ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 320, 2012-02-13 00:00

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, חברות הכנסת, באין שר עדיין, היום יום שני, כ' בשבט התשע"ב, 13 בפברואר 2012 למניינם, ואני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעת למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 135), התשע”ב–2012, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 38), התשע”ב–2012.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 106) (חובת התקנת חיישן בטיחות), התשע"ב–2012, של חברי הכנסת אורי מקלב ומשה גפני; הצעת חוק שירותי הסעד (תיקון מס' 7) (שינוי הרכב ועדת ערר וערעור על החלטותיה), התשע”ב–2012, של חברת הכנסת מרינה סולודקין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון מס' 21) (איסור הפליה בשל גיל), התשע”ב–2012, של חברי הכנסת זאב בילסקי ודב חנין.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/4018/18 וכלה בהצעת חוק פ/4048/18 – הצעת חוק הכנסת (תיקון – חובת פרסום מידע הנמסר בידי שדלן), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, חיים כץ, ציון פיניאן, דב חנין ודוד אזולאי; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מינוי מבקר שאיננו תושב העירייה), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה וחנין זועבי; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – פטור ממס על אספקת מים ושירותי ביוב), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה וחנין זועבי; הצעת חוק הקולנוע (תיקון – הצהרת נאמנות), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת מיכאל בן-ארי; הצעת חוק הפיקוח על חקירות שוטרים והוראות לעניין מעצרם (תיקוני חקיקה), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת אריה ביבי; הצעת חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה) (תיקון – ביטול החוק), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – הנחה בארנונה לנכה המתגורר בבית הוריו), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת אריה אלדד; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – חפיפה בין מועד החיוב למועד הוצאת החשבונית), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק נציבות זכויות הילד, התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – ביטול תיקון מס' 39), מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה וחנין זועבי; הצעת חוק המפלגות (תיקון – חובת רישום כמפלגה), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת יריב לוין, עתניאל שנלר ודניאל בן-סימון; הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (הסדרי ראייה רחבים) (הוראת שעה), התשע”ב–2012, מאת חברות הכנסת זהבה גלאון, פניה קירשנבאום, מירי רגב ואורית זוארץ; הצעת חוק העונשין (תיקון – ביטול תיקון מס' 98), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת חנין זועבי וג'מאל זחאלקה; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – ביטול תיקון מס' 40), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה וחנין זועבי; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – אי-שלילת שירותים חיוניים),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת אורי אריאל, אורי מקלב, מיכאל בן-ארי וציפי חוטובלי; הצעת חוק לתיקון פקודת האגודות השיתופיות (ביטול תיקון מס' 8), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה וחנין זועבי; הצעת חוק עובדים זרים (תיקון – אחריות מעביד שהוא קבלן כוח-אדם בענף הבניין), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת מירי רגב ואריה ביבי; הצעת חוק לעידוד מחקר ופיתוח בתעשייה (תיקון – הפחתת הסכום הבסיסי למקבל אישור שקיבל החלטה על פירוק מרצון), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת רוברט אילטוב, משה גפני, דוד רותם, אלכס מילר, אברהם מיכאלי, זאב אלקין, איתן כבל, אריה ביבי, ציון פיניאן, כרמל שאמה-הכהן, פניה קירשנבאום, ליה שמטוב, רוחמה אברהם-בלילא, זאב בילסקי, דורון אביטל, חמד עמאר, משה מטלון, עינת וילף, יריב לוין, רוברט טיבייב ואמנון כהן; הצעת חוק תשלומים לפדויי שבי (תיקון – תוספת מענק לפדויי שבי קשישים), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת זאב אלקין, דוד רותם, אברהם מיכאלי, עינת וילף ויריב לוין; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – חובת גיוס), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – שירות אזרחי), התשע”ב–2012, מאת חברת הכנסת עינת וילף; הצעת חוק ההתגוננות האזרחית (תיקון – חלוקת ערכות מגן), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת נחמן שי; הצעת חוק נציב תלונות הציבור על שוטרים, התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת אמנון כהן, אורי מקלב, זאב בילסקי, דוד אזולאי, יצחק וקנין, אורי אריאל, רוברט טיבייב, יעקב כץ, דני דנון, מיכאל בן-ארי, משה גפני, כרמל שאמה-הכהן, אברהם מיכאלי, יריב לוין ומירי רגב; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – שיעור דמי הביטוח למבוטח שאין לו הכנסה), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – פטור ממס על מתן שירותי בנייה לצורך הוספת מרחב מוגן ומרחב מוגן דירתי), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת שי חרמש וציון פיניאן; הצעת חוק נכסי המדינה (תיקון – תוקף הרשאה לחציבה באבן),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת רוברט אילטוב; הצעת חוק הטבות לתאגידים בתחום השיקום והסיעוד, התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – הצעת חוק וחקיקת משנה המפחיתות מתקציב רשות מקומית), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת שי חרמש וציון פיניאן; הצעת חוק העזרה הרפואית הבסיסית, התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת אריה אלדד; הצעת חוק מזונות (הבטחת תשלום) (תיקון – סכום שאינו יובא בחשבון במבחן ההכנסה), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, אורית זוארץ ואחמד טיבי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק נציבות תלונות אסירים, התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת אמנון כהן, אורי מקלב, דוד אזולאי, יצחק וקנין, זאב בילסקי, אריה ביבי, איתן כבל, אילן גילאון, מסעוד גנאים, חנין זועבי, ישראל אייכלר, אריה אלדד, אברהם מיכאלי, משה גפני, יריב לוין, שלי יחימוביץ, דב חנין, יעקב אדרי, אורי אריאל וגאלב מג'אדלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות הוועדה לענייני ביקורת המדינה בעקבות הצעה לסדר-היום של חבר הכנסת שלמה מולה בנושא: אי-יישום דוח מבקר המדינה מס' 61ב בנושא אגף הדיג; מסקנות הוועדה לענייני ביקורת המדינה בעקבות דיון מהיר בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: פעולות רשויות מקומיות במגזר הלא-יהודי להגברת הבטיחות בדרכים שבתחומן, הצעת חבר הכנסת חמד עמאר; וכן מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בנושא: שביתת מורי קבלן, הצעת חברי הכנסת עינת וילף, ניצן הורוביץ, מסעוד גנאים, דב חנין, איתן כבל ואורית זוארץ.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: 1.

ראובן ריבלין: העמקת הפערים החברתיים והמשך הפגיעה במעמד הביניים ובשכבות החלשות;

ראובן ריבלין: 3.

ראובן ריבלין: האיומים במלחמה מצד שרים בממשלה

ראובן ריבלין: עדיין לא נמצא השר המשיב, שהוא סגן שר האוצר.

ראובן ריבלין: אבל יש לפנינו שלוש הצעות – שר האוצר עצמו מגיע, בסדר.

ראובן ריבלין: לכן נפנה להצעות אי-אמון, שלוש במספר, שיש בשבוע זה.

ראובן ריבלין: הראשונה שבהן היא הצעת אי-אמון מטעם סיעת קדימה, שנושאה: ממשלת נתניהו מעמיקה את הפערים החברתיים וממשיכה לפגוע במעמד הביניים ובשכבות החלשות.

ראובן ריבלין: יציג את הצעת האי-אמון חבר הכנסת אריה ביבי, שאותו אני מזמין.

ראובן ריבלין: הואיל ואין שר, אתה יכול לבקש ממני להכריז על הפסקה, או שאתה יכול לדבר ככל אשר יעלה על דעתך.

ראובן ריבלין: אבל אני מודיע, אולי הממשלה לא מבינה זאת, הכנסת היא לא תוכנית כבקשתך.

ראובן ריבלין: אם השר לא יבוא, אנחנו גם נתייחס לחוקים שהוא מבקש באותה היענות כפי שהוא מכבד את פתיחת הישיבה.

ראובן ריבלין: לפי החוק, על סדר-היום, סעיף ראשון הוא תמיד הצעות אי-אמון ותמיד הממשלה משיבה.

ראובן ריבלין: ודאי שצריך להיות פה גם שר תורן.

ראובן ריבלין: השר התורן הוא חבר הכנסת השר יובל שטייניץ, שהוא גם המשיב.

ראובן ריבלין: זאת אומרת הוא לא בא כשר תורן, ולעומת זאת, הוא גם לא בא כשר משיב.

אריה ביבי: אני יכול למנות את בילסקי למשל?

קריאה: זה לא רעיון כל כך גרוע.

ראובן ריבלין: אם זה היה על סדר-היום.

אריה ביבי: אותך אני אמנה כסגן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ביבי, אתה יכול לדבר בלי שהשעון מופעל, ואני מבקש לטלפן למזכירות הממשלה.

אריה ביבי: אדוני, אני מעדיף שהשר יגיע לפה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אתה יכול לחכות.

ראובן ריבלין: אני מכריז על הפסקה לחמש דקות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ביבי, כשתודיע לי שאתה מוכן אני אחדש את הישיבה.

ראובן ריבלין: אדוני מוכן.

ראובן ריבלין: אני מחדש את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: רבותי, הצעת אי-אמון של סיעת קדימה שנושאה: ממשלת נתניהו מעמיקה את הפערים החברתיים וממשיכה לפגוע במעמד הביניים ובשכבות החלשות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ביבי.

ראובן ריבלין: ישיב שר האוצר.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אריה ביבי: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה להביע תנחומים לאשתו של השגריר, השגריר בהודו, שנפצעה היום.

אריה ביבי: אני רוצה לחזק את ידי הממשלה, אדוני שר האוצר, ואני רוצה לומר לך בשם סיעתי, סיעת קדימה, אנחנו מחזקים את ידי הממשלה בכל הנושא הזה של מלחמה בטרור, היכן שהוא יימצא, אם בקצה העולם הזה או בקצה העולם האחר – לרדוף אותו עד חורמה.

אריה ביבי: אין פה קואליציה, אין פה אופוזיציה – אנחנו בנושא הזה חד-משמעיים.

אריה ביבי: אני רוצה גם לומר, אדוני היושב-ראש, שהחזית היא לא רק בסביבות המעגל הקרוב של הגבולות, החזית הפכה להיות גם במעגל הבינוני והרחוק.

אריה ביבי: בזה אנחנו יחד עם הקואליציה, שותפים.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, היום הסתובבו ראשי ערים פה במשכן הכנסת; היו הרבה ראשי ערים.

אריה ביבי: אני רוצה לומר, אני מביע אי-אמון בממשלה בשמם של כל ראשי הערים שהיו פה.

אריה ביבי: אני אומר לך, היום, להיות ראש עיר במדינת ישראל, זו משימה כמעט בלתי אפשרית, מלבד מספר ראשי ערים, מר בילסקי, שהם ראשי ערים של ערים עשירות.

אריה ביבי: מה קורה כאן?

אריה ביבי: קורה מצב שהממשלה נותנת לעשות "מצ'ינג" בעיר מסוימת, לעשות מדרכות, והעיר צריכה להיות שותפה ב-30%, ב-40%.

אריה ביבי: אבל דווקא ערים שהמצב בהן בעייתי, אין להן הכסף הזה לשלם.

אריה ביבי: אז מה קורה?

אריה ביבי: הם נענשים פעמיים.

אריה ביבי: פעם אחת שאין להם מדרכות, ופעם שנייה שאין להם הכסף.

אריה ביבי: זאת בעיה אחת.

אריה ביבי: אני אתן לך עוד דוגמה, מה קורה עם ראשי הערים.

אריה ביבי: יש בעיית דיור.

אריה ביבי: הממשלה רוצה לפתור את בעיית הדיור, אבל מה היא עושה?

אריה ביבי: היא לא מתייעצת בכלל עם ראשי הערים.

אריה ביבי: היא הולכת מעל לראש שלהם, וישנם שטחי אדמה באותן ערים שהממשלה בעצם קובעת לראש העיר איך לבנות, מה לבנות.

אריה ביבי: זאת אומרת, כאילו מישהו בא אליך הביתה ואומר לך איך לחנך את הילדים שלך, או אם אתה צריך בבית מרפסת או לא צריך מרפסת.

אריה ביבי: הדבר הבא בנושא ראשי הערים – אתה יודע מה, אתמול הייתי עם בילסקי, עם חבר הכנסת בילסקי, סליחה מכבודך, ויושב-ראש ועדת הפנים.

אריה ביבי: הלכנו לכיבוי-אש בראשון-לציון.

אריה ביבי: ואני אומר לך, אחרי השרפה, אחרי שנה שכל העולם התקומם, ששם דווקא צריכים להיות כל הדברים מסודרים אחרי שנה – מה ראינו?

אריה ביבי: ראינו שנציב כיבוי-אש יושב עם המזכירה שלו ומנותק בכלל מכל המדינה, מכל הארץ.

אריה ביבי: שאלנו את מפקד כיבוי-אש במחוז תל-אביב: אדוני, אתה מדבר עם הנציב?

אריה ביבי: הוא אומר: מה פתאום?

אריה ביבי: אתה מדווח לו?

אריה ביבי: אומר: מה פתאום?

אריה ביבי: אדוני, אנחנו מדברים שנה אחרי השרפה.

אריה ביבי: הדבר היותר מקומם – ואנחנו נחזור לראשי הערים – שמצד אחד דיברנו על ה"מצ'ינג", מצד שני אנחנו אומרים שהאוצר נותן למשרד הפנים, ששר הפנים יש לו תקציב שלו שהוא יכול גם לתת לעיריות, והאוצר יכול לתת פה ושם תקציבים לעיריות, והוא יודע, האוצר, ואחרים יודעים מה מצב העיריות.

אריה ביבי: והנה, מה עושים?

אריה ביבי: העבירו את כיבוי-אש לביטחון פנים, אבל העיריות ימשיכו לשלם לכיבוי-אש במשך שבע שנים.

אריה ביבי: אז מה עשינו?

אריה ביבי: מה הועילו חכמים בתקנתם?

אריה ביבי: האם לזה אנחנו פיללנו?

יעקב אדרי: איך המכשור, קשר וכו'?

אריה ביבי: חכה רגע.

אריה ביבי: תראה, אם את הכול אני אגיד, אז ייגמרו לי עשר דקות רק בכיבוי-אש.

אריה ביבי: אני גם רוצה להגיע לנושאים אחרים, אדוני חבר הכנסת יעקב, ראש עירייה לשעבר.

אריה ביבי: גם אתה ראש עיר, ואתה יודע מה זה שדווקא בערים – תראה, אני הייתי ב"שבתרבות", ואני הולך לשבתות-תרבות.

אריה ביבי: וכששואלים אותי על כיבוי-אש, אני אומר:

אריה ביבי: גם שר האוצר וגם שר הפנים אומנם היו במשמרת, אבל נושא כיבוי-אש היה מקדמת דנא.

אריה ביבי: ופה יש ראשי ערים שיושבים, והם יכולים להגיד לך מה זה.

אריה ביבי: אנשי כיבוי-אש לא קיבלו אצלי בלוד, כשאני הייתי יושב-ראש ועדה קרואה – שבעה חודשים לא קיבלו משכורת.

אריה ביבי: אז איך אתה רוצה שהוא יתעסק בכיבוי, אם שבעה חודשים לא קיבל משכורת?

אריה ביבי: והיום, הכי אבסורד, שהוועד לא מדבר עם מנכ"ל המשרד לביטחון פנים.

אריה ביבי: אמרתי להם אתמול: תשבו עד שיצא עשן לבן.

אריה ביבי: עדיין מבקר המדינה לא העביר את הדוח.

אריה ביבי: כל המדינה גועשת, ואנשים לא יושבים.

אריה ביבי: אתה יודע מה, כאילו אני חי במקום אחר.

אריה ביבי: כאילו לא שירתּי במדינה הזאת כל חיי.

אריה ביבי: באמת.

אריה ביבי: ופתאום אתה רואה דברים שהם ממש מעצבנים והם יוצאים מכל פרופורציה.

אריה ביבי: השלטון המקומי – אני חייב לחזור לשלטון המקומי, ואני רוצה לומר דבר אחד, ויתקנו אותי אלה שהיו בשלטון המקומי.

אריה ביבי: אדוני, הממשלה יושבת עם ההסתדרות; אין לי בעיה עם זה.

אריה ביבי: יושבת עם הטייקונים; אין לי בעיה עם זה.

אריה ביבי: אבל למה הממשלה, כשהיא עושה משהו, לא קוראת לראשי הערים, שהם בעצם – אתה יודע מה, אני פעם אמרתי שלהיות מפקד מחוז בתל-אביב צריך לדעת – מכייס עד רוצח.

אריה ביבי: ראש עיר במדינת ישראל, הוא צריך לטפל – – –

נחמן שי: גם הוא צריך לדעת.

אריה ביבי: – – – הוא צריך לטפל מהביוב.

אריה ביבי: אתה יודע מה, בשעה 02:00 נפל עץ באחד הבתים, בשעה 02:00 התקשרו אלי, אמרו: אדוני ראש העיר, נפל עץ ליד הבית שלי, מה עושים?

אריה ביבי: זאת אומרת, ראש העיר מטפל בכל הבעיות – ביוב, מים, כבישים, אגרת זה, אגרת הוא, הכול, הכול – והממשלה לא יושבת אתו?

אריה ביבי: ריבונו של עולם, לא מתייעצת אתו?

אריה ביבי: איפה אנחנו חיים?

אריה ביבי: אנחנו חייבים לעשות איזה תהליך מסוים, שהוא תהליך משנה מציאות.

אריה ביבי: באמת.

אריה ביבי: אתה יודע מה, לפעמים במשטרה, וזה נכון גם לכל דבר, כשחקירה נתקעת מורידים את כל הצוות, שמים צוות חדש, שיבדוק את הכול מההתחלה.

נינו אבסדזה: וכשהמדינה נתקעת?

אריה ביבי: אני חושב, אדוני שר האוצר, חייבים לחשוב על משהו כזה.

אריה ביבי: משהו משנה מציאות.

אריה ביבי: משהו להגיד: אוקיי, אתה יודע מה, בן-אדם לפעמים נשאר 20 שנה באותו מקום, הוא לא רואה עצים בדרך, ואחד שנסע בפעם הראשונה, הוא פתאום מגלה פה עץ, שם רכבת.

אריה ביבי: אולי אפשר, לגבי ראשי הערים, לעשות את המשהו הזה.

אריה ביבי: אתה יודע מה, אדוני, אני גם מתעסק בגמלאים קצת, והתעסקתי בגמלאי המשטרה, ואני מלווה אותם.

אריה ביבי: ואני כמעט פעמיים בשבוע, פה בכנסת, ותשאל את האנשים, מגיעות שתי קבוצות של גמלאים, בין 50 ל-60 איש.

אריה ביבי: פעמיים בשבוע, באופן קבוע פה.

אריה ביבי: ואני אומר לך, הגמלאים של המשטרה והצבא איכשהו עכשיו בסדר, הגענו לשלב שהם בסדר.

אריה ביבי: אבל גמלאי המדינה, ריבונו של עולם, אתה מסתכל – דליה, תשימי לב אלי.

נחמן שי: תני צ'אנס לאריה.

אריה ביבי: אתה מסתכל על גמלאי המדינה, אתה מדבר על 750,000 גמלאי מדינה.

אריה ביבי: אתה יודע כמה הם מקבלים?

אריה ביבי: 2,200 שקל.

אריה ביבי: אני רוצה לראות אפילו אם אנחנו – אתה יודע מה, זה מה שאני נותן למושיק הבן שלי כל שבוע, ואם נחבר את הכול ביחד, בחודש זה הרבה יותר מ-2,200 שקל.

אריה ביבי: אפילו אם אנחנו נעשה פליק-פלאק לאחור, עם שפגאט, לא נוכל להתקיים עם 2,200 שקל.

אריה ביבי: ו-2,200 שקל נותנים לבן-אדם שצריך תרופות וצריך עזרה כזו ועזרה אחרת, וכל החיים שלו הבן-אדם הזה שילם ביטוח לאומי.

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: 2,200 הוא לא מקבל רק מביטוח לאומי.

ראובן ריבלין: בכלל.

אריה ביבי: לא, לא, לא.

אריה ביבי: זה הסך הכול, אם אנחנו נשקלל את הכול ביחד, הוא ואשתו, מקבלים 4,400 שקל, פלוס מינוס.

אריה ביבי: כ-2,200, בסדר?

אריה ביבי: אל תתפוס אותי במלה, אם זה 2,207 שקל.

אריה ביבי: אדוני, זה באמת – האנשים האלה שילמו לביטוח לאומי מיליונים.

אריה ביבי: מיליונים שילמו לביטוח לאומי.

אריה ביבי: אם ניקח את כל המיליונים והמיליארדים ששילמו לביטוח לאומי, אז האנשים האלה היו צריכים לקבל הרבה יותר, ואנחנו מגיעים ל-2,200 שקל.

אריה ביבי: אדוני, גם בגללם וגם בגלל האחרים אני מביע אי-אמון בממשלה.

אריה ביבי: אני חושב שהממשלה צריכה לעשות סוויץ', לבדוק את עצמה טוב – אני יודע שאתה מסתכל על השעון; אל תשכח שחיכיתי לשר, ומגיע לי עוד עשר דקות לפחות – לבדוק את עצמה טוב, ואז לתת לאזרח מה שמגיע לו.

אריה ביבי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אריה ביבי שנימק את הצעת האי-אמון של סיעת קדימה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את זהבה גלאון על מנת שתנמק את הצעת האי-אמון של סיעות מרצ והעבודה, שנושאה: אוזלת ידה של הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי.

ראובן ריבלין: אני מזמין – אני יכול להגיד – יושבת-ראש מפלגת מרצ או תנועת מרצ?

קריאה: יושבת-ראש מרצ.

ראובן ריבלין: יושבת-ראש מרצ – לעלות לבמה ולנמק את הצעת האי-אמון מטעם תנועתה-סיעתה ומטעם תנועת העבודה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אדוני שר האוצר, סיעת מרצ מגישה אי-אמון בממשלה על רקע הפרעה אובססיבית.

זהבה גלאון: אנחנו חושבים שלממשלת ישראל יש אובססיה, והאובססיה הזאת – ואני הולכת לנמק – האובססיה הזאת היא ההתנחלויות.

זהבה גלאון: אני רוצה לומר, אדוני יושב-ראש הכנסת, שאחרי הקיץ האחרון, אחרי מחאת ההמונים, חשבנו שממשלת נתניהו תשפר את חיי אזרחי המדינה.

זהבה גלאון: אבל אני רואה שנבצר מממשלת נתניהו לעשות את זה, למלא את תפקידה, כי היא עסוקה מבוקר עד ערב להקים לעצמה מדינה נפרדת בשטחים, מדינה שעומדת להגשים את הפנטזיות המשיחיות שלה.

זהבה גלאון: ראש הממשלה, כנראה, לא יכול להחליף את העם, אז הוא מנסה להחליף את המדינה.

זהבה גלאון: כל הזמן אני רק שומעת איך ממשיכים לבנות עוד יותר בשטחים, איך מרחיבים את ההתנחלויות, איך מסייעים להתנחלויות, איך גונבים אדמות, איך משקרים לבית-המשפט.

זהבה גלאון: ואני רואה את חברי הכנסת בכנסת הזאת, חברי הכנסת של הקואליציה – אני אפרוט או אתן תיכף כמה דוגמאות, איך הם מגישים הצעות חוק בסיטונות שבאות לקבע, לספח את ההתנחלויות או להמשיך את תחזוק ההתנחלויות.

זהבה גלאון: מה שמטריד אותי זה שהממשלה עושה את זה בעיקר על חשבון כל נושא אחר; על חשבון כל דבר, אבל בעיקר על חשבוננו.

זהבה גלאון: תראו מה הממשלה לא עושה: למשל, היא לא קולטת את עובדי הקבלן בשירות המדינה כי הממשלה טוענת – אין כסף; הממשלה לא נותנת כסף לתוספת תקנים לרופאים מתמחים, והתשובה היא אותה תשובה – אין כסף; לעדכון קצבאות הזיקנה – גם אין כסף; לביטול תשלומי ההשתתפות העצמית על תרופות – אין כסף; להעלאת שכר העובדים הסוציאליים ודאי שאין כסף; ולעובדי מקצועות הסיעוד – גם אין כסף; למערכת ההשכלה הגבוהה ולסבסוד שכר הלימוד – אין כסף; לטיפול בנפגעות תקיפה מינית – גם אין כסף; ולהגברת תדירות התחבורה הציבורית – גם אין כסף.

זהבה גלאון: הבעיה הגדולה והמשמעותית שבגינה יצאו בקיץ האחרון לרחובות, פתרון מצוקת הדיור ולבניית הדיור הציבורי בישראל – גם אין כסף.

זהבה גלאון: עכשיו, זה מקומם שהממשלה הזאת לא מקצה כסף לדברים האלה, אבל מה שמקומם שבעתיים הוא שלהקלות מס לבנייה בהתנחלויות יש כסף, ועוד איך שיש כסף; לכבישים ליהודים בלבד שיובילו לווילות עם הגגות האדומים – יש כסף, ועוד איך יש; למועצות אזוריות בשטחים שמממנות חמ"לי "תג מחיר" של הטרור היהודי – יש יופי של כסף; לגנבת מים, לסתימת בארות, להריסת תשתיות ביוב של פלסטינים שמפריעים לנוף של הגגות האדומים – יש כסף בשפע, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: שימו לב מה קרה לנו כאן בשנים האחרונות: מעבר ל"קו הירוק" קמה מדינת רווחה סקנדינבית.

זהבה גלאון: שבדיה זה בכלל לא בצפון אירופה – שבדיה משתרעת בין פסגות לבית-אל; נורבגיה זה בכלל בין קריית-ארבע לתקוע.

זהבה גלאון: לממשלה הזאת יש כסף להתנחלויות – –

נחמן שי: שבדיה זה כאן.

זהבה גלאון: – – להתנחלויות יש הכול.

זהבה גלאון: כל משאבי החקיקה מופנים רק לשם.

זהבה גלאון: שימו לב, חברי חברי הכנסת, מה עבר כאן בשבועות האחרונים, מה עלה כאן בשבועות האחרונים.

זהבה גלאון: ככה זה חמק מתחת לרדאר שלנו; הקואליציה הצביעה, וזה חמק.

זהבה גלאון: אני רוצה לתת לכם יבול חלקי של חוקי סיפוח ונישול שהונחו על שולחנה של ועדת השרים לענייני חקיקה והובאו לכנסת הזו: החוק הראשון, חוק הגזל להכשרת בנייה על קרקעות פרטיות של פלסטינים, מה שנקרא "חוק ההסדרה" – הצעת חוק שעומדת בסתירה לפסיקות בג"ץ וגם לדין הבין-לאומי, הצעה שמבקשת לתת הכשר לגזל של אדמות או של קרקעות פרטיות שהבעלים שלהן הם פלסטינים.

זהבה גלאון: זאת הצעה שאמורה לעלות בקרוב לדיון במליאת הכנסת; חוקי האפרטהייד – החלת החוק הישראלי על כל היישובים היהודיים בשטחי יהודה ושומרון.

זהבה גלאון: כמובן, רק על היישובים היהודיים, כדי שהפלסטינים ימשיכו להיות נטולי זכויות – שימו לב לחוק הזה.

זהבה גלאון: ואני רוצה עכשיו לציין בפניכם ארבע הצעות חוק של חברי הקואליציה, שעברו: חוק המוזיאונים – נדמה לי שזה אורי אריאל.

זהבה גלאון: החלת חוק המוזיאונים ביהודה ושומרון – כמובן, רק ביישובים יהודיים; החלת חוק התכנון והבנייה על יהודה ושומרון; החלת חוק הגנים הלאומיים על יהודה ושומרון; והצעת חוק עם איזה שם מופרך, שכשראיתי את ההצעה הזו לא האמנתי למראה עיני: הצעת חוק התפתחות טבעית בערי יהודה ושומרון, שיחייב את המדינה בפרסום של מכרזי בנייה למגורים ברשויות הגדולות בשטחים; והצעת חוק אחרונה – חוק לסיפוח של כביש 443.

זהבה גלאון: בכביש הזה לא עוקפים מכוניות, אלא עוקפים בסיבוב את פסיקת בג"ץ.

זהבה גלאון: מה שתיארתי כאן או פירטתי בפניכם זו רק רשימה חלקית.

זהבה גלאון: הדבר האחרון, אדוני היושב-ראש.

זהבה גלאון: היום פורסם שהשר בני בגין שעומד בראש ועדה שמינתה הממשלה – אני מניחה – או שמינה ראש הממשלה, הגיע לפשרה בנוגע למאחז מגרון.

זהבה גלאון: בג"ץ קבע שעד 31 בחודש צריך לפנות את מאחז מגרון.

זהבה גלאון: ניסו להגיע לפשרה.

זהבה גלאון: אם אתם שואלים אותי, חברי חברי הכנסת, זו פשרה רקובה.

זהבה גלאון: ממשלה שמנהלת משא-ומתן עם פורעי חוק על קיום החוק.

זהבה גלאון: איפה נשמע כדבר הזה בכלל?

זהבה גלאון: האם הממשלה היתה מנהלת משא-ומתן עם שודדי בנקים?

זהבה גלאון: עם גנבי מכוניות?

זהבה גלאון: עם פורצים?

זהבה גלאון: זה מה שעשו אותם פורעי חוק בשטחים – הם הקימו מאחז בלתי חוקי שבג"ץ קבע שיש לפנות אותו, וממשלת ישראל מתנהלת אתם ומציבה פשרות.

זהבה גלאון: זה הרי בלתי מתקבל על הדעת.

זהבה גלאון: באיזו מדינה מתוקנת זה היה קורה, שהשלטון מנהל משא-ומתן עם מי שמפר את שלטון החוק?

זהבה גלאון: שודדי קרקעות בשטחים, חברי חברי הכנסת, זה כבר בכלל סיפור אחר.

זהבה גלאון: ומה שמקומם, שנוצרו כאן שתי מערכות חוק נפרדות: מערכת חוק למתנחלים; בכלל, המתנחלים הם הילד המופרע של הגן שאף אחד לא מעניש.

זהבה גלאון: לכל הילדים אסור להרביץ – רק לו מותר; לכל הילדים אסור לגנוב – רק לו מותר.

זהבה גלאון: עולה בדעת

זהבה גלאון: כם שאם מישהו היה מקים עכשיו איזה מאחז או בונה בנייה בלתי חוקית באיזה יישוב, היו מנהלים אתו משא-ומתן להעתקת היישוב הזה למקום אחר?

זהבה גלאון: זה מתקבל על הדעת?

זהבה גלאון: האם זה הגיוני במדינה מתוקנת?

זהבה גלאון: איך זה יכול להיות שלמי שחי מעבר ל"קו הירוק" מארגנים, מקבעים הסדרי פשרה אחרים, שונים מאלה של מי שחי מהצד השני של ה"קו הירוק"?

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני הצגתי כאן בפני חברי חברי הכנסת למה אין לנו אמון בממשלת נתניהו.

זהבה גלאון: אנחנו חושבים שצריך לדאוג לרווחה.

זהבה גלאון: לנו בכלל יש סדר-יום אחר.

זהבה גלאון: לנו במרצ – ואני מציעה את ההצעה הזאת גם בשם מפלגת העבודה – חשוב יותר לפתח את ישראל.

זהבה גלאון: לא חשוב לנו עכשיו להמשיך לבנות את שבדיה בין בילעין לנעלין או בין פסגות לבית-אל.

זהבה גלאון: מדינת רווחה נוסח שבדיה צריכה להיות בתחומי מדינת ישראל.

זהבה גלאון: אנחנו רוצים לשנות את סדרי העדיפויות באופן שזה יביא לצדק חברתי, לצדק חלוקתי.

זהבה גלאון: אנחנו רוצים לקיים כאן מדינת רווחה מודרנית.

זהבה גלאון: לנו חשוב השוויון – שוויון של כל בני האדם ללא הבדל דת, גזע, מין, מגדר, נטייה מינית.

זהבה גלאון: חשוב לנו להיות קשובים ולתת ביטוי לרחשי הלב של הציבור, כפי שזה בא לידי ביטוי במחאה בקיץ האחרון.

זהבה גלאון: ממש ממש לא חשוב לנו, או אנחנו מתקוממים – אני אנסח את זה ליתר דיוק – על כך שהממשלה הזו היא קשובה, אבל היא קשובה רק לקבוצה אחת:

זהבה גלאון: היא קשובה רק לקבוצה אחת שהוקמה עבורה מדינת רווחה מעבר ל"קו הירוק".

זהבה גלאון: לכן, אדוני היושב-ראש, לנו, לסיעת מרצ, אין אמון בממשלה הזו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: את דיברת דברים לא קלים על אנשים אשר יש הרואים אותם כהולכים לפני המחנה, כי הציונות היתה מראשית דרכה מדיניות מתנחלת.

ראובן ריבלין: על כך זחאלקה יכול להרצות לך בהרחבה.

ראובן ריבלין: אבל כמובן כאן בכנסת כל אחד יכול לומר את כל אשר עולה על דעתו.

ראובן ריבלין: כדאי רק פעמים לא לדבר בלשון הכללה.

ראובן ריבלין: כבוד שר האוצר, השר שטייניץ, ישיב על שתי הצעות האי-אמון, גם הצעתה של סיעת קדימה, שמשום מה המשמיע לא מצא לנכון לשמוע את השר, כפי שהשר, לצערי הרב, איחר לשמוע אותו, וגם הצעת סיעות מרצ והעבודה, וחברת הכנסת גלאון נמצאת פה.

ראובן ריבלין: אדוני השר, אתה לא מוגבל.

ראובן ריבלין: בבקשה.

נסים זאב: היא ביקשה שכל אחד בנפרד, שהוא יענה, כל אחד מהם בנפרד.

ראובן ריבלין: הוא יכול לעשות ככל העולה על רוחו, והוא כאן מייצג את הממשלה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, תודה.

