ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 91, 2009-12-29 00:00

ראובן ריבלין: גבירותי ורבותי חברי הכנסת, היום יום שלישי, י"ב בטבת תש"ע, 29 בחודש דצמבר 2009 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: בראשיתה – הודעה למזכיר הכנסת.

איל ינון: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

איל ינון: הצעת חוק שמירת הניקיון (תיקון מס' 15) (תשלום למודיע על השלכת פסולת בניין שלא כדין), התש"ע–2009, של חבר הכנסת גדעון עזרא.

איל ינון: החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר חלוקת הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2004 (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 7), התש"ע–2009, לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת.

איל ינון: אשרור הסכם מסגרת השותפות בין מדינת ישראל לבין תוכנית הפיתוח של האומות המאוחדות; אשרור הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של קניה בדבר ניהול משאבי מים, טכנולוגיות השקיה ובניית יכולת; אשרור הסכם בדבר שיתוף פעולה בתחומי טכנולוגיות המידע והתקשורת בין ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של אזרבייג'ן; אשרור הסכם לשיתוף פעולה תיירותי עם ממשלת ברזיל; אשרור הסכם לשיתוף פעולה תיירותי עם ממשלת מונגוליה; אשרור הסכם לשיתוף פעולה תיירותי עם ממשלת האיים המלדיביים.

איל ינון: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף הראשון בסדר-היום.

ראובן ריבלין: כבכל יום שלישי אנחנו מקדמים בברכה את נציגה של הממשלה, חבר עמית בכנסת ונאמן המליאה, השר אהרונוביץ, אשר יאזין לדבריכם ואולי אפילו ירצה להשיב עליהם.

ראובן ריבלין: אני מבקש ממי שרוצה להשתתף בנאומים בני דקה להצביע.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים, חבר הכנסת גדעון עזרא.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום היה דיון בוועדת הפנים בנושא האפשרות להוסיף סגנים לראשי עיריות, וזה פשוט הזוי: הרשויות סובלות מחוסר תקציבים, ומאידך גיסא מוסיפים עומס על רשויות.

גדעון עזרא: במקום לקחת מקצוענים על מנת שימלאו את התפקיד מוסיפים סגנים נוספים.

גדעון עזרא: נדמה לי שבצורה כזאת או אחרת, לא רק נציג האוצר צריך להגיד את דברו, אלא כדאי שגם אתה תגיד את דבריך, כפי שאמרת באומץ רב לגבי הצעות חוק שאמה וחוק מופז וכיוצא בזה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת גדעון עזרא.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עמיר פרץ.

ראובן ריבלין: אני מזהיר את עצמי שהקואליציה הענישה אותך ובכל זאת הכנסת פתוחה בפניך.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת זחאלקה.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר, היום התפרסמו דוחות של כמה ארגונים.

עמיר פרץ: במהלך השבוע הזה ראינו את דוח "מרכז אדוה", והיום ראינו את דוח ארגון "לתת".

עמיר פרץ: הדוחות מציינים את הפערים שהולכים ומתרחבים בישראל.

עמיר פרץ: בעיקר הם מדגישים את העובדה שאנשים רבים ומשפחות רבות באמת נזקקות – מה שנקרא להתייצב לפתחן של העמותות כדי להצליח להתקיים בתחומים שונים.

עמיר פרץ: אחד הדברים המדאיגים הוא, שדווקא הקבוצה של עובדים שהם מתחת לקו העוני הולכת וגדלה.

עמיר פרץ: אני פונה לממשלה.

עמיר פרץ: במהלך 2006–2007 גם אני כיהנתי כחבר ממשלה.

עמיר פרץ: הצלחנו להעלות את שכר המינימום כמעט ב-20%, מסכום של 3,230 שקלים ל-3,850 שקלים.

עמיר פרץ: לצערי הרב, כאילו באופן בלתי מובן, מהחודש שבו עזבתי את הממשלה שכר המינימום לא עלה – במשך שלוש שנים – ולו בשקל אחד, אף-על-פי שההסכם שמחייב, שנחתם ביני ובין ראש הממשלה דאז, היה להעלות אותו ל-4,600 שקלים.

