, או כשהם לא עולים על המטוס של אבו מאזן, אז הם פה, בתוך הכנסת, מעוז קדמי של האויב.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה להזכיר – דיברת על חבר הכנסת אחמד טיבי, שכשגלעד שליט היה בשבי אמר:

מיכאל בן-ארי: אם אתם תטפלו באסירים שלנו, אנחנו נטפל בגלעד שליט, ולא מזמן שר שיר הלל ושבח – איך הוא אמר?

מיכאל בן-ארי: אין ערך נעלה יותר מאשר ה"שהדה", ה"שוהדה", הווי אומר – ולא כמו שהוא ניסה לאחר מכן להתחמק, כשהוא עושה כהרגלו.

מיכאל בן-ארי: הדברים היו ברורים ופשוטים – הדברים אמורים כלפי אלה שרוצחים ילדים.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה להזכיר שבימים האלה מלאה שנה לרצח המתועב והנפשע של משפחת פוגל, של ההורים אודי ורות והילדים הקטנים.

מיכאל בן-ארי: להזכיר את יואב, ילד בן 11, את אלעד, ילד בן ארבע, ואת התינוקת בת שלושת החודשים.

מיכאל בן-ארי: אלו השוהדה, הם השוהדה, הם – הרוצחים.

מיכאל בן-ארי: אין דבר יותר משובח מזה – טבח של ילדים.

מיכאל בן-ארי: שכחנו את הרצח של ילדים במיטותיהם בקיבוץ מיצר, במושב אדורה, שם נרצחה ילדה בת חמש במיטתה, וכאן בכנסת עומדים, מהללים ומשבחים את המרצחים האלה, ואנחנו מדברים על אדם זר כפעיל טרור?

מיכאל בן-ארי: הם פה בתוכנו, אז עד שאנחנו מגיעים לזרים, בואו נטפל במחבלים שנמצאים פה, שמצפצפים עלינו – –

שלמה מולה: טוב.

מיכאל בן-ארי: – – מצפצפים עלינו.

מיכאל בן-ארי: משפט אחרון, אדוני.

שלמה מולה: לא, יש לך עוד זמן.

מיכאל בן-ארי: אה, יש לי עוד זמן.

מיכאל בן-ארי: הם נוסעים לקטאר – נוסעים לקטאר, כמו שאמר ידידי חבר הכנסת זאב, זה לא רק לקטרג עלינו, זה כדי לפעול כנגד מדינת ישראל.

מיכאל בן-ארי: יש חוק ירושלים – שירושלים מאוחדת, וזו לא רק פעילות נגד – זו פעילות ממש נגד החוק.

מיכאל בן-ארי: להביא כספים זרים כדי לכבוש את הארץ מידינו.

מיכאל בן-ארי: היה צריך מישהו לעצור אותם, מישהו לחקור אותם, מישהו לזמן אותם לחקירה, אבל כמו שאמרתי בנאום הקודם שלי, יש פה העדפה לטמון את הראש בחול.

מיכאל בן-ארי: כי אנחנו – איך אומרים – אנחנו דמוקרטים.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

מיכאל בן-ארי: דמוקרטיה מתאבדת.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: אנחנו עוברים להצבעה.

שלמה מולה: אנחנו נחכה עד שתגיע למקומך.

שלמה מולה: נא להצביע.

שלמה מולה: בבקשה.

שלמה מולה: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק איסור מימון טרור (תיקון מס' 13) (הכרזה על חבר בני-אדם זר כארגון טרור ועל אדם זר כפעיל טרור), התשע"ב–2012, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

שלמה מולה: אכן, בעד – 11, אין מתנגדים.

שלמה מולה: הצעת חוק איסור מימון טרור (תיקון מס' 13) (הכרזה על חבר בני-אדם זר כארגון טרור ועל אדם זר כפעיל טרור), התשע"ב–2012, עברה בקריאה הראשונה.

שלמה מולה: היא תעבור להמשך דיון לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: [מס' כ/435, פ/1512/18; "דברי הכנסת", חוב' ט"ו, עמ' ; נספחות.

שלמה מולה: ]

שלמה מולה: אני רוצה להגיד תודה רבה לשר נהרי שהסכמת – אנחנו רוצים לקדם את הצעת החוק לגבי הפוליו כדי לשחרר את החברים שנמצאים ביציע האורחים.

שלמה מולה: גם להצעת החוק הזאת אין הסתייגויות.

שלמה מולה: אני מבקש להזמין את יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, חבר הכנסת חיים כץ, להציג את הצעת החוק, ואחרי זה נעבור להצבעה.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: אתה לא מוגבל, אתה יכול לדבר כמה שאתה רוצה, אבל – – –

חיים כץ: תראה כמה הם מחכים.

חיים כץ: מבחינתם, ואללה, תצביע, נלך וזהו.

חיים כץ: זה המצב.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק פיצוי לנפגעי פוליו (תיקון מס' 2), התשע"ב–2012, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

חיים כץ: את הצעת החוק יזמו חברי הכנסת ציון פיניאן ודוד אזולאי, וכמו כן קבוצת חברי כנסת.

חיים כץ: אני מבקש לברך הן את דוד אזולאי והן את ציון פיניאן על יוזמתכם, על הלחצים שהפעלתם, וברור לי שזה לא בא בקלות.

חיים כץ: אני יודע שכמה שהחוק הזה חשוב – כל מה שעברנו עד שהבאנו את הכסף הזה והבאנו את החוק למצב של היום.

חיים כץ: חוק פיצוי לנפגעי פוליו משנת 2007 קובע את זכאותם של חולים שלקו בישראל במחלת שיתוק ילדים לפיצוי חד-פעמי ולקצבה חודשית המשולמים למי שנגרמה לו נכות בשל אותה מחלה.

חיים כץ: בהצעת החוק המונחת בפניכם מוצע להחיל את החוק גם על מי שטופלו ונותחו בישראל בשל מחלת שיתוק הילדים עד לשנת 1970 אף אם לקו במחלה מחוץ לגבולות מדינת ישראל, ובכך לבטא את מחויבותה של מדינת ישראל גם כלפי חולים אלו.

חיים כץ: הטיפולים הרפואיים שניתנו לחולי הפוליו בישראל עד סוף שנות ה-60 תאמו את הידע הרפואי שהיה קיים בישראל ובעולם באותם ימים, אולם בדיעבד התברר כי חלקם היו שגויים ואף גרמו נזק, סבל רב ונכות לחולי הפוליו.

חיים כץ: מאחר שבחלק גדול מהמקרים קשה להבחין בין הנכות שגרמו הניתוחים לבין הנכות שגרמה המחלה, מוצע לפצות את חולי הפוליו על הנכות שנגרמה להם בשל אותה מחלה, לרבות בשל הנזק מהניתוחים שעברו בגין המחלה.

חיים כץ: מוצע להחיל את החוק רק על חולים שעברו ניתוחים בישראל, ולא על חולים שעברו טיפולים אחרים, כגון בידוד, גיבוסים ועוד.

חיים כץ: בוועדה צוין כי הרוב המכריע של חולי הפוליו שטופלו בארץ באותן שנים עברו ניתוחים.

חיים כץ: כמו כן נמסר לוועדה כי הניתוחים גרמו נזקים ארוכי טווח לחולים, וזאת לעומת הטיפולים אשר גרמו בשעתם לסבל ולכאבים לחולים, אך ככלל לא גרמו נזקים לטווח ארוך.

חיים כץ: המישור הראייתי – כיום כמעט בלתי אפשרי להוכיח קבלת טיפולים כגון פיזיותרפיה ובידוד לפני למעלה מ-40 שנה, וזאת לעומת ניתוחים אשר ניתן להוכיחם גם היום, בין היתר משום שהם השאירו והותירו צלקות בגוף האדם.

חיים כץ: יש לציין כי הצעת החוק אינה גורעת מההלכה שקבע בית-המשפט העליון בבג"ץ שמואל גוירצמן כנגד המוסד לביטוח לאומי, לעניין תחולת החוק על חולים שלקו במחלת שיתוק ילדים בארץ-ישראל לפני קום המדינה.