יובל שטייניץ: אני רוצה לפתוח ולברך את החברה זהבה גלאון על ניצחונה בבחירות הפנימיות של מרצ.

יובל שטייניץ: היא יושבת-ראש מרצ – גברתי.

יובל שטייניץ: אני גם, אדוני היושב-ראש, חושב, לאור הנאום של חברת הכנסת גלאון, שמרצ לא טעתה, כי בנאום הראשון שלה כיושב-ראש מרצ היא הצליחה כל כך לעצבן ולהרגיז אותי, ואני בטוח שרבים אחרים, אז זה בהחלט מעלה, כן?

יובל שטייניץ: אז בהחלט – – –

נסים זאב: אני לא התרגזתי הפעם.

יובל שטייניץ: מה?

נסים זאב: לא התרגזתי – – –

יובל שטייניץ: לא, אני התרגזתי גם בשבילך.

יובל שטייניץ: אבל זה בסדר.

יובל שטייניץ: זה תפקידה אולי של אופוזיציה, ככה – – –

קריאה: – – –

יובל שטייניץ: ואין לי ספק שזהבה תכניס מרץ למרצ, כי היא הכניסה אפילו מרץ לנאום שלי מרוב הדברים הלא-נכונים שהיא אמרה.

יובל שטייניץ: אבל היא אמרה את זה עם מרץ.

יובל שטייניץ: אז, זהבה, ברכה והצלחה בתפקידך.

יובל שטייניץ: דברים נכונים יותר או נכונים פחות – לא חשוב כרגע.

יובל שטייניץ: המון ברכה.

יובל שטייניץ: ועכשיו, אדוני היושב-ראש – אה, יש יושב-ראש חדש – אני רוצה להגיב, קודם כול, על נאומה של חברת הכנסת גלאון, ובעצם על שתי הצעות האי-אמון.

יובל שטייניץ: אז קודם כול, אני רוצה לפתוח, ואני מצטט מהצעות האי-אמון עם קיצור.

יובל שטייניץ: הצעת האי-אמון של קדימה אומרת: מדיניות הממשלה מעמיקה את הפערים החברתיים.

יובל שטייניץ: הצעת האי-אמון של מרצ והעבודה אומרת: מדיניות הממשלה רומסת את זכויות העובדים.

זהבה גלאון: לא, שינינו את זה, שינינו.

יובל שטייניץ: אה, זה מה שהיה כתוב על הלוח.

יובל שטייניץ: לא, לא חשוב.

ג'מאל זחאלקה: גם זה נכון.

יובל שטייניץ: לא חשוב.

יובל שטייניץ: אל תדאגי, אני אתייחס גם לדברייך על ההתנחלויות.

יובל שטייניץ: אל תדאגי.

מוחמד ברכה: כבוד השר, כדי לדייק: רומסת ברגל גסה.

יובל שטייניץ: אני קיצרתי, אדוני היושב-ראש.

יובל שטייניץ: קיצרתי.

ניצן הורוביץ: היושב-ראש צדק – – –

מוחמד ברכה: אני צריך להקפיד על הפרוטוקול.

יובל שטייניץ: אוקיי.

יובל שטייניץ: אז קודם כול, מדיניות הממשלה, קדימה אומרת, מעמיקה את הפערים החברתיים.

יובל שטייניץ: מה לעשות?

יובל שטייניץ: יש נתונים, יש גם אמת.

יובל שטייניץ: והאמת היא שבשנת 2010, לפי נתוני הביטוח הלאומי והלמ"ס, פעם ראשונה אחרי כמה שנים שהפערים החברתיים קטנו, ומדד ג'יני ירד, ושיעור העוני בכלל בישראל בשנת 2010, לפי הנתונים הרשמיים – ואני משוכנע שזה גם בשנת 2011 – שיעור העוני בישראל הצטמצם.

נחמן שי: בשברי אחוזים.

יובל שטייניץ: לא מספיק, עדיין יש יותר מדי עוני.

יובל שטייניץ: אבל בשנה השנייה לכהונת ממשלת נתניהו, שיעור העוני הצטמצם והפערים ירדו.

יובל שטייניץ: קודם הם עלו, בתקופת ממשלת קדימה, אבל בתקופת ממשלת נתניהו הם ירדו.

יובל שטייניץ: אלה הנתונים הרשמיים.

יובל שטייניץ: אז מדיניות הממשלה מעמיקה את הפערים החברתיים – אני קובע חד-משמעית, מדיניות הממשלה מצמצמת פערים חברתיים, ותיכף אגע בזה עוד.

יובל שטייניץ: אומרת חברת הכנסת זהבה גלאון, או הצעתה: מדיניות הממשלה רומסת את זכויות העובדים.

יובל שטייניץ: אני רוצה להזכיר לך, גברתי, שרק אתמול במהלך, בהסכם עם ההסתדרות, עם יושב-ראש ההסתדרות עופר עיני, קבענו שכ-100,000 עובדי שמירה וניקיון במגזר הציבורי יקבלו יותר זכויות, יותר זכויות ממה שהחוק מבטיח להם, מהמינימום.

יובל שטייניץ: הוספנו זכויות רק אתמול בבוקר בהסכם עם ההסתדרות.

יובל שטייניץ: מה הוספנו לאותם 100,000 עובדים חלשים?

יובל שטייניץ: הוספנו להם לפנסיה.

יובל שטייניץ: הגדלנו את תשלומי הפנסיה שהם יקבלו, וגם קבענו שהם יקבלו פנסיה מהחודש הראשון, ולא לאחר חצי שנה או תשעה חודשים.

יובל שטייניץ: זאת אומרת, דאגנו לזכויות העובדים.

יובל שטייניץ: הוספנו עוד זכות שלא כתובה בספר החוקים.

יובל שטייניץ: העובדים האלה גם יקבלו קרן השתלמות.

יובל שטייניץ: אני כבר לא מדבר על תוספת בשכר.

יובל שטייניץ: עובדים שעד היום לא היו זכאים, לא היתה להם זכות לקרן השתלמות, אתמול חתמנו על הסכם שעובדי השמירה והניקיון יקבלו גם חיסכון של קרן השתלמות על חשבון המדינה דרך המעבידים שלהם.

יובל שטייניץ: קבענו גם שתהיה להם זכות לאכול באופן מסובסד בכל אותם מקומות שיש ארוחות מסובסדות לעובדים הרגילים.

יובל שטייניץ: זו תוספת זכויות או רמיסת זכויות?

יובל שטייניץ: קבענו – רק אתמול בבוקר, גברתי, עשינו תיקון.

יובל שטייניץ: את יכולה להגיד שהוא לא מספיק, שהיה צריך לתקן עוד.

יובל שטייניץ: אבל אין ספק שבהסכם של אתמול הוספנו זכויות, ולא גרענו זכויות.

יובל שטייניץ: זה לא רמיסת זכויות, זה דאגה לזכויות ותוספת זכויות יותר ממה שהיה קודם.

יובל שטייניץ: לכן, שתי ההצעות מופרכות, כי יש גם בסוף בסוף, יש גם אמת.

יובל שטייניץ: יש דברים שאפשר לראות כך או אחרת, אבל כשיש נתונים כל כך ברורים, אז לומר את הדברים האלה אין זה נכון.

יובל שטייניץ: אמרת, יושבת-ראש מרצ הנכבדה, שלממשלה הזו יש אובססיה עם ההתנחלויות.

יובל שטייניץ: אני חושש שלך ולתנועתך יש אובססיה נגד ההתנחלויות.

יובל שטייניץ: עכשיו, אני מוכרח להגיד לך – – –

זהבה גלאון: – – –

יובל שטייניץ: רגע, רגע.

יובל שטייניץ: אני רוצה שתקשיבי לי טוב טוב.

דורון אביטל: – – – זו מסקנה לוגית מבריקה.

נחמן שי: דוקטור לפילוסופיה.

יובל שטייניץ: עכשיו, אני רוצה לומר לגברתי, אתם יכולים להתווכח על שאלת השטחים והשלום וכמה ואיפה אפשר לוותר, ואיפה גבולות הביטחון, ואיפה גושי ההתיישבות.

יובל שטייניץ: מותר שתהיה לכם עמדה אחרת משלנו.

יובל שטייניץ: העמדה שלנו מאוד ברורה: גושי ההתיישבות, בקעת-הירדן, ירושלים במדינת ישראל גם לעת שלום.

יובל שטייניץ: העמדה שלך קצת שונה.

יובל שטייניץ: אבל בלי קשר לוויכוח הזה, אם יהיה הסכם – סיפור אחר.

יובל שטייניץ: כל עוד אין הסכם לבוא להציק, להטריד, לגנות, לבקר ציבור שלם בישראל, ציבור של אזרחי ישראל, כ-300,000 – – –

זהבה גלאון: אל תתבלבל.

זהבה גלאון: ביקרתי אותך ואת הממשלה.

יובל שטייניץ: כן, כן.

יובל שטייניץ: אבל – – –

זהבה גלאון: ביקרתי אתכם שהקמתם מדינת רווחה בין ג'נין לנעלין, בין פסגות לבית-אל.

יובל שטייניץ: רגע, רגע.

יובל שטייניץ: תיכף – זהבה, אני אענה לך.

יובל שטייניץ: אני שמח שגם אני מצליח להרגיז אותך.

יובל שטייניץ: זה הדדי.

זהבה גלאון: לא, אתה לא מרגיז אותי.

זהבה גלאון: אני מחבבת אותך.

יובל שטייניץ: יפה, זה הדדי.

יובל שטייניץ: אבל – – –

נחמן שי: רגע, רגע, רגע – פרופורציה.

קריאה: – – – סיפור אהבה – – –

זהבה גלאון: – – – אותי.

יובל שטייניץ: סיפור האהבה הזה התחיל, עם כל הניגוד התהומי בעמדות, כשהיינו שכנים בחדרים בכנסת – –

זהבה גלאון: אתה לא חייב לפרט, אתה לא חייב, אתה לא חייב – – –

יובל שטייניץ: – – ואני לעתים שכחתי את המפתח.

יובל שטייניץ: והייתי רעב וצמא, אז זהבה לפעמים בנדיבותה הסתכלה טוב, היא ראתה שאין כיפה ואני לא מתנחל, נתנה לי לשתות וגם איזה עוגייה – –

זהבה גלאון: – – –

מוחמד ברכה: זה לא מימיכם המשותפים ב"שלום עכשיו"?

קריאה: – – –

יובל שטייניץ: – – ואני מאוד מוקיר את זה, עד היום.

קריאה: חיסל לי את כל השוקולדים – – –

יובל שטייניץ: וחוץ מזה, היא היתה אצלי אורחת קבועה ורצויה בוועדת החוץ והביטחון.

יובל שטייניץ: נתתי לה כל פעם איזה דקה וחצי.

זהבה גלאון: אתה לא חייב להמשיך בפירוט.

נחמן שי: יש פה איזה חיבוק אהבה יותר מדי חזק.

מוחמד ברכה: היא רק נבחרה ליושב-ראש מרצ, מה אתה עושה?

קריאה: – – – של מזלות.

קריאה: – – –

קריאה: אתה רוצה להרוג אותה, אז תחבק אותה.

יובל שטייניץ: זהו.

יובל שטייניץ: אם הייתי אומר עליה את כל הדברים האלה קודם, יכולתי להבטיח את בחירתה.

אריה ביבי: החברות הזאת מקלקלת לה.

יובל שטייניץ: טוב, אבל לענייננו, אני אומר לך, גברתי, היחס שלכם להתנחלויות לא הוגן; לא הוגן ברמה האזרחית והדמוקרטית.

יובל שטייניץ: יושבים שם אזרחי ישראל.

יובל שטייניץ: את יכולה לחשוב שבחלק מהמקומות הם לא צריכים לשבת.

יובל שטייניץ: הם יושבים שם כחוק, נשלחו על-ידי ממשלות ישראל.

יובל שטייניץ: צריך לדאוג להם וליישובים שלהם כמו שדואגים לכל יישוב אחר, בלי קשר לוויכוח המדיני, הפוליטי, על הגבולות הסופיים, על גבולות הקבע של ישראל.

יובל שטייניץ: אני גם קובע כאן שהתמונה שניסית לצייר כאילו ההתנחלויות הן על חשבון יתר אזרחי ישראל איננה נכונה.

יובל שטייניץ: לפחות בשנים האחרונות ההשקעה הממשלתית, או של גופים ציבוריים אחרים בהתנחלויות, היא לא יותר גדולה מאשר ההשקעה בנגב, בגליל, בכל מקום אחר.

נחמן שי: בטח.

יובל שטייניץ: להיפך, במידה רבה היישובים – גם בגלל ההקפאה שהיתה, עשרה חודשים, גם מסיבות אחרות – מקופחים בשנים האחרונות.

יובל שטייניץ: היישובים ביהודה ושומרון, ברמת-הגולן – אני שמח שהממשלה הזאת, גם אני כשר האוצר וגם הממשלה כולה, הצליחה וחייבת לדאוג למנוע או לפצות על הקיפוח הזה את ההתנחלויות.

יובל שטייניץ: עכשיו, אמרת, גברתי, כך – אני מצטט כמעט ישר, כי עד שלקחתי עט את כבר רצת בנאומך – אמרת:

יובל שטייניץ: לקצבאות הקשישים אין כסף; להשכלה הגבוהה, לאוניברסיטאות ולמכללות אין כסף; לעובדים החלשים אין כסף.

יובל שטייניץ: נדמה לי שאמרת – תקני אותי אם טעיתי במשהו: לגליל, או לכבישים בגליל ובנגב אין כסף, ולחינוך אין כסף.

זהבה גלאון: יש ולא ידעתי?

יובל שטייניץ: כן.

זהבה גלאון: – – –

יובל שטייניץ: אז אני אגלה את אוזנייך.

יובל שטייניץ: קצבאות הקשישים בתקופת הממשלה הנוכחית גדלו באופן משמעותי.

יובל שטייניץ: במצטבר לזוג קשישים – זוג קשישים היום מקבל, בחישוב שנתי, בין 3,600 ל-3,800 שקל יותר – אני מדבר על זוג – מאשר בתקופת הממשלה הקודמת, כי אנחנו הגדלנו את הקצבאות.

יובל שטייניץ: עכשיו, הייתי שמח להגדיל גם עוד יותר, יכול להיות שבעתיד יצטרכו להגדיל עוד, אבל עשינו צעד משמעותי של הגדלת הקצבאות והעוני בקרב הקשישים ירד.

יובל שטייניץ: העוני בקרב הקשישים ירד, לפי הנתונים הרשמיים, בשנת 2010 – למה?

יובל שטייניץ: כי מסוף שנת 2009 הגדלנו את הקצבאות.

יובל שטייניץ: והעוני, אחוז העוני בקרב הקשישים בישראל, ירד, ואני מקווה שימשיך לרדת.

יובל שטייניץ: אז – לקשישים יש כסף.

יובל שטייניץ: להשכלה הגבוהה אין כסף?

יובל שטייניץ: אני רוצה להגיד לגברתי שלפני שנה, יחד עם שר החינוך, הודעתי על רפורמה היסטורית בהשכלה הגבוהה בישראל, באוניברסיטאות ובמכללות.

יובל שטייניץ: זה לא היה פשוט.

יובל שטייניץ: אבל אנחנו הולכים להשקיע מעבר לתקציב הרגיל – שימי לב טוב – מעבר לתקציב הרגיל ומעבר לגידול הטבעי, תקציב נוסף של רפורמה אדירה באוניברסיטאות, במכללות, במכוני המחקר; רפורמה שתשפר את רמת ההוראה ורמת המחקר בישראל, רפורמה שבה ייקלטו אלפי פרופסורים ודוקטורים חדשים, גם צעירים מהארץ וגם ישראלים חוזרים מחו"ל – כמעט 8 מיליארדי שקלים.

יובל שטייניץ: הוספנו לתוכנית רב-שנתית 8 מיליארדי שקלים לרפורמה שכמוה לא היתה בהשכלה הגבוהה, בהיקף שלה, זה 30 שנה.

יובל שטייניץ: ולכן אני אומר, להשכלה הגבוהה יש כסף, ונתנו כסף כמו שלא נתנה אף ממשלה להשכלה הגבוהה זה עשרות שנים.

יובל שטייניץ: לעובדים החלשים אין כסף?

יובל שטייניץ: אין ממשלה בעולם המודרני והמפותח כולו שהוסיפה וחיזקה את העובדים החלשים בשלוש השנים האחרונות כמו הממשלה הזאת.

יובל שטייניץ: ואני אזכיר רק חלק מהדברים: קודם כול – וזה צעד קטן יחסית, אבל גם משמעותי – ככל הידוע לי, אנחנו הממשלה היחידה במערב שהעלתה מאז המשבר הגלובלי בשלוש השנים האחרונות – כשכל העולם בטלטלה נוראית, במשבר נוראי – שהעלתה את שכר המינימום, בשתי פעימות: מ-3,850 ל-4,100 זה כבר עלה, ול-4,300 מאוקטובר.

יובל שטייניץ: ביוון אתמול הורידו את שכר המינימום ב-20%.

יובל שטייניץ: קיצצו לחלשים ביותר, ולעובדים חדשים הורידו את שכר המינימום – כאלה שנכנסים – ב-30%.

יובל שטייניץ: ישראל, ככל הידוע לי, היא המדינה היחידה בכל אירופה – נגיד שאנחנו רואים את עצמנו כחלק, באיזה מקום, מאירופה – שהעלתה את שכר המינימום בתקופת המשבר.

יובל שטייניץ: יתירה מכך, אחרי 15 שנה של דיבורים, דיבורים ודיבורים על מס הכנסה שלילי – דיבורים של אופוזיציה, דיבורים של ממשלות, דיבורים של קואליציה, דיבורים של שרי אוצר – אנחנו עושים מס הכנסה שלילי.

יובל שטייניץ: מס הכנסה הפוך.

יובל שטייניץ: וממש עכשיו, בשבועות האלה, בתקופה הקרובה, עובדים חלשים שהם הורים לילדים מקבלים עבור 2011, על חשבון המדינה – מהמדינה, מרשויות המס – תשלומים בסך אלפי שקלים – עובדים חלשים שהם הורים לילדים – אלפי שקלים למשפחה.

יובל שטייניץ: בתנאים מסוימים זה גם יכול לעבור את 10,000 השקל, שזה תרומה חזקה מאוד לעובדים החלשים.

יובל שטייניץ: ועל כל זה נוסף הצעד השלישי, המהלך של אתמול – תוספת ניכרת גם לשכר, אבל בעיקר לפנסיה, קופת השתלמות, קרן השתלמות, להבראה, לזכויות, מתנות לחגים, לעובדי הקבלן בשירותים וניקיון.

יובל שטייניץ: אני אומר לך, אני גאה שאנחנו הממשלה היחידה במערב כולו שהוסיפה, בכמה צעדים משמעותיים, שכר, ותנאים סוציאליים, ומס הכנסה שלילי, לעובדים החלשים בישראל.

יובל שטייניץ: יש בזה תרומה גם למוטיבציה לצאת לעבודה, בישראל בכלל ובמגזר הערבי והחרדי בפרט.

יובל שטייניץ: לגליל ולנגב אין כסף?

יובל שטייניץ: אין ממשלה שהשקיעה כל כך הרבה מיליארדים – עשרות מיליארדים בתוכנית רב-שנתית – בכבישים ורכבות, בחיזוק הקשר בין הפריפריה למרכז, כבישים ורכבות לגליל ולנגב, וויתרה על מיליארדים של הכנסות ממסים בחוק עידוד השקעות הון לחברות גלובליות, חברות יצוא, חברות היי-טק ולא היי-טק – גם תעשיות מסורתיות – שילכו – מסורתיות – לגליל ולנגב.

יובל שטייניץ: גם חינוך חינם מגיל שלוש – גם לזה היה לנו כסף.

יובל שטייניץ: אז הכסף לא גדל על העצים – –

נחמן שי: מאיפה זה בא אבל?

יובל שטייניץ: – – ואין כסף כחול הים, אבל במסגרת התקציב שהתאפשרה לנו, ובמסגרת האילוצים, הצלחנו למצוא כסף לכל הדברים הללו, ולהוסיף כספים, ופירטתי רק חלק מהדברים.

יובל שטייניץ: מה הסוד?

יובל שטייניץ: למה אנחנו הממשלה המערבית היחידה – היחידה באירופה וצפון אמריקה – שמעלה שכר מינימום, שנותנת לעובדי שירותים וניקיון פתאום פנסיה מוגדלת וקרן השתלמות ותוספת שכר מעבר לשכר המינימום, שנותנת מס הכנסה שלילי – עכשיו, באמצע המשבר, מחילה מס הכנסה שלילי; מה הסוד?

יובל שטייניץ: היום היתה לנו פגישה מסכמת, אדוני היושב-ראש, עם משלחת קרן המטבע הבין-לאומית, ואני מצטט מה שהם אמרו, וזה גם בדוח הרשמי שלהם: שבזכות הצמיחה החזקה, בזכות העובדה שהמדיניות הממשלתית התקיפה הצליחה להחזיר את המשק בישראל במהירות, אחרי המשבר של 2008–2009, לצמיחה גבוהה, של כמעט 5%, גם ב-2010 ו-2011.

יובל שטייניץ: בזכות העובדה שהממשלה הצליחה לעודד השקעות במשק – בזכות זה מתאפשר לנו, בשיקול דעת, במחשבה תחילה, בתכנון ארוך טווח ובלי לפרוץ את מסגרות התקציב, להשקיע בחינוך ורווחה, בנגב ובגליל, במשפחות צעירות ובעובדים חלשים, בקשישים, בחינוך חינם לילדים מגיל שלוש, ברפורמה ענקית באוניברסיטאות ובמכללות לטובת הסטודנטים, לטובת העתיד של מדינת ישראל, העתיד החברתי, התרבותי והכלכלי.

יובל שטייניץ: הצמיחה, פירותיה הם בדיוק הדברים הללו; הצמיחה מגיעה לאזרחי ישראל דרך מס הכנסה שלילי, דרך התוספת לפנסיה של עובדי השמירה והניקיון, דרך קרן ההשתלמות של עובדי השמירה והניקיון, דרך הגדלת תשלומי הפנסיה שלהם, דרך חינוך חינם מגיל שלוש לילדינו – צעד שלא היה אף פעם, ועכשיו מתחיל, בספטמבר – חינוך חינם מגיל שלוש לכל ילדי ישראל, לכולם, ללא יוצא מן הכלל, דרך הרפורמה העצומה באוניברסיטאות לטובת הסטודנטים, המרצים, ההשכלה הגבוהה, הרמה המדעית, התרבותית והטכנולוגית בישראל.

יובל שטייניץ: כל אלה הם פירות הצמיחה, שרק היום קרן המטבע הבין-לאומית אמרה – צמיחה על שום מה, בישראל?

יובל שטייניץ: מה תרם לכך שבישראל הצמיחה גבוהה בהרבה מבכל מדינות המערב והאבטלה נמוכה יותר?

יובל שטייניץ: אני מצטט ממה שנאמר היום, גם במסיבת עיתונאים, על-ידי יושב-ראש משלחת קרן המטבע פיטר דויל.

יובל שטייניץ: הוא ציין במיוחד שני דברים: המשמעת התקציבית והשמירה הקפדנית על מסגרות התקציב של הממשלה גרמו לכך שישראל נראתה מקום בטוח ויציב יותר והדבר הזה הזמין השקעות חדשות במשק ויצר צמיחה; והדבר השני שהוא ציין זה התקציב הדו-שנתי הייחודי של ישראל, שלפי קרן המטבע גרם ליציבות, הביא ליציבות הכלכלה בשיא המשבר ואפשר לה לחזור לצמוח, והביא גם להגדלת האפקטיביות של התכנון התקציבי ושל ההוצאה התקציבית.

יובל שטייניץ: הצמיחה טובה לא רק למדינת ישראל, אלא גם לאזרחיה.

יובל שטייניץ: אני רוצה לקבוע, אדוני היושב-ראש – יש עובדות; כולנו רואים מה קורה באמריקה ואירופה, בשאר העולם המפותח: האבטלה הגבוהה, שלשמחתי קצת ירדה, טיפה, עכשיו בארצות-הברית; הבעיה הקשה של היעדר השקעות מספיקות במשקים באמריקה ובאירופה; הקיצוצים הרחבים בתקציבי הרווחה והחינוך בכל רחבי אירופה כמעט; האבטלה הגבוהה ברוב מדינות אירופה, שעברה את ה-20% ביוון ואת ה-20% בספרד, ששם צעיר שגומר אוניברסיטה או תיכון אין לו סיכוי למצוא עבודה; אנחנו רואים את המהומות ביוון – אתמול קיצצו את הפנסיה ואת שכר המינימום ביוון.

יובל שטייניץ: כדאי גם, לפעמים, לראות את חצי הכוס המלאה ולהבין שכאן, למרות המשבר הגלובלי, למרות הטלטלה העולמית, למרות הסבל – האנשים יצאו באתונה בצורה כזאת נואשת לרחובות בגלל הסבל, כי שם באמת יש טרגדיה – –

נחמן שי: זה גם פה יהיה.

יובל שטייניץ: – – ירידת רמת חיים דרמטית של כולם.

נחמן שי: עוד נגיע לזה.

יובל שטייניץ: כאן המצב שונה, לשמחתי.

יובל שטייניץ: לא שהכול טוב, לא שהצלחנו לתקן את הכול ולשפר את הכול, אבל ישראל במגמה של צמיחה גבוהה, של הורדת האבטלה, של הגברת ההשקעות במשק, של פיתוח הנגב והגליל, של חיזוק ההשכלה הגבוהה, של חיזוק החינוך, של חיזוק העובדים החלשים, ועל כל הדברים האלה יש מקום לקצת פרגון, אפילו מטעם האופוזיציה, לקצת הכרת תודה, לקצת אמירת אמת כלפי הממשלה הנוכחית, ממשלת בנימין נתניהו.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אני מאוד גאה להיות חבר בממשלה ולהיות שר האוצר של המדינה היחידה במערב שמשקיעה, בתקופת המשבר הזה, השקעות נוספות, מעבר למה שהיה מקובל בעבר, כל כך גדולות, בחינוך, בהשכלה גבוהה, בחינוך חינם מגיל שלוש, בפריפריה, בכבישים וברכבות, בעובדים החלשים – בעובדי השמירה והניקיון, בהגדלת שכר המינימום, במס הכנסה שלילי, בקצבאות, בתוספת לקצבאות הקשישים.

יובל שטייניץ: כולנו, אזרחי מדינת ישראל, יכולים להיות גאים בהצלחה הזאת.

יובל שטייניץ: כשאנחנו רואים מה קורה באמריקה, מה קורה באירופה, כדאי שנאמר את האמת, ונדע – לפעמים, עם כל זה שיש הרבה דברים שצריך לשפר אותם, ואת העוני – העוני עוד גדול מדי, צריך להקטין אותו, רק התחלנו, הוא במגמת הקטנה, גם בזכות כל הצעדים האלה של מס הכנסה שלילי וחיזוק העובדים החלשים, אבל אנחנו רק בתחילת הדרך – אבל כדאי לראות גם את חצי הכוס המלאה.

יובל שטייניץ: וכשמסתכלים על העולם ועלינו, ללא ספק יש פה חצי כוס מלאה, ויש כאלה שיאמרו גם שלושת-רבעי כוס מלאה.

יובל שטייניץ: אני מציע לכנסת לדחות את הצעות האי-אמון האלה, ואני מציע לאופוזיציה לבחור בפעם הבאה נושאים אחרים וניסוחים אחרים, כדי שהדברים ייראו יותר סבירים מבחינת מה שמועלה כאן.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

מוחמד ברכה: תודה לשר האוצר, חבר הכנסת שטייניץ.

מוחמד ברכה: לפני שאני מזמין את הדובר הבא יש לי שתי ברכות.

מוחמד ברכה: הראשונה – לחברת הכנסת זהבה גלאון, שנבחרה ליושבת-ראש מרצ.

מוחמד ברכה: אני חושב שחברת הכנסת גלאון היא לוחמת ידועה ועקבית לשלום ולזכויות אדם, ואני מאחל לך הצלחה, באמת.

זהבה גלאון: תודה רבה.

מוחמד ברכה: הברכה השנייה היא לאורחים שבאו אלינו היום לכנסת, תושבים מיישובי המועצה האזורית דרום-השרון ומג'לג'וליה והאזור, שבאו גם כן להתריע על מפגע סביבתי ותברואתי ועל גזלת קרקעות לפרויקט שאמור לפגוע באחת הריאות הירוקות במרכז הארץ.

מוחמד ברכה: אני רוצה לברך אתכם ולאחל לכם הצלחה.

מוחמד ברכה: אני לא יודע אם כל הכנסת שותפה לאיחולים האלה, אבל אני בהחלט – –

נחמן שי: אנחנו אתך.

מוחמד ברכה: – – חושב שרבים רבים תומכים במאבק שלכם, מה גם שכאן מתחברים תושבים יהודים וערבים בני אותו אזור – –

נחמן שי: יפה מאוד.

מוחמד ברכה: – – שמוצאים לנכון להיאבק על עתיד בניהם, על הייעוד האמיתי של הקרקעות שלהם ועל הצורך בשמירת ריאה ירוקה במקום כל כך צפוף.

מוחמד ברכה: אז – ברכות עוד הפעם.

מוחמד ברכה: ברצוני להזמין את חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה כדי להציג את הצעת האי-אמון השלישית, שכותרתה: האיומים במלחמה מצד שרים בממשלה, שמוגשת בשם סיעות בל"ד, רע"ם-תע"ל וחד"ש.

מוחמד ברכה: בבקשה, חבר הכנסת זחאלקה.

מוחמד ברכה: הדיון יתקיים על כל שלוש הצעות האי-אמון יחד.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, חברת הכנסת גלאון – גם אני בין המברכים אותה בהיבחרה.

ג'מאל זחאלקה: אני בטוח שהיא תעבוד במרץ ותכניס – – –

נחמן שי: במרצ היא כבר עובדת.

ג'מאל זחאלקה: אז היא תכניס גל-און למרצ.

ג'מאל זחאלקה: היא תכניס גל-און למרצ.

זאב בילסקי: וגם גיל-און למרצ.

זהבה גלאון: תודה, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: יש חשיבות גדולה מאוד לקולה של חברת הכנסת גלאון בעניין זכויות אדם, נגד הכיבוש, נגד ההתנחלות.

ג'מאל זחאלקה: הנושא שאני רוצה לדבר עליו הוא איומי המלחמה של שרים בממשלה, שזה בעצם לא רק שרים, ואני, מכיוון שזה אי-אמון אני אומר "שרים", אבל מדובר במפקדים בצבא, מפקדים לשעבר, מומחים למיניהם, מומחים – איך אומרים – רציניים, ומומחים בגרוש, הכול.

ג'מאל זחאלקה: יש, איך אומרים, חגיגה של איומי מלחמה נגד אירן.

ג'מאל זחאלקה: גם המתריעים הם בין המפחידים.

ג'מאל זחאלקה: כשאני שומע אנשים שאומרים: אסור; אנחנו מזהירים מפני תקיפה של אירן, זה מכניס יותר חרדה, כי בעצם הם אומרים: אנחנו יודעים, ואנחנו שמענו קולות כאלה, שיש מטורפים בממשלה שיכולים לתת את ההוראה לתקוף את אירן ולהצית מלחמה אזורית.

ג'מאל זחאלקה: ראשית, אני לא יודע מה מצבו של המפעל הגרעיני באירן; כל שבוע אני שומע הערכה אחרת – של אמ"ן, של המוסד, של לשעברים למיניהם, בכנס הרצלייה, של השר יעלון, של השר ברק, של ראש הממשלה, של אובמה, של שר – כל אחד וההערכה שלו.

ג'מאל זחאלקה: זה לא העניין, העניין העיקרי הוא איומי המלחמה.

ג'מאל זחאלקה: אקדים ואומר שהאינטרס של עמי האזור, כל עמי האזור – שלא יהיה נשק גרעיני במזרח התיכון.

ג'מאל זחאלקה: אני מתנגד לכך שלאירן תהיה פצצה גרעינית, אבל באותה מידה אני מתנגד לפצצות גרעיניות קיימות שיש היום במדינת ישראל, על-פי פרסומים זרים, כמו שאומר הטקס – במלים של הטקס.

ג'מאל זחאלקה: ברור שאם לא היום אז מחר, אז מחרתיים, ואם יפציצו את הכור בעירק, ומחר יפציצו כור באירן – כל עוד יש בישראל נשק גרעיני, sooner or later – מחר או מחרתיים, אחת ממדינות האזור תנסה לפתח נשק גרעיני.

ג'מאל זחאלקה: זה לא יכול – הזמן למונופול, שרק ישראל יהיה לה נשק גרעיני, הולך ואוזל.

ג'מאל זחאלקה: ואם לא אירן, אז מצרים, ואם לא מצרים, אז סוריה, ואם לא סוריה, יכול להיות ערב-הסעודית בעוד עשר שנים.

ג'מאל זחאלקה: זה טריגר לפיתוח של נשק גרעיני באזור, שהוא סכנה.

ג'מאל זחאלקה: אני מתריע.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזו סכנה איומה.

ג'מאל זחאלקה: ממשלת ישראל טוענת ושרי הממשלה טוענים עם קריצת עין: כל האופציות פתוחות.

ג'מאל זחאלקה: ואני אומר שהם לא דוברי אמת.

ג'מאל זחאלקה: לא כל האופציות פתוחות.

ג'מאל זחאלקה: ישנה אופציה שהיא פסולה מראש, שזה פירוז המזרח התיכון מנשק גרעיני.

ג'מאל זחאלקה: ממשלת ישראל מתנגדת לפירוז המזרח התיכון מנשק גרעיני.