עמיר פרץ: לכן אני פונה לממשלה הנוכחית לאמץ את ההסכם הזה ולחדש את הפעימות החברתיות, כי זאת הדרך היחידה להתמודד עם ממדי העוני ועם הפערים בחברה הישראלית.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת עמיר פרץ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, ואחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

ראובן ריבלין: מי שהיה אחרון בשבוע שעבר יהיה ראשון בשבוע זה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ראש עיריית נצרת היה נתון לזריקת פצצה על הבית שלו.

ג'מאל זחאלקה: נפצע השומר שלו, נביל ע'אנם, אנחנו מאחלים לו החלמה.

ג'מאל זחאלקה: זהו מעשה נתעב, נפשע, ראוי לכל גינוי.

ג'מאל זחאלקה: ראוי שתהיה הרתעה חברתית נגד מעשים כאלה, במיוחד נגד נבחרי ציבור.

ג'מאל זחאלקה: אבל ההרתעה המשטרתית היא חלשה וכמעט שאיננה.

ג'מאל זחאלקה: יש תחושה של הפקרות.

ג'מאל זחאלקה: כל אלימות היא רעה, היא מרושעת, היא מגונה, אבל אלימות נגד אנשי ציבור יש לה משמעות מיוחדת, כי היא לא רק פגיעה באדם עצמו אלא בציבור שהוא מייצג.

ג'מאל זחאלקה: המשטרה לא עושה די.

ג'מאל זחאלקה: אין הרתעה.

ג'מאל זחאלקה: פשוט, הפושעים נעשו – הם לא חשים שמישהו מרתיע אותם.

ג'מאל זחאלקה: יורים באמצע היום, זורקים פצצות, והמשטרה איננה.

ג'מאל זחאלקה: המשטרה רק מציגה דוחות שיש הרבה נבחרי ציבור שנתונים לאיומים.

ג'מאל זחאלקה: לא דוחות – אתם לא מבקרים, אתם לא עיתונאים.

ג'מאל זחאלקה: אתם צריכים להרתיע, ולא לספור 19 או 20 שנתונים לאיומים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: השר אהרונוביץ נמצא כאן.

ראובן ריבלין: נדמה לי שלא היתה התרעה או איזה דבר לגבי ראש העיר נצרת.

ראובן ריבלין: יכול להיות שכנראה היתה התפרצות על רקע שאי-אפשר לדעת.

ראובן ריבלין: המשטרה בוודאי תחקור.

ראובן ריבלין: לפעמים, אתה יודע – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

ראובן ריבלין: יכול להיות מצב שבו אני אסתובב שלוש שנים ואף אחד לא יתקרב אלי ופתאום הם באים – נבחר ציבור, או כל אחד מאתנו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת דניאל בן-סימון.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, במידותי המאופקות אני אומר את הדברים קצת ב-understatement, אבל אני הייתי אומר שאני חש אי-נוחות מהתזמון ומההתנהלות של המשטרה בנוהל מעצרים, ואדוני יודע שאני בעד זכות הציבור לדעת והתקשורת לחקור.

אילן גילאון: טוב שהשר לביטחון פנים נמצא פה, כי אולי הוא יוכל בהמשך גם להתייחס לנושא.

אילן גילאון: אני חושב שמשטרת ישראל, בעקבת פרשת לחיאני – אבל זאת לא הפרשייה היחידה שמתבטאת בכך – הביאה את העניין של "יהללוך זרים ולא פיך", ולא התקשורת, למקומות באמת רחוקים ורחוקים לגמרי, עד כדי כך שיש לי הרגשה, שאו שמטה משטרת ישראל נמצא בנווה-אילן או שההיפך – אולפן ההקלטות של הטלוויזיה נמצא במשטרה.

אילן גילאון: כמובן, לכל אחד יש את זכות החפות.

אילן גילאון: אני לא אומר את הדברים היום בפעם הראשונה, אבל אני אומר אותם היום כי הם התרחשו אתמול.