חיים כץ: אני רוצה להודות לצוות הלשכה המשפטית של הוועדה: לעורכת-הדין שמרית גיטלין-שקד, שעבדה ושקדה על הצעת החוק, ולמתמחה.

חיים כץ: לא נהוג להגיד, אבל המתמחה עמית קנובלר, שהשבוע מסיים את התמחותו בוועדה ויוצא לשוק החופשי, הבן-אדם השתדל, רצה, השקיע.

חיים כץ: מגיעה לו אחרי שנה של עבודה מילת תודה על התרומה שהוא תרם, ואני מקווה שהוא למד הרבה בשנה הזאת.

חיים כץ: כמו כן אני רוצה להודות למנהלת הוועדה וילמה מאור ולמזכירות הוועדה מעיין, אתי וענת, ולעוזרי הפרלמנטריים אילן מרסיאנו ולי קטקוב, שעסקו במלאכה ותרמו לקידומה של הצעת החוק.

חיים כץ: הצעת החוק הזאת מוגשת ללא הסתייגויות.

חיים כץ: אני חושב שהאנשים שיושבים שם ביציע חיכו כל כך הרבה זמן ועברו סבל כל כך גדול עד שהם ראו – חלקם הגדול מקבלים את המענק ואת התמלוגים, ויחד עם זה הם אמרו וטענו:

חיים כץ: אנחנו מייצגים הרבה מאוד חולים.

חיים כץ: כמו שציון ודוד אמרו, יש אנשים שבדין מגיע להם והם לא מקבלים, ואנחנו נעשה הכול שהם יקבלו.

חיים כץ: אני יודע שאתם תברכו אחר כך ותגידו אחר כך, אבל אני מודה לכם פעם נוספת על הפעילות שעשיתם והבאתם סוף לציפייה, אולי מוגזמת, של אנשים שהיו ראויים לקבל – בעוד שתיים-שלוש דקות, כשנעבור את ההצבעה – הם יקבלו מה שמגיע להם בדין.

חיים כץ: תודה שהגשתם את הצעת החוק.

חיים כץ: תודה לכם.

חיים כץ: אני מקווה שחברי הכנסת יאשרו את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

חיים כץ: תודה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: אני מודה לך.

שלמה מולה: אני יודע שהצעת החוק הזאת היא באיחור, אבל היא חשובה.

שלמה מולה: עדיף מאוחר מאשר אף פעם לא.

שלמה מולה: אני יודע שהיא לא מושלמת, אני יודע שהאוצר, היו לו התנגדויות.

שלמה מולה: יש עוד דרישות לתיקונים, אבל זה יבוא בהמשך, אני מניח.

שלמה מולה: אבל אנחנו עוברים להצבעה.

שלמה מולה: בבקשה, נא להצביע, חברי הכנסת.

שלמה מולה: הצבעה מס' 15 בעד סעיפים 1–4 – 16 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–4 נתקבלו.

שלמה מולה: אכן, בעד – 16, אין מתנגדים.

שלמה מולה: הצעת חוק פיצוי לנפגעי פוליו (תיקון מס' 2), התשע"ב–2012, עברה בקריאה השנייה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, האם להצביע לקריאה השלישית?

חיים כץ: אני אמשוך את זה לוועדה לדיון נוסף...

שלמה מולה: בבקשה.

שלמה מולה: נא להצביע.

שלמה מולה: בבקשה.

חיים כץ: עוד דקה הם היו מרביצים לי.

חיים כץ: הצבעה מס' 16 בעד החוק – 16 נגד – אין נמנעים – אין חוק פיצוי לנפגעי פוליו (תיקון מס' 2), התשע"ב–2012, נתקבל.

שלמה מולה: האמת היא, המזכיר אומר לי – בעד – 16, אין מתנגדים.

שלמה מולה: הצעת חוק פיצוי לנפגעי פוליו (תיקון מס' 2), התשע"ב–2012, עברה בקריאה השלישית, והיא תיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

שלמה מולה: אני אבקש להזמין את יוזם הצעת החוק, חבר הכנסת ציון פיניאן, לומר ולברך.

קריאה: – – –

שלמה מולה: שנייה.

שלמה מולה: שנייה.

קריאה: – – –

שלמה מולה: לא הבנתי.

שלמה מולה: אני יודע, אני אחזור על זה.

שלמה מולה: אני יודע.

שלמה מולה: אחריו – דוד אזולאי, ואחר כך נחזור אליך להודעה אישית.

שלמה מולה: בבקשה.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שזה עתה אושרה מביאה מזור, לא רפואי, כי זה כבר אבוד, אבל מביאה לפחות מזור כלכלי למאות רבות של אזרחים שמייצגים כל אחד – מאחורי כל נכה כזה יש משפחה – ומביאה מזור כלכלי במסגרת כך שיקבלו כ-120,000 שקל מענק חד-פעמי ועוד בממוצע של 2,500 שקל לחודש.

ציון פיניאן: אבל למה אני מזכיר את המספרים?

ציון פיניאן: כי מאתמול, במשך 24 שעות, הפכתי שק החבטות של הנושא הזה של החוק הזה.

ציון פיניאן: וכי למה?

ציון פיניאן: בערוץ-22 – – –

חיים כץ: בגלל שנאת חינם חרב בית-המקדש.

ציון פיניאן: נכון.

ציון פיניאן: בערוץ-22 – – –

חיים כץ: כל אלה שכועסים, תן להם את הפוליו שלך וגם את הכסף.

חיים כץ: וישאירו אותך – – –

ציון פיניאן: בערוץ-22 נאמר: ציון פיניאן חוקק חוק, והוא ייהנה ממנו במאות אלפי שקלים.

משולם נהרי: מיליון.

ציון פיניאן: לא, אני אגיע למיליון, עוד לא שכחתי את המיליון.

ציון פיניאן: ראשית, 124,000 מענק – אני הצהרתי ב-9 במרס 2009, כשהגשתי את הצעת החוק ליועצת המשפטית דאז, אני אמרתי שאני נותן את הכסף הזה לתרומות לארגוני נכים או לארגוני צדקה.

ציון פיניאן: ועכשיו, התחלתי לחשוב מאיפה המיליון שקל הזה.

ציון פיניאן: חשבתי – אני מורה למתמטיקה, והגעתי לסיכום.

ציון פיניאן: הם חישבו, קיבלו דרגות.

ציון פיניאן: בערוץ-22 הפכו להיות חלק מהאלוהים, חס וחלילה.

ציון פיניאן: הם אומרים שאני אמות בגיל 90, כלומר, בעוד 30 שנה.

ציון פיניאן: אז עשו 12 חודשים כפול 3,000 שקל כפול 30 שנה – ציון פיניאן, אחרי שקיבל מיליון שקל, הלך לעולמו.

שלמה מולה: אז לפי החישוב שלך – – –

דוד אזולאי: בעזרת השם.

שלמה מולה: רק רגע, רק שנייה.

שלמה מולה: לפי החישוב – – –

ציון פיניאן: ציון פיניאן הלך לעולמו אחרי מיליון שקל.

שלמה מולה: רגע, רגע, אבל – – –

חיים כץ: – – – שיחיה עד 120 ויקבל 2 מיליון.

שלמה מולה: נכון.

ציון פיניאן: רגע, ואני התפללתי היום בבוקר, ונאמר לי שאני אחיה עד 120.

ציון פיניאן: בעזרת השם.

ציון פיניאן: אני רוצה רק לומר ולהקריא גם את היועצת המשפטית דאז – מה היא כתבה לי כשאני ביקשתי ממנה.

ציון פיניאן: והיא כתבה – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – ועובדה שכולם יושבים פה ומהנהנים.

אורלי לוי אבקסיס: לא צריך אפילו לתרץ ולהתנצל – – –

ציון פיניאן: בואי רק נקריא: "אין כל בעיה בקידום הצעת חוק ממנה נהנית אוכלוסייה בלתי מסוימת, לרבות גם חבר הכנסת.

ציון פיניאן: הדבר אינו שונה מקידום הצעת חוק הנוגעת לתשלום ארנונה בהיותו של חבר הכנסת מחזיק בנכס בעיר פלונית".