ג'מאל זחאלקה: מתחכמים ואומרים מאז שנות ה-80, שישראל בכלל מוכנה לחתום על ה-NPT – על האמנה הבין-לאומית למניעת הפצה של נשק גרעיני – רק אם יהיו הסכמי שלום עם כל המדינות באזור, כולל אירן.

ג'מאל זחאלקה: למה אני אומר מתחכמים?

ג'מאל זחאלקה: כי הם אומרים: אנחנו נחתום אם יהיה הסכם שלום, אבל בסעיף השני אומרים: אנחנו לא מוכנים להסכם שלום עם כל עמי האזור.

ג'מאל זחאלקה: אז המסקנה שלא חותמים.

ג'מאל זחאלקה: זה, איך אומרים – לוגיקה פשוטה.

ג'מאל זחאלקה: אם אתה אומר, B יתקיים אם יתקיים A, כלומר תהיה חתימה אם יהיה הסכם, ובסעיף השני אתה אומר לא יהיה הסכם – תיכף אסביר איך אומרים לא, יש אלף דרכים להגיד לא – אז אתה אומר: אני לא חותם.

ג'מאל זחאלקה: הדבר השלישי שצריך להגיד אותו, ואת זה לא אומרים, שאם ישראל לא חותמת על האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני ומסכימה לפירוז המזרח התיכון מנשק גרעיני, אז יש בעיה, והיא שמדינות אחרות ירכשו בצורה זו או אחרת – ולמדינות רבות, לא רק לאירן, דרך אגב, יש מדינות אחרות באזור שיש להן היכולות המדעיות, ואתה יודע מה, הכלכליות, והן יכולות לפתח נשק גרעיני.

ג'מאל זחאלקה: ויש להן דרכים אפילו להשיג אורניום ממדינות ידידותיות להן.

ג'מאל זחאלקה: אז במקום לבוא היום ולהגיד שממשלת ישראל מוכנה לחתום על האמנה הבין-לאומית למניעת הפצת נשק גרעיני – אתה יודע מה, אדוני היושב-ראש?

ג'מאל זחאלקה: אפילו הסעיף הראשון אני מוכן להסכים לו: ישראל תחתום לאחר שיהיה הסכם שלום אזורי.

ג'מאל זחאלקה: בבקשה, היא הנותנת, תעשו חבילה אחת.

ג'מאל זחאלקה: יתקיים השנה בהלסינקי, בפינלנד, כינוס בין-לאומי לפירוז המזרח התיכון מנשק גרעיני, וממשלת ישראל יכולה לשלוח שליח לשם ויגיד: אנחנו מציעים עסקת חבילה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מקבלים את יוזמת השלום הערבית, שהיא, דרך אגב, יש הסכמה של מדינות מוסלמיות עליה, כולל אירן, אז אפשר להגיע להסדר, ואחר כך לבוא לפירוז ולחסוך חרדות, ולחסוך סכנות.

ג'מאל זחאלקה: כי אנחנו נמצאים באזור פרוע.

ג'מאל זחאלקה: יכול להיות, נשק גרעיני זה לא רק לאחסנה באזור.

ג'מאל זחאלקה: והיו דברים מעולם, והיו שרים בממשלת ישראל שאיימו להשתמש בנשק גרעיני.

ג'מאל זחאלקה: אני רק רוצה להזכיר נשכחות, שהתקיימו דיונים בממשלת ישראל, שאם יהיה נשק ביולוגי – אם עירק תירה נשק ביולוגי או כימי על ישראל, ישראל תגיב בנשק גרעיני.

ג'מאל זחאלקה: כמובן, הקשר בין נשק כימי לנשק גרעיני, זה קשר בין אחד לעשרה מיליון, המסוכנות של הנשק הזה לא יותר גדולה מהפצצה רגילה.

ג'מאל זחאלקה: אבל על זה דיברו ונשבר טבו שעל זה לא מדברים.

ג'מאל זחאלקה: הרבה פעמים אמרו לנו: ישראל תשתמש בנשק גרעיני רק כאשר תהיה סכנת חיים וסכנת קיום.

ג'מאל זחאלקה: אז אנחנו לא סומכים על ממשלת ישראל, ובממשלת ישראל יכולים להיות אנשים מטורפים, ואני לא אומר את הדבר הזה – יש אנשים בכירים מאוד בישראל שאומרים את הדבר הזה, ואפילו לא מדברים על העתיד, מדברים על מה שיש היום, שהזוג ברק ונתניהו הם לא בדיוק שיא השפיות.

ג'מאל זחאלקה: אז יש סכנה, וסכנה גדולה מאוד.

ג'מאל זחאלקה: כשמדברים על כל האופציות הפתוחות, יש אופציה, שדרך אגב, היא האופציה הכי ריאלית שיש, הכי הגיונית שיש, הכי אפשרית שיש, שהיא לא צריכה לא מטוסים, לא הפצצות – פירוז המזרח התיכון מנשק גרעיני.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו יגידו: האם אירן מסכימה?

ג'מאל זחאלקה: לפחות בהצהרות כן.

ג'מאל זחאלקה: אדוני השר, מאז שנת 1974, כאשר אירן הסכימה או הצביעה בעד פירוז המזרח התיכון בהחלטה של האו"ם.

ג'מאל זחאלקה: אני לא החסיד של המשטר באירן, אני מתנגד לו, זה לא העניין – אני מדבר עכשיו על העניין הגרעיני.

יעקב כץ: – – – שיעים, אנחנו סונים.

מוחמד ברכה: קריאות ביניים מותר, אבל בישיבה.

ג'מאל זחאלקה: אירן הצהירה שכן.

ג'מאל זחאלקה: בבקשה, תבחנו את זה.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר לכם, כל המדינות באזור, כל מדינות ערב – מצרים, סוריה, ירדן, לבנון, עירק, ערב-הסעודית, תימן, ומדינות המפרץ, ומדינות צפון-אפריקה, כל העולם הערבי מסכים לפירוז המזרח התיכון מנשק גרעיני.

ג'מאל זחאלקה: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לצטט כותרת גדולה שהיתה היום ב"ידיעות אחרונות":

ג'מאל זחאלקה: אחד מבכירי המשפטנים בעולם אומר: לישראל יש זכות משפטית לתקוף באירן.

ג'מאל זחאלקה: אני קראתי את הכותרת:

ג'מאל זחאלקה: אחד מבכירי או גדולי המשפטנים בעולם.

ג'מאל זחאלקה: ומי זה?

ג'מאל זחאלקה: אלן דרשוביץ.

ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, הוא משפטן גדול, אין ספק, אבל הוא מטורף.

ג'מאל זחאלקה: אם ממשלת ישראל רוצה לשמוע לו, אז הנה, השר יעלון, הוא פרסם מאמר משותף עם המשפטן הלבנוני שיבלי מאלאט, ואת זה השר יעלון לא יודע.

ג'מאל זחאלקה: הוא הציע שיהיה הסכם שלום על בסיס גבולות 67' – אתם מאוד אוהבים את אלן דרשוביץ, אז תאהבו גם את המשפט הזה שלו.

מוחמד ברכה: תודה, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

מוחמד ברכה: אני מזמין את המשנה לראש הממשלה, השר לנושאים אסטרטגיים משה יעלון, להשיב בשם הממשלה.

מוחמד ברכה: בבקשה, אדוני.

משה יעלון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נאמרו פה לא מעט דברים, בלשון המעטה לא מדויקים, אבל אין לי כוונה לעבור משפט-משפט ולהתמודד אתו, להתמקח עליו או להפריך אותו.

משה יעלון: אני רוצה להסביר בקצרה את תפיסת ממשלת ישראל, את מה שנקרא האיום האירני.

משה יעלון: גם השאלה כפי שהיא מנוסחת איננה משקפת את מדיניות ממשלת ישראל באשר לאיום האירני.

משה יעלון: אנחנו מדברים על משטר באירן שהשבוע ציין 33 שנה למהפכה, משטר שהביא לשינוי המדיניות האירנית באשר למדינת ישראל, כי למדינת ישראל עם המשטר הקודם, עד 1979, היו יחסים דיפלומטיים, יחסים כלכליים, יחסים אפילו חמים.

משה יעלון: מה שהשתנה, זה לא שמדינת ישראל או ממשלת ישראל שינתה את גישתה לאירן והכריזה עליה כאויב, אלא קם משטר באירן שהכריז שצריך למחוק את ישראל מן המפה.

משה יעלון: ולכן השינוי חל שם, מה גם – מדובר במשטר של מדינה שבעצם איננה חולקת סכסוך טריטוריאלי כלשהו עם מדינת ישראל, אלא פשוט קוראת למחיקתה מן המפה.

משה יעלון: זה לא עזה, ולא יהודה ושומרון, זה למחוק את ישראל מן המפה.

משה יעלון: ובעצם המשטר הזה, שלא רק אומר, גם עושה, הלך ובנה קודם כול יכולות, על בסיס של ארגוני טרור, כדי לתקוף את מדינת ישראל, אבל לא רק את מדינת ישראל.

משה יעלון: ונכון, "חיזבאללה" הוקם כדי לתקוף את מדינת ישראל, אבל גם כדי להשתלט על לבנון ולהפוך אותה לרפובליקה אסלאמית שיעית, והסיוע של אירן ל"חמאס" או ל"ג'יהאד האסלאמי" הפלסטיני הוא כדי לתקוף, להשתמש בהם כשליחים, כ-proxies, כסוכנים, כדי לתקוף את מדינת ישראל, אבל גם בניסיון להפוך את הרשות הפלסטינית לישות אסלאמית – בהצלחה חלקית, כרגע בעזה – ישות אסלאמית, "חמאסטן".

משה יעלון: אבל, זה לא נוגע רק למדינת ישראל, שהמשטר מגדיר אותה ה"שטן הקטן".

משה יעלון: "השטן הגדול", על-פי המשטר הזה, הוא אמריקה, והמונח "אמריקה" הוא לא רק ארצות-הברית; המונח "אמריקה" זה הציוויליזציה המערבית, וגם בזה המשטר הזה לא רק אומר, גם עושה.

משה יעלון: כשהמשטר הזה מממן ומסייע לגורמים שונים באפגניסטן, זה לא בגלל ישראל, זה קודם כול כדי לא לאפשר אפגניסטן יציבה, אבל כדי לפגוע באינטרסים אמריקניים או של המערב.

משה יעלון: כוחות הקואליציה שם הם כוחות ממדינות מערב שונות שמסייעים לאפגניסטן להתמודד עם האסלאם הקיצוני שם, לייצב שם משטר, ככל האפשר רפובליקה דמוקרטית, וכן הלאה וכן הלאה, והמשטר האירני מסייע לגורמים שונים כדי לא לאפשר את זה, נגד המערב והאינטרסים שלו.

משה יעלון: ומה לגבי עירק?

משה יעלון: אותו הדבר – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

משה יעלון: – – מסייעים גם לשיעים וגם לסונים להרוג אלה את אלה; כשהיו שם כוחות קואליציה – להרוג כוחות קואליציה, לפגוע בכוחות ביטחון עירקיים, כדי לא לאפשר עירק יציבה.

משה יעלון: וגם בבחריין, הסיוע של המשטר האירני לשיעים בבחריין נגד משטר פרו-מערבי זה לא בגלל ישראל, אפילו לא בגלל הסכסוך הישראלי-פלסטיני, שיש כאלה שטוענים שהוא מקור האי-יציבות במזרח התיכון.

משה יעלון: קשקוש.

משה יעלון: זה אינטרס אירני לצבור כוח ולהפוך להגמוניה אסלאמית שיעית במזרח התיכון.

משה יעלון: וזה נכון גם בתימן, בסיוע למיעוט החותי, השיעי, וגם לגורמים סוניים שם, שמוכנים לקרוא תיגר על המשטר.

משה יעלון: וזה נכון היום גם בסוריה, בסיוע המסיבי לבשאר אל-אסד לטבוח בעמו, כן, מול הסונים, שוב.

משה יעלון: לא קשור לישראל, לא קשור לסכסוכים – לסכסוך הערבי או הסכסוך הפלסטיני או איך שלא נקרא לזה, אלא אינטרס אירני.

משה יעלון: וזה נכון, דרך אגב, גם באמריקה הדרומית.

משה יעלון: החיבור בין אירן, המשטר האירני, למשטר בוונצואלה, שפתח את הדלתות לפחות לחמש מדינות ALBA בדרום-אמריקה ואפשר לאירנים לבסס תשתית טרור – שכבר הכתה בנו בארגנטינה פעמיים, ב-1992 וב-1994, וכמעט חיסלה את השגריר הסעודי בוושינגטון לאחרונה – פיגוע שסוכל.

משה יעלון: זה המשטר האירני, שהיום גם שלח את זרועותיו לניו-דלהי ולגאורגיה – לטביליסי, בניסיון לפגוע בדיפלומטים ישראלים.

משה יעלון: מכאן נאחל החלמה מהירה לרעיית הדיפלומט הישראלי שנפצעה – מקווה שלא קשה מדי – בפיגוע הזה.

משה יעלון: זה המשטר האירני.

משה יעלון: ולכן, הניסיון להציג פה איזה משהו שישראל שואפת לאיזה מלחמה מול אירן, לא מיניה ולא מקצתיה.

משה יעלון: ואנחנו נלחמים, נלחמים היטב בסוכנים – בשליחים של האירנים – אם "חיזבאללה", אם ארגוני הטרור הפלסטיניים למיניהם, שכל אחד מהם יש לו גם סדר-היום שלו אבל במקרה הזה פועל גם לעתים בשליחותם הישירה של האייטולות בטהרן.

משה יעלון: ובמצב הזה, לחשוב שהמשטר הזה, שכבר היום מנסה ליישם תפיסת הגמוניה של אסלאם שיעי בעולם, לא רק במזרח התיכון – שבידיו תינתן יכולת גרעינית צבאית, זה סיוט לא רק לישראל, ולכן גם אנחנו יוצאים נגד אלה שטוענים: העניין הזה הוא בין אירן לבין ישראל.

משה יעלון: אם יש כאלה שאומרים את זה במערב, זה בניסיון להתחמק מהתמודדות עם העניין, כי "השטן הגדול", כאמור, הוא הציוויליזציה המערבית, אמריקה.

משה יעלון: וברור לחלוטין שאם למשטר הזה תהיה יכולת גרעינית צבאית, אז כן, יהיה כאוס גרעיני במזרח התיכון, כי כבר ארבע-חמש מדינות הודיעו שבמצב כזה הן לא תוכלנה לשבת בצד – מה שהן לא אומרות היום.

משה יעלון: למרות כל מיני ניסיונות, על-פי מקורות זרים, לייחס לנו וכו', הן לא אומרות את זה היום, כי למדינת ישראל מתייחסים כאל מדינה אחראית, אבל למשטר האירני מתייחסים כאל איום.

משה יעלון: תשאלו בריאד, תשאלו בכוויית, תשאלו בבחריין, תשאלו בעומאן, בקטאר, בירדן, ברבת-עמון – תשאלו איך רואים את האיום האירני.

משה יעלון: ולכן, קודם כול זה עלול להביא לכאוס גרעיני.

משה יעלון: אחר כך, אם המשטר הזה פועל היום כדי לחתור תחת משטרים שמחוברים איכשהו למערב, ומנסה לפגוע באינטרסים מערביים במזרח התיכון, רק צריך לדמיין מה הם יעזו לעשות כאשר תהיה להם מטרייה גרעינית, או חס וחלילה ינסו להפעיל פצצה מלוכלכת באיזה מקום – זה המשטר האפוקליפטי המשיחי הזה, הלא-קונבנציונלי.

משה יעלון: וכמובן, אם חס וחלילה יש להם יכולת גרעינית צבאית, אני מעריך שכמה משטרים במזרח התיכון יצטרכו לחשוב פעמיים איפה הם ממוקמים, ואכן, מהר מאוד נראה פה הגמוניה אירנית שיעית שתהפוך לסיוט לא רק למדינת ישראל, לכל המשטרים הסוניים באזור, ובוודאי לאינטרסים של מדינות אירופה, ארצות-הברית, אוסטרליה, קנדה, נקרא לזה מדינות העולם החופשי.

משה יעלון: במצב הזה אין ספק שממשלת ישראל חושבת שצריך למנוע יכולת גרעינית צבאית מהמשטר האירני, ואנחנו מדברים על זה כבר משנות ה-90 – אני מעיד כראש אמ"ן לשעבר – משנות ה-90.

משה יעלון: החדשות הטובות הן שהיום אין ויכוח בין קהילות המודיעין במערב – מה שהיה בעבר, כולל ב-2007, הדוח האמריקני של מה שנקרא ה-NIE – אין ויכוח על זה שמה שנראה כמו ברווז, הולך כמו ברווז, שוחה כמו ברווז, עף כמו ברווז, זה ברווז, ואפילו הסוכנות הבין-לאומית לאנרגיה אטומית – –

ג'מאל זחאלקה: מגעגע כמו ברווז – – –

משה יעלון: – – סוף-סוף אישרה את זה שבאירן יש פרויקט גרעיני צבאי.

משה יעלון: על זה כבר אין ויכוח.

משה יעלון: וגם העולם התגייס, ונשיא ארצות-הברית אומר: צריך למנוע מאירן יכולת גרעינית צבאית.

משה יעלון: אומרים את זה בנוסח כזה, בנוסח אחר – ואנחנו מסכימים.

משה יעלון: והשאלה – מה עושים; גם אנחנו אומרים – פעולה צבאית חייבת להיות הדבר האחרון.

משה יעלון: אני, דרך אגב, כאיש צבא לשעבר, אומר – זה נכון בכל דבר.

משה יעלון: אם יש דרך אחרת לפתור בעיות, פעולה צבאית, מלחמה בוודאי, זה הדבר האחרון.

משה יעלון: אבל את המשטר באירן צריך להביא מהר בפני הדילמה של פצצה או הישרדות של המשטר.

משה יעלון: וכשהמשטר הזה יעמוד בפני הדילמה – כפי שעמד בה ב-2003, בלי לירות בכלל – אותו חמינאי, אותו מנהיג עליון, בעצם החליט להקפיא את הפרויקט לשנתיים.

משה יעלון: למה?

משה יעלון: כי הוא חשב שהוא עלול להיות המטרה של השלב השלישי של המתקפה האמריקנית.

משה יעלון: הוא חשב, וגם מועמר קדאפי בלוב חשב אותו הדבר – על ראשי שני הגנבים בער הכובע – ומועמר קדאפי בלוב ויתר על הפרויקט הגרעיני הצבאי בלי ירייה אחת, כדי למנוע מארצות-הברית, עם כוחות הקואליציה, לתקוף אותו.

משה יעלון: וחמינאי החליט להשעות את הפרויקט למשך שנתיים.

משה יעלון: זאת אומרת, כשזה מגיע לשאלה של פצצה גרעינית או הישרדות, הוא בחר בהישרדות, ואנחנו טוענים שאפשר לשחזר את זה, אבל כדי לשחזר את זה העולם צריך להתאחד – בבידוד מדיני של אירן, בסנקציות כלכליות חריפות שיעמידו את המשטר הזה בפני דילמה אמיתית של הישרדות – על בסיס כלכלי – או המשך הפרויקט הגרעיני הצבאי, וכמוצא אחרון, אם אין ברירה, רק אז להגיע לעימות צבאי.

משה יעלון: זו המדיניות של הממשלה.

משה יעלון: לכן, הדיבורים על ממשלה לא אחראית, דיבורים אחרים, הם ממש לא ראויים.

משה יעלון: אנחנו נוקטים מדיניות מאוד ברורה.

משה יעלון: הלוואי שצדיקים מלאכתם תיעשה בידי אחרים, אבל מנגד, אנחנו מתכוננים כאילו "אם אין אני לי מי לי".

משה יעלון: תודה.

מוחמד ברכה: תודה למשנה לראש הממשלה.

מוחמד ברכה: אנחנו מתחילים עכשיו בדיון, דיון סיעתי.

מוחמד ברכה: לכל סיעה שלוש דקות.

מוחמד ברכה: אני מודיע, מי שיבוא תורו ולא יהיה במליאה לא יקבל לפנים משורת הדין.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת מגלי והבה הראשון.

מוחמד ברכה: בבקשה, אדוני.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, ממלא-מקום ראש הממשלה, חברי וחברותי כאן – את האמת, אני רוצה להביע אי-אמון בממשלה היום, ואני שמח שנמצאים פה גם ממלא-מקום ראש הממשלה וגם יושב-ראש הישיבה, כי הוא היה עד לכמה מן הדברים שאני הולך לציין אותם.

מגלי והבה: היה היום, אדוני, דיון בוועדה לקליטת אקדמאים במגזר הציבורי – אקדמאים ערבים, הכוונה.

מגלי והבה: הדיון שהתקיים היום הוקדש לנושא אלימות במגזר הערבי ואלימות בכלל כאשר ציינו שם – אחת הסוגיות שכואבת לכל מי שמאמין שצריך להיות כאן ביטחון ושקט לאזרחי המדינה – חוסר היכולת של המשטרה לפענח מקרי רצח, במיוחד אלה שקורים באזור מסוים, ואני מדבר על אזור ראמה וסביבותיה.

מגלי והבה: מעל 21 אנשים נהרגו, רובם צעירים, מהם בלילה, מהם באמצע היום.

מגלי והבה: בצומת דרכים, אדוני היושב-ראש, בא מישהו עם נשק, עם אקדח, והורג אזרח בפני אשתו ואמא שלו והתינוק שלהם.

מגלי והבה: ומקרי הרצח האלה חוזרים על עצמם.

מגלי והבה: לפני שבועיים היה רצח אכזרי של צעיר במשפחה נהדרת, שכל מה שהיא עושה, היא מחנכת את ילדיה ועובדת למען פרנסתם.

מגלי והבה: נהרג עוד צעיר ומאומה לא קרה.

מגלי והבה: והמשטרה אומרת: זה אלימות ואנחנו רוצים לטפל באלימות הזאת.

מגלי והבה: כולנו מסכימים שצריך לטפל, אבל אם לא מפענחים, זה רק הבטחות שאי-אפשר לדרוש אפילו אמצעים בשבילן.

מגלי והבה: וצר לי להגיד שכשזה קורה במקומות אחרים, כשרוצים לפענח אז מצליחים ומהר.

מגלי והבה: מכאן אני רוצה, אדוני היושב-ראש, ברשותך, לנצל את הדקה שנותרה לי לסוגיה אחרת, שהיא גם כן – הממשלה המבולבלת הזאת אחראית לה.

מגלי והבה: שר הפנים עמד כאן יותר מפעם אחת ואמר לנו – נמצא פה חבר הכנסת חנא סוייד, שתמיד הקשה על שר הפנים ושאל אותו ואנחנו הצגנו את הבעיה יותר מפעם אחת – בתים שנבנו באזורים שמיועדים להיות מאושרים בתוכנית המיתאר, היתה הבטחתו של שר הפנים יותר מפעם אחת: לא ייהרסו.

מגלי והבה: לצערי הרב, אנחנו רואים שהמדיניות הזאת ממשיכה.

מגלי והבה: ושר המשפטים – עדיין רק ביום חמישי האחרון, אדוני היושב-ראש, הגישו שני צווי הריסה לשני בתים בירכא באזור שאמור להיות חלק מתוכנית המיתאר, באזור שהולך להיות מאושר לבנייה.

מגלי והבה: אז איפה הסתירה?

מגלי והבה: כששר הפנים אומר: לא צריך לגעת בבתים האלה, ושר המשפטים אומר: כן צריך לעשות.

מגלי והבה: ומוציאים צווים, צווי הריסה.

מגלי והבה: ולכן, אדוני ממלא-מקום ראש הממשלה, אולי הישועה תבוא ממך, ולעשות סדר בדברים.

מגלי והבה: מדיניות הממשלה צריכה להיות אחת, והיא לא להרוס בתים באמת שנמצאים במרחב שמתוכנן לתוכנית מיתאר שהולכת להיות מאושרת.

מגלי והבה: המטרה היא לא להעניש ולהשתמש באלימות נגד אזרחים, אלא לפתור את הבעיה.

מגלי והבה: תודה, אדוני היושב-ראש.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

מוחמד ברכה: אני מזמין את חבר הכנסת לשאת דברים בשם סיעת ישראל ביתנו – הוא לא נמצא.

מוחמד ברכה: אני מזמין את חבר הכנסת נסים זאב מסיעת ש"ס.

מוחמד ברכה: בבקשה, אדוני; שלוש דקות.

מוחמד ברכה: אחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לדבר על כמה נושאים ממש בקצרה.

נסים זאב: קודם כול, הנושא שמופיע בהצעה פה: ממשלת נתניהו מעמיקה את הפערים החברתיים, ממשיכה לפגוע במעמד הביניים.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כמה אפשר להעמיק?

נסים זאב: מעמיקה.

נסים זאב: "עמוק עמוק מי ימצאנו".

נסים זאב: תחשוב שהממשלה הזאת כל היום יושבת והיא רק מעמיקה.

נסים זאב: כל היום יושבת איך להעמיק יותר ולהרחיב ככל שניתן את הפערים החברתיים בשכבות החלשות, במעמד הביניים.

נסים זאב: ממש הזוי.

נסים זאב: אני חושב שהממשלה הזאת היא הממשלה היחידה שעד היום עשתה מעל ומעבר ושמרה על היציבות הכלכלית מול הסערה במדינות העולם.

נסים זאב: הנושא שכל כך הדאיג את זחאלקה, חבר הכנסת, הנושא של הגרעין האירני.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, אני בזמנו, בזמן השאה, אני זוכר שהיינו מפצחים גרעינים שהגיעו מטהרן.

נסים זאב: עכשיו צריכים לפצח גרעינים מסוג אחר.

נסים זאב: מה לעשות.

ג'מאל זחאלקה: לא, גם ב"אירנגייט" פיצחת גרעינים.

ג'מאל זחאלקה: בעסקת "אירנגייט" פיצחת גרעינים.

נסים זאב: והגרעין הזה מאיים על העולם כולו.

נסים זאב: זה גרעינים מסוג אחר.

נסים זאב: אתה לא יכול – מה הדמיון הזה?

נסים זאב: באמת, חבר הכנסת זחאלקה, אתה מאמין שאם לישראל לא היה היום – אני לא יודע אם יש, אין לי מושג – לא היה לישראל גרעין אז אירן לא היתה חותרת לפצצה גרעינית?

נסים זאב: מה, אתה באמת?

נסים זאב: במקום שתדאג לטהרן, תדאג באמת לשכנים שלנו פה בסוריה, שטובחים בהם כל יום בעשרות ומאות.

נסים זאב: תקים פה קול זעקה מעל הדוכן הזה.

נסים זאב: נשמע את הקול שלך.

נסים זאב: אולי אסד ישמע אותך סוף-סוף.

חנא סוייד: אתה מדבר כמו "אל-קאעידה" היום.

נסים זאב: נכון, מה לעשות?

חנא סוייד: אתה ו"אל-קאעידה" בדיוק אומרים – – –

נסים זאב: אני "אל-קאעידה" יהודי ואני רוצה שתלמד ממני איך להגן על המוסלמים שלך.

חנא סוייד: תעזוב מה אני אומר – – –

נסים זאב: אתה צריך לנצל את הבמה הזאת וקצת לעזור למוסלמים שאתה צריך לייצג אותם פה, לערביי ארץ-ישראל.

חנא סוייד: – – – שהיום מדבר בדיוק כמוך.

נסים זאב: הפעם אני רוצה לדבר על הדבר הכי חשוב – אין לנו זמן.

נסים זאב: טוב, אני לא אדבר.

מוחמד ברכה: לא, אני אפצה.

נסים זאב: אם תיתן לי שתי דקות אני אדבר.

מוחמד ברכה: לא, שתי דקות לא, אבל דקה כן.

נסים זאב: אני רוצה לספר על השוד הגדול של בנות ישראל, שנחטפות מתחת ידינו.

נסים זאב: כתוב בתורה: בניך ובנותיך נתונים לעם אחר ועיניך רואות וכלות אליהם כל היום, ואין לאל ידך.

נסים זאב: אני רוצה לומר על בנות, בנות 14 ו-15 שנעדרות מבתיהן במשך שבועות וחודשים, ובסופו של דבר נמצאות באיזה כפרים ערביים.

נסים זאב: אחת מהן השבוע, שמופיעה בעיתון, נמצאת בקלנסואה.

נסים זאב: על ראשה יש רעלה, היא התאסלמה, היא מוסלמית, היא כבר לא מדברת עם ההורים שלה.

נסים זאב: ומי חטף אותה?

נסים זאב: גבר נשוי, נהג משאית.

נסים זאב: ואני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, אם אנחנו לא נשמור על בנותינו, אם אנחנו לא נשמור על החוק פה במדינת ישראל – תתאר לך שהיו חוטפים איזו נערה והיא נמצאת בשטחים ולא יודעים מה עלה בגורלה.

נסים זאב: מדינת ישראל היתה רועשת וגועשת.

נסים זאב: 1,000 בנות כל שנה נחטפות מתוך המשפחות האלה, והמשטרה – ואני מסכים אתכם – היא לא מסוגלת להוציא את הבנות הקטינות האלה, להחזיר אותן להוריהן.

מוחמד ברכה: תודה.

נסים זאב: ולכן, אני מסכים שישנה תרעומת כנגד משטרת ישראל שלא מסוגלת לעשות בכפרים הערביים, במשפחות, ואנחנו רואים רצח לנגד עינינו.

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם, זה סוג של רצח מסוג אחר וגם המשטרה אין לאל ידה לעשות.

נסים זאב: וחבל מאוד.

מוחמד ברכה: תודה, חבר הכנסת זאב.

מוחמד ברכה: אני מזמין את חברת הכנסת שלי יחימוביץ, ואחריה – חבר הכנסת משה גפני.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להבין למה הממשלה והאוצר עומדים ומתנגדים בכל כוחם לשיפור תנאיהם של עובדי הקבלן ולקליטת חלק מהם בשירות הציבורי, כאילו הם אמורים להיות אנטגוניסטים לרצון שבני-אדם יוכלו להתפרנס כאן בכבוד ושלא תהיה עבדות במדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': איך ממשלה, איך משרד אוצר, מרשים לעצמם בכלל להיות בצד הזה של המתרס, שאומר: לא רוצה אני, לא מסכים, לא אקלוט עובדים לשירות הציבורי, לא אעלה את שכרם של העובדים העניים שבעניים?

שלי יחימוביץ': למה אנחנו מקבלים את זה כמובן מאליו שיש כאן התגוששות בין ההסתדרות לבין האוצר, כאילו מדובר בשני צדדים של המתרס?

שלי יחימוביץ': זה לא אינטרס של המדינה להקטין פערים?

שלי יחימוביץ': זה לא אינטרס של המדינה להפסיק את העבדות הזאת של קרוב למיליון בני-אדם שהמעסיקים שלהם לא רק שלא משלמים להם את השכר ישירות, אלא לקבלן שגוזר קופון על ראשם, אלא גם לא יודעים בכלל מי הם?

שלי יחימוביץ': הם לא יודעים איך קוראים להם, הם לא יודעים מתי נולד להם ילד, הם לא יודעים מתי הם מתים, כי אם הם ימותו יבוא אחר במקומם.

שלי יחימוביץ': כי הרי העובד לא מועסק בכלל אצל המעסיק, הוא חלק מחבילת שירותים – חלק מחבילת שירותים – והחבילה הזאת תינתן, ואחת היא מי העובד.

שלי יחימוביץ': לממשלה מוסרית אין עניין להילחם בתופעה הזאת, והיא מקשה את לבה, ואז היא מואילה ונותנת עוד משהו ועוד משהו רק כשמאיימים עליה ממש בהשבתה כללית של המשק?

שלי יחימוביץ': אני רוצה לספר לכם סיפור קטן, שנזכרתי בו שוב ושוב על רקע הטיעונים הצבועים של האוצר ושל שלוחיו כאילו הם בכלל רצו כל הזמן לדון על עובדי הקבלן ועל קליטתם, אבל הקפיאו להם את המשא-ומתן ולא רצו לדבר אתם.

שלי יחימוביץ': לפני קרוב לשנתיים חוקקתי את אחד החוקים היותר-מגוחכים, לפחות על-פי שמם: חוק הזכות ליציאה לשירותים.

שלי יחימוביץ': תשאלו למה צריך בכלל לחוקק חוק כזה, הרי אדם שרוצה לצאת לשירותים יוצא לשירותים.

שלי יחימוביץ': אבל מתברר שההעסקה באמצעות קבלנים הביאה לזה שעובדי קבלן פשוט לא יצאו לשירותים, כי נאסר עליהם.

שלי יחימוביץ': וכך ראינו למשל קול-סנטר שלם, עם 50 עובדים שיושבים ליד עמדות ומועסקים אצל נותן שירותים, ולא בתאגיד שבו הם עובדים בפועל, וכשהם רוצים לצאת לשירותים פשוט לא נותנים להם לצאת, כי מדובר על עלות הרי, ואם 50 עובדים – כל אחד מהם יצא לעשר דקות הפסקה לשירותים, זו עלות מאוד גבוהה, זה זמן נורא יקר, אז לא נותנים להם לצאת לשירותים.

שלי יחימוביץ': אז הם לא שותים מים, כדי שלא יצטרכו לצאת.

שלי יחימוביץ': ואם הם יוצאים, הם צריכים להכניס את הכרטיס כדי שינכו להם את זה אחר כך מהשכר.

שלי יחימוביץ': אז חוקקנו חוק, כמה חברי כנסת – חבר הכנסת יצחק וקנין מש"ס, חבר הכנסת שלמה מולה ואנוכי – על הזכות ליציאה לשירותים: שיהיה מותר לעובד לצאת לשירותים; לעובד הקבלן, כן?