אילן גילאון: האופן שבו סוקר המעצר של שלומי לחיאני, ראש עיריית בת-ים, נדמה לי שהוא אומר משהו שיש בו טעם לפגם לגבי משטרת ישראל ולגבי האופן שבו היא עושה שימוש בתקשורת.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

ראובן ריבלין: הזמנתי את חבר הכנסת דניאל בן-סימון, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, בשורה לא גדולה לתושבי ישראל, אבל לתושבי דימונה שחונכים היום מרכז רפואי אצלם, שישרת את האוכלוסייה המקומית, ועוד יוצא בימים האלה מכרז לבית-חולים באשדוד, שישרת את התושבים בדרום.

דניאל בן-סימון: זה מזכיר לי סטטיסטיקה שמתפרסמת כל שנה, שהתושבים העניים ותושבי הפריפריה מתים יותר מהר, חולים יותר, ואיכות החיים שלהם נמוכה.

דניאל בן-סימון: יכול להיות שלתת להם אפשרות להגיע לבית-חולים או למרכז רפואי ולהיבדק בתנאים טובים, בלי שיצטרכו לנסוע למרכז הארץ או ל"סורוקה" – יכול להיות שזה יוריד את שיעור התמותה ואת שיעור המחלות.

דניאל בן-סימון: ולכן זו אולי בשורה קטנה למדינה, אבל לאנשים האלה, שנמצאים הרחק מהעין שלנו, זו בשורה חשובה.

דניאל בן-סימון: רציתי רק לציין את זה, כדי שכולנו נדע שהיום, שזה יום הסובלנות, קרה משהו טוב בדימונה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת דני בן-סימון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת אריה ביבי.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, וברכות לאורחים שלנו ביציע, פעילים למען הידברות בין יהודים לערבים, נושא חשוב וחיוני.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אתמול התפרסם דוח הוועד נגד עינויים, ובו ממצאים מאוד מדאיגים וחמורים.

דב חנין: לפי הדוח, מתוך 600 תלונות שהגישו נחקרים בגין עינויים שעברו לכאורה על-ידי אנשי השב"כ בתשע השנים האחרונות, אף תלונה אחת לא הועברה למחלקה לחקירות שוטרים.

דב חנין: המדינה לא מפעילה מנגנון חקירה רציני של בדיקת התלונות האלה.

דב חנין: ישנו גורם שנקרא "מבקר תלונות הנחקרים", שהוא בעצמו איש שב"כ, שלא מעביר את התלונות לחקירה פלילית, וגם החקירות האלה פטורות מתיעוד חזותי או קולי.

דב חנין: יש מערכת כפולה של רישום התנהלות החקירה ומניעת מפגשים בין הנחקרים לבין עורכי-הדין.

דב חנין: טענות קשות מאוד, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: מאוד מטריד, מאוד מציק, מאוד מסוכן.

דב חנין: אני מקווה שהנושא הזה יגיע לבירור רציני בכנסת.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריה ביבי, ואחריו – חבר הכנסת אריה אלדד.

ראובן ריבלין: האריות יהיו ברצף.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום עלה בוועדת העבודה נושא המתנ"סים.

אריה ביבי: אני חושב שהמתנ"סים מחליפים את תנועות הנוער, הם מחליפים את נושא שעות הפנאי והם נותנים שעות פנאי לכל האנשים שנמצאים גם בפריפריה וגם בערים שהן במצב סוציו-אקונומי נמוך.

אריה ביבי: אנחנו צריכים לעודד את נושא המתנ"סים.

אריה ביבי: מעבר לכך הם גם נותנים מענה לכל האנשים שהם מוגבלים והם לא יכולים להגיע למקומות אחרים.

אריה ביבי: המתנ"סים נותנים פתרון לשעות הפנאי לאנשים האלה, רק מה?

אריה ביבי: לא בכל המתנ"סים נמצאים מקומות שהמוגבלים יכולים להגיע אליהם, לכל מתנ"ס ולכל קומה.