ציון פיניאן: וגם ועדת האתיקה בראשותו של – שעשה עבודת קודש, אני רוצה לומר – ידידי וקנין, איציק, שממש בתבונה, בתבונה – לולא היתה ועדה זו, והיו פוסלים אותי, אני לא יודע אם החוק היה קיים.

ציון פיניאן: ואז ועדת האתיקה – – –

שלמה מולה: היה קיים.

שלמה מולה: אם החוק היה עובר.

ציון פיניאן: עובר, נכון.

ציון פיניאן: "ועדת האתיקה – לאחר ששמעה את דבריך אלי – החליטה שבנסיבות שנוצרו הינך רשאי להמשיך ולקדם את הצעת החוק שהגשת, הגם שיש בה להיטיב אתך באופן אישי, לאחר שהבנת ממכתבה של היועצת המשפטית לכנסת הקודמת כי אין מניעה שתקדם את ההצעה.

ציון פיניאן: ולאור ההחלטה הקודמת של ועדת האתיקה, הוועדה סברה שלא יהיה זה נכון למנוע ממך כעת – לאחר שההצעה אושרה לקריאה השנייה והשלישית, בתמיכת הממשלה – להשלים את תהליך החקיקה.

ציון פיניאן: " ועכשיו אני רוצה להגיע, באמת, לברכות לאנשים שעשו.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, היום הכנסת הביאה מזור לפצע מדמם וכואב, שנמשך כשש שנים.

ציון פיניאן: היום הכנסת תיקנה עוול משווע שזעק שנים.

ציון פיניאן: החוק שאושר זה עתה עבר תלאות ואף ייסורים רבים עד לאישורו היום.

ציון פיניאן: אני רוצה לברך את החברים שעשו את הבלתי יאומן ותרמו רבות לאישור החוק.

ציון פיניאן: בראש, לשר האוצר יובל שטייניץ, שללא התערבותו האישית – ואני פה רוצה לומר: התערבותו האישית של שר האוצר – הצעת החוק היתה נגנזת, כפי שקרה להצעות קודמות, ועל כך התודה והברכה.

ציון פיניאן: לחברי הנמרץ מסיעת הליכוד, חבר הכנסת חיים כץ, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות – הבאת גם רווחה וגם בריאות בהצעת החוק הזו – שלא עיכב, אף לא לרגע, את האישור בוועדה.

ציון פיניאן: יתירה מזאת, זירז, דחף וקידם את אישור הצעת החוק, והביא לסיכומים והבנות עם נציגי המשרדים.

ציון פיניאן: לחברי, חבר הכנסת דוד אזולאי, שהצעת החוק שלו בנושא נכי הפוליו מוזגה עם הצעתי, ובכך הוסיף כובד משקל חשוב מאוד לאישור החוק.

ציון פיניאן: לחברי, חבר הכנסת זאב אלקין, יושב-ראש הקואליציה, שאף לו היתה תרומה מכרעת.

ציון פיניאן: לוועדת האתיקה ולעומד בראשה – ואני חוזר: לוועדת האתיקה ולעומד בראשה – חבר הכנסת יצחק וקנין, שעשה הכול, כי ההחלטות שלו הן שקידמו את ההצעה.

ציון פיניאן: ליועצת המשפטית שמרית שקד.

ציון פיניאן: ולבסוף, לכל הנכים שבילו שעות – ימים ולילות – וליוו שלב אחר שלב את הצעת החוק עד לאישורה הסופי היום.

ציון פיניאן: תודה לכולם, בריאות והחלמה מהירה, ויישר כוח לכל העוסקים.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: אני רוצה להגיד לך, לפעמים, אתה יודע, אנשי הציבור – אנחנו – נחבטים ואומרים עלינו דברים.

שלמה מולה: אני חושב שאתה עשית את עבודתך ומלאכתך נאמנה.

שלמה מולה: וניחא, אתה גם עשית את כל מה שצריך לעשות על-פי התקנון, כולל פנייה ליועצת המשפטית של הכנסת, כולל לוועדת האתיקה של הכנסת.

שלמה מולה: אכן, אנחנו מברכים אותך.

שלמה מולה: זה רגע שלפעמים, גם אנחנו כאנשי ציבור צריכים להגיד את הדברים ביושר, ולא צריך להתבייש.

שלמה מולה: אתה לא צריך להתנצל בכלל על מה שעשית – כך אני חושב.

שלמה מולה: ואנחנו מברכים אותך, מברכים את אלה שהחוק אמור לשרת אותם.

שלמה מולה: גם חבר הכנסת אזולאי בין היוזמים.

שלמה מולה: הצעת החוק שלו מוזגה עם הצעת החוק.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אדוני השר, אתם שיושבים שם ביציע, שמלווים את החוק הזה הרבה שנים, בראש ובראשונה אני רוצה לברך אתכם ולחזק אתכם.

דוד אזולאי: לולא הנוכחות שלכם כאן בכל עת ובכל שעה, ספק אם היינו מגיעים עד הלום.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, זהו יום בשורה לנפגעי הפוליו, ובשבילי זהו יום חג, שלאחר תשע שנים זכיתי להעביר את החוק הזה – ואיך אמרו חז"ל?

דוד אזולאי: מגלגלין זכות על-ידי זכאי.

דוד אזולאי: כמובן חברי ציון פיניאן, שלולא עמידתו האיתנה, ספק אם היינו מגיעים עד הלום.

דוד אזולאי: אני רוצה לברך אותך, חברי ציון פיניאן, שחטפת.

דוד אזולאי: חטפת על כך שקידמת חוק שאז מה – אולי תיהנה ממנו.

דוד אזולאי: אז מה?

דוד אזולאי: אבל סייעת למאות רבות של אנשים ומשפחות ששנים סובלות סבל רב כתוצאה מכך שסובלים מהמחלה, ואין מי שיפצה אותם.

דוד אזולאי: אני לא זוכר, אדוני היושב-ראש, חוק שזכה לכל כך הרבה הכשרים כמו החוק הזה בוועדת האתיקה.

דוד אזולאי: אני לא מכיר כזה חוק שהיה שלוש פעמים בוועדת אתיקה.

דוד אזולאי: יועצת משפטית מחווה את דעתה על החוק הזה, ובסופו של יום, החוק הזה עובר.

דוד אזולאי: זה רק מעיד שהחוק הזה הוא לא רק טוב, הוא לא רק כשר, הוא יעיל, הוא מועיל לכל אלה שצריכים את החוק הזה.

דוד אזולאי: כמובן, אני רוצה באמת להודות לחבר הכנסת וקנין, שעשה מלאכת קודש כיושב-ראש ועדת האתיקה, שהיתה לו תרומה לא קטנה בהחלטות כדי להמשיך את החוק.

דוד אזולאי: וכמובן, איך אפשר לדלג על יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, ידידי, חבר הכנסת חיים כץ, החרוץ והנמרץ, שבאמת, אני חושב, יאה לבית הזה שיש ח"כ כזה, שבאמת, עושה עבודה – וזה לא החוק הראשון שאני מעביר בוועדה שלו – עושה עבודה נאמנה למען כלל ישראל.

דוד אזולאי: ואני אומר, אנחנו שומרים לו תודה בלי טובות, אבל עם ישראל חייב לך הרבה תודה על הרבה חוקים שהעברת בקדנציה הנוכחית.

דוד אזולאי: אין ספק שזו תהיה אחת הקדנציות המבורכות שהיה לה יושב-ראש ועדת עבודה ורווחה כל כך מבורך.

דוד אזולאי: כמובן שאני רוצה גם כן להצטרף לברכות לשר האוצר, שנתן את ברכתו ועידודו לחוק הזה.

דוד אזולאי: ולא נותר לי אלא לאחל לאלה שאמורים להשתמש בחוק הזה שהקדוש-ברוך-הוא ישלח לכם רפואה שלמה, ולא תזדקקו לידי מתנות בשר ודם ולא לידי הלוואתם, כי אם לברכתו המרובה.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: שכולם יחיו עד 120.

שלמה מולה: לפני שאנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, אני יודע שלחבר הכנסת אייכלר יש הודעה אישית.

שלמה מולה: יש לי חוב.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני, בקיצור נמרץ, אם אפשר.