שלי יחימוביץ': כי בדרך כלל אלה עובדי הקבלן שנאסר עליהם הדבר הבסיסי הזה, של לצאת לשירותים; ושלא ינכו לו מהשכר; והסעיף השלישי – שהטריף את האוצר – אמר שתהיה גם חובת התקנת מתקן שירותים נאות בקרבת מקום, ושהחובה – שימו לב למהפכה – לא תחול רק על הקבלן, היא תחול גם על מזמין השירות.

שלי יחימוביץ': כאן האוצר נעמד על הרגליים האחוריות, ושר האוצר שטייניץ איים שהוא יגיש ערעור שיפיל את החוק, ואם הוא לא יצליח להפיל את החוק הוא יקפיא אותו בחוק ההסדרים.

שלי יחימוביץ': למה?

שלי יחימוביץ': כי החובה על התקנת מתקן שירותים נאות חלה על מזמין השירות, וזה עלול – חס וחלילה, רחמנא ליצלן – להביא לידי זיקה בין מזמין השירות לבין אותו עובד קבלן.

שלי יחימוביץ': אתם מבינים את הרשעות ואת האטימות ואת האנרגיות שהושקעו כאן?

שלי יחימוביץ': למרבה המזל – לפעמים שר ההיסטוריה עושה חסדים קטנים – למרבה המזל, ברגע שהיתה אמורה להיות מוגשת ההסתייגות על-ידי שר האוצר שטייניץ, הוא נעלם מהמליאה.

שלי יחימוביץ': כנראה גם הוא היה צריך לשירותים.

שלי יחימוביץ': ואז יושב-ראש הקואליציה זאב אלקין אמר:

שלי יחימוביץ': אני לא מוכן להילחם בשבילו.

שלי יחימוביץ': הוא לא נמצא כאן – תעבירי את החוק ככה.

שלי יחימוביץ': והחוק עבר – מעשה נסים – ונוצר הקשר הדל הזה בין מזמין השירות לבין התקנת מתקן שירותים.

מוחמד ברכה: נא לסיים.

שלי יחימוביץ': זאת רשעות, זאת אכזריות, זה דיכוי, זה זילות כבוד האדם, וזה גם לא כלכלי, כי עם כל כך הרבה עובדים עניים שאין קורת גג לראשם, והם לא מצליחים לגמור את החודש, ואין להם כושר קנייה, והם מגדלים ילדים עניים, איפה תהיה כלכלת ישראל?

שלי יחימוביץ': ואיפה הערכים הבסיסיים שאנחנו רוצים שהמדינה תיכון עליהם?

מוחמד ברכה: שקט, רבותי.

שלי יחימוביץ': אני בטוחה שהנושא שלך יותר חשוב, חבר הכנסת זחאלקה.

שלי יחימוביץ': לפחות על-פי עמדתך.

מוחמד ברכה: נא לסיים, חברת הכנסת יחימוביץ.

שלי יחימוביץ': אתמול הושג הסכם בין ההסתדרות לבין האוצר.

שלי יחימוביץ': זה הסכם שמשפר את תנאיהם של עובדים רבים וגם קולט עובדים רבים לשירות המדינה.

שלי יחימוביץ': זה צעד ראשון במהפכה גדולה.

שלי יחימוביץ': השינוי האמיתי וקץ העבדות ייכונו רק כשתתחלף הממשלה הרעה הזאת ותוחלף בממשלה סוציאל-דמוקרטית, שתדאג באמת לאזרחי המדינה.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

מוחמד ברכה: תודה לחברת הכנסת יחימוביץ.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת , בבקשה.

מוחמד ברכה: אחרי חבר הכנסת גפני – חברת הכנסת עינת וילף.

מוחמד ברכה: אחרי חבר הכנסת גפני חבר הכנסת , ולא עינת וילף.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר המשנה לראש הממשלה, לפני כמה שבועות בנאום שלי – נדמה לי גם במסגרת אי-אמון – אמרתי על העיתונאי נחמיה שטרסלר שהוא אנטישמי.

משה גפני: אני מבקש להתנצל על כך.

משה גפני: אני פגשתי אותו אתמול; פגשתי אותו במסגרת סיור של מערכת "הארץ", שדוברי ירח טוקר הביא – לסיור בבני-ברק.

משה גפני: היו שם כולם, חלק גברים, חלק נשים, בין יתר האנשים היה שם נחמיה שטרסלר, ואני שמעתי שהוא מאוד נעלב מהעניין הזה, די בצדק, ואני מצאתי חובה להתנצל שם, ואני הבטחתי לו שאני אתנצל גם כאן.

משה גפני: אז אני מתנצל כאן, ואני לא חוזר ממלה אחת ממה שאמרתי עליו, חוץ מ"אנטישמי"; מלה אחת: שהילדים החרדים מקבלים שעות עד 16:00, ויש להם הזנה, ולא צריכים לשלם, ולא צריכים – זה פשוט לא להאמין שאנחנו מדברים על אותו ציבור, אותם אנשים, אותם פרשנים, אותם ילדים – לא חוזר בי אפילו ממלה אחת.

משה גפני: אני חוזר בי מהמלה "אנטישמי".

משה גפני: הוא לא אנטישמי.

משה גפני: אנטישמי צריך – – –

קריאה: בהגדרה הוא לא.

משה גפני: בהגדרה הוא לא יכול להיות אנטישמי, ואני חוזר בי מהעניין הזה.

משה גפני: אבל אני עכשיו רוצה – – –

שלי יחימוביץ': זה נכון, הוא רוצה להנציח גם עוני של ערבים – –

משה גפני: כן כן, בסדר, בסדר.

שלי יחימוביץ': – – זה לא ייחודי ליהודים.

משה גפני: עכשיו אני רוצה להגיד לכם, היות שאני התחלתי בעניין הזה, אני רוצה לספר לכם מה היה.

משה גפני: אנשים באו למקום שהם ככל הנראה גם לא הכירו.

משה גפני: באו גברים ונשים והיו בטוחים שעל הנשים שם מישהו יירק.

משה גפני: לפחות.

משה גפני: אם לא יירק, לפחות יצעק להן משהו.

משה גפני: הם היו בישיבת "פוניבז'".

משה גפני: קיבלו אותם בכבוד מלכים.

משה גפני: אגב, זה לא היה ביקור ממוסד, זה היה ביקור ספונטני.

משה גפני: מי שידע מזה זה רק הדובר שלי.

משה גפני: אני ידעתי, הוא עדכן אותי, אבל האנשים לא ידעו.

משה גפני: והם באו והתקבלו בכבוד בכמה מקומות.

משה גפני: הם היו במקום שיש בו מפעל היי-טק שנשים עובדות בו.

משה גפני: האורחים שאלו את האשה: בעלך עובד?

משה גפני: אז היא אמרה לו: בעלי לומד.

משה גפני: אז הם אמרו לה: אבל המאזן גורם לכך שגברים לא עובדים.

משה גפני: היא אומרת: אין בעיה, אני מוכנה לעבוד רק כדי שבעלי ילמד, שיהיה תלמיד חכם; אם הוא לא יהיה תלמיד חכם, מה פתאום שאני אצא לעבוד?

משה גפני: שהוא יעבוד, אני רוצה לגדל את הילדים.

משה גפני: אשה אינטליגנטית, מקבלת משכורת טובה שם, במפעל היי-טק, אומרת: אני רוצה שבעלי יהיה תלמיד חכם.

משה גפני: אני רוצה שתדעו, אני אומר את זה באמת בתמצית לבי: אנחנו צריכים להידבר.

משה גפני: אני ראיתי איך שאנשים לא מכירים.

משה גפני: לא יודעים.

משה גפני: אגב, הם היו בישיבת "פוניבז'" בדיוק כשהישיבה הפסיקה ללמוד.

משה גפני: זה 2,000 תלמידים שהפסיקו ללמוד – מצבו של הרב אלישיב החמיר, והם כולם הפסיקו את הלימוד והתחילו לקרוא פרקי תהילים.

משה גפני: היו שם כאלה שממש התרגשו מהעניין הזה.

משה גפני: לא חשוב, אני לא נכנס לזה.

משה גפני: אני רוצה להגיד לכם שבעבר, חבר הכנסת בן-סימון, לציבור החרדי היתה בעיה.

משה גפני: היו כאלה מהציבור החרדי שהלכו לרעות בשדות זרים; היתה השכלה, היו אנשים שאנחנו אמרנו שהם אפיקורסים, אבל אנשים ברמה, אנשים – היה עם מה להתמודד.

משה גפני: והיו כאלה שהלכו אליהם.

משה גפני: היו אנשים שבאמת היו ברמה אינטליגנטית מאוד גבוהה.

משה גפני: חלקנו עליהם, אנחנו גם היום חולקים עליהם, אנחנו חושבים שהם לא בסדר, אבל הרמה היתה גבוהה.

משה גפני: אתם אומרים לנו כל הזמן: תהיו כמונו, תלמדו את הליבה, תתחנכו כמו שאנחנו מתחנכים.

משה גפני: מה אתם מציעים לנו?

משה גפני: – מה שתציעו לנו, אגב, האמת אצלנו, לא אצלכם – מה אתם מציעים לנו?

משה גפני: תרבות "האח הגדול"?

משה גפני: מה אתם מציעים לנו?

משה גפני: מה העגלה המלאה – שעליה אמר ה"חזון אי"ש" שזה אצלנו, ואתם העגלה הריקה – מה העגלה המלאה שלכם?

משה גפני: מה אתם מציעים לנו, מה?

משה גפני: אתם מציעים לנו רמה אינטליגנטית גבוהה?

משה גפני: תבואו לבית-ספר חרדי, בנים ובנות, תעברו במקביל.

משה גפני: תבואו, בואו נראה, בואו נעשה תחרות.

משה גפני: האם אתם צריכים ללמוד מאתנו או שאנחנו צריכים ללמוד מכם?

משה גפני: אתם צריכים להשתלב אצלנו או שאנחנו צריכים להשתלב אצלכם?

משה גפני: הרי כולנו אנשים שפחות או יותר יודעים מה שנעשה, זה לא מה שהיה פעם.

משה גפני: מה התרבות שאתם נותנים לנו, תרבות ה"פייסבוק"?

משה גפני: מה אתם נותנים לנו?

משה גפני: מה אתם אומרים לילד חרדי או לילדה חרדית?

משה גפני: מה אתם אומרים להם?

משה גפני: תשתלבו, תלמדו כמו שאנחנו.

משה גפני: אני מרצה בבתי-ספר תיכוניים חילוניים.

משה גפני: אני נמצא בבתי-ספר.

משה גפני: היות שפני לשלום, ואני רוצה הידברות, אז אני לא רוצה לדבר יותר מדי – – –

איתן כבל: אני מצטער, אני צריך ללכת לראות את "האח הגדול".

משה גפני: אתה לא צריך לראות את "האח הגדול", בגלל שאתה עושה את "האח הגדול" בהסתדרות.

משה גפני: עזוב.

משה גפני: החלק הזה – תבואו ותראו.

משה גפני: תבואו תראו איך נראה בית-ספר חרדי, איך לומדת תלמידה חרדית, איך לומד תלמיד חרדי, ובואו נלך לראות איך לומדים אצלכם.

משה גפני: גם אני לא עושה הכללות.

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

משה גפני: אני מסיים, אני מסיים.

גאלב מג'אדלה: כבוד היושב-ראש של ועדת הכספים.

משה גפני: אני מסיים, אני מסיים.

משה גפני: איזו תרבות אתם מציעים לנו?

משה גפני: פעם היתה לנו בעיה, היינו צריכים, אדוני היושב-ראש, אדוני שר האוצר, היינו צריכים להתמודד עם בני-הנוער אצלנו, בגלל שהם רצו ללכת.

משה גפני: היו פילוסופים, היתה השכלה, היתה רמה של אפיקורסים שחלקנו עליהם, אבל באמת היה קשה להתמודד.

משה גפני: היום לא קשה לנו להתמודד.

משה גפני: אף אחד מאצלנו לא רוצה ללכת לחינוך החילוני.

משה גפני: מה אתם מציעים?

משה גפני: להתחיל להגיד את כל התוכניות, מה שמסתכלים?

משה גפני: שלוש שעות, שמעתי היום ברדיו, יושב נער ומסתכל.

משה גפני: אצלנו הנערים לא מסתכלים בזה.

משה גפני: אין לנו.

יובל שטייניץ: אין לכם טלוויזיה בבית?

משה גפני: אין לנו טלוויזיה כמו שאצלך.

משה גפני: אני לא אומר, יש גם פילוסוף אצלכם, יש גם כאלה שאין להם טלוויזיה.

משה גפני: אני מדבר על הכלל, בלי הכללות.

משה גפני: הילדים אצלנו לומדים, מתחנכים, יראת שמים.

משה גפני: אגב, לומדים גם את מקצועות החול.

שלי יחימוביץ': גם אצלנו לומדים, מתחנכים, יש להם אידיאולוגיה, יש להם השקפת עולם, הם מאמינים בדרך.

משה גפני: מאה אחוז.

שלי יחימוביץ': באמת, גפני.

משה גפני: מאה אחוז.

משה גפני: מאה אחוז.

שלי יחימוביץ': אל תעשה לחברך מה ששנוא עליך.

משה גפני: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, לא הייתי נואם את הנאום הזה, אם אני לא יושב פה כבר שנה שלמה ומקבל מוסר מכולם.

שלי יחימוביץ': לא ממני.

משה גפני: לא ממך, מסכים.

משה גפני: את יודעת מה, לא דיברתי אלייך.

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

משה גפני: אם לא הייתי מקבל מוסר שנה שלמה: אתם פרימיטיבים, אתם לא יודעים, אתם לא אינטליגנטים, אתם לא משכילים, אתם לא שום דבר.

משה גפני: לא הייתי אומר.

משה גפני: אני מכבד את הדרך שלכם, מאה אחוז.

משה גפני: את אומרת שיש אידיאולוגיה, אני לא מתערב בזה, אף פעם לא התערבתי.

משה גפני: שיפסיקו להטיף לי מוסר, מספיק עם זה, אני אחיה את חיי.

משה גפני: אתם אמרתם כל השנים: חיה ותן לחיות.

משה גפני: אל תטיפו לי מוסר, בגלל שאתם תיטלו קורה מבין עיניכם לפני שאתם אומרים לי מה לעשות.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: אנחנו לא במשחק, גפני.

משה גפני: אתה ועוד איך במשחק, אתה חבר ועדת הכספים.

גאלב מג'אדלה: לא במשחק שלך ושלהם.

משה גפני: לא, זה הכול כסף...

גאלב מג'אדלה: הבנתי.

גאלב מג'אדלה: הבנתי.

גאלב מג'אדלה: שר האוצר פה, אל תטעה.

יובל שטייניץ: דווקא היה לו נאום חוצב להבות, נאום טוב, אבל לא צריך להסכים עם הכול.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אני חייב להודות שלשר האוצר היה נאום, לא חוצב להבות, אבל נאום נוקב, ומבחינתו אפשר לראות אותו כנאום מוצלח.

מוחמד ברכה: ואחד הסימנים של ההצלחה, שר האוצר, בנאומו הוא המבוכה של האופוזיציה הראשית שלא ידעה מה להגיד.

מוחמד ברכה: ולדעתי אין לה מה להגיד, כי אתם שותפים לאותה שיטה כלכלית.

מוחמד ברכה: אז נכון, ישראל רושמת אחוזי צמיחה טובים, קרוב ל-5%, זה נכון.

מוחמד ברכה: אבל שר האוצר לא ממשיך למשפט הבא – לאן הלכו האחוזים האלה.

יובל שטייניץ: גם אחוזי אבטלה נמוכים.

מוחמד ברכה: אחד-אחד.

מוחמד ברכה: לאן הלכו אחוזי הצמיחה?

מוחמד ברכה: מי הרוויח?

מוחמד ברכה: לאיזה כיסים הלכו?

מוחמד ברכה: הוא יודע, ואני יודע ואתם יודעים שאלה שהפיקו תועלת מהצמיחה היפה והנאה, אלה לא האנשים החלשים והמוחלשים.

מוחמד ברכה: שר האוצר דיבר על אחוזי אבטלה נמוכים, נכון, הסטטיסטיקה מדברת – 5.3% – – –

גאלב מג'אדלה: הרב גפני, אני דאגתי שיקשיבו לך כשאתה נאמת כאן נאום מבריק.

משה גפני: אני מתנצל.

מוחמד ברכה: 5.3% – – –

גאלב מג'אדלה: אתה יכול לשבת.

גאלב מג'אדלה: אין הדרת נשים, אתה יכול לשבת.

משה גפני: לא – – –

מוחמד ברכה: אתה מחזיר לי את זה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

גאלב מג'אדלה: מחזיר לך ועוד איך.

מוחמד ברכה: כשעושים את הפילוח של אותו אחוז של אבטלה, אתה יכול למצוא, אדוני שר האוצר, אחוז של אבטלה בקרב היהודים שהוא כ-4%, אבל בקרב הערבים במדינת הערבים שבתוך ישראל, שממשלות ישראל הקימו אותה במדיניות של אפליה, אחוז האבטלה בקרב הערבים הוא מ-15% עד 20%.

מוחמד ברכה: ועל אף זאת מדברים כאן על – אתה מפריע – – –

גאלב מג'אדלה: שר האוצר – –

מוחמד ברכה: לא רק שאתה לא מקשיב, אתה גם מפריע.

גאלב מג'אדלה: – – הוא מדבר אליך.

יובל שטייניץ: אני מקשיב, יש לי שתי אוזניים, לא אחת.

מוחמד ברכה: מדובר על העוני, אדוני השר.

מוחמד ברכה: אחוז העניים ירד בכמה מאיות אחוזים.

מוחמד ברכה: ושוב, כשעושים את הפילוח רואים שיש כמה אלפי משפחות יהודיות שעלו מעל לקו העוני, ועוד אלפים רבים של ערבים שירדו מתחת לקו העוני.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, פתרת בעיה מסוימת, אבל העמקת בעיה אחרת, בעיית האפליה.

מוחמד ברכה: בעיית האפליה שהיא נהוגה באופן שיטתי על-ידי כל ממשלות ישראל, כולל הממשלה שאתה חבר בה, אדוני שר האוצר.

מוחמד ברכה: ובוא נסתכל, למה ללכת רחוק?

מוחמד ברכה: נסתכל על אותו מאבק שניהלה ההסתדרות סביב העניין של עובדי הקבלן.

מוחמד ברכה: על מה התעקשת, אדוני, במהלך המשא-ומתן?

מוחמד ברכה: על שני דברים בעיקר.

מוחמד ברכה: הדבר הראשון – –

יובל שטייניץ: – – –

מוחמד ברכה: בעיקר.

מוחמד ברכה: גם בדברים אחרים, יכול להיות.

מוחמד ברכה: לא הייתי בתוך המשא-ומתן.

מוחמד ברכה: – – שגם אם עובדי הקבלן יקבלו זכויות, לא תהיה להם זכות שביתה.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, אין להם זכות למאבק חברתי.

מוחמד ברכה: והדבר השני, שההסכם יכלול את המספר המועט ביותר של עובדי קבלן, וזאת התוצאה אכן.

מוחמד ברכה: אני יכול לברך על עצם המאבק, אני יכול לברך על עצם הנגיעה בעניין בשוק העבדים הזה, שנקרא "עובדי קבלן בתוך מדינת ישראל", שאנשים משמשים כעבדים במכונת הכלכלה.

מוחמד ברכה: אתה בא לספר לנו שנציגי קרן המטבע הבין-לאומית שמחים?

מוחמד ברכה: בטח, הם, יש להם שיקולים, כשבתוך השיקולים שלהם האדם הוא בורג כדי לשרת ערכים, כביכול כלכליים.

מוחמד ברכה: הכלכלה אמורה לשרת בני-אדם ולא בני-אדם אמורים לשרת כלכלה או מושגים נשגבים כביכול, שאותם קפיטליסטים שאתה משרת אותם והממשלה שלך משרתת אותם, קובעים לנו כאילו כערכים.

מוחמד ברכה: הערך הוא האדם.

מוחמד ברכה: אם אנשים ומאות אלפי אנשים יצאו לרחובות על העניין של הדיור – אם יש דבר כזה, אתם נכשלתם; אם יש עוני דיפרנציאלי של ערבים ושל יהודים, גם עוני, גם דיכוי גזעני וגם דיכוי מעמדי, אתם נכשלתם; אם יש אבטלה בשיעורים מסוימים של קרוב ל-20% בתוך האוכלוסייה הערבית, אתם נכשלתם; אם יש בעיה של הפשרת קרקעות לבנייה, אתם נכשלתם.

מוחמד ברכה: לכן תביא מספרים – יש לך 5%, מצוין, 5% צמיחה, 5.3% אבטלה – על פניו זה נראה מצוין.

מוחמד ברכה: הכישלון שלך הוא לא המספר 5 או 5.3, אלא אותו אדם ועוד אדם, ועוד אדם, עד האדם ה-200,000, שחיים מתחת לקו העוני, ועל זה צריך להביע אי-אמון בממשלה שלכם.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת ברכה, אתה חוזר למקום שלך.

גאלב מג'אדלה: חברת הכנסת עינת וילף, בבקשה.

אחמד טיבי: היא לא פה.

גאלב מג'אדלה: אחריה – חבר הכנסת אחמד טיבי.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, כאשר מדברים על בעיות החברה הערבית, ואנחנו עושים את זה כמעט שבוע אחרי שבוע בהצעות אי-אמון, אי-אפשר לדלג על הנושא המדאיג ביותר את החברה הערבית, והוא נושא האלימות והתפשטות הנשק.

אחמד טיבי: היום קיימנו יום עיון, בהשתתפות חסרת תקדים.

אחמד טיבי: אני רוצה להודות לכל מי שהשתתף, לראש הממשלה, יושב-ראש הכנסת, שר האוצר, שר החינוך, השר לביטחון פנים, המפכ"ל, חברי הכנסת מכל הסיעות, ובעיקר למשפחות הקורבנות ולמומחים.

אחמד טיבי: אני חושב שהדברים שהשמיעה סיהאם אגבאריה מאום-אל-פחם, שבעלה ושני בניה, אחמד ומחמוד, נרצחו בתוך הבית, לפני ארבעה חודשים, נגעו בלב של כולנו, ריגשו את כולנו.

אחמד טיבי: הקריאה שלה היתה: אני רוצה ביטחון אישי; היא לא יכולה לחזור אל הבית, היא לא מתגוררת בבית זה ארבעה חודשים, אלא היא לנה אצל השכנים, מחשש שמא הרוצח, שעדיין מסתובב חופשי, אדוני השר, יבוא ויתנכל לה, או למי מבניה, והסכנה הזאת היא סכנה אמיתית.

אחמד טיבי: נסקרו שם נתונים – אנחנו אומנם 20% מהאוכלוסייה, אבל לצערי הרב, לפי נתוני המשרד לביטחון פנים, ב-2011 יותר מ-60% מהמעורבים במעשי רצח באים מהיישובים הערביים.

יובל שטייניץ: – – –

אחמד טיבי: ב-2011 בלבד.

אחמד טיבי: השיעור היה נמוך יותר קודם.

אחמד טיבי: יש ירידה בפשיעה – בשיעור הפשיעה הארצי, אבל יש עלייה בקרב הערבים, יותר אירועי ירי וכדומה.

אחמד טיבי: אני בזמנו יזמתי, אדוני השר, חוק למניעת ירי במקומות ציבוריים, התקהלויות, לרבות חתונות.

אחמד טיבי: לצערי הרב המשטרה לא אוכפת את החוק הזה, המעניש ביתר שאת את מי שיורים בחתונות.

אחמד טיבי: היו קורבנות.

אחמד טיבי: דיברנו על רצח נשים.

אחמד טיבי: שמחתי מאוד על הודעתו של המפכ"ל, רב-ניצב יוחנן דנינו, בעקבות הערה שהשמעתי, שהם לא משתמשים יותר בביטוי "רצח על רקע חילול כבוד המשפחה".

אחמד טיבי: המלה "כבוד" לא תוזכר.

אחמד טיבי: אמרתי שאי-אפשר להשתמש במלים בעלות קונוטציה חיובית ברצח נשים – לא כבוד ולא רומנטיקה.

אחמד טיבי: הוא אמר שלאחרונה יש הוראה, שמתקיימת – לא יותר שימוש במלה "כבוד", אלא רק "רצח במשפחה".

אחמד טיבי: אני בהחלט מברך על כך, כי יכולה להיות קונוטציה חיובית מקלה כאשר אתה משתמש בביטויים חיוביים.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, הנושא הזה הוא הנושא המדאיג ביותר את הציבור הערבי כיום.

אחמד טיבי: יום העיון הזה, שהיה רב-משתתפים, לא יהיה אירוע יחידי – הוא לא אירוע יחידי; כל החברה הערבית זועקת, מקיימת פעילויות בנושא של מאבק באלימות.

אחמד טיבי: השמענו זעקה כאן, בכנסת, בנוכחות ראש הממשלה; היו הבטחות, גם לתקציבים, גם לפעילות, כדי לאסוף את הנשק, וזאת הדרישה, גם של הנהגת הציבור הערבי, אבל גם של הציבור הערבי בכללותו.

אחמד טיבי: יהיה המשך תוכנית פעולה ליום העיון הזה, ואני מקווה ששיקולי תקציב לא יהיו מחסום בפני הצלת חיי אדם.

אחמד טיבי: תודה רבה.

מוחמד ברכה: תודה לחבר הכנסת טיבי.

מוחמד ברכה: רשות הדיבור לחבר הכנסת אריה אלדד.

מוחמד ברכה: אחריו – חבר הכנסת אורי אורבך.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, בשעה זו מסתיים מסע הלווייתו של אחד מגיבורי ישראל, אהרן דוידי, שנפטר בשבת.

אריה אלדד: דוידי של הצנחנים, של פעולות התגמול בשנות ה-50, של קרב תמד וקרב המיתלה, וכיבוש שארם-א-שיח' בששת הימים וההגעה לתעלת סואץ.

אריה אלדד: תת-אלוף, קצין צנחנים ראשי, מפקד שתמיד הסתער בראש חייליו, מעוטר גבורה, ואדם צנוע ועניו מאוד, בורח מהתהילה, וגם ספרא וסייפא אמיתי, למדן ומלומד; את הדוקטורט שלו הוא עשה הרחק משדות הקרב, באוניברסיטת לונדון, וכל שידוע לי לא במסלול ישיר לדוקטורט, אלא בעמל אקדמי אמיתי של שקדנות ומחקר, והוא הרצה באוניברסיטת תל-אביב על תרבות דרום-מזרח אסיה.

אריה אלדד: דוידי היה נאמן לעם ישראל ולארץ-ישראל עד יום מותו, ולאורו נלך.

אריה אלדד: לעניין הצעת האי-אמון – שמעתי מקצת דבריה של חברת הכנסת זהבה גלאון, ואכן, כדבריו של שר האוצר אחריה, מרצ סובלת מאובססיה בנושא ההתיישבות והיישובים היהודיים ביהודה ושומרון.

אריה אלדד: שלוש דקות או דקה וחצי כבר לא יספיקו לניתוח התופעה הזאת, של אנטי-ציונות הולכת וגוברת בקרב השמאל הרדיקלי בישראל, אבל השורה התחתונה היא המחייבת.

אריה אלדד: כש"שלום עכשיו" יוצאת למאבק להחריב יישוב בארץ-ישראל, היא צריכה להביא בחשבון שבסוף הדרך, בסוף המסלול המשפטי שהיא מובילה כדי להחריב יישוב, יהיו לנו שני יישובים, ואם היא סבורה שהיישוב שהיא רוצה להחריב הוא בלתי חוקי, היא חייבת להביא בחשבון שבסוף המסלול יהיו שני יישובים כשרים למהדרין וחוקיים.

אריה אלדד: גם זה ראוי שהשמאל הישראלי יביא בחשבון, ועל כן הוצאתי היום הודעת ברכה על פשרת מגרון המסתמנת, והבעת תודה ל"שלום עכשיו" על מאמציה בפיתוח ההתיישבות היהודית בארץ-ישראל.

אריה אלדד: אם הם ימשיכו כך, עוד יהיו לנו הרבה אלוני-מורה, כמו שאמר אביו של השר בגין, שהוביל את הפשרה הזאת.

אריה אלדד: תודה רבה.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת אורי אורבך.

מוחמד ברכה: אחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, במגרון מסתמן הסדר.

אורי אורבך: מסתמן הסדר במגרון, ויוצאים מהמקומות שלהם – לא נגיד מלה אחרת – כל בעלי החרון הקדוש, שאומרים, איך זה ייתכן, איך אפשר למצוא פשרה?

אורי אורבך: שמענו את נאומה של חברת הכנסת גלאון, באיזה חרון קדוש – פשרה?

אורי אורבך: יבנו עכשיו שני יישובים, מסתבר.

אורי אורבך: לא רק שלא יהרסו אחד, את מגרון, אלא שניים ייבנו.

אורי אורבך: יישוב קבע אחד מסודר כחוק, עם כל הנהלים והסדרים, והמקום שייעזב יתמלא לצורך צרכים אחרים.

אורי אורבך: אתה רואה את התאווה לראות דחפורים עולים על יישוב, כאילו אין דבר אחר בעולמם של אנשים אלא להרוס יישוב.

אורי אורבך: מילא וניחא אם הממשלה היתה לקראת הסדר מדיני, וצריכים, או רוצים, או חייבים, התחייבו, לעקור יישובים, כפי שהיה בהתנתקות, ששם זה לא היה הסכם אלא החלטת הממשלה.

אורי אורבך: אבל כאן הריבונות הישראלית נשארת.

אורי אורבך: אבל אנשים רבים בשמאל הפכו את עקירת היישובים למטרה בפני עצמה.

אורי אורבך: לא ככלי שנועד להקים מדינה פלסטינית, כדי לא לשלוט על עם אחר.

אורי אורבך: הם רואים בעקירת יישובים כשלעצמה מטרה, הנאה.

אורי אורבך: כמעט לפעמים אני חושב שיש אנשים שבבית, כשהם באים, הם מכניסים איזו קלטת וידיאו או דיסק כדי לראות D9, דחפורים הורסים בתים.

אורי אורבך: הפֶטיש הזה, זה עצמו מביא להם טעם בעולמם.

אורי אורבך: ואני אומר שהנה באו העותרים מ"שלום עכשיו" וממקומות אחרים – באו לקלל ונמצאו מברכים; באו להרוס את מגרון בכל מיני טענות ותואנות שווא, והנה עכשיו מגרון תיבנה לא הרחק משם, והאתר הקיים גם הוא ייכון.

אורי אורבך: ובכלל, אעיר עוד הערה לאנשים שלא אוהבים פשרות בנושאים אחרים גם.

אורי אורבך: ראינו אתמול הסדר בנושא חברתי-כלכלי-תעסוקתי, בעניין עובדי הקבלן, ואנחנו נראה בחצי השנה הקרובה הסדר או פשרה בעניין חוק טל.

אורי אורבך: ותמיד יש את אלו שאומרים: היה לא תהיה, ייהרג ובל יעבור; איך זה מישהו מעז למצוא פשרה, הסדר, הבנה, ויתור?

אורי אורבך: אנשים שמדברים בנושאים אחרים על ויתורים מפליגי לכת, על נסיגות עתירות קילומטרים, פתאום כשיש איזה ויתור, איזה פשרה, איזה הבנה בתוך החברה הישראלית, בין מעסיקים למועסקים, בין מתנחלים לממשלה, בין חרדים למדינה – פתאום כל החרון הקדוש שלהם יוצא ואי-אפשר לעצור אותו.

אורי אורבך: ולכן אני אומר לסיום: רבותי, גבירותי, תרגיעו.

אורי אורבך: מדינה וחברה אומנם בנויות על הכרעות, אבל ההכרעות צריכות לבוא בעקבות הסדרים.

אורי אורבך: וההסדר במגרון – הסדר טוב הוא.

אורי אורבך: יישוב חדש ייבנה, ויישוב אחר ייבנה בהמשך, ובא לציון גואל.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: חברת הכנסת חנין זועבי.

מוחמד ברכה: אחריה – אחרון הדוברים, חבר הכנסת אקוניס.

מוחמד ברכה: לאחר דבריו תתקיים הצבעה, כמובן, אלא אם כן הממשלה תבקש להגיב.

מוחמד ברכה: ולכן נא לראות בדברים האלה מעין דרבון לאלה שאמורים לבוא ולהצביע, כי אנחנו לא נמשוך את הזמן.

מוחמד ברכה: שלוש דקות לכל סיעה, אז יהיו שלוש דקות לכל סיעה.

מוחמד ברכה: בבקשה, גברתי.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי הכנסת, כידוע לכולם יש גם הרבה הערכות שאירן עוד רחוקה מלייצר פצצת אטום; גם אם יש לה פוטנציאל עתידי לכך.

חנין זועבי: מי שקרוב יותר, או מי שכבר מחזיק בנשק גרעיני, זאת ישראל.

חנין זועבי: ואם יש משוואה שלפיה לא נלחמים במי שיש לו נשק גרעיני, או יכולת לפיתוח נשק גרעיני, אלא שנאבקים במי שמחליט לעשות שימוש בכוח, אז על העולם למקד את תשומת לבו לא רק במה שמתרחש באירן, אלא גם במה שקורה כאן בישראל.

חנין זועבי: שרים ורמטכ"לים למיניהם הם אלה שגרמו למלחמות רבות במזרח התיכון.

חנין זועבי: הם אלה שמכניסים את האזור למצב מתמיד של כוננות למלחמה.

חנין זועבי: הם אלה שממשיכים ומאיימים לתקוף.

חנין זועבי: פה ממשיכים מדיניות, קו מדיניות עיקש של סרבנות לשלום, עד להכנסת האזור כולו, כולל את תושבי המדינה, למצב של חרדה.

חנין זועבי: ישראל והמערב מנסים להגן על האזור מפני הגמוניה שיעית.

חנין זועבי: מי ביקש מהשרים פה לשמור על האזור מהגמוניה שיעית?