אריה ביבי: אני הייתי רוצה שמדינת ישראל, שהבטיחה להם משהו כמו 3 מיליוני שקלים – עד היום לא קיבלו את 3 מיליוני השקלים, אם אפשר לדאוג שיקבלו את הכספים האלה.

אריה ביבי: אני גם רוצה לציין דבר אחד אחרון, שאילן ניהל את הוועדה ביד רמה ומכובדת מאוד.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אריה ביבי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריה אלדד, ואחריו – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה.

אריה אלדד: אחד מהרוצחים של הרב מאיר חי, שחוסלו בסוף השבוע בשכם, היה כלול בעסקת המבוקשים, או בהסכם המבוקשים.

אריה אלדד: כשהזהרנו בשעתו שמישהו ישלם את המחיר על כך שישראל לא ממצה את הדין עם אלה שידיהם טבולות בדם, ידענו מה אנחנו אומרים.

אריה אלדד: כאשר ביקשנו שוב ושוב לא לפתוח את המחסומים ביהודה ושומרון בצורה מופקרת וחסרת אחריות, שתאפשר לרוצחים לנוע באופן חופשי בכבישים, ידענו מה אנחנו אומרים.

אריה אלדד: ידענו שמישהו ישלם את המחיר על פתיחת המחסומים הזאת.

אריה אלדד: לא ידענו איך קוראים לו, לא ידענו כמה יתומים הוא ישאיר.

אריה אלדד: אבל עכשיו אנחנו שומעים שבג"ץ הורה לפתוח גם את כביש 443 לתנועה חופשית של פלסטינים.

אריה אלדד: אינני יודע, וגם בג"ץ כנראה אינו יודע, מה שמות הנרצחים בעקבות ההחלטה הזאת וכמה יתומים הם ישאירו.

אריה אלדד: מה שאינני מבין זה, האם יש איזשהו סף של דמים שרק אחריו מתחיל השכל הישר לפעול, או שמחיר דמם של המתיישבים ביהודה ושומרון הוא זול הרבה יותר?

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת אריה אלדד.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, ואחריה – חבר הכנסת כבל.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להסב את תשומת לבכם לדוח העוני האלטרנטיבי של ארגון "לתת", שהתפרסם היום, ועולים ממנו נתונים מזעזעים; אני אקרא רק חלק מהם: ילדים נזקקים סובלים ממצוקה חברתית בבתי-הספר.

אורלי לוי אבקסיס: רוב הנזקקים אינם מסוגלים לתת לילדיהם תזונה מאוזנת.

אורלי לוי אבקסיס: רפואת שיניים נחשבת כבר למותרות.

אורלי לוי אבקסיס: רבע מהילדים במשפחות הנזקקות נאלצים לעבוד כדי לתמוך במשפחה.

אורלי לוי אבקסיס: 6% מהילדים באותן המשפחות נאלצים לגנוב אוכל כדי להתקיים.

אורלי לוי אבקסיס: ילדים נוהגים באלימות בעקבות מצוקה כלכלית.

אורלי לוי אבקסיס: העוני גורם ללעג ודחייה כלפי הילדים במצוקה.

אורלי לוי אבקסיס: והעוני אינו מנת חלקם של מובטלים בלבד.

אורלי לוי אבקסיס: ישנן משפחות של עובדים שחיים מתחת לקו העוני.

אורלי לוי אבקסיס: 80% מהנסקרים סבורים שמדיניות הממשלה אינה מסייעת לפתור את בעיית העוני בישראל, וגרוע מכך, 40% מהם חושבים שהמדיניות של הממשלה מחריפה אותו.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים לתת להם תשובות.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו, גם כקואליציה, ובכלל כחברי הכנסת, צריכים להיות פה לא רק הפה הדובר של אותם דברים – אני חושבת שזה מופיע מפעם לפעם ואנחנו כולנו מהנהנים בראש ומצקצקים, אוי כמה זה נורא – אנחנו צריכים לעשות מעשה.