שלמה מולה: רק למען ההבהרה בלבד, אנחנו רוצים להתקדם.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך שהקדמת את החוק של חולי הפוליו, שהאנשים היקרים לא יצטרכו לחכות – – –

שלמה מולה: נכון, אני פשוט רציתי שלא ייתקעו.

שלמה מולה: כן, בבקשה.

ישראל אייכלר: לכן המתנתי, בבקשה.

ישראל אייכלר: אני רוצה לברך את המציעים.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת פיניאן – אמרתי לו שמשמים רצו שכל השכר על מה שהוא עשה יישאר לעולם הבא ולא ירד לו – מהכבוד שנותנים בעולם הזה.

ישראל אייכלר: לכן נתנו לו את הניסיון של ההשמצות האלה, כדי שהמצווה שלו תישאר טהורה.

ישראל אייכלר: יישר כוחך.

ישראל אייכלר: עכשיו לתגובה על הדברים של השרה לימור לבנת כלפי, לגבי הדברים שלי על נשים.

ישראל אייכלר: מי שהיה פה ראה שיושבת-ראש ועדת השרים להדרת הנשים היתה חייבת למלא את תפקידה כמגינת הנשים, והיא סילפה את הדברים שלי.

ישראל אייכלר: אני רק רוצה לספר לך, אדוני היושב-ראש, שסבתא שלי עמדה וניהלה חנות 50 שנה במחנה-יהודה, אמא שלי ניהלה חנות, ובכל המשפחה שלנו נשים עובדות, ברוך השם, ולא זה המבחן אם אשה היא אשה או שהיא רוצה להיות גבר.

ישראל אייכלר: כי יש נשים שבאוהל תבורך, שיושבות בבית ומגדלות בתים בישראל, ויש נשים שבאמת עובדות ולומדות, וגם הן נשים.

ישראל אייכלר: כשאני דיברתי על האידיאולוגיה המערבית, שרצתה לערב ולעשות שוויון – התחילו בזה הקומוניסטים והמשיכו האמריקנים – שגבר ואשה זה אותו דבר.

ישראל אייכלר: כבר כתוב שפרעה במצרים – מה זה עבודת פרך?

ישראל אייכלר: עבודת נשים לאנשים ועבודת אנשים לנשים.

ישראל אייכלר: ולכן – לא דיברתי אף מלה כזאת, אבל אני כן רוצה לומר שמי שגרם לכך שנשים נרצחות בבתיהן, שנשים מוכות, וכל התרבות הזאת, הרעה, של הסבל הגדול, של מלחמת הגברים בנשים, זה אותם אנשים, גברים ונשים, שחשבו שצריך לבטל סדרי עולם שקבעה תורתנו הקדושה, שכל אחד במקומו, הגבר במצוותיו, האשה במצוותיה.

ישראל אייכלר: ואנחנו, בעזרת השם, נמשיך ונלך בדרך התורה, והאשה תהיה גדולה.

ישראל אייכלר: כתוב "ושם אשה גדולה" – בזכות נשים צדקניות נגאלו אבותינו במצרים, ובזכות נשים צדקניות עתידין אנחנו להיגאל.

ישראל אייכלר: תודה.

שלמה מולה: תודה רבה לך, אדוני.

שלמה מולה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/658).

שלמה מולה: ]

שלמה מולה: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק שחרור על-תנאי ממאסר (תיקון מס' 13) (הרכב ועדת שחרורים מיוחדת בעניין אסיר שנשפט בבית-משפט צבאי), התשע"ב–2012, קריאה ראשונה.

שלמה מולה: יציג את הצעת החוק השר משולם נהרי בשם שר המשפטים.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: להצעת החוק הזאת יש כמה דוברים.

שלמה מולה: אם יהיו כאן, ידברו, אם לא, אנחנו נעבור להצבעה.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני השר, הבמה לרשותך.

שלמה מולה: בבקשה.

משולם נהרי: אדוני היושב בראש, חברי חבר הכנסת הרב אייכלר, אני מודה לך שנשארת לשמוע.

ישראל אייכלר: מצווה לשמוע דברי חכמים.

משולם נהרי: אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק לתיקון חוק שחרור על-תנאי ממאסר (הרכב ועדת שחרורים מיוחדת בעניין אסיר שנשפט בבית-משפט צבאי), התשע"ב–2012, מטעם ממשלת ישראל.

משולם נהרי: הצעת החוק מבקשת להשוות את הרכב ועדת השחרורים המיוחדת הדנה בקציבת עונשם של אסירי עולם אשר נשפטו בפני בית-המשפט הצבאי, להרכבה בעת שהיא דנה ביתר אסירי העולם.

משולם נהרי: הרכבה החריג של ועדת השחרורים המיוחדת הוא תוצאה של נוהג שהתפתח ולפיו חתימת הקיום על החלטת נשיא המדינה להקלה בעונשם של אסירי עולם אשר נשפטו בבית-המשפט הצבאי בישראל נעשית על-ידי שר הביטחון, ולא על-ידי שר המשפטים כמקובל ביחס לאסירי העולם שנשפטו בישראל.

משולם נהרי: כפועל יוצא מן הנוהג האמור נקבע בסעיף 33(א)(4) לחוק שחרור על-תנאי ממאסר החריג כי בוועדת השחרורים המיוחדת המגבשת המלצות לנשיא המדינה בעניין קציבת עונשם של אסירי עולם שנשפטו בפני בית-המשפט הצבאי יהיה חבר ראש מחלקת חנינות ועיון בעונש בפרקליטות הצבאית במקום נציג מחלקת החנינות במשרד המשפטים.

משולם נהרי: יוער כי בישראל עדיין מרצים את עונשם כ-30 אסירי עולם אשר נשפטו בפני בית-המשפט הצבאי.

משולם נהרי: נוכח סגירתו, בשנת 2000, של בית-המשפט הצבאי, החליטו משרדי הביטחון והמשפטים כי אין עוד הצדקה עניינית להחרגתם של האסירים שנשפטו בפני בתי-משפט אלה מהמקובל ביחס ליתר אסירי העולם.

משולם נהרי: על כן מבקשים המשרדים האמורים להעביר את סמכות חתימת הקיום דנן משר הביטחון אל שר המשפטים, ובהתאם לקבוע כי בוועדת השחרורים המיוחדת בעניין קציבת עונשו של אסיר עולם שנשפט בפני בית-משפט צבאי יהיה חבר נציג משרד המשפטים במקום נציג הפרקליטות הצבאית.

משולם נהרי: נוכח האמור מבקשת הממשלה מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת החוקה, חוק ומשפט לצורך הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

משולם נהרי: תודה.

שלמה מולה: תודה רבה, כבוד השר.

שלמה מולה: להצעת החוק הזאת כמה דוברים, והראשון הוא אורי אריאל – חבר הכנסת אריאל איננו.

שלמה מולה: הבא בתור – חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב, אם יהיה כאן.

שלמה מולה: אחריו – יעקב כץ ומיכאל בן-ארי.

שלמה מולה: אם לא כן, אנחנו נעבור להצבעה.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני, חבר הכנסת אייכלר, הבמה לרשותך.

שלמה מולה: שלוש דקות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, בנושא הקודם, של איש טרור זר או ארגון טרור זר, שאלו פה חברי הכנסת למה צריך לדבר על אנשים זרים, יש אנשי טרור, והם הפנו זאת כלפי הערבים, שהם יושבים פה, והם עוסקים בטרור, ומסיתים.

ישראל אייכלר: אני רוצה לדבר על – למה צריך ללכת עד לערבים?

ישראל אייכלר: אני רוצה לדבר על טרור פנימי, טרור תקשורתי שיש במדינת ישראל כל יום ויום.

ישראל אייכלר: אדוני ראש הממשלה, חברי הממשלה מסתכלים כל יום מה יגידו בתקשורת, מפחדים מעיתונאים פחד מוות.

ישראל אייכלר: המלה "טרור" זה לא להרוג אנשים; טרור זה הפחדה.

ישראל אייכלר: זה טרור – הפחדה.

ישראל אייכלר: התקשורת מפחידה את האנשים.