חנין זועבי: מי בכלל ביקש לדבר גם בשם האזור, או לקבוע מה לטובתו?

חנין זועבי: באמצעות מה שומרים על האזור, על-ידי רצח מדענים?

חנין זועבי: האם ישנו פשע גדול יותר מאשר לרצוח מדענים?

חנין זועבי: שומרים על האזור על-ידי זה שמפציצים בטהרן, מתנקשים בדובאי, חודרים לשמי דמשק וביירות?

חנין זועבי: ככה שומרים על האזור?

רחל אדטו: איפה אתם, צבועים?

רחל אדטו: למה את שותקת – בדמשק?

חנין זועבי: שדה הקרב של ישראל הוא לא עזה או הגדה המערבית, אלא אלה הם רק מתחמי אימונים וניסויים.

חנין זועבי: שדה הקרב האמיתי הוא כל העולם הערבי, במיוחד המזרח התיכון הערבי.

חנין זועבי: לשמור על האזור מהגמוניה שיעית ולמסור את האזור – למה?

חנין זועבי: למי?

חנין זועבי: לכוחנות?

חנין זועבי: ליוהרה ישראלית?

חנין זועבי: לפחות יש לנו כאן הודעה ברורה, שמטרתה של ישראל אינה רק להשמיד את כוחה הגרעיני של אירן, אלא גם את ההגמוניה האירנית.

חנין זועבי: על זה נלחמים.

חנין זועבי: אבל יש לי גם שאלה: רק מההגמוניה השיעית האירנית מפחדים?

חנין זועבי: מה עם התנועות האסלאמיות הסוניות?

חנין זועבי: גם מהן פוחדים, לא?

חנין זועבי: מה עם משטרים חילוניים דמוקרטיים באזור?

חנין זועבי: מהם גם פוחדים, אולי הכי הרבה מהם.

חנין זועבי: גם ממהפכות שמחזקות דמוקרטיה מפחדים.

חנין זועבי: גם מפצצות גרעיניות מפחדים.

חנין זועבי: גם משלום מפחדים.

חנין זועבי: אז ממה ישראל לא פוחדת?

חנין זועבי: אולי תגידו לנו, אולי תגידו לעולם, אולי תגידו לאזור, ממה ישראל לא מפחדת.

חנין זועבי: אם משלום היא מפחדת, מיוזמות שלום היא מפחדת, ממלחמה היא מפחדת, מהגמוניה שיעית היא מפחדת, מ"האחים המוסלמים" היא מפחדת – –

ראובן ריבלין: נא לסכם.

חנין זועבי: – – ממהפכה דמוקרטית באזור היא מפחדת – אני מסיימת – מדינת ישראל, ממשלות ישראל, השרים בישראל מפחדים מכל דבר, כי הממשלות בישראל מסוגלות לראות את העונש שיהיה אולי על מעשיהן, אבל לא מצליחות לראות איפה הן חטאו.

חנין זועבי: רוצים להתחשבן עם אירן, צריכים להתחשבן עם אירן.

חנין זועבי: אז נפתח את סוגיית הגרעין במזרח התיכון – – –

ראובן ריבלין: תודה.

חנין זועבי: משפט אחרון, אדוני היושב-ראש.

חנין זועבי: נפתח את סוגיית הגרעין במזרח התיכון לדיון ציבורי, לדיון עולמי כולל.

חנין זועבי: ויש לדרוש עכשיו מישראל, בשיא כוחה, להתפרק מנשק גרעיני.

חנין זועבי: מה שנדרש כאן באמת הוא פירוז מגרעין של המזרח התיכון כולו וסיום שיגעונה של הכוחנות.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אופיר אקוניס, אחרון הדוברים.

ראובן ריבלין: אם ירצה השר שטייניץ לסכם, יסכם.

ראובן ריבלין: כמובן, נא לקרוא לכולם להיכנס לאולם, כי מייד לאחר שהשר שטייניץ יסכם, והוא הרי כבר דיבר אז הוא ידבר רק לעניין, אנחנו כמובן נעבור להצבעה.

ראובן ריבלין: לכן – לקרוא לכל חברי הכנסת המבקשים להשתתף בהצבעה להיכנס לאולם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, בבקשה.

ראובן ריבלין: לרשותך עומדות שלוש דקות מלאות.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תודה, אי-אפשר שלא להתייחס לדברים של חברת הכנסת זועבי, שמרבה להטיח האשמות בישראל, אבל מעולם לא שמענו אותה מגנה טבח נוראי – נוראי – שמתרחש כל יום בסוריה.

אופיר אקוניס: פשוט, אולי פעם תגני, אולי.

אופיר אקוניס: אבל זה קשה לך, אני מבין.

אופיר אקוניס: זה קשה.

אופיר אקוניס: זה קשה.

עפו אגבאריה: מי שטבח ראשון בסורים זה אתם.

אופיר אקוניס: אנחנו, כזכור, אשמים בכול.

חנין זועבי: הוא לא שמע.

חנין זועבי: את ההאשמות שלי אתה לא שמעת.

ראובן ריבלין: בבקשה, בבקשה.

ראובן ריבלין: אל תדבר אתם, אז לא יענו לך.

אופיר אקוניס: אדוני, אני מבקש להמליץ כאן לחברי הכנסת על סרט שצפיתי בו בימים האחרונים, סרט קולנוע בשם "אשת הברזל".

אופיר אקוניס: הסרט, אדוני, מספר את סיפורה של ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר.

אופיר אקוניס: מומלץ במיוחד.

אופיר אקוניס: ובין אם אוהבים אותה ובין אם מזדהים עם מדיניותה או שחולקים עליה, על דבר אחד אין מחלוקת – על מנהיגותה, על העמידה האיתנה על עקרונותיה, על הערכים שלה.

אופיר אקוניס: מנהיגות, אדוני היושב-ראש, זה שם המשחק גם בבית הזה.

אופיר אקוניס: להוביל את המדינה על-פי המנדט שניתן לנו על-ידי הציבור ועל-פי הדרך.

אופיר אקוניס: וזו בדיוק הסיבה, אדוני, שהממשלה הזו זוכה לאמון הציבור, ובדיוק הסיבה שהאופוזיציה, דווקא האופוזיציה הזאת, זוכה לאי-אמון.

אופיר אקוניס: זה נכון שפורמלית אתם אלה שמגישים אי-אמון, אבל האי-אמון הציבורי הוא דווקא בכם.

אופיר אקוניס: ואני חייב להודות – – –

רוני בר-און: מי שאמר שאתה חי בסרט כנראה צדק.

אופיר אקוניס: אני חייב להודות שכל הצעות האי-אמון, אדוני, בעניין הכלכלי-חברתי והמדיניות הכלכלית-חברתית של הממשלה, דווקא ביום שבו מדינה שכנה, יוון, נחלצת בעור שיניה אולי מהמשבר הכלכלי החמור בתולדותיה, זה דבר מאוד אירוני.

אופיר אקוניס: וזו כמובן מצטרפת לשורה ארוכה של מדינות שמכונות סוציאליסטיות, או בישראל – – –

ראובן ריבלין: יוון קיבלה החלטה, היא עדיין לא נחלצה.

אופיר אקוניס: נכון.

אופיר אקוניס: אמרתי "בעור שיניה", ואני מקווה שכך יהיה.

אופיר אקוניס: המדינה הזאת, אדוני, יוון, מצטרפת לשורה ארוכה של מדינות שמכונות סוציאליסטיות, ובישראל חברתיות, קשרו לעצמן את התואר הזה, חברתיות, ובפועל הביאו להנצחת העוני, לגידול באבטלה, לחוסר תחרות במשק, לריכוזיות קטלנית בכלכלה.

אופיר אקוניס: שמעתי את נאומיהן של חברות הכנסת המכובדות שלי יחימוביץ וזהבה גלאון, יושבות-ראש מפלגות באופוזיציה.

אופיר אקוניס: הריכוזיות הקטלנית ביותר היתה כאשר התפיסה שלכם שלטה במשק, ואז לא היו כמה וכמה אנשים ששלטו במשק בחוסר ריכוזיות, היתה ריכוזיות אחת.

שלי יחימוביץ': לא מרצ, רק מפלגת העבודה.

אופיר אקוניס: היתה גם העבודה וגם מרצ.

אופיר אקוניס: אבל יותר מפלגת העבודה בעניין הזה.

אופיר אקוניס: הריכוזיות של הממשלה – זה היה משק מאוד ריכוזי.

אופיר אקוניס: ויותר גרוע מהריכוזיות – – –

שלי יחימוביץ': המפלגה שבנתה את המדינה היתה מפלגת העבודה, ולא מרצ, אתה יודע.

שלי יחימוביץ': עם כל הכבוד.

אופיר אקוניס: בצורה מאוד ריכוזית, בוודאי.

שלי יחימוביץ': הצמיחה אז היתה הרבה יותר גבוהה מאשר – – –

ראובן ריבלין: טוב, תודה רבה, חברת הכנסת יחימוביץ.

שלי יחימוביץ': – – –

ראובן ריבלין: הוא עונה לך, חברת הכנסת יחימוביץ.

ראובן ריבלין: רק הוא עונה לך – את דיברת – – –

אופיר אקוניס: הכול היה מרוכז, אדוני, הכול היה מרוכז בידי גוף אחד – הממשלה.

אופיר אקוניס: ואתם מציעים לחזור לכלכלה המיושנת והחנוקה שבה כמה פוליטיקאים וראש ההסתדרות שלטו.

אופיר אקוניס: זה לא יקרה בממשלה שלנו, שמעודדת תחרות, מורידה מחירים, מזניקה את המשק שצומח בכמעט 5% ומורידה את האבטלה למספר דומה.

אופיר אקוניס: יש כזאת כלכלה בעולם?

אופיר אקוניס: לא בימינו.

אופיר אקוניס: בכמה מדינות באירופה, שחלקן קידשו בעבר את התפיסה שלכם, שאתם נימקתם כאן, התפיסות הסוציאל-דמוקרטיות, המכונות "חברתיות", היום הן זנחו את התפיסה הזאת – הן משגשגות, פורחות, צומחות, לא מדרדרות את המדינה שלהן – כמו חלק מהרעיונות של חברי וחברות הקואליציה.

אופיר אקוניס: אתם מדברים ומדברות על צמצום פערים.

אופיר אקוניס: מה המדיניות שלכם עושה למען צמצום פערים?

אופיר אקוניס: הרי לא נקפתם אצבע – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

אופיר אקוניס: הרי לא נקפתם אצבע כדי לצמצם פערים.

אופיר אקוניס: ואנחנו, אדוני, כאשר מניחים מסילות ברזל – מצמצמים פערים; כאשר נותנים חינוך חינם – מצמצמים פערים; כאשר פותחים את שוק הסלולר לתחרות – מצמצמים פערים.

אופיר אקוניס: מנהיגים מדיניות אחראית, לא פופוליסטית, זו סגירת פערים.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

אופיר אקוניס: הדבר היחיד, אדוני, שנדמה לי שהאופוזיציה מצמצמת בו פערים, זה המספרים היורדים של המפלגות שמייצגות היום את האופוזיציה הזאת.

אופיר אקוניס: הם ימשיכו לדבר על צמצום פערים, ואנחנו, אדוני, נמשיך לעשות.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אקוניס, סגן יושב-ראש הכנסת.

ראובן ריבלין: כבוד השר, אם אתה רוצה – אם לא, אנחנו עוברים להצבעה ישר.

ראובן ריבלין: אתה רוצה – תבוא לסכם.

ראובן ריבלין: השר שטייניץ תמיד מקצר בדבריו, לכן תהיו מוכנים להצבעה מייד לאחר שהוא מסיים את אמירותיו.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על הערתך על קיצור הדברים, אני אשתדל לא לחזור על כך.

ראובן ריבלין: ודאי, מה זה.

יובל שטייניץ: לא, לא אקצר יותר.

יובל שטייניץ: אני מודה לך.

ראובן ריבלין: אדוני, כל זמן שהוא מדבר לעניין, הוא מקצר.

יובל שטייניץ: זו פרשנות מעניינת.

ראובן ריבלין: ודאי, מה זה, אדם חייב לומר את הדברים שהוא מחויב בהם.

ראובן ריבלין: אנחנו לא למדנו לעשות פיליבסטרים.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: נא לסכם.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, שמעתי חלק מהנאומים.

יובל שטייניץ: שמעתי למשל את נאומו של חבר הכנסת מוחמד ברכה.

ראובן ריבלין: ברכה לא דיבר.

ראובן ריבלין: אה, כן.

יובל שטייניץ: לא יודע, דיבר או לא דיבר, אבל אני שמעתי.

ראובן ריבלין: כן, אתה צודק.

רוני בר-און: הוא לא אמר שהוא דיבר, הוא אמר שהוא נאם.

ראובן ריבלין: הוא צודק.

ראובן ריבלין: בוויכוח הכללי הוא דיבר, נכון.

יובל שטייניץ: דיבר ברכה, וכשברכה מדבר, קשה לא לשמוע.

יובל שטייניץ: ואני מוכרח להגיד לך, חבר הכנסת ברכה, הדברים שאמרת מטעים, אינם מדויקים, בלשון המעטה.

יובל שטייניץ: הציבור הערבי נהנה מפירות הצמיחה כמו הציבור היהודי.

יובל שטייניץ: ראשית, גם במגזר הערבי האבטלה היתה במגמת ירידה, גם ב-2010 וגם ב-2011.

יובל שטייניץ: אלה הנתונים.

יובל שטייניץ: אני מאוד שמח על כך שהצלחנו להוריד את האבטלה למרות המשבר – בכל המגזרים; גם בציבור היהודי, גם במגזר הערבי.

יובל שטייניץ: אני גאה על כך.

יובל שטייניץ: אני רואה את תפקידי כשר האוצר להתניע צמיחה, ולייצר מקומות עבודה, ולעודד השקעות במשק, גם לטובת אפשרויות התעסוקה ורווחתם של אזרחי ישראל הערבים.

יובל שטייניץ: זה יאפשר להוריד את העוני במגזר הערבי, וזה יחזק לא רק את המגזר הערבי, אלא גם את כלכלת ישראל.

יובל שטייניץ: יש פה פוטנציאל אדיר, ואנחנו פועלים לממש אותו.

יובל שטייניץ: אני רוצה גם לומר לך נוסף על כך, שאנחנו עושים פעולות מיוחדות כדי לעודד את השתלבותם של ערביי ישראל בכלכלה, כדי לעודד חברות היי-טק וחברות טכנולוגיה עילית לשלוח שלוחות למגזר הערבי בגליל, בגליל התחתון ובנגב.

יובל שטייניץ: יש תמריצים מיוחדים לדברים האלה, שניתנו בתקופתי כשר האוצר, ואני מאוד מאוד מקווה ומאמין שאנחנו נצליח במשימה הזאת.

יובל שטייניץ: בינתיים, בשנתיים האחרונות יש עלייה בהשתתפות בכוח העבודה גם של ערבים, גם של חרדים בישראל.

יובל שטייניץ: אני מקווה שאתה כמוני מברך על כך.

יובל שטייניץ: אני דיברתי עם כמה ראשי ערים וראשי רשויות ערבים, במגזר הערבי, והם אכן אישרו לי שגם אצלם הם מרגישים ירידה באבטלה, צמיחה, שגשוג של עסקים.

יובל שטייניץ: לכן – המגזר הערבי נהנה מהצמיחה ומפירותיה.

יובל שטייניץ: עכשיו, כשאנחנו מעלים את שכר המינימום, או כיש מס הכנסה שלילי לעובדים חלשים, או כש-100,000 עובדי ניקיון ושמירה מקבלים תוספת שכר ותנאים סוציאליים כולל קרן השתלמות, רבים מהם הם גם ערבים.

יובל שטייניץ: לכן, המגזר הערבי נהנה מהמדיניות הכלכלית של הממשלה, ומהצמיחה.

יובל שטייניץ: היא מכוונת לכולנו.

יובל שטייניץ: זה שיש עדיין פערים זה נכון, אבל זה לא יכול להסתיר את העובדה שמה שעובר על אזרחי רוב מדינות המערב – ובמיוחד על אזרחים של מדינות שכלכלתן נחשבה חזקה מאוד, כמו יוון, כמו ספרד, כמו איטליה, כמו פורטוגל, כמו אירלנד – לשמחתנו לא עובר על אזרחי ישראל, ולא עובר גם על אזרחי ישראל הערבים.

יובל שטייניץ: גם צעדים כמו חינוך חינם מגיל שלוש הם צעדים שיהודים וערבים כאחד נהנים מהם, וטוב שכך.

יובל שטייניץ: בצדק.

יובל שטייניץ: אני שמח וגאה על כך.

יובל שטייניץ: אני אומר לך, חבר הכנסת ברכה, אני שר האוצר של יהודים וערבים, של חילונים וחרדים, של מרכז הארץ ושל הפריפריה.

יובל שטייניץ: של כולם.

יובל שטייניץ: אנחנו זה שלוש שנים בקרב מגן על כלכלת ישראל.

יובל שטייניץ: קרב אמיתי.

יובל שטייניץ: העולם הכלכלי מתרסק לנגד עינינו.

יובל שטייניץ: ואנחנו מנהלים קרב מגן על צמיחה גבוהה, על אבטלה נמוכה, על השקעות במשק, על שמירה על דירוג אשראי ואפילו על העלאתו, ואזרחי ישראל הערבים נהנים מהמדיניות הכלכלית של הממשלה הזאת, מהצלחותיה, ממה שהיא עושה בחינוך מגיל שלוש, בכספים שהיא משקיעה בהשכלה הגבוהה, בכספים שהיא משקיעה בכבישים וברכבות לנגב ולגליל, בכספים שהיא משקיעה בחיזוק העובדים החלשים, במס הכנסה שלילי, בקצבאות קשישים, במערכת הבריאות ובכל תחום אחר.

יובל שטייניץ: וכך נכון, וכך צריך להיות.

יובל שטייניץ: אני שמעתי גם חלק מנאומו של חבר הכנסת גפני, יו"ר ועדת הכספים.

יובל שטייניץ: נאום מבריק.

יובל שטייניץ: יש משהו בביקורתו על חלק מאורחות החיים והתרבות במדינת ישראל.

יובל שטייניץ: אני לא הייתי דוחה את כל ביקורתו החשובה של חבר הכנסת גפני על הסף; גם אני אינני מאושר מצפייה של שעות בטלוויזיה – של בני נוער; גם אני סולד, גם אם זה לפעמים מאוד מפתה ומושך, מתוכניות כמו "האח הגדול".

יובל שטייניץ: אני חושב שתוכניות כאלה ממש מזהמות את האווירה הציבורית, התרבותית והרוחנית במדינת ישראל, גם אם לפעמים קשה לא לראות דברים כאלה כשהם מזדמנים לעין.

יובל שטייניץ: יש מקום לביקורת גם על החברה החילונית, אדוני היושב-ראש; אנחנו צריכים לחזק את הערכים, את היהדות, את התרבות בחברה החילונית.

יובל שטייניץ: ויש מקום לביקורת גם על החברה החרדית; אנחנו צריכים לחזק את הערכים של השתתפות במשימה החשובה של הגנת המדינה הזאת, של שמירה על ביטחונה, וגם של השתתפות בכוח העבודה ובפרנסה של החברה החרדית.

יובל שטייניץ: אני רוצה לסיום לומר: שתי הצעות האי-אמון, שהאחת טענה שהממשלה מרחיבה את הפערים החברתיים בישראל והשנייה שהממשלה רומסת את זכויות העובדים, הן מופרכות מבחינה עובדתית.

יובל שטייניץ: בתקופת הממשלה הנוכחית, ממשלת נתניהו – יש נתונים.

יובל שטייניץ: 2010 – שנה ראשונה שפערי העוני, הפערים החברתיים קטנו.

יובל שטייניץ: העוני בקרב אוכלוסייה בישראל ירד ב-2010, המגמה השתנתה.

יובל שטייניץ: העוני בקרב הקשישים ירד, בקרב הילדים, בקרב הערבים ובקרב היהודים.

יובל שטייניץ: ולזכויות העובדים החדשים אנחנו דואגים.

יובל שטייניץ: רק אתמול נתנו ל-100,000 עובדים חלשים בהסכם עם עופר עיני וההסתדרות פנסיה מוגדלת, קרן השתלמות, תוספת שכר, ארוחות מסובסדות במקום העבודה.

יובל שטייניץ: יזמנו מס הכנסה שלילי לעובדים החלשים.

יובל שטייניץ: הממשלה הזו דואגת לחלשים בחברה, וזה מסתמן בנתונים, גם בשכר של החלשים שעלה בעקבות העלאת שכר המינימום ומס הכנסה שלילי, וגם בנתונים על ירידה בפערים החברתיים ומגמה של ירידה בעוני בישראל.

יובל שטייניץ: אנחנו נמשיך להגן על כלכלה חזקה, צמיחה גבוהה.

יובל שטייניץ: באמצעות הצמיחה הגבוהה אנחנו גם יכולים להיות היחידים בעולם המערבי שדואגים לעובדים החלשים שמשפרים את שכרם, שדואגים לחינוך, שדואגים לפריפריה, וכך נמשיך לעשות.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, הצעות האי-אמון הללו מופרכות מן היסוד.

יובל שטייניץ: ממשלת ישראל, ממשלת נתניהו, תמשיך לשמור על הכלכלה כדי שהיא תוכל להמשיך לדאוג לחינוך ולחברה של כלל אזרחי ישראל.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הנה, אתם רואים, השר אמר את אשר היה צריך לומר.

ראובן ריבלין: נא לשבת, כולם.

ראובן ריבלין: רבותי, אתמול בשעה 19:46 הגיש לי השר מתן וילנאי, חבר הכנסת, הודעה על כוונתו להתפטר מהכנסת שתיכנס לתוקפה מחר בערב ב-19:46.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: כמובן חבר הכנסת והשר וילנאי היום נחשב לחבר כנסת לכל דבר שכן התפטרותו, אם לא יחזור בו, תיכנס לתוקפה רק מחר בשעה 14 דקות לפני 20:00.

רוני בר-און: לא, לא.

רוני בר-און: אנחנו לא מוכנים.

רוני בר-און: בשום פנים ואופן – – –

ראובן ריבלין: רבותי, רבותי, לפנינו שלוש הצעות אי-אמון אשר הוגשו על-ידי הסיעות השונות, ואנחנו נצביע על כל אחת ואחת מהן בנפרד.

ראובן ריבלין: הראשונה היא הצעת אי-אמון מטעם סיעת קדימה בנושא: ממשלת נתניהו מעמיקה את הפערים החברתיים וממשיכה לפגוע במעמד הביניים ובשכבות החלשות, כפי שנומק על-ידי חבר הכנסת אריה ביבי.

ראובן ריבלין: רבותי, מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: לא להפריע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 33 נגד – 43 נמנעים – אין הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 33 בעד, אין נמנעים, 43 נגד.

ראובן ריבלין: הצעת אי-האמון של סיעת קדימה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת אי-אמון מטעם סיעות מרצ והעבודה בנושא: מדיניות ממשלת ישראל הרומסת ברגל גסה את זכויותיהם של העובדים, כפי שנומקה על-ידי יושבת-ראש תנועת מרצ, חברת הכנסת זהבה גלאון.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות מרצ-העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 32 נגד – 45 נמנעים – אין הצעת סיעות מרצ-העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 32 בעד, 45 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעות העבודה ומרצ לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: ואנחנו עוברים להצעת האי-אמון מטעם סיעות בל"ד, רע"ם-תע"ל וחד"ש בנושא: האיומים במלחמה מצד שרים בממשלה, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעות בל"ד–רע"ם-תע"ל–חד"ש להביע אי-אמון בממשלה – 11 נגד – 46 נמנעים – 1 הצעת סיעות בל"ד–רע"ם-תע"ל–חד"ש להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 11 בעד, 46 נגד, אחד נמנע.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעות האי-אמון לא נתקבלו – הצעת האי-אמון של סיעות בל"ד, רע"ם-תע"ל וחד"ש.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [מס' מ/646; "דברי הכנסת", חוב' י"ב, עמ' ; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק הספורט (תיקון מס' 7) (תיקון), התשע"ב–2012, קריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט אלכס מילר.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: להצעת חוק זו אין הסתייגויות.

ראובן ריבלין: לכן, ההצבעה תתקיים מייד לאחר שיושב-ראש הוועדה ירד מהדוכן.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש – – –

מוחמד ברכה: רבותי, מי שרוצה לנהל שיחות חולין שיעשה את זה לא באולם.

מוחמד ברכה: שנייה, שנייה, אלכס.

מוחמד ברכה: חברי הכנסת, השרים.

אלכס מילר: טוב, ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני אתחיל?

מוחמד ברכה: כן, בבקשה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, הנני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק הספורט (תיקון מס' 7) (תיקון), התשע"ב–2012.

אלכס מילר: תיקון מס' 7 לחוק הספורט שהתקבל ביולי 2011 קבע כללים שיחולו על התאחדויות ספורט ואיגודי ספורט במטרה להבטיח את התנהלותם התקינה, האתית והשוויונית ואת עמידתם בדרישות המינהל התקין, השקיפות והשמירה על טוהר המידות.

אלכס מילר: זאת, מכיוון שמדובר בגופים בעלי מונופול על פעילות בענפי הספורט השונים שלפעולתם יש אופי ציבורי ושחלקם אף מקבלים סכומים ניכרים מכספי ציבור.

אלכס מילר: תחילתו של תיקון מס' 7 לחוק הספורט נקבעה ליום ו' בטבת תשע"ב, 1 בינואר 2012.

אלכס מילר: ארגוני הספורט עשו מאמצים כדי לעמוד בדרישות עד למועד זה, ואולם הם נתקלו בקשיים לעמוד בחלק מהתנאים הקבועים בהוראות החוק העוסקים במינוי השופטים בדימוס לעמוד בראש בתי-הדין הפנימיים העליונים.

אלכס מילר: לפיכך מוצע לתקן את הוראות התחילה של תיקון מס' 7, ולקבוע שתחילתו של סעיף 11(ו) לחוק הספורט כפי שתוקן בתיקון מס' 7 לחוק העוסק במינוי השופטים לראשות בתי-הדין הפנימיים העליונים תהיה ביום י' בתמוז תשע"ב, 30 ביוני 2012, ומועד התחילה של שאר סעיפי תיקון מס' 7 ייוותר בלא שינוי.

אלכס מילר: ברצוני להודות ליועצת המשפטית של הוועדה, עורכת-הדין מירב ישראלי, למתמחה שלה שמרי סגל, למנהלת הוועדה הגברת יהודית גידלי ולצוות הוועדה, ולעוזרים שלי מרינה, אודי וטליה.

אלכס מילר: להצעת החוק, אדוני, לא הוגשו הסתייגויות, ואני מבקש מחברי הבית לאשר אותה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח שהביאה הוועדה.

אלכס מילר: תודה רבה, אדוני.

מוחמד ברכה: תודה ליושב-ראש ועדת החינוך.

מוחמד ברכה: רבותי, כאמור, להצעת החוק הזו אין הסתייגויות, ועל כן אנחנו עוברים להצבעה.

מוחמד ברכה: אנחנו מצביעים על חוק הספורט (תיקון מס' 7) (תיקון), התשע"ב–2012, בקריאה שנייה.

מוחמד ברכה: כל הסעיפים לפי הצעת הוועדה בקריאה שנייה.

מוחמד ברכה: מי בעד?

מוחמד ברכה: מי נגד?

מוחמד ברכה: מי נמנע?

מוחמד ברכה: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–2 – 25 נגד – אין נמנעים – 1 סעיפים 1–2 נתקבלו.

מוחמד ברכה: ברוב של 25 תומכים, ללא מתנגדים ונמנע אחד – הצעת החוק אושרה בקריאה שנייה.

מוחמד ברכה: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה השלישית.

מוחמד ברכה: מי בעד?

מוחמד ברכה: מי נגד?

מוחמד ברכה: בבקשה, רבותי.

מוחמד ברכה: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 24 נגד – אין נמנעים – 1 חוק הספורט (תיקון מס' 7) (תיקון), התשע"ב–2012, נתקבל.

מוחמד ברכה: 24 תומכים, ללא מתנגדים, נמנע אחד.

מוחמד ברכה: הצעת חוק הספורט (תיקון מס' 7) (תיקון), התשע"ב–2012, אושרה בקריאה השלישית.

מוחמד ברכה: אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום, והוא הצעת חוק שמירת הניקיון (תיקון מס' 23) (פינוי פסולת בניין), התשע"ב–2012, קריאה ראשונה.

מוחמד ברכה: יציג את הצעת החוק השר להגנת הסביבה השר גלעד ארדן.

קריאות: – – – לא פה, לעבור הלאה.

קריאות: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/654).

קריאות: ]

מוחמד ברכה: טוב, אנחנו נעבור לסעיף הבא.

מוחמד ברכה: תשמעו, בקצב הזה אנחנו נסיים – או, יולי פה.

מוחמד ברכה: אנחנו עוברים לסעיף הבא: הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 38), התשע"ב–2012, קריאה ראשונה.

מוחמד ברכה: היא קיבלה פטור מחובת הנחה.

מוחמד ברכה: יציג את הצעת החוק השר יואל אדלשטיין.

מוחמד ברכה: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, רבותי השרים, אני מתכבד להציג את הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 38), התשע"ב–2012.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 38), שגיבש משרד המשפטים, עוסקת בסמכותו של רשם ההוצאה לפועל לסיים דיון ובנושא רציפות הדיון בהוצאה לפועל.

יולי יואל אדלשטיין: ראשית, מוצע להסמיך רשם ההוצאה לפועל שיצא לקצבה או שפרש מכל סיבה שהיא, לסיים דיון שהחל בו בתוך שלושה חודשים מיום שנסתיימה תקופת כהונתו כרשם ההוצאה לפועל, בדומה לסמכותם של שופטים לסיים דיונים שהחלו לפני פרישתם.

יולי יואל אדלשטיין: הצורך בסמכות זו נדרש במיוחד בעת הזאת, שכן בסוף חודש פברואר יעברו רשמי ההוצאה לפועל הוותיקים, שמונו לפני תיקון 29 לחוק ההוצאה לפועל, לשמש כרשמי בית-משפט בלבד.

יולי יואל אדלשטיין: מדובר בקבוצה גדולה של רשמים ותיקים, וקיים חשש שבתום תקופת המעבר ייוותרו בהוצאה לפועל הליכים רבים שהטיפול בהם יופסק בשל מעבר הרשמים הוותיקים לבתי-המשפט.

יולי יואל אדלשטיין: העברת ההליכים למתן ההחלטה על-ידי רשמי הוצאה לפועל חדשים שיתמנו במקום הרשמים הוותיקים עלולה לגרום לאי-סדר במערכת ולעיכוב ארוך ומיותר במתן ההחלטות.

יולי יואל אדלשטיין: נוסף על כך מוצע לקבוע כי במקרה שנמנע מרשם הוצאה לפועל, מכל סיבה שהיא, לסיים דיון שהחל בו, יוכל כל רשם אחר להמשיך מהשלב שבו הפסיק קודמו ויוכל לנהוג בעדות שנרשמה בפרוטוקול הדיון, או שצורפה אליו, כאילו הוא עצמו שמע או רשם את העדות.

יולי יואל אדלשטיין: סמכות דומה נתונה לשופטים לפי תקנות סדר-הדין האזרחי.

יולי יואל אדלשטיין: הצעה זו תמנע סחבת הגורמת סבל מיותר לצדדים ותבטיח את יעילותם של הדיונים בהוצאה לפועל.

יולי יואל אדלשטיין: אשר על כן מתבקשת הכנסת הנכבדה לאשר את הצעת החוק האמורה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מוחמד ברכה: תודה, אדוני השר.

מוחמד ברכה: אנחנו עוברים לדיון.

מוחמד ברכה: נרשמו שניים, וזהו, ואני סוגר את הרשימה.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת נסים זאב ראשון.

מוחמד ברכה: מוותר.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

מוחמד ברכה: הדובר היחיד, ואחר כך אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק בקריאה ראשונה, כאמור.

מוחמד ברכה: בבקשה, אדוני.

קריאה: – – –

מוחמד ברכה: לא, זה לא יהיה הבא, כי אנחנו נחזור לחוק שפספסנו.

מוחמד ברכה: בבקשה, אדוני.

מוחמד ברכה: שלוש דקות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רציתי לדבר על ההופעה, היום, של ראש הממשלה בוועדה של חבר הכנסת אחמד טיבי.

ישראל אייכלר: היתה לו הופעה מאוד מכובדת בעניין של בלימת האלימות ברחוב הערבי, ואני לא האמנתי למשמע אוזני, שמדינת ישראל כל כך הפקירה את האזרחים הערבים כל כך הרבה זמן ולא דאגה לביטחונם האישי.

ישראל אייכלר: אבל בדיבורים, כשהוא סיפר שם על 4 מיליארד שקל שהוא השקיע במגזר, ו-270 או משהו מיליון שקל בתעסוקה, אני ממש אמרתי לעצמי, מזל יש לערבים, לערביי ישראל, שאינם נמצאים בקואליציה עם ראש הממשלה, ולכן הוא לא יכול להתעלם מהם, הוא לא יכול להתנער מהם, כמו שהוא עושה לגבי הציבור החרדי, כאשר הוא נסחף אחר האווירה התקשורתית העוינת ואחר מפלגות האופוזיציה, שאותן אני מבין, והוא מונע גם את התעסוקה, חוסם – לא רק הוא עצמו, כל הממשלה חוסמת כל אפשרות של יהודי חרדי לקבל איזושהי משרה במגזר הציבורי, על-ידי דרישות של תארים אקדמיים, שאינם מכירים בלימודים תורניים ובחינוך תורני, על-ידי מניעת דיור, פתרון לנושא הדיור, שזועק לשמים, והוא יודע את זה – מצוקת הדיור נוראה, אנשים אין להם איפה לגור.