ישראל אייכלר: וכשאני אומר "התקשורת", אני צריך תמיד לחזור ולומר שהתקשורת זה ציבור גדול, ואני נגד הכללת ציבורים, בוודאי שלא – – –

שלמה מולה: אדוני, יהיו כאלה שיגידו: קיום התקשורת זה חלק מההליך הדמוקרטי שלנו.

ישראל אייכלר: גם אני אומר את זה.

שלמה מולה: אז אני מציע להגיד גם את זה, ולא רק להגיד – – –

ישראל אייכלר: גם אני אומר את זה, ואני אומר שאסור להכליל את אנשי התקשורת, ואני אומר את זה כאיש תקשורת 32 שנה.

שלמה מולה: בבקשה.

ישראל אייכלר: אני כבר הייתי לפני 30 שנה כתב העיתון "המחנה החרדי" בכנסת, בתשמ"ב, 1982, כך שאני בעד תקשורת, אוי ואבוי אם לא היתה לנו תקשורת.

ישראל אייכלר: אבל כאשר התקשורת איננה – כאשר אין מגוון דעות, כאשר אין בעד ונגד, כאשר כל כלי התקשורת הולכים באג'נדה אחת, זאת הסכנה הגדולה ביותר לדמוקרטיה.

ישראל אייכלר: זה מה שקרה ל"פראבדה" בברית-המועצות, זה מה שקרה למדינות ערב, זה מה שקורה למקומות שאין בהם דמוקרטיה, שכולם באותו ניגון, בפחד כזה.

ישראל אייכלר: וצריך תמיד לבדוק מי מממן את זה; כולם בודקים מי מממן את "ישראל היום" של נתניהו, הם קוראים לזה "ביביתון", יודעים שזה שלדון אדלסון, אבל אף אחד לא יודע מי מממן את עשרות ומאות הכתבות והכתבים – כתבות – כשאני מתכוון – זה לא נשים שכותבות, אלא כתבות שמודפסות או משודרות – ואת מי שכותב אותן ואת האינטרסים שעומדים מולם.

ישראל אייכלר: ולמה זה מסוכן?

ישראל אייכלר: כי הטרור וההפחדה האלה גורמים לפילוגים בעם ולשסעים ולדם רע.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר לכם, כאיש שכן קורא תקשורת, אני מרחם על אנשים שמשועבדים לתקשורת.

ישראל אייכלר: רק רע כל היום.

ישראל אייכלר: הם לא יכולים למצוא דבר טוב, בתקשורת, וזאת הבעיה.

ישראל אייכלר: אני בעד תקשורת פתוחה, אני בעד תקשורת שתביא דברים ונגדם, בפרט בכלי התקשורת הממלכתיים, שניזונים מכספנו – אני לא אחרוג אפילו בשנייה – שנהנים מכספנו.

ישראל אייכלר: על כל דעה הם חייבים להביא את הדעה הנגדית, על כל עובדה הם צריכים להביא את הצד השני.

ישראל אייכלר: כי אפשר לדווח את הדבר הנכון ולסלף את האמת כשמציגים רק חלק מהתמונה.

ישראל אייכלר: ולכן אני אומר: טרור – להפסיק עם הטרור, לא רק טרור ששופך דמים, אלא גם טרור ששופך דמים במובן הנפשי.

ישראל אייכלר: תודה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: מאחר שהדוברים אינם במליאה, אנחנו עוברים להצבעה.

שלמה מולה: נא להצביע.

שלמה מולה: בבקשה, רבותי חברי הכנסת.

שלמה מולה: הצבעה מס' 17 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שחרור על-תנאי ממאסר (תיקון מס' 13) (הרכב ועדת שחרורים מיוחדת בעניין אסיר שנשפט בבית-משפט צבאי), התשע"ב–2012, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

שלמה מולה: בעד – 6, אין מתנגדים.

שלמה מולה: הצעת חוק שחרור על-תנאי ממאסר (תיקון מס' 13) (הרכב ועדת שחרורים מיוחדת בעניין אסיר שנשפט בבית-משפט צבאי), התשע"ב–2012, עברה בקריאה ראשונה ותועבר להמשך דיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט, אצל חבר הכנסת דודו רותם.

שלמה מולה: אנחנו עוברים לנושא הבא, הנושא הבא שלנו – החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט.

דוד רותם: היה, והצבענו על זה.

שלמה מולה: נכון.

שלמה מולה: סליחה.

שלמה מולה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/658).

שלמה מולה: ]

שלמה מולה: הצעת חוק הרשות הלאומית למלחמה בסמים (תיקון מס' 3) (הרחבת תפקידי הרשות לענייני שימוש לרעה באלכוהול), התשע"ב–2012, קריאה ראשונה.

שלמה מולה: שוב יציג את הצעת החוק חבר הכנסת משולם נהרי, במקום השר לביטחון פנים יצחק אהרונוביץ.

קריאה: השר.

שלמה מולה: השר, אמרתי.

שלמה מולה: השר, השר, השר משולם נהרי – אני אקפח אותו?

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: הוא ממלא את מכסת כל השרים היום, אז – – –

משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק הרשות הלאומית למלחמה בסמים (הרחבת תפקידי הרשות לעניין שימוש לרעה באלכוהול), התשע"ב–2012.

משולם נהרי: חוק הרשות הלאומית למלחמה בסמים חוקק במטרה להתמודד עם נגע השימוש לרעה בסמים ובמטרה להקנות תוכנית פעולה משולבת בין כל הגורמים הציבוריים שעוסקים בהתמודדות זו.

משולם נהרי: החוק הביא להקמת הרשות הלאומית למלחמה בסמים, שבה פועלים נציגי המשרדים הרלוונטיים: החינוך, הבריאות, הרווחה ואכיפת החוק.

משולם נהרי: בפועל עסקה הרשות בעשור האחרון גם בתחום השימוש לרעה באלכוהול.

משולם נהרי: ביום כ"ז באייר התשס"ה, 5 ביוני 2005, התקבלה החלטה מס' 3687 של הממשלה, ובה, במסגרת החלטתה להיאבק בתופעת האלימות בחברה הישראלית, הנחה ראש הממשלה להעביר גם את נושא הטיפול במשקאות חריפים משכרים לטיפול הרשות.

משולם נהרי: לפיכך, בהצעת החוק מוצע לתקן את שם החוק באופן שיגדיר נכונה את תחום סמכויותיה ופועלה של הרשות – ל"חוק הרשות הלאומית למלחמה בסמים ובשימוש לרעה באלכוהול"; ואת שם הרשות הלאומית למלחמה בסמים ל"רשות הלאומית למלחמה בסמים ובשימוש לרעה באלכוהול".

משולם נהרי: לאור האמור, אבקש מאת הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הפנים והגנת הסביבה לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

משולם נהרי: תודה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: להצעת החוק הזאת, נדמה לי, אין נרשמים.

שלמה מולה: יש נרשמים?

שלמה מולה: אני לא רואה את הרשימה של הנרשמים.

שלמה מולה: בבקשה.

שלמה מולה: אוקיי.

שלמה מולה: להצעת החוק הזאת מספר נרשמים: אורי אריאל – איננו, חבר הכנסת ישראל אייכלר – איננו.

שלמה מולה: אכן, יש לנו את חבר הכנסת נסים זאב, הנואם המתמיד.

שלמה מולה: אז בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני, לרשותך שלוש דקות.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני במשך שלוש שנים הייתי יושב-ראש הוועדה למלחמה – למאבק – בסמים, וכמובן שכל נושא האלכוהול עלה מדי פעם.

נסים זאב: תמיד שאלתי בתחילה – אני מדבר על לפני ארבע-חמש שנים – אם יש איזושהי הוכחה של קשר בין נושא תאונות הדרכים לבין שתיית אלכוהול או סמים, ואמרו לי שעדיין זה לא הוכח.

נסים זאב: היום, אין ספק שהקשר בין מספר ההרוגים בתאונות הדרכים לבין השתיינים שמבלים בלילה בברים ובמועדוני לילה, ושם "השתייה כדת, אין אונס", ושותים כיד המלך, ואיך כתוב: "ויצא המן ביום ההוא שמח וטוב לב".

נסים זאב: כולם מבסוטים, מתגלגלים בחוצות העיר.

נסים זאב: אני יכול לומר, במו עיני אני ראיתי מספר פעמים, הייתי פשוט מזועזע והמום, בנות צעירות, בנות 15–16, אתה רואה אותן יוצאות מהברים, זה פשוט לא יאומן; ועל אחת כמה וכמה כאשר מדובר בנהיגה.

נסים זאב: אני רוצה לומר שחלוקת התפקידים במשרד התחבורה, משרד הבריאות, משרד החינוך, הרשות למלחמה בסמים ובאלכוהול, למעשה היא מאגדת בתוכה את כל הרשויות, את כל הגופים, הייתי אומר, שעוסקים בתחום הזה.

נסים זאב: כי יש עוסקים יותר בנוער, יש יותר במבוגרים, יש יותר בשיקום אחרי שכבר מתמכרים.

נסים זאב: ולכן, הרשות שהיא בעצם הגוף שמאגד את כל הגופים האחרים, הרלוונטיים, שעוסקים בעניין, וזה מאוד חשוב.

נסים זאב: הדבר הנוסף שאני רוצה לומר, שהיום הרבה עברו מסמים לאלכוהול.

נסים זאב: כי זה הרבה יותר זמין, זה הרבה יותר נגיש.

נסים זאב: וגם עם כל המגבלות שאנחנו מכירים – לא מוכרים אחרי השעה 23:00, אז קונים בשעה 18:00, בשעות הצהריים.

נסים זאב: אין מעצורים, הייתי אומר, רק החינוך שיכול אולי קצת לבלום את זה.

נסים זאב: ואני חושב שתחום ההסברה – היא קצת לקויה ועדיין חסרה, בפרט בקרב בני-הנוער.

נסים זאב: אז חסר לנו הרבה מאוד.

נסים זאב: כי המגפה היא ממש ממאירה, הייתי אומר, וההשפעה היא כל כך קשה, וכמובן שכל נושא האלימות נובע מהשתייה המרובה.

נסים זאב: ולכן החוק הזה הוא חשוב.

נסים זאב: לחזק את הרשות גם בתקציב ולא רק בסמנטיקה של איחוד של גופים.

נסים זאב: צריך להוסיף הרבה בתקציב הזה, ואני מקווה שראש הממשלה – שאני חושב שזה תחת חסותו וברשותו, הנושא הזה – גם יתקצב את זה בהתאם.

נסים זאב: תודה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: מאחר שאין דוברים נוספים אנחנו עוברים להצבעה.

שלמה מולה: בבקשה, נא להצביע.

שלמה מולה: מי בעד?

שלמה מולה: מי נגד?

שלמה מולה: הצבעה מס' 18 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הרשות הלאומית למלחמה בסמים (תיקון מס' 3) (הרחבת תפקידי הרשות לעניין שימוש לרעה באלכוהול), התשע"ב–2012, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

שלמה מולה: אכן, בעד – 6, אין מתנגדים.

שלמה מולה: הצעת חוק הרשות הלאומית למלחמה בסמים (תיקון מס' 3) (הרחבת תפקידי הרשות לעניין שימוש לרעה באלכוהול), התשע"ב–2012, עברה בקריאה ראשונה והיא תעבור להמשך דיון בוועדת הפנים של הכנסת.

שלמה מולה: [מס' כ/417; "דברי הכנסת", חוב' ד', עמ' 23706; נספחות.

שלמה מולה: ]

שלמה מולה: אוקיי, אנחנו ממשיכים בנושא הבא.

שלמה מולה: הצעת החוק הבאה היא הצעת חוק מימון מפלגות (תיקון מס' 31), התשע"ב–2012.

שלמה מולה: יציג את הצעת החוק לקריאה שנייה ושלישית חבר הכנסת יריב לוין, הוא יושב-ראש ועדת הכנסת.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

קריאה: – – –

שלמה מולה: רק רגע, שנייה, אנחנו רוצים – – –

קריאה: – – –

שלמה מולה: הצעת החוק הקודמת, של הרשות למלחמה בסמים, תעבור לוועדת החוקה, חוק ומשפט, ולא לוועדת הפנים של הכנסת.

שלמה מולה: בבקשה.

שלמה מולה: מה?

משולם נהרי: – – –

שלמה מולה: לנו כתוב: לוועדת חוקה.

משולם נהרי: – – –

שלמה מולה: אתה ביקשת, ועדת הפנים?

משולם נהרי: – – –

שלמה מולה: אז תעבור לוועדת הפנים.

שלמה מולה: אם השר ביקש, שיעבור לוועדת הפנים.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: סליחה.

): אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם לקריאה השנייה והשלישית את הצעת חוק מימון מפלגות (תיקון מס' 31), התשע"ב–2012, שהכינה ועדת הכנסת; וזאת לפי הצעה של קבוצת חברי כנסת, כאשר מי שהוביל ודחף את החוק הוא יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת משה גפני, שזו הזדמנות להודות לו באמת על העבודה הנאמנה שהוא עשה בעניין הזה, ביחד עם חברי הכנסת אורי מקלב, דוד אזולאי, יריב לוין, פניה קירשנבאום, זבולון אורלב, אברהם מיכאלי, דוד רותם, איתן כבל ואופיר אקוניס.

): הצעת החוק באה לקבוע הוראות שונות בנוגע להגשת הדוחות הכספיים של המפלגות.

): ראשית מוצעת הסדרה והאחדה של הדוחות הכספיים המוגשים כיום בנפרד למבקר המדינה, לרשם המפלגות וליושב-ראש הכנסת.

): לפי ההצעה, הדוחות למבקר המדינה ולרשם המפלגות יוגשו באותו מועד, ובכל הנוגע למפלגות המיוצגות בכנסת, תוכן הדוחות יהיה דומה.

): לאור העובדה שרשם המפלגות מפרסם את הדוחות המוגשים לו באתר האינטרנט, והם עומדים לעיון הציבור ללא תשלום, מוצע לבטל את חובת המסירה של אותם דוחות ליושב-ראש הכנסת.

): בנוסף, התברר בוועדה כי הזמן המוקצב כיום למפלגות להגיש את חשבונותיהן למבקר המדינה, וכן הזמן הקבוע למבקר להגיש את דוחותיו, אינם מספיקים, וועדת הכספים נדרשת כדבר שבשגרה להאריך את המועדים הקבועים בחוק לעניין זה.

): לפיכך, בהתאם להצעה, יוארכו התקופות הקבועות כיום בחוק, הן לעניין הדוחות השוטפים והן לעניין הדוחות לתקופת הבחירות.

): הארכה זו תחול באופן מיידי, כך שאת החשבונות השוטפים לשנת 2011 שהמפלגות היו אמורות להגיש למבקר עד אמצע חודש מרס הקרוב, הן תוכלנה להגיש עד ה-1 במאי.

): יצוין כי הוועדה לא ביטלה את סמכותה של ועדת הכספים להאריך את המועדים השונים, אולם אנחנו מקווים שההסדר החדש ייתר את הצורך התכוף שהיה עד היום להפעיל את הסמכות הזו, את סמכות ההארכה, כדבר שבשגרה.

): תיקונים נוספים בהצעה עוסקים בסיעות שהן צירוף של כמה מפלגות, וגם לגביהן נקבעו מספר הוראות.

): כך, מוצע לקבוע שמפלגה המשתייכת לסיעה שהיא צירוף של מפלגות, תהא רשאית להעביר, מדי חודש, לאחת המפלגות האחרות שבאותו צירוף, עד 5% מיחידת מימון מתוך מימון המפלגות החודשי המשולם לה, וזאת בהתאם להסכם בין המפלגות שהוגש עם הגשת רשימת המועמדים לכנסת.

): בנוסף, נקבעו הוראות לגבי באי-כוח של מפלגות כאמור המצויות בתוך סיעה אחת, ולגבי שינויים במימון במקרה של חילופי חברי כנסת, הוראות שייכנסו לתוקף החל מהכנסת הבאה.