ישראל אייכלר: וכאשר בא שר השיכון ועשה קריטריונים שאני לא יודע איך הם יעזרו לציבור החרדי, אז כבר יצא "עליהום".

ישראל אייכלר: וראש הממשלה, לא זו בלבד שלא מחה אל מול ה"עליהום" הזה, אלא כל המערכת השלטונית איננה נותנת פתרון למצוקת הדיור.

ישראל אייכלר: וכך אני אמרתי לעצמי, חבל שאתם לא בקואליציה, חבר הכנסת ברכה.

ישראל אייכלר: בלי להיות בקואליציה זכיתם, ברוך השם.

ישראל אייכלר: הלוואי שיקיים את ההבטחות האלה.

טוב, זה לא הזמן לנתח את המספרים.

זה עגום בהרבה ממה שאתה חושב.

ישראל אייכלר: אז אני לא – אבל אני מדבר על מה שהוא סיפר.

ישראל אייכלר: אני לא מדבר על מה שקורה בפועל בשטח.

ישראל אייכלר: על זה אני מאמין לכם יותר.

ישראל אייכלר: אבל לגבי הגישה הזאת, שהוא מתנער ועושה את תוכנית ההתנתקות מן הציבור החרדי להוכיח לתקשורת שהוא לא יאריך את הסדר "תורתו אומנותו", כאילו שאין לו הסכם קואליציוני וכאילו ש-60 שנה לא היתה הבנה שלימוד התורה זה חלק מהמערך הביטחוני של עם ישראל, ואותו דבר לגבי כל הדברים האחרים – הוא עומד פה בט"ו בשבט, מדבר נגד הדרת נשים, כאילו שהנושא הזה של הדרת נשים – ביום שבו נרצחה אשה בתל-אביב – זה הדבר החשוב ביותר.

ישראל אייכלר: זה לא אומר ראש ממשלה שיש לו בקואליציה אנשים שבמידה מסוימת כל הדרת הנשים, כססמה, מכוונת נגדם.

ישראל אייכלר: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני בא ואומר לראש הממשלה: לא תהיה תפארתך על הדרך הזאת של התנתקות מן הציבור הדתי, של התנתקות מן הציבור החרדי, של התנתקות מציבור המתנחלים, ולנסות למצוא חן בעיני בוחרי קדימה ולפיד – ובעיני בוחרי קדימה ולפיד אתה לא תמצא חן במילא.

ישראל אייכלר: אם אתה לא תשמור על הבסיס שלך, אדוני ראש הממשלה, אם אתה חושב שבאופן אוטומטי, מכיוון שגברת לבני מסיתה נגד הציבור החרדי בדיבורים נוראים – אתה יודע, אדוני היושב-ראש, היא אמרה בטלוויזיה, גברת לבני, שהציבור החרדי לא שותף לשום דבר טוב במדינה: לא בכלכלה, לא בצבא.

ישראל אייכלר: הם רק שותפים כשמקימים ממשלה, לבוא ולדרוש את ליטרת הבשר.

ישראל אייכלר: כך היא אמרה, את הביטוי השיילוקי הזה – את זה אומרת ראש המפלגה הגדולה בכנסת – ליטרת הבשר הם באים לדרוש.

ישראל אייכלר: ואף אחד אפילו לא מחה.

ישראל אייכלר: אז ביבי נתניהו בונה על המצב הזה, שגברת לבני עומדת בראשות קדימה, אז בוודאי יש לו את החרדים, הוא יכול להתעלל בהם.

מוחמד ברכה: תודה, אדוני.

ישראל אייכלר: אני ממש מסיים עם זה.

ישראל אייכלר: אני אומר גם לגברת קדימה – אני לא יודע אם היא תנצח או לא – מי שירצה לחיות בשלום עם הציבור החרדי ימצא אותנו נכונים, אבל מי שחושב שדמו וכבודו של הציבור החרדי יהיה הפקר – היה לא תהיה.

ישראל אייכלר: תודה.

מוחמד ברכה: תודה, חבר הכנסת אייכלר.

מוחמד ברכה: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 38), התשע"ב–2012.

מוחמד ברכה: ההצבעה החלה.

מוחמד ברכה: מי בעד?

מוחמד ברכה: מי נגד?

מוחמד ברכה: מי נמנע?

מוחמד ברכה: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 15 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 38), התשע"ב–2012, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

מוחמד ברכה: הצעת החוק התקבלה ברוב של 15 חברי כנסת, ללא מתנגדים וללא נמנעים, והיא תעבור לוועדת החוקה, חוק ומשפט – היא תעבור לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

מוחמד ברכה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/653).

מוחמד ברכה: ]

מוחמד ברכה: אנחנו חוזרים להצעת החוק הקודמת – הצעת חוק שמירת הניקיון (תיקון מס' 23) (פינוי פסולת בניין), התשע"ב–2012, קריאה ראשונה.

מוחמד ברכה: השר להגנת הסביבה חבר הכנסת גלעד ארדן – בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, תודה, אני מודה לך גם שאתה מאפשר לי להציג את הצעת החוק – אני מתנצל שאיחרתי – כי בכל זאת מדובר בהצעת חוק חשובה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, השלכת פסולת בניין ברשות הרבים היא בעיה רחבת היקף, ואם יורשה לי לומר, היא הפכה אפילו למכת מדינה.

גלעד ארדן: השלכת פסולת בניין ברשות הרבים הפכה להיות אחד המפגעים הבולטים ביותר שהציבור הרחב חשוף להם; ערוצי נחלים וצדי דרכים בכל רחבי הארץ מלאים בערימות של פסולת בניין שפונו שלא כחוק על-ידי קבלנים ומובילים שונים.

גלעד ארדן: אפשר לראות את זה, לדוגמה, מי שנוסע בכביש 6, ובעוד מקומות רבים נוספים.

גלעד ארדן: מדי שנה נוצרים בישראל כ-7.5 מיליון טונות של פסולת בניין, לרבות עודפי עפר.

גלעד ארדן: עם זאת, לאתרי פסולת מוסדרים מגיעים כ-2.5 מיליון טונות בלבד בשנה, ושאר פסולת הבניין, חברי חברי הכנסת, 5 מיליון טונות פסולת בניין בשנה, מושלכת בשטחים פתוחים, בשדות ובצדי דרכים.

גלעד ארדן: יכול להיות שחלקה גם מועבר באופן בלתי חוקי ליהודה ושומרון, לשם השלכה, או הטמנה בלתי מוסדרת.

גלעד ארדן: כל הפעילות הזאת יוצרת מפגעים סביבתיים חמורים, לרבות זיהום מי תהום, הרס שטחים פתוחים, הרס שמורות טבע ופגיעה בערך הקרקע.

גלעד ארדן: תהליך האיסוף והפינוי של פסולת הבניין והטיפול בה הוא תהליך מורכב, הכולל משתתפים רבים, בהם התושבים, קבלני בנייה וקבלני שיפוצים, משנעי פסולת בניין, בעלי מפעלי מיחזור או אתרי סילוק פסולת בניין, וכמובן הרשויות המקומיות.

גלעד ארדן: במצב הנוכחי, חלקים רבים ממערך זה אינם מוסדרים באופן מלא, והמעקב והבקרה על אופן הטיפול בפסולת הבניין לוקים בחסר.

גלעד ארדן: את התוצאה, כפי שאמרתי, אפשר לראות, לצערנו, ברחבי המדינה.

גלעד ארדן: התיקון המוצע לחוק שמירת הניקיון, שאני מציג אותו בפניכם היום, נועד להתמודד עם כשלים אלה באמצעות הטלת חובה על הרשות המקומית לפנות את פסולת הבניין שנאצרה בכלי אצירה ייעודי בתחומה, בדומה לתהליך שמתבצע היום באיסוף ופינוי של הפסולת הביתית המעורבת, כמו שהרשות המקומית מפנה אותה מתחת לכל בניין, או ליד כל בית כשהפח מלא.

גלעד ארדן: הצעת החוק בעצם קובעת שתהיה חובה ברורה לקיים תהליך דומה גם לגבי פסולת הבניין שמצטברת בשטח הרשות המקומית.

גלעד ארדן: אבל לצד הטלת החובה על הרשות המקומית החוק בעצם גם מחייב את הרשות לגבות תשלום עבור שירותי פינוי הפסולת, כדי לאפשר לרשויות המקומיות לעמוד בעלויות הכרוכות בהסדרת נושא זה ולהבטיח את היתכנותו של המנגנון הכלכלי לפינוי הפסולת.

גלעד ארדן: שיעור התשלום המדויק שהרשות המקומית גובה ייקבע בהתאם לתוצאות מכרז שהיא תערוך כל שלוש שנים לכל היותר, ולא יחרוג מטווח הסכומים הנקובים בתוספת השנייה לחוק, למעט אם שיעור התשלום נקבע בחוק עזר מטעמה.

גלעד ארדן: כלומר, הרשות המקומית יכולה גם, על-פי חוק עזר, לקבוע תעריף אחר מזה שיצא במכרז, אם יש שם איזשהן עלויות ייחודיות לפינוי הפסולת.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, החוק המוצע הוא נדבך נוסף במהפכת הפסולת שהמשרד מוביל ומצטרף להסדרים קיימים ועתידיים בנושא, דוגמת חוק האריזות, הקובע אחריות מורחבת על יצרנים ויבואנים של מוצרים ארוזים, ותיקון מס' 9 לפקודת המכרות, אשר מטיל חובה על בעלי מחצבות למחזר שיעור מסוים מכמות חומרי החציבה המופקים במחצבה.

גלעד ארדן: אני רוצה להזכיר שלאור הגידול הגבוה – שיעור הגידול הגבוה – באוכלוסייה במדינת ישראל יש כמובן גם צורך הרבה יותר גדול ממדינות אחרות בעולם, באופן יחסי, לבנות מבנים חדשים, בין אם אלה דירות או מבני עסקים, ולכן יש כאן גם יותר הצטברות של פסולת בניין, שאנחנו חייבים לוודא שהיא נאספת ומשונעת באופן מוסדר לאתרי פסולת מוסדרים ולא מושלכת ומזהמת את המדינה.

גלעד ארדן: וצריך לזכור שכאשר מאפשרים את אותו תהליך של השלכה וזיהום, שוב, מי שנפגע ממנו בעיקר אלו השכבות החלשות, כי איפה משליכים את זה?

גלעד ארדן: לא משליכים את זה בתל-אביב, משליכים את זה בפריפריה, משליכים את זה באזורים אולי פחות מיושבים, ואז כמובן גם נוצרים מפגעי זיהום אוויר, כי אותן ערימות פסולת בניין גם מייצרות חלקיקים נשימתיים מזהמים, וגם עודף תחלואה מוגבר באותם אזורים.

גלעד ארדן: ולכן חייבים בעצם סוף סוף להסדיר מנגנון מסודר שיוודא שהרשות המקומית גובה מהקבלן שבונה בשטחה את העלויות שהוא יוצר כדי לפנות את הפסולת שלו ולטפל בה באופן מוסדר, ולאחר מכן היא זו, בעצם, שגם בוחרת את קבלני השינוע, או מי יטפל בפסולת ויוביל אותה למקום מוסדר, בין אם להטמנה בין אם למיחזור.

גלעד ארדן: לכן אני מבקש מהכנסת לתמוך בהצעת החוק בקריאה הראשונה ולהעבירה לוועדת הפנים והגנת הסביבה לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

גלעד ארדן: תודה.

מוחמד ברכה: תודה, אדוני.

מוחמד ברכה: אנחנו עוברים לדיון.

מוחמד ברכה: רשימת הדוברים סגורה.

מוחמד ברכה: ראשון הדוברים – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

מוחמד ברכה: אחריו – חבר הכנסת אורי אריאל, ואם הוא לא יהיה – לא לא, אני רשום, אני לא יכול לדבר מכאן ואני לא אדבר.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כשמדברים על 800 מיליון שקל, נדמה לי, שהממשלה החליטה להשקיע בים-המלח, וכשמדברים על קצירת המלח בים-המלח, שצריכה לעלות עוד מיליארד שקל על חשבון חברת "כימיקלים לישראל", אני שואל את עצמי, ריבונו של עולם, איפה אנחנו חיים?

ישראל אייכלר: יש פה שתי מערכות – מדינה אחת שאין לה כסף לתת כמה מיליונים בודדים לילדים יתומים, ומדינה אחרת שיש לה להשקיע בתיירות ובים-המלח.

ישראל אייכלר: אם זה מביא תיירות – אני הייתי רוצה לדעת אם אדם פרטי, משקיע פרטי מארצות-הברית, שהיה משקיע מיליארד ו-800 מיליון שקל בים-המלח, מתי הוא מוציא את ההשקעה שלו חזרה, כמה שנים הוא צריך להשקיע, להרוויח, וכמה תיירים הוא צריך להביא, כדי להוציא את ההשקעה הזאת.

ישראל אייכלר: זאת מדינה שיש לה כסף או מדינה שאין לה כסף?

ישראל אייכלר: אני יודע שיוון – אתמול היו הפגנות גדולות ביוון, כי יוון פשטה את הרגל.

ישראל אייכלר: למה היא פשטה את הרגל?

ישראל אייכלר: כי מצד אחד היא נכנסה לגוש היורו, מצד שני אנשים שם היו כנראה כולם עובדי השירות הציבורי, או משהו כזה, והיא פשטה את הרגל.

ישראל אייכלר: מדינת ישראל רק השבוע חתמה על הוצאה של עוד קרוב למיליארד שקל לעובדי קבלן – ומי כמונו בעד לעזור לעובדי הקבלן, כי אנחנו האנשים שאינם נמנים עם הוועדים החזקים ואלה שיש להם משרות לכל החיים בשירות הציבורי, אז ודאי שאנחנו רוצים את טובת עובדי הקבלן – השביתה עצמה עלתה מיליארד וחצי שקל, עוד מיליארד שקל לטובת עובדי קבלן, לפני כמה חודשים מיליארד שקל למען הרופאים, ועוד לפני כשנה כמה מיליארדים לעובדים סוציאליים, שאגב לא מקבלים משכורת גבוהה.

ישראל אייכלר: אבל, בהוצאה הכוללת זה הוצאה גדולה של מיליארדים.

ישראל אייכלר: אז פה שופכים מיליארדים, ובצד השני אין כסף לדברים הבסיסיים והפשוטים ביותר.

ישראל אייכלר: איפה אנחנו חיים?

מוחמד ברכה: למה אתה מעמיד את זה מול זה?

מוחמד ברכה: למה כסף לעובדים הסוציאליים,שבלאו הכי ההסכם אתם מחפיר פשוט – – –

ישראל אייכלר: אני אומר, העובד הסוציאלי היחיד, באמת זה מחפיר והיו צריכים לעזור לו, אבל כאשר עובד סוציאלי היום אין לו שום תקציב לעזור לאנשים, וכל תקציבי הרווחה קוצצו בצורה מדהימה, ורוב תקציבי הרווחה זה למשכורת לעובדים סוציאליים, מה הועילו העובדים הסוציאליים בעבודתם?

ישראל אייכלר: אני יודע שעובדים סוציאליים פונים עכשיו לעמותות חרדיות, רובם הגדול, אגב, שיתרמו לאנשים שהם צריכים לטפל בהם.

ישראל אייכלר: חס וחלילה, אני בעד העובדים הסוציאליים.

מוחמד ברכה: לכן לא צריך לומר "שופכים מיליארדים", אלא צריך לגייס מיליארדים לדברים שאתה מבקש.

ישראל אייכלר: העובדה היא שמדינת ישראל מוציאה כל שנה קרוב ל-400 מיליארד שקל, ולדברים החשובים והטובים ביותר אין.

ישראל אייכלר: ים-המלח – ים-המלח רוצה לשתות מיליארדים, 800 מיליון שקל; זה מאוד חשוב, ואני לא באתי חס וחלילה לערער.

ישראל אייכלר: אם היה לנו כסף לפתח את ים-המלח, אוהו, היום אנחנו יודעים שאנחנו במצב של – יוביל חמצו לים-המלח, כי אדם – אין להם מה לאכול, הוא הולך לפתח לי את ים-המלח.

ישראל אייכלר: יש עוד דבר לגבי איכות הסביבה, שאני לא טוען שאני מבין בזה, אבל שמעתי שהחשמל עולה יותר כי אנשי איכות הסביבה רוצים שישתמשו בדלק יותר מזוקק, ולא במזוט ודברים כאלה.

ישראל אייכלר: אני בעד שחס וחלילה לא ניחנק פה מ –, אבל אם האזרח צריך לשלם 7 שקלים לדלק, היה אפשר לעשות בחומרים יותר זולים, ואני לא יכול להרשות לעצמי לוקסוס של לנסוע בבנזין יותר מזוקק.

ישראל אייכלר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מוחמד ברכה: תודה, אדוני.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת אריאל – לא כאן.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

מוחמד ברכה: אחריו – חבר הכנסת יעקב כץ, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

מוחמד ברכה: ואחרון הדוברים – חבר הכנסת נסים זאב.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר להגנת הסביבה, עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה לברך את השר להגנת הסביבה ואת משרדו על הצעת החוק הזאת.

דב חנין: החוק שעוסק בפינוי פסולת בניין הוא חוק חשוב, עוסק בבעיה סביבתית מטרידה, מזיקה, בעייתית, עם השלכות מרחיקות לכת.

דב חנין: ההשלכות הן לא רק השלכות ישירות ונופיות, ההשלכות הן גם השלכות על בריאות, על מי תהום, על הסביבה שלנו במובנים העמוקים והמשמעותיים ביותר.

דב חנין: הצעת החוק הזאת היא הצעת חוק נכונה.

דב חנין: הרעיון הבסיסי הוא רעיון של טיפול במקור, הפעלת הרשויות המקומיות לצורך הטיפול הזה וגם מימון הטיפול של הרשויות המקומיות באמצעות מנגנונים של המזהם משלם.

דב חנין: מי שצריך לשאת בעלויות של פסולת הבניין זה אלה שמייצרים את פסולת הבניין הזו.

דב חנין: זה עקרון המזהם משלם, וזה עיקרון שאנחנו אימצנו בכנסת בחוק המזהם משלם המפורסם, שאימצנו אותו עוד בקדנציה הקודמת.

דב חנין: אני מברך על החלת העיקרון הזה, ואני מברך גם על סעיף 9 לחוק שמוסיף את פרק ז'1 לחוק העיקרי, והוא פרק העיצומים הכספיים.

דב חנין: עיצומים כספיים, עמיתי חברי הכנסת, או עיצומים מינהליים, זה אחד החידושים המרכזיים של חוק המזהם משלם – מנגנון אכיפה מהיר ויעיל שלעתים יכול לחסוך הליכים משפטיים.

דב חנין: הוא לא בא במקום ההליך הפלילי, אבל הוא מייצר מנגנון כלכלי אפקטיבי, מהיר ורב-עוצמה.

דב חנין: עיצומים כספיים על הפרות של חוק שמירת הניקיון (פינוי פסולת בניין) יכולים להגיע לסכומים גבוהים במיוחד שבין 50,000 ל-100,000 שקלים.

דב חנין: וסכומים כאלה, כאשר הם מוטלים לא כקנס אלא כעיצום מינהלי, יש בהם הרתעה מאוד חזקה ומאוד אפקטיבית כלפי עבריינים.

דב חנין: אני מברך על כך.

דב חנין: אני חושב שמנגנון העיצומים המינהליים הוא דרך מרכזית שצריך לפתח אותה ולקדם אותה בחקיקה הסביבתית, גם בתחומים שבהם היא עדיין חסרה.

דב חנין: ונקודה שבה הייתי, עמיתי חברי הכנסת, מציע לתקן את החוק – ואני כמובן אנסה לעשות את זה במסגרת הדיונים לקראת הקריאה השנייה והשלישית – זה הסייג שנמצא כרגע בחוק בנוגע לתחולת החוק על מערכת הביטחון.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אין שום סיבה שאחרי כל כך הרבה שנים מערכת הביטחון תמשיך ותתנהל כמדינה בתוך מדינה.

דב חנין: גם במערכת הביטחון צריכים להיות כפופים לחוקים הסביבתיים הכלליים של מדינת ישראל.

דב חנין: גם מערכת הביטחון לא יכולה לייצר ולזרוק פסולת בניין באופן שמזיק לסביבה ולבריאות של כולנו.

דב חנין: אני מניח שהסייג הזה לגבי מערכת הביטחון איננו יוזמה של המשרד להגנת הסביבה.

דב חנין: אני מניח שזה אילוץ או דרישה של מערכות הביטחון כדי שהחוק יוגש כהצעה ממשלתית.

דב חנין: אני מקווה שבמהלך הדיון בוועדה אנחנו נוכל לשכנע שהאופן שבו הסייג הזה מנוסח כרגע הוא רחב מדי, גורף מדי, לא נכון, מוטעה.

דב חנין: אין שום סיבה להחריג את מערכת הביטחון בצורה כל כך רחבה מחובות הסביבה, הבריאות והחיים של כולנו.

דב חנין: בסופו של דבר ישראל חייבת להיות מדינה שיש לה צבא ולא צבא שיש לו מדינה.

דב חנין: תודה רבה.

מוחמד ברכה: תודה, חבר הכנסת חנין.

מוחמד ברכה: רשות הדיבור לחבר הכנסת מיכאל בן-ארי, ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת נסים זאב.

מיכאל בן-ארי: היושב-ראש, שרים, חברי הכנסת, ישבתי היום בוועדה המיוחדת שהתכנסה בעניין של הפשיעה במגזר הערבי, זעקה מאוד מאוד גדולה שאנחנו שמענו את הנתונים שלה כאן לפני שבועות אחדים, וכולנו הזדעזענו מהאחוזים הגבוהים בתחומי פשיעה שונים, הן בהחזקת כלי ירי, הן במעשי רצח, הן במעשי שוד, והזעקה הזאת היום הגיעה מתוך המגזר עצמו.

מיכאל בן-ארי: ואני רוצה, ברשותכם, להתייחס אל הדברים.

מיכאל בן-ארי: ישב שם בראש הישיבה חבר כנסת שלפני כמה שבועות עמד על איזו במה – אני לא יודע איפה, אבל רואים את זה בסרטון שכולנו יכולנו לראות – והילל ושיבח את המקריבים הגדולים, את השוהדא, את הרוצחים הגדולים של היהודים, נתן להם את מעלת ההקרבה הגדולה ביותר.

מיכאל בן-ארי: כשאתה הולך ומשבח מעשי רצח, או כמו שאמר לי שוטר יום אחד בנחל עירון, הוא אומר לי: כל כתיבת דוח תנועה פה בכביש, לא בתוך אום-אל-פחם, לא בתוך מושרייפה, לא בתוך הכפרים מסביב, בכביש – זה אירוע ביטחוני.

מיכאל בן-ארי: אז אנחנו מבינים לאן הדברים מגיעים.

מיכאל בן-ארי: האם ישנה אכיפה בתחום המס?

מיכאל בן-ארי: מס ערך מוסף?

מיכאל בן-ארי: בתחום ההוצאה לפועל?

מיכאל בן-ארי: איך הגענו עד הלום?

מיכאל בן-ארי: ועל זה משום מה לצערי לא דיברו.

מיכאל בן-ארי: דיברו על דברים חמורים אחרים – שאין פענוחים של מעשי רצח, שאין מיגור של העבריינות.

מיכאל בן-ארי: אבל מאיפה כל זה מתחיל?

מיכאל בן-ארי: זה מתחיל מאמירות שנאמרו על-ידי הח"כים שהיו שם במקום.

מיכאל בן-ארי: אמרו להם: שירות אזרחי, אמרו: לא, מה פתאום?

מיכאל בן-ארי: אנחנו נעשה את השירות האזרחי איך שאנחנו רוצים.

מיכאל בן-ארי: שאלתי שם: מה זה פה, מדינה בתוך מדינה?

מיכאל בן-ארי: אם אנחנו מדברים על אכיפת חוק, מדברים על אכיפת חוק על הכול.

מיכאל בן-ארי: מדברים שמנהיגי המגזר בעצמם אומרים: זה תשלומי ארנונה, זה תשלום מס כחוק, זה רשיונות בנייה ורשיונות אחרים, זה גם בדברים האחרים, אבל מישהו פה רוצה את הדברים באופן חלקי.

מיכאל בן-ארי: אין אכיפת חוק באופן חלקי, או שיש חוק או שאין חוק, וצריך להבין שבחברה אי-אפשר רק לקבל, צריך גם לתת.

מיכאל בן-ארי: לא צריך רק לטעון: אנחנו כך וכך אחוזים משוק העבודה.

מיכאל בן-ארי: צריכים לקבל בשוק העבודה, אבל גם צריכים לתת, ואת זה לצערי הרב לא שמעתי לא מראש הממשלה שיושב ליד אותו אחד מעודד רוצחים ולא משר האוצר.

מיכאל בן-ארי: אנחנו צריכים לדעת שבחברה יש לתת ויש לקבל, מי שנותן מקבל, מי שלא מקבל – איך ייתנו לו?

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

מוחמד ברכה: אחרון הדוברים.

מוחמד ברכה: השר ארדן, אתה תרצה להשיב?

גלעד ארדן: חוץ מדב חנין – עוד לא היו פה איזה טענות ענייניות.

מוחמד ברכה: לא, אני שואל.

גלעד ארדן: בינתיים לא.

מוחמד ברכה: אוקיי.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, אני רוצה להזכיר לך שחבר הכנסת אחמד טיבי אמר שהוא מוסיף כבוד גדול לכנסת ישראל.

נסים זאב: והוא הוכיח את זה.

נסים זאב: תסתכל, האם היה דיון, האם זכור לך בדיון שראש הממשלה, כל כך הרבה שרים, כל כך הרבה נכבדים, כל כך הרבה המונים, באים לכבודו של אחמד טיבי?

נסים זאב: אני לא בטוח אם מוחמד ברכה, חבר הכנסת, ידידנו, היה עושה את אותה ישיבה, היו באים כל כך הרבה נכבדים.

שלמה מולה: מאיפה לך?

נסים זאב: אני אומר לך שלא.

נסים זאב: מבטיח לך.

מוחמד ברכה: מה קרה?

מוחמד ברכה: למה?

שלמה מולה: אתה טועה.

מוחמד ברכה: אחמד טיבי חבר שלי, מה קרה?

נסים זאב: בסדר.

מוחמד ברכה: אז למה – – –

נסים זאב: אבל – –

מוחמד ברכה: נו – – –

נסים זאב: – – הוא ממש מיוחד, מעל כולם.

נסים זאב: תראה, כשהוא עושה ישיבה, ראש הממשלה בא לכבודו, כולם באים לכבודו.

דני דנון: כשהוא לא מדבר על השהידים, כשהוא לא מדבר על הרוצחים, מדבר דברים ענייניים, אז ראש הממשלה מגיע.

דני דנון: כשהוא מדבר על השהידים הרוצחים, אז יכולים להוציא אותו מפה.

נסים זאב: אני – – –

מוחמד ברכה: על מי אתה מגן עכשיו?

מוחמד ברכה: על אחמד טיבי או על ראש הממשלה?

דני דנון: על ראש הממשלה.

מוחמד ברכה: אה, טוב, אז בסדר, אני – – –

דני דנון: – – – היו – – –

מוחמד ברכה: טוב, רבותי, הפרק הזה הסתיים.

מוחמד ברכה: תמשיך, אדוני.

נסים זאב: אני אגיד לך שבלעם כתוב עליו: ויוסף עוד בלק שלוח שרים רבים ונכבדים מאלה.

נסים זאב: הוא שלח כמה שיותר כדי לשכנע את בלעם – כמה שהוא מצדיק את הבקשה שלו, וזה מה שקורה בכנסת שלנו.

נסים זאב: כש בא ואומר: אני מכבד, הוא מוכיח את זה בעליל – הנה, אני מכובד, כולם באים אלי – כולם מצדיעים לך, , אתה אחלה, מַא פִיה מִתְלַכּ.

נסים זאב: עכשיו אני רוצה לומר לך משהו – – –

שלמה מולה: כדאי לעזור לו בנושאים שהוא מעלה, ולא – – –

נסים זאב: בסדר, אנחנו לא מזלזלים בנושאים.

נסים זאב: אנחנו מכבדים אותו – –

מיכאל בן-ארי: – – –

נסים זאב: – – תראה, מגיע לו גם כבוד אישי, מה אני אגיד לך.

נסים זאב: מגיע לו.

מוחמד ברכה: למה אתה מקלקל?

מוחמד ברכה: יש פה הופעה מסוימת, הוא צריך לסיים אותה.

מוחמד ברכה: למה אתה רוצה שהוא יהיה ענייני וכו'?

מוחמד ברכה: בבקשה, אדוני.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, לגבי הנושא, ה-garbage שיש במדינת ישראל, הזבל והפסולת – אדוני השר, אני רוצה לומר משהו בעניין הזה.

נסים זאב: בכל רשות מקומית היו מייעדים איזשהו שטח, והקבלן לוקח, עם המשאיות שלו.

נסים זאב: אם הוא נתפס כשהוא זורק את הפסולת במקום כזה או אחר, יש עליו קנס גבוה, וחל עליו ממש – אני יודע, הקנסות הגיעו לאלפי שקלים, והקנס הזה, אני חושב, רק לאחרונה שילשו אותו אפילו.

נסים זאב: מה שקורה בעצם, אתה בא ואומר שהרשות המקומית, היא תפנה את הפסולת, היא תעשה את העבודה, ואז הנטל, על מי יחול?

נסים זאב: על כלל הציבור.

נסים זאב: ואני אומר שזה לא נכון, הרי אתה מדבר – קבלנים שבונים, הם צריכים לפנות, כי הרווח של הקבלן צריך לחול – חלק מההוצאות שלו זה הפינוי של הפסולת.

נסים זאב: אם הרשות המקומית מפנה, אז הוא נהנה מכך, כי הוא חוסך, ואז כל החלוקה של פינוי הפסולת, זה חל על אחרים גם כן.

נסים זאב: אני מבין, כשאתה מדבר על שני-השלישים – אני מבין את זה – על שני-השלישים, שבעצם נמצאים בצדי הדרכים ובנחלים, ורק שליש – שזה 2.5 מיליון טון – נמצא בעצם בתוך המסגרות, הרשויות המקומיות מקצות את אותם שטחים לפינוי הפסולת – –

מוחמד ברכה: תודה רבה.

נסים זאב: – – אבל בתוצאה, בשורה התחתונה, אתה מטיל על האזרח – כי זה על הכלל – שכולם יהיו שותפים לפינוי הפסולת, ואני לא חושב שזה נכון.

נסים זאב: אני חושב שצריכים להטיל את זה על אותם קבלנים, על אותם אנשים – – –

מוחמד ברכה: חבר הכנסת, לא קראת את הצעת החוק.

מוחמד ברכה: יש מנגנון של גביית תשלום תמורת הפינוי.

נסים זאב: נכון.

מוחמד ברכה: טוב.

מוחמד ברכה: תודה, אדוני.

נסים זאב: אני רוצה תשובה לעניין הזה.

מוחמד ברכה: אתה רוצה להשיב?

מוחמד ברכה: בבקשה, השר להגנת הסביבה.

קריאות: – – –

נסים זאב: אם הוא רוצה.

נסים זאב: הוא יכול לא להגיב.

מוחמד ברכה: השר רוצה להגיב.

גלעד ארדן: חבר הכנסת זאב, כנראה לא הסברתי כהלכה; הצעת החוק לא נועדה לקבוע שום עלות תוספתית על הרשויות המקומיות, אלא מה שקורה היום – יש איזשהו הסדר, שהוא לא מעוגן בחקיקה ראשית, שאומר שהרשות המקומית לא תיתן טופס 4, כלומר היא לא תאפשר לאכלס את הדירה לפני שהיא תוודא שמי שבנה בית, או קבלן שבנה בניין, הסדיר את כל הטיפול בפסולת והעביר אותה לאתר הטמנה מוסדר, או למיחזור, או לכל מקום, רק שהיא לא נותרה בשטח או הושלכה.

גלעד ארדן: מה שקורה, כיוון שזה לא מעוגן בחקיקה, ברשויות המקומיות אין אחידות; זה תלוי – רשות מקומית ש – לדוגמה – יש לה עובד וחצי, וזה קורה הרבה פעמים ברשויות של מיעוטים, אין לה באמת אגף רישוי מוסדר שיכול לוודא שהתהליך הזה קורה.

גלעד ארדן: בעצם, כדי לוודא שזה יקרה – וכפי שאמר חבר הכנסת חנין, הציבור כולו לא צריך לשאת בעלויות הבנייה ופינוי הפסולת של קבלן שבנה כדי להרוויח, אז אנחנו אומרים, יש פה תהליך דו-שלבי.

גלעד ארדן: כיוון שהרשות, יש לה חובה לפנות, היא עכשיו חייבת, בחוק, לגבות מכל קבלן שבונה – כמה שעולה לה הפינוי של הפסולת; שזה ייגמר ביניהם, ולא שעכשיו יהיו לי בשנה 5 מיליון טונות פסולת בניין, להתחיל לריב עם המינהל או עם האוצר מאיפה לממן – או שזה נשאר בשטח ומייצר מפגעים, או שמוצאים תקציב, שזה על חשבון כלל הציבור, שלא בהכרח קנה דירה מאותו קבלן, אבל הציבור משתתף בפינוי של הפסולת של אותו קבלן ספציפי.

גלעד ארדן: אנחנו אומרים, אתה בונה כקבלן להרוויח כסף – תפאדל, תרוויח, אבל תתמחר גם את העלות של הטיפול בפסולת שלך, ולא שהיא תמצא את דרכה אחרי זה להיות מושלכת ברשות הרבים.

גלעד ארדן: זה הרעיון.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: רבותי, אנחנו נעבור להצבעה על הצעת החוק בקריאה ראשונה – הצעת חוק שמירת הניקיון (תיקון מס' 23) (פינוי פסולת בניין), התשע"ב–2012.

מוחמד ברכה: נא להצביע על הצעת החוק בקריאה ראשונה.

מוחמד ברכה: מי בעד?

מוחמד ברכה: מי נגד?

מוחמד ברכה: מי נמנע?

מוחמד ברכה: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 19 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שמירת הניקיון (תיקון מס' 23) (פינוי פסולת בניין), התשע"ב–2012, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

מוחמד ברכה: ברוב של 19 חברי כנסת, ללא מתנגדים וללא נמנעים, אושרה הצעת החוק בקריאה ראשונה.

מוחמד ברכה: החוק שהצבענו עליו עובר לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

מוחמד ברכה: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת יריב לוין, ואחר כך – בבקשה, חבר הכנסת מולה, סגן היושב-ראש.

): אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברות וחברי הכנסת, כבוד השר, ועדת הכנסת קבעה כי ועדת החוץ והביטחון תדון בהצעה לסדר-היום בנושא: הקמת צוות משפטי לבחינת סוגיית הקרקעות ביהודה ושומרון, הצעת חבר הכנסת אריה אלדד.

שלמה מולה: יש הצבעה על זה?

): לא, אין צורך.

שלמה מולה: אין צורך בהצבעה.

שלמה מולה: אוקיי, תודה רבה, אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת.

שלמה מולה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/438).

שלמה מולה: ]

שלמה מולה: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

שלמה מולה: הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 23).

שלמה מולה: מי מציג?

נסים זאב: יושב-ראש ועדת הפנים, לא?

שלמה מולה: בבקשה, אדוני חבר הכנסת אברהם מיכאלי יציג את הצעת החוק.

קריאה: – – –

שלמה מולה: מאה אחוז.

שלמה מולה: מאה אחוז.

שלמה מולה: מצוין.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני, תציג את הצעת החוק, ואחר כך אנחנו נמשיך.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, ברוך הבא לכיסא.

שלמה מולה: תודה רבה.

אברהם מיכאלי: אדוני השר שלא נמצא באולם – – –

שלמה מולה: למה באמת אין שר?

קריאות: – – –

שלמה מולה: אה, יולי, סליחה.

אברהם מיכאלי: אנחנו מתנצלים.

זאב אלקין: ועוד איזה שר.

שלמה מולה: אמרנו.

שלמה מולה: אמרנו.

יולי יואל אדלשטיין: נבהלתי שפיטרו אותי – – –

שלמה מולה: אולי השר החשוב ביותר בממשלה הזאת.

אברהם מיכאלי: מתנצלים בפני השר על כך שפגענו בכבודו ולא ראינו אותו.

אברהם מיכאלי: חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג את הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 23) (זכאי שבות), התשע"ב–2012.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, מדובר פה בהצעת חוק שבאה בעצם לעודד תיירים וזכאי שבות שמגיעים לארץ לפי חוק הכניסה לישראל, ואנחנו בעצם, בחוק החשוב הזה – – –

שלמה מולה: האמת היא, היה עדיף אם היו עושים עלייה, זה היה מעשה ציוני ממדרגה ראשונה, אבל – – –

אברהם מיכאלי: בוודאי, בוודאי, אבל אדוני מכיר את האילוצים שיש – –

שלמה מולה: נכון.

אברהם מיכאלי: – – לאחינו, שהם יכולים כל יום לעלות לישראל, ואנחנו תמיד מתפללים ומעודדים אותם שיעלו לישראל – –

שלמה מולה: נכון.

אברהם מיכאלי: – – אבל לפעמים באים לפה מסיבות משפחתיות, הן לצורכי עבודה, לפעמים באופן זמני, והן לצורכי לימודים, באופן זמני, אבל אנחנו תמיד מקבלים ב"הסבר פניך לתייר" – אז זכאי שבות, הוא מחר יעלה, זאת התקווה שלנו.

אברהם מיכאלי: לכן, אם לפי המצב הנוכחי, אדוני היושב-ראש, התייר זכאי שבות – אני לא מדבר כרגע על תייר שהוא תייר ממדינה זרה ולא רצויה – תמיד תיירים טובים רצויים, אבל זכאי שבות הם אחינו, הביאו אותם פה לארץ, אדוני היושב-ראש, לפעמים הביורוקרטיה גרמה לכך שהם הגיעו למצב של עייפות, שאחר כך אפילו לעלות לארץ כבר לא רוצים.

אברהם מיכאלי: אז מדובר פה בשתי קבוצות – גם התיירים וגם התושבים הארעיים שמגיעים לארץ, גם כן לאותן מטרות זמניות, כשעד עכשיו כל הזמן היתה אפשרות שהם יאריכו את זה מדי שנתיים, וכרגע, בחוק הזה, אנחנו בעצם מאפשרים לתייר עד חמש שנים להיות פה בצורה נוחה, כששר הפנים יכול להאריך להם עד חמש שנים את תקופת השהייה שלהם כתייר, ולא יצטרכו לבוא למשרד הפנים – הוא ובני משפחתו – ולהאריך כל פעם את אשרת התייר, וגם לגבי זכאי שבות, כל הארכה יכולה להיות עד חמש שנים.

אברהם מיכאלי: ואני חושב שאנחנו בעצם בתיקון הזה עולים על אותן בעיות ביורוקרטיות שלצערנו יש עוד מספיק, יש עוד הרבה; מי שמסתובב בלשכות של משרד הפנים ורואים כמה התורים ארוכים שם בשביל לפתור כל מיני דברים ביורוקרטיים כאלה.

אברהם מיכאלי: אני חושב שבכך הכנסת קשובה, והממשלה בסוף תמכה ועודדה בסוף את קידום החוק הזה.

אברהם מיכאלי: אני מברך על כך שיושב-ראש ועדת הפנים, חבר הכנסת אמנון כהן – הוא לא מקשיב.

אמנון כהן: כן, אדוני.

אברהם מיכאלי: הוא שם את הנושא בסדר-היום באמת בצורה נמרצת – –

אמנון כהן: זה חשוב ביותר.

אברהם מיכאלי: – – והביאו את זה לאישור בקריאה ראשונה.

אברהם מיכאלי: אני מודה למזכירת הכנסת שאפילו אפשרה לי להקדים את הדיון הזה ממחר להיום, מהסיבה שאיני יכול להציג את זה מחר.

אברהם מיכאלי: אני מבקש מהכנסת באמת לתמוך בחוק חשוב כזה, שבו אנחנו בעצם מעודדים פה גם תיירים וגם תושבים ארעיים שיכולים להיכנס לישראל ולשהות בישראל בסבר פנים יפות.

אברהם מיכאלי: תודה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: מאחר שהצעת החוק היא הצעת חוק לקריאה ראשונה, אבל אין – – –

אברהם מיכאלי: זה לא תקציבי ולא שום דבר.

שלמה מולה: לא תקציבי.

שלמה מולה: אין נרשמים.

נסים זאב: אני נרשמתי.

שלמה מולה: אתה נרשמת?

דוד אזולאי: הוא לא נרשם, הוא לא נרשם.

נסים זאב: אני נרשמתי לכל ההצעות – – –

דוד רותם: תמחק את כולם, הם לא צריכים לדבר.

נסים זאב: – – – אני אקצר.

שלמה מולה: נכון, נכון, נכון.

שלמה מולה: אני מתנצל.

שלמה מולה: יש.

שלמה מולה: כן, בהחלט כן.

שלמה מולה: אני מתנצל בפניך, חבר הכנסת נסים.

שלמה מולה: ישראל אייכלר – איננו, אורי אריאל – איננו, מוחמד ברכה – אינו נמצא, דב חנין – איננו, מיכאל בן-ארי – איננו.

שלמה מולה: אתה לא רשום.

מיכאל בן-ארי: תגיד לי, אני שקוף?

שלמה מולה: מיכאל בן-ארי, סליחה, סליחה.

שלמה מולה: סליחה, מיכאל, סליחה, סליחה.

מיכאל בן-ארי: כזה שמן.

מיכאל בן-ארי: היו רוצים, היו רוצים.

שלמה מולה: אנחנו לא נקפח אותך.

שלמה מולה: אתה תדבר, תקבל את זמנך.

מיכאל בן-ארי: היו כמה שהיו רוצים שאני אהיה שקוף.

שלמה מולה: לא, לא, לא, לא.

שלמה מולה: בוא, בוא.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני, לרשותך שלוש דקות.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אני אנצל את הבמה הזאת גם לדבר על החוק עצמו שהוא חשוב, וגם – חזרתי לפני שעה קלה מהלוויה של גיבור ישראל, תת-אלוף אהרן דוידי, שנפטר בשבת והובא היום למנוחות במרכז הארץ.

מיכאל בן-ארי: בדרך שמעתי את מכובדי, פרופסור אלדד, מדבר על הגיבור, גיבור ישראל שזכה גם לעיטור העוז, שלחם במלחמות ישראל בגבורה כמפקד נועז.

מיכאל בן-ארי: כמי שכל חבריו דיברו על אומץ הלב ועל התפיסה הבלתי שגרתית שלו של שדה הקרב ושל פעולות ופעולות התגמול, אם זה פעולת קיביה, מבצע אלקיים, מבצע "עלי זית", הפשיטה בעזון ודברים אחרים.

מיכאל בן-ארי: הגיבור הזה הובא למנוחות.

מיכאל בן-ארי: לצערנו הרב, גיבורי ישראל הללו לא זוכים לאיזה מין סוג של סיקור תקשורתי.

מיכאל בן-ארי: שמעתי שאתמול היו ב"אח הגדול" 45% צפייה באנשים שמעולם לא היו גיבורים ולא יהיו גיבורים.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה לספר לך, שאלו פעם ילדה אחת בקריית-ארבע: את רואה את "האח הגדול"?

מיכאל בן-ארי: אז היא אמרה: אני לא רואה אותו, הוא כל הזמן בישיבה.

מיכאל בן-ארי: אבל יש, לצערנו הרב, מכל עשרה אנשים 4.5 אנשים שצופים בזה במקום לראות את גיבורי ישראל האמיתיים שנלך לאורם.

מיכאל בן-ארי: אז זה דברים לזכרו של אהרן דוידי.

מיכאל בן-ארי: ועכשיו לחוק עצמו בדקה וחצי שנותרו לי.

מיכאל בן-ארי: החוק הזה, חבר הכנסת מיכאלי, הוא חשוב לאין ערוך.

מיכאל בן-ארי: הוא חשוב מפני שאנחנו מדברים במיוחד על צעירים שמגיעים לכאן, שהתפיסה של ההורים שלהם היא שהם צריכים לבוא לכאן ולחזור הביתה לאחר מכן למקומות הגלות שלהם.

מיכאל בן-ארי: במיוחד מדובר על התפוצה היהודית בארצות-הברית, ואני מכיר מקרים לא מעטים כאלה, שהקשיים שעושים להם כאן באשרת תייר גורמים לכך שהם עוזבים את הארץ הרבה יותר מהר, ואת המשך הלימודים שלהם עושים שם והם מתחילים שם קריירה.

מיכאל בן-ארי: ואנחנו שומעים שיש בכל שנה 150,000 יהודים מתבוללים.

מיכאל בן-ארי: אנחנו מאבדים מעם ישראל כל שנה 150,000, והחוק הזה, שמאפשר ומאריך את השהייה ואת האפשרות לשר הפנים להאריך את השהייה, יכול לגרום לכך שאותם צעירים יהיו עוד כמה שנים בארץ, ישתלבו, ובסופו של דבר ישתקעו.

מיכאל בן-ארי: וכמו במקרים רבים אחרים, הם יהיו סוג של נעל"ה – נוער עולה לפני הורים.

מיכאל בן-ארי: באים הילדים, נושאים נשים או מתחתנים – נשים נישאות – מולידים ילדים, ואז ההורים המבוגרים, כשהם רוצים לבוא לראות את הנכדים שלהם, באים לכאן ומשתקעים אף הם.

מיכאל בן-ארי: וזה ממש ובא לציון גואל וקיבוץ גלויות.

מיכאל בן-ארי: לכן, החוק הזה חשוב, ואני מברך על החוק הזה.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: אפילו עמדת בלוח הזמנים.

מיכאל בן-ארי: מה?

שלמה מולה: אני אומר, עמדת אפילו בלוח הזמנים.

שלמה מולה: טוב, אז אנחנו עוברים להצבעה.

שלמה מולה: נחכה עד שתגיע למקומך.

שלמה מולה: רגע, חבר הכנסת נסים זאב, האחרון.

שלמה מולה: סליחה.

שלמה מולה: האמת היא, אתה היית רשום אצל ירדנה.

שלמה מולה: בסדר גמור.

נסים זאב: לא, זה רשימה שונה.

שלמה מולה: בסדר גמור.

שלמה מולה: הלאה, הלאה, לך קדימה.

שלמה מולה: בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש – –

שלמה מולה: אמנון.

אמנון כהן: תגיד תודה רבה – – –

שלמה מולה: אמנון.

נסים זאב: – – עד שש"ס מעבירה איזה הצעת חוק, לפחות החבר שלו מהסיעה רוצה לברך אותו.

נסים זאב: זו זכותי וגם חובתי.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, הצעת החוק היא חשובה.

נסים זאב: אני חושב שיש פה סיוט לאלפים ורבבות – אני לא מגזים – בכל שנה, שנאלצים לנסוע ולחזור רק כדי לעמוד בחוק שמגביל אותם לשנה אחת.

נסים זאב: עכשיו, למה זה גורם?

נסים זאב: מעבר לעוגמת הנפש, שהיו צריכים לעמוד בשדה התעופה בחזרתם הביתה לארצות-הברית או לאירופה, וזה לא משנה, מקבלים קנס כאילו הם עבריינים בכלל.

נסים זאב: זה פשוט לא יאומן.

נסים זאב: אנחנו, במקום לעודד, להביא את הצעירים לפה, למדינת ישראל, אנחנו בעצם דוחפים אותם חזרה הביתה.

נסים זאב: ולכן, הצעת החוק – אגב, אני רוצה לומר לכם במספרים.

נסים זאב: בישיבת "מיר" פה, בבית-ישראל, יש אולי כמעט 3,000 אנשים כאלה, שהם אמריקנים.

נסים זאב: באים באלפים כל שנה.

נסים זאב: ואני חושב שהם תורמים הרבה מאוד.

מיכאל בן-ארי: תורמים למשק, תורמים למשק.

נסים זאב: גם למשק, ודאי למשק.

נסים זאב: קודם כול זה המשק, מה זה?

נסים זאב: תורה זה בסדר, אבל גם משק, כי אנחנו צריכים אנשים שקונים, שמבזבזים, שיודעים להביא פרנסה בכבוד, ואנשים נשואים.

נסים זאב: זה בעלי משפחות גם.

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שהצעת החוק הזו, שמי שזכאי על-פי חוק השבות להיות ישראלי במדינת ישראל, חשוב שגם יוכל לשהות במדינת ישראל.

נסים זאב: ודבר נוסף אני רק רוצה לומר, שגם יש הרבה, הייתי אומר, תרעומת קשה על כך שלפעמים גם מאלצים ישראלים, בגלל החוק הזה, לחייב אותם להירשם, אותם טוריסטים, כישראלים, והם לא רוצים.

נסים זאב: וזו זכותם.

נסים זאב: ואני אומר, תמיד הוויכוח הזה, שאדם כשבא כתייר ורק בגלל שהוא שהה מעבר לזמן שלו הוא נרשם כישראלי, זה דבר שאני חושב שהוא לא טוב.

נסים זאב: כי אתה, כשאתה כופה על האדם להיות אזרח ישראלי בכוח, אני לא חושב שדבר שלא נעשה מתוך רצונו של האדם ונעשה בכפייה – זה אזרח טוב.

נסים זאב: זה לא אזרח טוב.

נסים זאב: תודה.

שלמה מולה: טוב, מאה אחוז, תודה רבה.

שלמה מולה: אנחנו עוברים להצבעה, ונחכה לך עד שאתה תגיע למקומך, חבר הכנסת נסים זאב.

שלמה מולה: אנחנו עוברים להצבעה.

שלמה מולה: בבקשה.

שלמה מולה: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 23) (זכאי שבות), התשע"ב–2012, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

שלמה מולה: בעד – 10, אין מתנגדים.

שלמה מולה: הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 23) (זכאי שבות), התשע"ב–2012, עברה בקריאה ראשונה.

שלמה מולה: היא תועבר להמשך דיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

שלמה מולה: ציון יום השלטון המקומי

שלמה מולה: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: ציון יום השלטון המקומי – הצעות מס' 6879, 7547, 7551, 7602, 7610, 7615 ו-7621.

שלמה מולה: אני מזמין את יושב-ראש הכנסת.

ראובן ריבלין: תודה רבה, אני לא יכול לנאום משם.

ראובן ריבלין: ובכן, נושא הדיון הוא ציון יום השלטון המקומי.

ראובן ריבלין: היום אירחנו כאן את ראשי הרשויות בפורומים שונים.

ראובן ריבלין: ישנה בעיה עמוקה במסורת הפוליטית בישראל, בעיה שהחריפה בשנים האחרונות.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת נבחרים היום בעיקר בשל חזון לאומי ובשם אג'נדה מדינית-ביטחונית שמייצגת את מפלגתם.

ראובן ריבלין: משום כך הם עסוקים בקו השבר המסורתי שבין שמאל לימין, והם למעשה כמעט אינם נדרשים או אינם מתפנים לנסח סדר-יום ברור בנושאים חברתיים ומקומיים; יחסי פריפריה ומרכז, מצוקותיהן של מועצות אזוריות ומקומיות, דילמות עירוניות ועוד מתקשים היום לצוף למעלה בסדר-היום הישראלי.

ראובן ריבלין: מובן שאין כוונתי לכך שנושאים בעלי אופי מקומי אינם עולים על שולחן הכנסת, אך הרכיב המקומי והאזורי, שהוא קריטי לחיים ציבוריים תקינים, שהוא קריטי לטיפול עמוק ורלוונטי בנושאים חברתיים וכלכליים, אינו מיוצג כראוי בכנסת.

ראובן ריבלין: מכובדי, עד לקבלת התיקון לחוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם, שהתקבל בכנסת השלוש-עשרה, בשנת 1995, היו ראשי עיריות וראשי מועצות מקומיות יכולים לכהן גם כחברי הכנסת.

ראובן ריבלין: כך התבסס קשר הדוק בין הכנסת לשלטון המקומי, וממילא הסוגיות והדילמות המקומיות זכו לחשיפה גדולה יותר.

ראובן ריבלין: עד אז שורה של ראשי עיריות כיהנו בפועל גם כחברי הכנסת, ובכך ייצגו את שולחיהם באופן כפול: כחברי מפלגה וכראשי עיר.

ראובן ריבלין: ואולם התיקון הרצוי לחוק גבה גם מחיר לא רצוי: בעקבותיו נפגעו החשיפה והדיון בצרכים המקומיים ונפגע הקשר הישיר והבלתי-אמצעי של נבחרי הציבור עם שולחיהם.

ראובן ריבלין: יש כאן מולי ראש עיר וממלא-מקום ראש עיר, חבר הכנסת חנא וחבר הכנסת נסים זאב, שהיו נציגים מעולים ומצוינים גם כאשר היו גיבורים מקומיים.

ראובן ריבלין: עד היום, 15 שנה אחרי חקיקת החוק, מגיעות אלי פניות מראשי ערים ומועצות מקומיות המבקשים לבטל את התיקון האמור בחוק חסינות חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: ראשי ערים אלה תובעים לפתוח מחדש את שעריה של כנסת ישראל להתמודדותם היומיומית של ראשי ערים ורשויות מקומיות.

ראובן ריבלין: הם סבורים, ואני מסכים עמם, שהדרך הנכונה והאפקטיבית ביותר לקדם את השלטון המקומי עוברת בכנסת.

ראובן ריבלין: למען הסר ספק, אני מתנגד לניסיונות להחזרת הגלגל אחורה.

ראובן ריבלין: חברות בכנסת היא מה שנקרא בלעזfull time job.

ראובן ריבלין: משרה מלאה.

ראובן ריבלין: אני מאמין שעבודתה של הכנסת כרשות המחוקקת נפגעת כאשר עובדים בה למחצה, לשליש ולרביע ושלא מתוך מחויבות מלאה.

ראובן ריבלין: מצד שני, מביש ופסול שראשי עיריות נאלצים לנהוג כאחרוני השתדלנים כאשר הם צריכים את עזרת הכנסת.

ראובן ריבלין: אבל אני מאמין שיש פתרון אחר לבעיה זו, שכרוך בשילוב אזורי לבחירות לכנסת.

ראובן ריבלין: הדבר יגביר את מחויבותו של הנציג האזורי לקהל שולחיו ויבטיח מתן פה וקול גם לאינטרסים מקומיים שבתוכם שלובים וכרוכים ממילא אינטרסים חברתיים-כלכליים.

ראובן ריבלין: בחירות ארציות אזוריות הן הדרך הנכונה לתקן את הכנסת בלי להרוס אותה; לאזן בין השלטון הארצי לשלטון המקומי.

ראובן ריבלין: כנסת עם רכיב אזורי תהיה כנסת מקומית יותר וחברתית יותר, כנסת שבה הפריפריה, הפערים החברתיים, התשתיות הלאומיות, השירותים הציבוריים, חלוקת העוגה התקציבית, תחום הדיור והמינהל לא יידחקו עוד לשולי סדר-היום בשם הסכסוך המדיני-ביטחוני.

ראובן ריבלין: ערך הייצוגיות יישמר והיציבות השלטונית תחוזק.

ראובן ריבלין: השינוי המבני הזה מבטיח כי נושאים לאומיים ואסטרטגיים – תחרות הנמלים, שדות התעופה, אזורי פיתוח וסביבה – ייבחנו בכנסת מנקודת המבט הלאומית, הארצית והמקומית גם יחד.

ראובן ריבלין: כנסת אזורית לא תחליף את השלטון המקומי אלא תעזור לו להיות עצמאי יותר ויעיל יותר.

ראובן ריבלין: מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

ראובן ריבלין: בינתיים, הכרזה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק פיצויי פיטורים (תיקון מס' 27), התשע"ב–2012, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק הפצת שידורים באמצעות תחנות שידור ספרתיות, התשע"ב–2012, שהחזירה ועדת הכלכלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ציון יום השלטון המקומי

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: נדמה לי שאין הגבלת זמן, או שיש עשר דקות?

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ראשית כול אני רוצה לנצל את ההזדמנות לברך את אנשי השלטון המקומי, את ראשי הרשויות, שביקרו היום כאן בכנסת והשתתפו בדיונים שונים סביב העניין של השלטון המקומי.

חנא סוייד: אני רוצה לאחל לשלטון המקומי בכלל ולראשי הרשויות בפרט – אנשים אלה שנמצאים בממשק המיידי עם האזרחים – הצלחה בקידום היישובים שלהם ובפיתוח השירותים שהם מגישים להם.

חנא סוייד: לדעתי, אדוני היושב-ראש, הנושא המרכזי בתפקוד הרשויות המקומיות, ושבמרכז העניין לגבי השלטון המקומי, הוא הנושא של אי-שוויון והנושא של פערים שמפרידים ומבדילים בין רשויות חלשות לרשויות חזקות, כאשר הרשויות החזקות הן בדרך כלל הערים הגדולות שנמצאות במרכז הארץ והרשויות החלשות הן הערים והמועצות המקומיות והיישובים הבינוניים שנמצאים בדרך כלל בפריפריה.

חנא סוייד: קיים הבדל ניכר בהכנסות ובתקציבים העומדים לרשות שני הסוגים של הרשויות המקומיות: לערים הגדולות, במיוחד במרכז הארץ, יש משאבים עצמיים, יש מקורות הכנסה עצמיים מארנונה או ממקורות אחרים – מאזורי תעשייה, ממרכזי שירותים של בנקים ושל חברות ביטוח שממוקמים בהן, במרכז הארץ, בעיקר בעיר תל-אביב כמובן, אבל לא רק, לעומת היישובים בפריפריה, שאין להם מקורות הכנסה עצמיים, ואם יש להם אזורי תעשייה הם קטנים ופריפריאליים, והם לא נהנים מהכנסות רציניות.

חנא סוייד: כך נוצר פער בין הרשויות החזקות לרשויות החלשות בארץ.

חנא סוייד: ולצערי הרב, החקיקה שאנחנו מעבירים כאן בכנסת מגדילה ומנציחה את הפערים האלה, כאילו שאנחנו משלימים עם העובדה שיש שני סוגים של רשויות מקומיות, רשויות חזקות ורשויות חלשות.

חנא סוייד: ואני רוצה כאן להציע, אדוני היושב-ראש, מנגנונים איך לטפל בעניין הזה, איך להיאבק בתופעה של האי-שוויון, איך להיאבק בתופעה של הפערים הנוצרים – הנפערים – בין שני סוגי הרשויות המקומיות, הרשויות המקומיות והרשויות החלשות.

חנא סוייד: והמרכיב הראשון במה שאני מציע זה כמובן התקצוב מצד השלטון המרכזי, מצד הממשלה; צריך להגדיל את מענקי האיזון, או תקציבי האיזון, שהשלטון המרכזי, הממשלה, בתקציב השנתי שלה, מעמידה לרשות השלטון המקומי.

חנא סוייד: במקום לנהל מאבק כל שנה וכל תקציב נגד הקיטון, נגד הנגיסה בתקציבי האיזון, אנחנו צריכים לקבל, או ליצור, מנגנון שיש בו גידול אוטומטי של מענקי האיזון לרשויות המקומיות, עם העיקרון שנקרא "מקסימין", כלומר לתת את הנתח הגדול יותר לרשויות החלשות יותר, כדי לעזור להן להשתוות מבחינת הפיתוח ומבחינת השירותים שהן מגישות לאזרחים שלהן.

חנא סוייד: זה המנגנון הראשון.

חנא סוייד: המנגנון השני הוא המנגנון של חלוקת עושר יזומה, על-ידי חקיקה – אני הצעתי חוק כזה: משרדי הממשלה וחברות ממשלתיות, אדוני היושב-ראש, משלמים כל שנה יותר ממיליארד וחצי שקלים, יותר מ-10% מההכנסות של הרשויות המקומיות מארנונה; משרדי הממשלה משלמים 10% מסך הכול לרשויות המקומיות.

חנא סוייד: ומי זוכה בהכנסות האלו?

חנא סוייד: מי זוכה בנתח הארנונה הגדול הזה?

חנא סוייד: כמובן הערים הגדולות, כי משרדי הממשלה והמשרדים של חברות ממשלתיות גדולות ממוקמים באותן ערים גדולות, ולכן הארנונה הולכת לקופה של אותן ערים שמצבן הוא טוב, על-פי הגדרה הוא טוב, והרשויות שנמצאות בפריפריה לא זוכות כמעט בשום חלק מהארנונה השמנה הזאת של משרדי הממשלה, שהממשלה משלמת לרשויות החזקות.

חנא סוייד: ואני מציע ליצור מנגנון – אני הצעתי הצעת חוק שעדיין ממתינה להחלטת האוצר ולעמדת האוצר לגביה – ליצור מנגנון של חלוקת העושר הזה, חלוקת הארנונה הזאת, שהממשלה על זרועותיה השונות משלמת לרשויות המקומיות.

חנא סוייד: והמנגנון השלישי שאני מדבר עליו, אדוני היושב-ראש, זה דווקא להביא לכך שחברות ממשלתיות, שמנסות לברוח מתשלומי ארנונה, גם כשיש להן מתקנים בפריפריה, להביא לשינויי חקיקה כך שהן ישלמו ארנונה לרשויות המקומיות בפריפריה.

חנא סוייד: בשבוע שעבר היה יום "מקורות".

חנא סוייד: אני הצעתי שחברת "מקורות", שיש לה מתקנים פרוסים בכל הארץ, לרבות כמובן בפריפריה – חברת "מקורות" שהיא חברה ממשלתית, עושה כל מה שהיא יכולה על מנת לא לשלם ארנונה לאותן רשויות בפריפריה.

חנא סוייד: אני מציע, והצעתי בשבוע שעבר ביום "מקורות", שדווקא את החברות האלה – ויש דוגמאות רבות כמובן, אין לי זמן להזכיר אותן כאן – דווקא לא לתת לאותן חברות, אלא ליזום שהן ישתתפו במאמץ והן ישלמו ארנונה גם לרשויות החלשות.

נא לסיים.

חנא סוייד: ובזה אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

חנא סוייד: תודה רבה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: הדובר הבא הוא חבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

שלמה מולה: בבקשה.

שלמה מולה: בבקשה, גאלב.

שלמה מולה: ואחריו – חברת הכנסת פאינה קירשנבאום.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: אני מראש נותן חמש דקות כדי לא לגלוש.

שלמה מולה: בבקשה לעמוד בלוח הזמנים.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, אני ממש מצטער, אנחנו מקיימים דיון על השלטון המקומי, אתה לא רואה שום נוכחות – סליחה?

כן, כן.

גאלב מג'אדלה: אנחנו לא רואים שום נוכחות של נציגי השלטון המקומי.

גאלב מג'אדלה: בוודאי הייתי שמח גם אם היה שר הפנים כאן.

גאלב מג'אדלה: אני לא מדבר על שר תורן – –

השר אדלשטיין.

גאלב מג'אדלה: – – אני מדבר על שר הפנים.

גאלב מג'אדלה: זו בעצם תמונת המצב.

גאלב מג'אדלה: זה לא נעים לומר את מה שאמרתי ב-2005, כיושב-ראש , אבל התמונה כאן מצלמת אותם דברים מאז 2005.

גאלב מג'אדלה: השלטון המקומי, מתייחס אליו השלטון המרכזי כאל בן חורג.

גאלב מג'אדלה: אני לא מצליח להבין מאיפה זה בא.

גאלב מג'אדלה: זה הבית של כולנו.

ג'מאל זחאלקה: – – –

גאלב מג'אדלה: סליחה?

ג'מאל זחאלקה: כממזר, לא כבן חורג.

גאלב מג'אדלה: אני לא רוצה לומר את המלה "ממזר", כי היא מלה לא יאה.

גאלב מג'אדלה: לא יאה לומר אותה לכנסת, אבל אני אומר את זה בעדינות – בן חורג.

גאלב מג'אדלה: אני לא יודע מאיפה זה בא.

גאלב מג'אדלה: למה אנחנו עושים את זה?

גאלב מג'אדלה: חוק השלטון המקומי נמצא שנים רבות על סדר-יומה של הכנסת.

גאלב מג'אדלה: המענה האמיתי להסדרת מעמד השלטון המקומי, סמכויותיו, יחסי הגומלין בינו לבין השלטון המרכזי, כל הנושאים שמנה חבר הכנסת חנא סוייד לפני, ועוד הרבה דברים שונים ומשונים לא יכולים לקבל מענה אמיתי ורציני אם לא יהיה חוק השלטון המקומי.

גאלב מג'אדלה: למי זה מפריע?

גאלב מג'אדלה: כבוד השר, למי זה מפריע שיש לנו שלטון מקומי משגשג וטוב?

גאלב מג'אדלה: למה זה רע לנו כממשלות?

גאלב מג'אדלה: מה שורש הרע?

גאלב מג'אדלה: הרי חברה שאין בה שלטון מקומי יציב, משגשג, מצליח – אין שום תקומה לחברה כזאת.

גאלב מג'אדלה: מה זה השלטון המקומי?

גאלב מג'אדלה: זה הבית שלי, שלך, של כולנו.

גאלב מג'אדלה: אנחנו בתפקיד הכי בכיר.

גאלב מג'אדלה: ראש הממשלה בסופו של יום חוזר לבית.

גאלב מג'אדלה: למי זה מועיל שהשלטון המקומי שלנו, מטילים עליו מטלות ולא מתקציבים אותו, תובעים ממנו דרישות ולא מסייעים לו? קשה להבין, אולי בתשובה של שר הפנים נזכה לקבל תשובה.

גאלב מג'אדלה: למה אנחנו עושים דבר כזה לאוכלוסייה שלנו?

גאלב מג'אדלה: שלטון מקומי מבוסס, משגשג, יציב, זו ברכה לכולנו.

גאלב מג'אדלה: זה הבית שלנו, זו החברה שלנו.

גאלב מג'אדלה: לכן אני לא מאמין שהנושא הזה, נושא השלטון המקומי, אנחנו יכולים לטפל בו טיפול אמיתי לטובת האוכלוסייה שלנו, לטובת החברה הישראלית, אם לא נסדיר את זה בחקיקה ראשית של חוק השלטון המקומי.

גאלב מג'אדלה: ואני לא מוכן לרדת לסמטאות – בעיית הארנונה, בעיה כזאת, תקנות אלה.

גאלב מג'אדלה: זה נושא שמחייב חקיקה ראשית, חוק השלטון המקומי, אחר כך נוכל כולנו לומר, כל אחד מאתנו תרם את חלקו לטובת האוכלוסייה שלו, לטובת החברה הישראלית כולה, אבל הנושא הזה לא יכול להימשך כך.

גאלב מג'אדלה: אני זוכר שהייתי יושב-ראש , אמרתי לשר הפנים: אתם אגף באוצר – – –

יולי יואל אדלשטיין: מי זה היה אז?

גאלב מג'אדלה: רוני בר-און.

יולי יואל אדלשטיין: סתם רציתי לדעת.

גאלב מג'אדלה: אחרי זה אמרתי את זה לאופיר פינס.

גאלב מג'אדלה: הם נפגעו, נעלבו.

גאלב מג'אדלה: אחר כך אמרו לי: אתה צודק, אנחנו מחלקה באוצר; לא אגף באוצר, מחלקה באוצר.