): לאור הרגישות שבתיקוני חקיקה הנוגעים למפלגות ולמימון מפלגות, ונוכח העובדה שהממשלה לא הביעה עמדה ביחס להצעת החוק, גובשה ההצעה תוך תיאום עם כל המפלגות ולאחר שנציגי כל המפלגות הוזמנו, כמובן, לישיבות הוועדה והיו מיודעים לגבי התהליך הזה.

): מסיבה זו, גם אני מניח, לא הוגשו הסתייגויות – מאחר שהדבר נעשה – –

שלמה מולה: בהסכמה.

): – – בהסכמה.

): ולפיכך אני כמובן אבקש מהכנסת לאשר את נוסח ההצעה, כפי שהכינה ועדת הכנסת, בקריאה השנייה והשלישית.

): אני מבקש כמובן לנצל את ההזדמנות להודות גם לצוות הוועדה בראשותה של אתי בן-יוסף, וגם כמובן ליועצת המשפטית ארבל אסטרחן, כמו גם שוב לחבר הכנסת משה גפני ולעוזרו הנאמן מר שיפמן, שביחד באמת השקיעו הרבה זמן ומאמץ כדי להגיע לתוצאה נכונה.

): אני רוצה גם להודות לאותם נציגים שהופיעו בפני הוועדה, הן מטעם משרד מבקר המדינה, הן מטעם משרד המשפטים, שכמובן סייעו בידנו בהכנת החוק הזה והבאתו לידי גמר.

): תודה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: אכן להצעת החוק אין הסתייגות.

שלמה מולה: אנחנו עוברים להצבעה.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני, אני אפעיל את – כן.

שלמה מולה: אנחנו עוברים להצבעה לקריאה שנייה.

שלמה מולה: הצבעה מס' 19 בעד סעיפים 1–8 – 8 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–8 נתקבלו.

שלמה מולה: אכן, בעד – 8, אין מתנגדים.

שלמה מולה: הצעת חוק מימון מפלגות (תיקון מס' 31), התשע"ב–2012, עברה בקריאה שנייה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, האם להצביע בקריאה שלישית?

): כן.

שלמה מולה: כן.

שלמה מולה: נא להצביע.

שלמה מולה: בבקשה.

שלמה מולה: הצבעה מס' 20 בעד החוק – 8 נגד – אין נמנעים – אין חוק מימון מפלגות (תיקון מס' 31), התשע"ב–2012, נתקבל.

שלמה מולה: אכן, בעד – 8, אין מתנגדים, אין נמנעים.

שלמה מולה: חוק מימון מפלגות (תיקון מס' 31), התשע"ב–2012, עבר בקריאה שלישית, והוא ייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

שלמה מולה: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, על העבודה היפה שעשית בוועדה.

שלמה מולה: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

שלמה מולה: הצעת החוק הבאה היא בעצם הצעת החוק לתיקון פקודת התעבורה מס' (103) – – –

קריאה: הכניסה לישראל.

שלמה מולה: הכניסה לישראל?

שלמה מולה: אנחנו – למה, הקדמנו?

שלמה מולה: אוקיי.

שלמה מולה: [מס' כ/438; "דברי הכנסת", חוב' ט"ז, עמ' ; נספחות.

שלמה מולה: ]

שלמה מולה: הצעת החוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 23), התשע"ב–2012 – יציג את הצעת החוק חבר הכנסת ציון פיניאן.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: גם להצעת החוק הזו אין הסתייגויות, אני מבין.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש – – –

שלמה מולה: אין הסתייגויות.

שלמה מולה: בבקשה.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה להודות לך, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: כן, בבקשה.

ציון פיניאן: אני רוצה להודות לך, אדוני היושב-ראש, על ברכותיך על חוק הפוליו, יישר כוח, כי אתה בין אלה שיודעים גם לפרגן ועל כך תבורך.

שלמה מולה: תודה רבה.

ציון פיניאן: אני מתכבד להביא לפניכם את הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 23), התשע"ב–2012, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

ציון פיניאן: חלק מהזכאים לעלות לארץ מכוח שבות, להלן: זכאי שבות, שוהים בישראל על-פי רשיונות ישיבה מכוח חוק הכניסה לישראל, התשי"ב–1952, במסגרת לימודים, עבודה וכדומה.

ציון פיניאן: כיוון שאנשים אלה זכאים ממילא לעלות לישראל ולקבל אזרחות ישראלית, מוצע בהצעת חוק זו, אשר יזם חבר הכנסת אברהם מיכאלי, להאריך את משך הרשיון שניתן להם מכוח החוק, וכך בין היתר להקל על שהותם בארץ ולעודדם לבחון את אפשרות עלייתם לישראל במהלך תקופה זו לפי החוק.

ציון פיניאן: ניתן להאריך רשיון לישיבת ביקור לתקופה מרבית של שנתיים.

ציון פיניאן: מוצע להסמיך את שר הפנים להאריך את רשיון הביקור שניתן לזכאי שבות, ובלבד שסך כל תקופות ההארכה לא יעלה על חמש שנים.

ציון פיניאן: כמו כן, לפי החוק ניתן להאריך רשיון לישיבת ארעי, ובלבד שתקופת כל ההארכה לא תעלה על שנתיים.

ציון פיניאן: גם לעניין זה מוצע להסמיך את שר הפנים להאריך רשיון כאמור, שניתן לזכאי שבות, ובלבד שתקופת כל ההארכה לא תעלה על חמש שנים.

ציון פיניאן: הצעת חוק זו מוגשת ללא הסתייגויות, ולכן אבקש כי הכנסת תתמוך בהצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח המוצע על-ידי הוועדה.

ציון פיניאן: תודה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: אכן, כמו שאמרת, להצעת החוק אין הסתייגויות.

שלמה מולה: אנחנו עוברים להצבעה.

שלמה מולה: הצבעה מס' 21 בעד סעיף 1 – 5 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

שלמה מולה: אכן, בעד – 5, אין מתנגדים.

שלמה מולה: 6 – ציון לא הספיק להצביע.

שלמה מולה: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, האם להצביע בקריאה שלישית?

ציון פיניאן: כן.

שלמה מולה: בבקשה.

שלמה מולה: הצבעה מס' 22 בעד החוק – 6 נגד – אין נמנעים – אין חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 23), התשע"ב–2012, נתקבל.

שלמה מולה: אכן, בעד – 6, אין מתנגדים.

שלמה מולה: חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 23), התשע"ב–2012, עבר בקריאה שלישית והוא ייכנס לספר החוקים.

שלמה מולה: תודה רבה למציע, תודה רבה למציג.

שלמה מולה: חבר הכנסת מיכאלי מבקש לברך, יוזם הצעת החוק.

שלמה מולה: הבמה לרשותך, אדוני.

שלמה מולה: תבורך על הצעת החוק.

שלמה מולה: בבקשה.

אברהם מיכאלי: אדוני, בשתי מלים אני רוצה להודות לוועדת הפנים וליושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת אמנון כהן, ולצוות הוועדה על הטיפול המזורז שביצענו בחוק הזה.

אברהם מיכאלי: ואדוני היושב-ראש, פשוט מאוד אנחנו בכנסת אמונים גם להקל על ביורוקרטיה של אנשים שהם זכאי שבות.

אברהם מיכאלי: הם מגיעים למדינת ישראל, הן כתיירים והן כתושבים ארעיים, ובתיקון הזה שעשינו פה היום נתנו לזכאי השבות עידוד לשהות בארץ בנעימות.

אברהם מיכאלי: אני לא בעד שאנשים יהיו פה זמניים.

אברהם מיכאלי: שיהיו פה עולים חדשים – זאת המטרה שלנו, אבל יחד עם זאת בקבלת פנים שאנחנו עושים לזכאי השבות, הן כתיירים והן כתושבים ארעיים, אנחנו בכך מעודדים לאחר מכן לעלות לארץ.

אברהם מיכאלי: ולכן, נתנו לשר הפנים זכות לבוא ולהאריך את תקופת השהות שלהם בארץ, ולמנוע מהם כל יום שהם מגיעים לארץ, כל חודשיים לרוץ למשרד הפנים ולעמוד בתורים שם.

אברהם מיכאלי: לכן, אני חושב שהתיקון הזה יעזור באמת למניעת ביורוקרטיה וגם לעידוד אנשים שיגיעו לישראל.

אברהם מיכאלי: ולכן, אני מודה לכל החברים שתמכו בחוק הזה.

אברהם מיכאלי: תודה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: אני מודה לך, ומזל טוב על הצעת החוק.

שלמה מולה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/439).

שלמה מולה: ]

שלמה מולה: אנחנו עוברים להצעת החוק האחרונה היום בסדר-היום, הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 106) (חובת התקנת חיישן בטיחות), התשע"ב–2012, קריאה ראשונה.

שלמה מולה: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת אורי מקלב.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני, הבמה לרשותך.

שלמה מולה: ולהצעת החוק מספר נרשמים לדיבור.

שלמה מולה: אם ישנם – ידברו; אם אינם – נצביע.

שלמה מולה: בבקשה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, מכובדי השר, חברי חבר הכנסת אברהם מיכאלי, יותר מזה אני לא רואה, הצעת – את היושב-ראש אמרתי – הצעת חוק זו באה לחייב את יבואני הרכב להתקין חיישן שהוא מערכת התרעה לנסיעה לאחור.

אורי מקלב: כפי שכבר אולי רבים מכירים, מתקן כזה קיים בארץ, אנשים בחלקם מרכיבים אותו לבד.

אורי מקלב: אנחנו מבקשים לחייב את היבואנים להרכיב כזה מתקן.

אורי מקלב: המתקן הזה הוא מתקן שיציל נפשות – ימנע פגיעה באנשים ויציל נפשות ממש, כי לא מעט אנשים נפגעים מנסיעה לאחור.

אורי מקלב: הנתון הזה הוא נתון שקיבלנו גם מהרשות למניעת תאונות.

אורי מקלב: מעבר לכך יש גם, כמובן, מניעה בפגיעה ברכוש עצמו, גם פגיעה ברכב עצמו.

אורי מקלב: אבל הנתון המאוד מעניין – וקיבלנו אותו רק כשהיינו עסוקים בהכנת החוק – זה שמספר הילדים שנהרגו בתאונות חצר – – –

שלמה מולה: כתוצאה – – –

אורי מקלב: תאונות חצר הכוונה היא בנסיעה לאחור, והיו 47 פעוטות – 47 ילדים שנהרגו, כנראה שרובם מהמגזר הערבי.

אורי מקלב: זה נתון מזעזע.

שלמה מולה: באיזה שנה?

אורי מקלב: מ-2006 עד 2010.

אורי מקלב: זה נתון פשוט מזעזע, אלה דברים שהיינו יכולים למנוע.

אורי מקלב: מובן שהאופי במגזר הערבי, שהם נמצאים בחצרות הפרטיות, עם הרכבים שנכנסים, וזה מביא לתאונה הזאת – זה נתון שרק חיזק את ידינו בהצעת החוק הזאת.

אורי מקלב: זה אחוז גבוה בכלל; בתאונות החצר האלה נהרגו 73% מסך כל הפעוטות שנהרגו בתאונות דרכים במגזר הזה, ו-55% מסך כל הפעוטות ההרוגים בתאונות דרכים.

אורי מקלב: זה נתון שלבדו מצדיק ודאי לזרז את הצעת החוק הזאת.

אורי מקלב: מעבר לכך, דבר מעניין שהיה בוועדה, עורך-דין שהופיע בוועדה אחרי הקריאה הטרומית, בהכנה לקריאה ראשונה, והוא סיפר שהוא ייצג לקוח שלו שנסע אחורה, נסיעה ברוורס, ולא ראה מישהו שהיה לבוש שחור – הוא לא ראה אותו; הוא הסתכל קודם, ובאמת הוא גם לא יכול היה לראות אותו, ואף אחד לא האשים אותו שהוא היה יכול לראות אותו.

אורי מקלב: השופט שואל אותו: למה לא התקנת חיישן כזה?

אורי מקלב: הוא אומר לו: למה לא התקנתי?

אורי מקלב: כי אין חוק שמחייב אותי.

אורי מקלב: הוא אומר: אבל אם היית מתקין היית מונע את התאונה הזאת.

אורי מקלב: היום השופטים מתייחסים לתאונות דרכים בהחמרה, כי לא התקנת.

אורי מקלב: דהיינו, זה דבר כל כך פשוט, שאתה יכול להציל בזה חיים.

אורי מקלב: למה לא עושים את זה?

אורי מקלב: המכשיר הזה הוא לא מכשיר יקר.

אורי מקלב: בוודאי שאנחנו גם מבקשים שהמכשיר הזה, לא יוטל עליו מכס, גם אם הוא יבוא כמוצר built in בתוך הרכב; שלא יוטל עליו מכס.

אורי מקלב: ממילא זה יוזיל.

אורי מקלב: זה פשוט עניין של עשרות שקלים, אולי קצת יותר, וזה נבלע בסך הכול במחיר הרכב.

אורי מקלב: אין לזה משמעות כשמביאים את זה יחד ולא צריכים להתקין את זה.

אורי מקלב: אני גם רואה לעצמי חובה למסור הודעה, שאין לנו שום עניין בעניין הזה, שאנחנו מיטיבים עם איזה יצרן שנמצא פה בארץ.

אורי מקלב: אנחנו לא מדברים על יצרן מסוים.

אורי מקלב: כל אחד, כל יבואן של רכב מכל סוג שהוא – גם אם הוא עושה את זה לבד, בייצור שלו.

אורי מקלב: אנחנו לא מדברים על להתקין היום – בתקופה האחרונה האשימו, עכשיו הוצף הנושא של – –

שלמה מולה: לוביסטים.

אורי מקלב: – – הלוביסטים, ודיברו על אפודי המגן האלה, שבעצם לא היה צריך את זה בשביל למנוע תאונות דרכים, אלא מישהו היה לו מלאי והוא רצה להיפטר ממנו.

אורי מקלב: על זה היה מדובר – שחייבו עכשיו כל אחד לקנות.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על מוצר – אנחנו לא מדברים עכשיו על מי שכבר יש לו רכב בארץ, שהוא צריך להתקין, אלא אנחנו מדברים על יבואנים, ככה שאין לזה שום נגיעה – –

שלמה מולה: רכבים חדשים.

אורי מקלב: – – לשום יבואן, אין בזה שום תועלת ואין מישהו שמיטיב עם מישהו.

אורי מקלב: לכן, חובתי גם להודות לרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, שלקחה על עצמה להכין בתוך תקופה קצרה ולהזמין במכון התקנים תקינה למכשיר הזה.

אורי מקלב: משרד התחבורה טען שאין למכשיר כזה תקינה, וכשאין תקינה קשה לחייב לייבא.

אורי מקלב: גם באירופה אין בדיוק תקינה, אבל אני גם בטוח שאין מדינה באירופה שבה 47 פעוטות נהרגו בארבע שנים מתאונות חצר.

אורי מקלב: לכן אולי לא כל כך בוער להם, אבל לנו זה בוער.

אורי מקלב: אני מודה לכולם ומבקש לתמוך בהצעת חוק זו בקריאה ראשונה.

אורי מקלב: תודה.

שלמה מולה: תודה רבה לך, אדוני.

שלמה מולה: כל הצעת חוק שאפשר להציל דרכה חיים, אני חושב שהיא ראויה, ודאי וודאי כשבאמצעות טכנולוגיה אפשר להתמודד עם בעיה של תאונות דרכים.

שלמה מולה: אכן, אנחנו עוברים להצבעה.

שלמה מולה: רבותי, נא להצביע.

שלמה מולה: הצבעה מס' 23 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 4 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 106) (חובת התקנת חיישן בטיחות), התשע"ב–2012, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

שלמה מולה: בעד – 4, אין מתנגדים.

שלמה מולה: הצעת החוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 106) (חובת התקנת חיישן בטיחות), התשע"ב–2012, עברה בקריאה ראשונה ומוחזרת להמשך דיון בוועדת הכלכלה.

שלמה מולה: רבותי חברי הכנסת, אדוני השר, תם סדר-היום.

שלמה מולה: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, ה' באדר התשע"ב, 28 בפברואר 2012, בשעה 16:00.

שלמה מולה: ישיבה זו נעולה.