גאלב מג'אדלה: מאז שפורז כיהן כשר הפנים הוא דרדר את המשרד הזה והפך אותו – אני לא רוצה להגיד לך למדור באוצר, אבל מחלקה, נסתפק בזה.

גאלב מג'אדלה: לא יכול להיות שמשרד הפנים, אחד המשרדים החשובים, שמטפל באוכלוסיית ישראל כולה, על כל גווניה, בכל הנושאים ששייכים לה, יהיה במצב כזה.

נא לסכם.

גאלב מג'אדלה: זה העורף האמיתי שלנו, זו החזית של השלטון בישראל מול האזרח, והייתי שם חמש שנים בתור חבר מועצת העיר ואני משוכנע בזה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: אני מבקש להזמין את חברת הכנסת פאינה קירשנבאום.

שלמה מולה: אני יודע שהיא עוסקת הרבה בנושא הזה במפלגה שלה וגם בפעולתה היומיומית.

שלמה מולה: בבקשה, גברתי.

שלמה מולה: גם לך – חמש דקות.

פניה קירשנבאום: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, קודם כול, על המלים החמות.

פניה קירשנבאום: חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני מסכימה לגמרי עם מה שאמר חבר הכנסת גאלב מג'אדלה לפני.

פניה קירשנבאום: אחד הפתרונות המשמעותיים בבעיה של השלטון המקומי – והיום אנחנו מציינים פה בכנסת את יום השלטון המקומי – הוא קידום של החקיקה.

פניה קירשנבאום: הדבר המפתיע ביותר הוא שאנחנו כאן, במדינת ישראל, עדיין חיים לפי החוק המנדטורי, שעליו בנינו טלאי על טלאי.

פניה קירשנבאום: זו החקיקה שיש לנו, כאשר בבריטניה הגדולה כבר מזמן החוק שונה, חודש, והם חיים לפי כללים אחרים לגמרי.

פניה קירשנבאום: אצלנו עדיין אין שום הסדרה בין שלטון מרכזי לשלטון מקומי בהגדרת הסמכויות הברורה, ואני מבקשת לקדם את החוק הזה מהיום הראשון שהגעתי לכנסת.

פניה קירשנבאום: פניתי פעמים רבות לשר הפנים, שטוען שהוא דואג לשלטון המקומי, בבקשה להחיל דין רציפות על חוק שכבר נדון בכנסת, על חוק שכבר קודם, ואם יש צורך בשינויים – – –

שלמה מולה: איזו כנסת זה היה?

פניה קירשנבאום: בכנסת הקודמת.

גאלב מג'אדלה: בקריאה ראשונה זה עבר.

פניה קירשנבאום: בקריאה הראשונה זה אפילו עבר.

פניה קירשנבאום: ואני אומרת, אם יש צורך לעשות שינויים, התאמות נוספות, אנחנו כאן מחויבים לחוק הזה, ובואו נלך ונקדם את החוק הזה.

פניה קירשנבאום: מכיוון שראיתי שהחוק קצת, מה שאנחנו אומרים בשפת האם, "תקוע", אז ניסיתי גם להגיש חוק חוזר, דומה.

פניה קירשנבאום: לא הצלחתי.

פניה קירשנבאום: ואם אתה, כבוד היושב-ראש, ואחרים יעזרו, אני אשמח.

פניה קירשנבאום: אני חושבת שזה באמת אחד הדברים החשובים, הסדרה של כל הנושא.

פניה קירשנבאום: ואני אביא את הדוגמה, כי כל עוד אין הסדרה, הכול נופל על השלטון המקומי.

פניה קירשנבאום: כמו שאנחנו יודעים, על רוב הדברים אנחנו מחליטים כאן בכנסת, או בממשלה, בהרמת יד.

פניה קירשנבאום: כמה קל לנו להרים יד ולהצביע על החוק כאשר את הנטל הכלכלי שלו, בעצם אנחנו לא מרגישים פה, כי מישהו שם משלם.

פניה קירשנבאום: מישהו שם זה השלטון המקומי.

פניה קירשנבאום: אנחנו מחליטים למשל לפטור מארנונה עוד איזושהי אוכלוסייה, ואולי זה חוק צודק, אבל מי מפצה את הרשות המקומית על ההטבות שאנחנו נותנים?

פניה קירשנבאום: אנחנו חייבים לתת פתרון ודעה לעניין הזה.

פניה קירשנבאום: אנחנו מחליטים על שינוי סדרים בעבודה של העובדים הסוציאליים, בהגדלת תקנים או בשינוי תוספת שכר.

פניה קירשנבאום: מי משלם את תוספת השכר הזו?

פניה קירשנבאום: כמובן השלטון המקומי.

פניה קירשנבאום: האם אנחנו דואגים לפצות את השלטון המקומי?

פניה קירשנבאום: הכול נופל בסופו של דבר על הכתפיים של השלטון המקומי.

פניה קירשנבאום: מה זה השלטון המקומי?

פניה קירשנבאום: זו בדיוק החזית שלנו, שעומדת בפני האזרח במדינת ישראל.

פניה קירשנבאום: זו החזית שנותנת לו שירותי חינוך, בריאות, רווחה, ובעצם אנחנו מקצצים בשירותים החיוניים ביותר.

פניה קירשנבאום: איפה אנחנו מקצצים?

פניה קירשנבאום: לא במרכז הארץ, לא ברשויות העצמאיות, שממילא יכולות לשרוד, אלא דווקא אצל החלשים, אלה שנמצאים במצוקה כלכלית, בתעסוקה וכל מה שקשור.

פניה קירשנבאום: אם אנחנו ניסע יחד לירוחם למשל – הייתי שם לפני שנה – אני אומרת לכם, אין להם שירותי רפואה.

פניה קירשנבאום: יש להם קופת-חולים שנסגרת בשעה 19:00, ואין שום רפואת חירום, כי הרשות לא מסוגלת להחזיק את חדר המיון הקדמי או איזשהו שירות אחר.

פניה קירשנבאום: בואו נראה עוד שירותים אחרים – האזרחים שלנו נפגעים.

פניה קירשנבאום: האם אנחנו כאן, חברי כנסת, לא אחראים כלפי האזרחים שלנו?

פניה קירשנבאום: האם אנחנו לא צריכים לפתור את הבעיה הזו?

פניה קירשנבאום: אנחנו העברנו פה חוק – היום דיברנו – חינוך חינם מגיל שלוש, באמת חוק חשוב מאין כמוהו.

פניה קירשנבאום: אנחנו התנגדנו, אנחנו חושבים שהחוק צריך להיות עד שעה 16:00, אנחנו חושבים שזה צריך להיות לא מגיל שלוש אלא מגיל אפס אולי – אבל מה עשינו כדי לממן את החוק הזה?

פניה קירשנבאום: עשינו קיצוץ רוחבי בכל המשרדים.

פניה קירשנבאום: מי נפגע מזה?

פניה קירשנבאום: שוב אותה אוכלוסייה במצוקה, כי בערים המרכזיות אף אחד לא נפגע.

פניה קירשנבאום: הקיצוץ בעיקר בא במענקי האיזון, בתמיכה, ברשויות החלשות, בפריפריה.

פניה קירשנבאום: כל מה שאנחנו אומרים, אם אנחנו רוצים להיטיב באמת עם האזרח ועם השלטון המקומי, שמטפל באזרח בשמנו, אנחנו חייבים למצוא פתרון.

פניה קירשנבאום: אני חוזרת לנושא, שהוא חשוב מאין כמוהו, וזה הנושא של מיצוי כושר ההשתכרות בנושא של הדיור.

פניה קירשנבאום: שוב אנחנו כאן מקבלים החלטות בשביל השלטון המקומי, ואנחנו אומרים מה יהיו סדרי העדיפויות בדיור בר-השגה, בלי להתחשב בצרכים של השלטון המקומי, בלי להתייעץ אתו.

פניה קירשנבאום: כשאני אומרת כושר השתכרות, אני אומרת שזה חייב להיות תנאי סף לקבלת דיור בר-השגה, וכמובן שהתנאים האלה חייבים להיות מתואמים עם השלטון המקומי.

פניה קירשנבאום: זה יעזור להם להביא אוכלוסייה חזקה, אוכלוסייה שמשתכרת, אוכלוסייה שעובדת, אוכלוסייה צעירה.

פניה קירשנבאום: אני חושבת שאנחנו חייבים לעבוד יד ביד עם השלטון המקומי ולעזור להם לקדם את מדינת ישראל ליעדים הבאים.

פניה קירשנבאום: תודה.

שלמה מולה: תודה רבה לך.

שלמה מולה: האמת היא, רשויות בפריפריה, גם אין להם אזורי תעשייה, גם לא יכולים לגבות ארנונה, בצורה כזו הם נפגעים פעמיים.

שלמה מולה: גם מקצצים להם במענקי האיזון, גם אין להם אזורי תעשייה, גם האבטלה גואה.

שלמה מולה: בסופו של דבר, בפריפריה, מי נמצאים, הרשויות הערביות, הרשויות הדרוזיות, עיירות הפיתוח, זאת אומרת בסוף, בסוף, בסוף, אתה מגיע לאותה נקודה של האוכלוסייה הפריפריאלית.

שלמה מולה: הדובר הבא הוא חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: אני חושב שהצעת החוק הזו, שאת מדברת עליה, חברת הכנסת פניה קירשנבאום, אולי כדאי להעביר אותה בקונסנזוס של כל הבית הזה.

שלמה מולה: אני חושב שהנושא של השלטון המקומי, שבוער, בלי קשר לשום זהות פוליטית, אני גם לא חושב שזה עולה כסף; זה עולה אולי קצת בסמכויות של שר כזה או אחר.

שלמה מולה: אבל בסופו של דבר, זה רק יהיה טוב לאזרח.

פניה קירשנבאום: חבל לזרוק דיונים שכבר היו.

פניה קירשנבאום: הכי טוב היה להחיל עליו דין רציפות ולהמשיך מאותה נקודה.

שלמה מולה: נכון.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: גם לרשותך חמש דקות.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הנושא הזה של הרשויות המקומיות חוזר כאן לא פעם ראשונה ולא פעם שנייה.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה לדבר על כמה דברים שדיברו עליהם קודם, אני גם מסכים עם דברים עיקריים ממה שאמר פה קודם חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, בעניין של חלוקת ההכנסות מהארנונות בצורה שוויונית בין ערים חזקות לבין פריפריה.

מיכאל בן-ארי: אבל אני רוצה לדבר על חטא שלנו פה, על אחד מהחטאים שאנחנו חוטאים פה, וקודם הזכירה את זה גם חברת הכנסת פניה קירשנבאום.

מיכאל בן-ארי: כמעט מדי שבוע, בשורת החוקים שאנחנו עוברים עליהם, יש קבוצה של חברי כנסת שמבקשת לעשות הנחה בארנונה לקבוצת אוכלוסייה כזו או אחרת.

מיכאל בן-ארי: אני אתן דוגמה.

מיכאל בן-ארי: לפני כמה זמן, אני לא זוכר מתי זה היה, לפני חצי שנה או שנה, באה הצעת חוק לפטור את האקדמיה ללשון העברית מארנונה.

מיכאל בן-ארי: אתה יכול להתנגד, חבר הכנסת בן-ארי?

מיכאל בן-ארי: האקדמיה ללשון עברית.

מיכאל בן-ארי: אבל אמרתי להם: רבותי, אני מתנגד.

מיכאל בן-ארי: אומרים לי: מיכאל, אז לפחות אל תהיה פה.

מיכאל בן-ארי: אמרתי: לא, אני מתנגד.

מיכאל בן-ארי: אני מתנגד לא בגלל שאני נגד הנחה לאקדמיה ללשון העברית, אני נגד זה שאנחנו כאן מחליטים בשביל תושבי עיר מסוימת – תישאו בנטל הזה והזה.

מיכאל בן-ארי: אם מדובר ברצון לאומי להטיב עם קבוצת אוכלוסייה, עם מוסד כזה או עם מוסד אחר, ראוי שכל פרשת ההנחה בארנונה תעבור למדינה.

מיכאל בן-ארי: זאת אומרת, כל אזרחי ישראל יישאו בנטל.

מיכאל בן-ארי: אם זה לנכים, אם זה לנכי צה"ל, אם זה למשפחות חד-הוריות ואם זה למוסדות כאלה ואחרים, אם לסטודנטים.

מיכאל בן-ארי: לא יכול להיות שעיר שיש בה, נאמר, אנחנו נותנים הנחה ליוצאי צבא בחמש השנים הראשונות – עיר שמצטיינת בזה תקבל קנס.

מיכאל בן-ארי: זה אחד הדברים שאנחנו צריכים קודם כול לומר לעצמנו במישור הזה.

מיכאל בן-ארי: עכשיו – לממשלה, אחד הדברים הוא הרצון להיטיב עם הציבור.

מיכאל בן-ארי: אז אומרים, בסדר, אנחנו נישא ב-70% מהנטל והרשות תישא ב-30% מהנטל, ב-25% מהנטל.

מיכאל בן-ארי: שואלים ראשי הרשויות: המן הגורן או מן היקב?

מיכאל בן-ארי: מהיכן אוציא את ההוצאה הנוספת?

מיכאל בן-ארי: היכן אני אקצץ?

מיכאל בן-ארי: אם זה עכשיו בעניין של עובדי הקבלן, והעניין של עובדי הקבלן הוא חשוב, הוא בנפשנו, כי זו פצצת השהיה, הרי בסופו של דבר זה יתפוצץ בפנינו.

מיכאל בן-ארי: מה שקורה היום ביוון, יקרה פה בעוד 15, 20 שנה, שהאנשים האלה יישארו ללא פנסיה, ללא תנאים, ללא בית.

מיכאל בן-ארי: זה יתפוצץ לנו, וכדאי לטפל בזה עכשיו.

מיכאל בן-ארי: אבל יחד עם זה, אתה הולך ומטיל את זה על הרשויות.

מיכאל בן-ארי: שהם יישאו בנטל הזה?

מיכאל בן-ארי: ואם זה בעניין של ועדת-טרכטנברג, העניין של בניית מעונות וגנים.

מיכאל בן-ארי: כאן שואלים שוב ראשי הרשויות, מנין?

מיכאל בן-ארי: למה זו לא נשיאת נטל של האוצר?

מיכאל בן-ארי: נשיאת נטל טוטלית של האוצר.

מיכאל בן-ארי: האוצר צריך להחליט – אני מסוגל לשאת בנטל הזה, או לא מסוגל לשאת בנטל הזה.

מיכאל בן-ארי: להפיל שוב על ראשי הרשויות ובמיוחד, הנפגעים העיקריים, זה לא ראשי הערים של ראשון-לציון, תל-אביב והרצלייה.

מיכאל בן-ארי: הם לא נפגעים.

מיכאל בן-ארי: הם לא נפגעים, הם מקסימום, משהו בטיפת שמנת שהם לא מרגישים, נוזל להם.

מיכאל בן-ארי: מי הנפגע העיקרי?

מיכאל בן-ארי: הנפגעים העיקריים הם רשויות בפריפריה, שהם, הצרכים שלהם, או ההוצאות שלהם גדלות וההכנסות שלהם נשארות אותן הכנסות, כשמענקי איזון מכורסמים.

מיכאל בן-ארי: לכן, זה דבר שצריך לתת עליו את הדעת.

מיכאל בן-ארי: לא יכול להיות שהאוצר מעמיס על המשא של ראשי הרשויות – לא רציתי להשתמש בביטוי של חמור שנושא ואז בסופו של דבר הוא כורע, כי אני חושב שאין שום השוואה.

מיכאל בן-ארי: ראשי רשויות עובדים קשה, נאלצים להתמודד עם עשרות אם לא מאות נושאים ביום ולכבות שרפות וליזום יוזמות ולפתח את העיר ולספק את הצרכים.

מיכאל בן-ארי: ברוב הערים, ברוב הרשויות, זה המצב.

מיכאל בן-ארי: אנחנו צריכים לשבח אותם.

מיכאל בן-ארי: מלה נוספת, אני חושב שזה מכבר היה צריך לתת לראשי הרשויות, כשהם נבחרים, איזה סוג של מעמד ברמה הלאומית.

מיכאל בן-ארי: איזה סוג של מעמד ברמה הלאומית.

מיכאל בן-ארי: אני אתן סתם דוגמה, בדברים שהם סמליים – בעוד כמה זמן יסתיימו שנות כהונתו של נשיא המדינה שמעון פרס.

מיכאל בן-ארי: מי יבחר את הנשיא הבא?

מיכאל בן-ארי: 120 חברי הכנסת שכאן, שזה דבר שלטעמי הוא דבר לא נכון.

מיכאל בן-ארי: היה צריך להרחיב מאוד מאוד את הנושא הזה, של בחירת הנשיא; אני לא אומר לעשות בחירות כלליות, אבל יש עוד כמה בעלי תפקידים ובעלי משרות חשובים במדינה, שהיינו רוצים לשמוע את דעתם, ודאי אנשים שהם נבחרי העם.

מיכאל בן-ארי: הם נבחרים – הם נבחרים, הם עומדים לבחירות, והיה ראוי שגם זה בבחינת לתת להם סוג של מעמד.

מיכאל בן-ארי: בוודאי כשהאוצר בא ליטול מהם – צריך שתהיה להם האמירה שלהם, צריך שתהיה הנציגות שלהם, צריך שיהיה איזה סוג של השפעה שלהם בעניין, ולא להנחית עליהם את זה בבוקר אחד ולהגיד להם: זו המטלה וזו המשימה שיש עליכם.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: הדובר הבא הוא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: גם לרשותך חמש דקות.

שלמה מולה: האמת היא, אני לא הבנתי איך חבר הכנסת מיכאל בן-ארי הגיע מהנושא של השלטון המקומי לבחירת הנשיא, אבל – – –

יולי יואל אדלשטיין: אז אני אסביר לך.

שלמה מולה: טוב.

מיכאל בן-ארי: אמרתי שצריך לתת לראשי הרשויות – שיהיה מעמד ברמה הלאומית – – –

שלמה מולה: לבחור את הנשיא.

שלמה מולה: טוב, הבנתי.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: אחר כך יבקשו סגני ראש העיר, אחר כך חברי מועצת העיר, לך תדע איך זה ייגמר.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הדילמה בין שלטון מרכזי לשלטון מקומי קיימת בכל מקום בעולם.

ג'מאל זחאלקה: יש חלוקת תפקידים זו או אחרת, יש מקומות שיש ריכוזיות יתר, יש מקומות שיש פחות ריכוזיות; פה בארץ – איך אומרים – פעם ככה, פעם ככה.

ג'מאל זחאלקה: אבל הפרדוקס הגדול של השלטון המקומי הוא שהממשלה גובה מסים מהאזרחים, והיא צריכה לספק להם שירותים.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה מעבירה חלק מהשירותים האלה לשלטון המקומי, אבל לא דואגת לממן אותו מאותם מסים שהיא גובה מהאזרחים.

ג'מאל זחאלקה: יש מקומות בעולם שהגבייה של המסים, החלוקה – לא צריך רק לדבר בלשון של חלוקה של סמכויות, אלא בחלוקה של המסים בעוגה הציבורית.

ג'מאל זחאלקה: ולצערי הרב אני שומע לפעמים לשון של שרים בממשלה, שרי אוצר ושרי פנים, כאילו אם יישוב מסוים מקבל מענק איזון, עושים לו טובה – עושים לו טובה – ויישוב שלא מקבל מענק איזון הוא בסדר.

ג'מאל זחאלקה: אז אני חושב שאפשר לצמצם את מענקי האיזון, או להשאיר אותם – הרי מה קרה כאן?

ג'מאל זחאלקה: התהליך של העשור האחרון הוא תהליך של מצד אחד צמצום בהעברות הממשלתיות לשלטון המקומי, מענקי איזון ודברים אחרים, והרחבה של השירותים.

ג'מאל זחאלקה: כלומר השלטון המקומי צריך לתת יותר כשבקופה שלו יש פחות, וזה יצר עיוותים.

ג'מאל זחאלקה: הנה, למשל, השר אדלשטיין, אביא לכם דוגמה אחת.

ג'מאל זחאלקה: יש תקציב של הרווחה לצרכים מיוחדים, שזה משפחות שמתקשות לקנות תיק לילדים – עובדים סוציאליים, מטופלים, מצבים קשים, וזה מגוון, ואכן משרד הרווחה מעביר את הכסף.

ג'מאל זחאלקה: אבל לאן הולך הכסף?

ג'מאל זחאלקה: ברוב הרשויות החלשות הכסף הולך להסעות לבית-חולים.

ג'מאל זחאלקה: כמעט כל הכסף.

ג'מאל זחאלקה: אני דיברתי עם עובדים סוציאליים, אומרים לי: נכון, מעבירים לנו כסף, אבל אנחנו, כלשכת רווחה, צריכים לממן 50% מעלות העברה של חולה – לאלה שזקוקים לדיאליזה, או חולים אונקולוגים – הם צריכים לממן 50%, ו-50% משרד הבריאות.

ג'מאל זחאלקה: אז כל הכסף – אני מכיר רשויות שכל הכסף של הרווחה לא מספיק לכסות את העניין היחיד הזה, וכל העניינים האחרים לא מטופלים.

ג'מאל זחאלקה: ואז זה יוצא – מי אמר שהרשות המקומית צריכה לממן את העניין הזה?

ג'מאל זחאלקה: למה לא משרד הבריאות?

ג'מאל זחאלקה: זה חלק מחוק ביטוח בריאות ממלכתי.

ג'מאל זחאלקה: זו דוגמה אחת.

ג'מאל זחאלקה: דוגמה שנייה: עד תחילת שנות ה-90, אדוני היושב-ראש, על המבנים הממשלתיים לא שילמו ארנונה.

ג'מאל זחאלקה: באמצע שנות ה-90 החליטו שעל מבנים ממשלתיים משלמים ארנונה.

ג'מאל זחאלקה: אבל מה לעשות שהמבנים הממשלתיים ממוקמים ברובם בערים המבוססות?

ג'מאל זחאלקה: אז פעם אחת בחוק ההסדרים קרה שהממשלה הביאה חוק טוב, שאומר שהארנונה הממשלתית תחזור לקופת האוצר, והאוצר יחלק אותה לפי עקרונות של צדק חברתי לכל הרשויות.

ג'מאל זחאלקה: ובאיזו קלות, בלחץ קטן, לא יאומן איך הממשלה נסוגה והתקפלה מהחוק הזה.

ג'מאל זחאלקה: רק, איך אומרים, צייצו שני ראשי ערים, אמרו: זה לא טוב – מייד האוצר התקפל.

שלמה מולה: טוב.

ג'מאל זחאלקה: אני הבאתי את החוק הזה, גם עמיתי חנא סוייד.

ג'מאל זחאלקה: זה חוק מעולה.

ג'מאל זחאלקה: זה חוק שיש בו היגיון גם.

ג'מאל זחאלקה: אני לא יכול – אז תמקם לי את המבנים הממשלתיים ביישובים החלשים.

ג'מאל זחאלקה: אני לא צריך לשלם פעמיים, פעם אחת שאין מבנים ממשלתיים ביישובים החלשים, במיוחד ביישובים הערביים, ואנשים צריכים לנסוע לחיפה, או לתל-אביב, או לנתניה, או לחדרה, לקבל שירות – והמבנה הזה הוא במקרה, הוא לא של השלטון המקומי.

ג'מאל זחאלקה: הם יקבלו את חלקם, אבל לא כל העוגה הולכת אליהם.

ג'מאל זחאלקה: זה דוגמה אחת.

ג'מאל זחאלקה: דוגמה שנייה, רק שתבין, אני – –

שלמה מולה: נא לסיים.

ג'מאל זחאלקה: – – אני מביא כמה דוגמאות, שאפשר – צעדים פרקטיים.

ג'מאל זחאלקה: הצעד הפרקטי האחרון שאני דיברתי עליו זה העניין של ארנונה על חוצה-ישראל.

ג'מאל זחאלקה: זה עסק לכל דבר.

ג'מאל זחאלקה: הם מרוויחים היום פי-שלושה ופי-ארבעה מהתחזית של הרווח שלהם, והם לא משלמים ארנונה.

ג'מאל זחאלקה: אבל הממשלה נתנה להם פטור.

ג'מאל זחאלקה: אתה מדבר על פטור של הכנסת?

שלמה מולה: אתה מדבר על כביש 6?

ג'מאל זחאלקה: כביש 6, כן, זה עסק, ביזנס.

ג'מאל זחאלקה: היכן שזה עובר, הוא צריך לשלם ארנונה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו דורשים זאת.

ג'מאל זחאלקה: היום ראשי הערים בכל האזור דורשים את זה, גם יהודים וגם ערבים.

שלמה מולה: טוב, מאה אחוז, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: אז אני חושב שיש כמה צעדים שהממשלה צריכה לעשות כדי, איך אומרים, לעזור לרשויות החלשות.

ג'מאל זחאלקה: הימנעות מדבר כזה היא כמו פעולה; אתה אומר לראש העיר: לך לעזאזל, אנחנו לא רוצים לעזור לך.

ג'מאל זחאלקה: איך אומרים – שיהיה לך יותר חובות.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהגיע הזמן לתקן את המצב הזה.

ג'מאל זחאלקה: בסופו של דבר העיריות מטפלות באוכלוסייה החלשה בפריפריה, פנים מול פנים, ובדרכן הם צריכות להיות מנוף לא לשחזור העוני וליצירה מחדש של העוני, אלא ליציאה ממעגלי העוני ומעגלי השוליים של החברה.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: בשם שר הפנים ישיב השר יולי אדלשטיין.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני, אתה לא מוגבל בזמן, אבל אנחנו – – –

יולי יואל אדלשטיין: 40 דקות יספיקו.

שלמה מולה: מאה אחוז.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אני מאוד שמח על הנוכחות שלך כאן, אדוני היושב-ראש, אתה לפחות רבע מכלל חברי הכנסת שנמצאים כאן כרגע.

שלמה מולה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, יש לי בוודאי תשובה, התייחסות של משרד הפנים, אבל אני הייתי רוצה להתייחס לשתי נקודות שהעלו כאן החברים.

יולי יואל אדלשטיין: אחת, גם גאלב מג'אדלה, גם פניה קירשנבאום, וגם אולי דוברים אחרים, העלו את הנקודה של חוק השלטון המקומי.

יולי יואל אדלשטיין: רק לעדכן אתכם שהיום בישיבת הסיעה שלנו הופיעו ראשי מרכז השלטון המקומי, כולל מר שלמה בוחבוט, ודאי שניתנה לו זכות הדיבור, והוא התייחס בדיוק לנקודה הזאת, פנה גם לראש הממשלה בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: לא יכולים לתת תשובה מוסמכת בעניין, אבל אני מקווה שדבריו לא נפלו על אוזניים ערלות ובאמת תהיה איזושהי התקדמות; מה גם שמדובר גם בהצעות להחיל רציפות על חוק שכבר עבר בקריאה ראשונה בכנסת הקודמת.

יולי יואל אדלשטיין: יכול להיות שתחול גם בעקבות היום שהתקיים כאן בכנסת, אדוני היושב-ראש, איזושהי התקדמות.

יולי יואל אדלשטיין: עוד פעם, אני לא הגורם המוסמך לקבוע אם וכאשר.

יולי יואל אדלשטיין: דבר שני – ואני שמח על ההתייחסות דווקא של אחד מן הדוברים, של חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, לנושא של הצעות החוק, כי היתה לי בהתחלה איזושהי תחושה לא נוחה של מאבק מאוד עיקש, כאן, לטובת השלטון המקומי וראשי רשויות, אבל כחבר שמקפיד גם להופיע בדרך כלל בוועדת השרים לענייני חקיקה אני חייב לומר שכמעט אין לנו ישיבה שלא מופיעה עוד איזושהי הצעת חוק, ומילא, חברי חברי הכנסת, היה רק מדובר בנכי צה"ל או במעוטי יכולת – לא, גם מוסדות כאלה ואחרים לפטור מארנונה, וכבר נאמר, באמת, האקדמיה ללשון עברית, שוודאי כמורה לעברית בעברי אין לי דבר וחצי דבר נגדה, אבל בכל זאת יש גבול, ומצד שני לומר, טוב, שהאוצר יממן את כל זה.

יולי יואל אדלשטיין: זה גם לדעתי – אמרו פרשני כדורגל: ככה לא בונים חומה, אז: לא ככה בונים תקציב.

מיכאל בן-ארי: לא שר האוצר, אז בטח לא – – –

שלמה מולה: חבר הכנסת בן-ארי, גם אתה היית מסכים שבתי-הכנסת – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יודע, אדוני היושב-ראש, אני אפילו כרגע לא מתייחס – – –

שלמה מולה: – – – בתי-כנסת וכל מיני מקומות – – –

מיכאל בן-ארי: הנחות בארנונה – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, תאמין לי, אדוני היושב-ראש, אלף ואחד חוקים, כל מה שהדמיון רק יכול להעלות.

מיכאל בן-ארי: – – – מאוד נזהרים, תאמין לי.

שלמה מולה: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד בשם שר הפנים להשיב למציעים, להתייחס לכמה נקודות.

יולי יואל אדלשטיין: חיינו האזרחיים, כברור לכולנו, מתנהלים בעיקרם במרחב הרשות המקומית.

יולי יואל אדלשטיין: הבית שלנו, מערכת החינוך שבה לומדים ילדינו, חיי הקהילה והתרבות שלנו, מערכת הרווחה, הגינון הציבורי, כל אלה מתחוללים בתחומי הרשות המקומית שבה אנו חיים.

יולי יואל אדלשטיין: משרד הפנים מחויב מכוח החוק לעסוק בהסדרת ההתנהלות של השלטון המקומי, והוא עושה זאת תוך מודעות להשפעה הרבה שיש לרשות המקומית בקביעת איכות החיים של אזרחי ישראל ובהבנה של האחריות הכרוכה בעיסוק בסוגיות מעצבות חיים אלו.

יולי יואל אדלשטיין: השלטון המקומי, המופקד על מתן שירותים מוניציפליים ישירים, משמש גם זרוע מבצעת עבור השלטון המרכזי למתן שורה ארוכה של שירותים לאזרחי המדינה.

יולי יואל אדלשטיין: התהליך שלו אנו עדים בתחום זה הוא שיותר ויותר שירותים עוברים להפעלת השלטון המקומי בתחומי רווחה, איכות הסביבה, חינוך, היערכות לחירום, קליטת עלייה ועוד.

יולי יואל אדלשטיין: בתהליך זה, המבטא את יכולתן הגבוהה של הרשויות המקומיות, משרד הפנים רואה חובה לעצמו לשמור על מסגרת של שיתוף פעולה הוגן בין השלטון המרכזי למקומי באופן שמתן השירותים בתחום הזה יהיה מגובה בהקצאת משאבים נאותה.

יולי יואל אדלשטיין: השלטון המקומי ומשרד הפנים שרויים בימים אלו בקידום מהלכים של רפורמה בתחומים שונים: קידום החקיקה של הצעת חוק העיריות המגבשת רפורמה בנושא הרשויות המקומיות, אשר כוונתה להעניק ביזור סמכויות לרשויות המקומיות המנהלות את ענייניהן ביעילות, מתוך הכרה בחשיבותה של הרשות המקומית במדרג הדמוקרטי והמינהלי.

יולי יואל אדלשטיין: מנגד החוק מאפשר פיתוח מכשירי בקרה והתערבות כדי למנוע בעוד מועד את קריסתן הכלכלית והארגונית של רשויות מקומיות.

יולי יואל אדלשטיין: דוגמה נוספת: הרפורמה בתכנון ובנייה, אשר מטרתה לקצר ולפשט את הליכי התכנון והבנייה בישראל ולהבטיח מענה תכנוני איכותי לפיתוח הלאומי.

יולי יואל אדלשטיין: לצד הרפורמות האלה הצליח משרד הפנים לתת ביטוי תקציבי הולם לפעילותו של השלטון המקומי, ויחד עם משרד האוצר ובסיוע הארגונים היציגים של השלטון המקומי – מרכז השלטון המקומי ומרכז המועצות האזוריות – הביא להגדלת המסגרת התקציבית העומדת לרשות השלטון המקומי בכמיליארד שקל נוספים.

יולי יואל אדלשטיין: ביצוע כל המהלכים הללו מושתת על איכות מקצועית ורמה ניהולית גבוהה של עובדי הרשויות המקומיות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן משרד הפנים רואה בפיתוח ההון האנושי בשלטון המקומי משימה מרכזית ופועל להוסיף ולחזק את התמיכה המקצועית בפעולתן של הרשויות המקומיות, ויחד עם השלטון המקומי לבסס את תשתית ההדרכה והפיתוח המוניציפליים, המאפשרת מקצועיות ומינהל תקין ואחראי ברשויות המקומיות.

יולי יואל אדלשטיין: במסגרת זו המשרד שוקד על קידום התהליכים לייצוב, פיתוח והבראה ברשויות, ובכלל זה פיתוח כלים חדשניים לטיפול ברשויות חלשות ורשויות בפריפריה, במתכונת רב-תחומית הכוללת התייחסות להיבטים כספיים, ארגוניים וניהוליים ולהיבטי פיתוח כלכלי, כדי לעודד צמיחה ברשויות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מברך את המשתתפים בדיון זה, הנותן לנו הזדמנות להאיר ולהבליט את תחום השלטון המקומי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: האם להסתפק בתשובת השר, או שאתם רוצים – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה שחברי הכנסת יציעו.

שלמה מולה: מה, גאלב מג'אדלה, אתה מבקש?

גאלב מג'אדלה: נסתפק.

שלמה מולה: להסתפק.

שלמה מולה: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי מסתפק.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: אכן מסתפקים בתשובת השר, ולכן אין הצבעה.

שלמה מולה: תם סדר-היום.

שלמה מולה: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, כ"א בשבט התשע"ב, 14 בפברואר 2012, בשעה 16:00.

שלמה מולה: ישיבה זו נעולה.