אורלי לוי אבקסיס: ואני מאמינה שגם תהיה קואליציה די גדולה לדבר הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל צריך לעשות עם זה משהו ולתת את הדעת.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כבל, ואחריו – חבר הכנסת אורי אורבך.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מדי יום אנחנו פותחים עיתון ונתקלים בכל מיני עניינים אבסורדיים ומקוממים.

איתן כבל: היום פתחתי את העיתון "ידיעות אחרונות", והיתה שם כתבה של ראובן וייס, שפשוט לא יכולתי לעמוד בזה יותר ומצאתי לנכון להעלות את זה היום כאן.

איתן כבל: נכה צה"ל לא מקבל קצבה כי שכל את בנו החייל.

איתן כבל: אין פיצוי לאסון כפול.

איתן כבל: בכתבה נאמר שאהרן נעים מכפר-מונש שבשרון נפצע ב-1969 בכתפו בהיתקלות עם מחבלים, והפך לנכה צה"ל.

איתן כבל: למרות נכותו הוא היה שנים ארוכות מנהל עבודה בחברת בנייה ועבד עבודה פיזית קשה.

איתן כבל: בשנה האחרונה החמיר מצב הכתף ורופא מחוזי מטעם משרד הביטחון קבע שהוא אינו כשיר לעבודתו.

איתן כבל: נעים נאלץ להתפטר ונותר מחוסר עבודה.

איתן כבל: נכי צה"ל שנאלצים לפרוש מעבודתם בשל פציעתם זכאים לקבל ממשרד הביטחון השלמה לקצבת הנכות שלהם עד לגובה משכורתם.

איתן כבל: נעים פנה אפוא ללשכת השיקום של משרד הביטחון וביקש לממש את זכאותו, אלא שלתדהמתו נאמר לו שהוא אינו זכאי לכך, משום שיש לו מקור הכנסה נוסף:

איתן כבל: מאז 2003 הוא מקבל ממשרד הביטחון קצבת הורים שכולים, לאחר שבנו, סמל ראשון יעקב, קובי, נעים, שהיה בן 20, זיכרונו לברכה, לוחם בגדוד לביא, נהרג בפיגוע ירי בצומת-הכבשים בדרום חברון.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אני מסיים.

איתן כבל: הדברים מדברים בעד עצמם.

איתן כבל: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אורבך, ואחריו – חבר הכנסת שלמה מולה.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, בימים אלה מציין בית-הספר "מעלה" לקולנוע ולטלוויזיה 20 שנה לקיומו.

אורי אורבך: 20 שנה שעשו שינוי בחברה הציונית-דתית, ואולי גם, במידה פחותה, בעולם הטלוויזיה והקולנוע.

אורי אורבך: ויש הרבה פעמים ויכוחים, כי התוצרים, הסרטים שבית-הספר הזה מפיק, לא תמיד נעימים לעין של אנשים שרוצים שלא נכבס את הכביסה המלוכלכת בחוץ, וכל הביטויים האלה, כי מטבע הדברים חושפים בעיות וסוגיות שאולי במקומות אחרים, שמרניים יותר, לא מעזים לעסוק בהן.

אורי אורבך: אני רוצה לברך קודם כול את בית-הספר "מעלה" על האומץ ועל הכשרון ועל השינוי שהם עושים, ובעזרת השם עוד יעשו, ולהגיד גם לעניין הזה וגם בנושאים אחרים הקשורים בסוגיות אחרות בחברה, שבדרך כלל אלו שאומרים: הבה לא נכבס את הכביסה המלוכלכת בחוץ, הם אלה שגם לא מכבסים את הכביסה המלוכלכת בפנים.

אורי אורבך: הם פוטרים את עצמם מאחריות לטפל בבעיות.

אורי אורבך: אז יישר כוח לבית-הספר "מעלה" ולכל מי שלפעמים בענווה, בצניעות ובאומץ לב מכבס את הכביסה שראוי לכבס.

אורי אורבך: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אורי אורבך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שלמה מולה, ואחריו – חבר הכנסת כץ, כצל'ה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו דנו היום בוועדה לפניות הציבור בבעיה מיוחדת, והתברר לנו שארץ-ישראל היפה פתוחה לכניסה לעשירים ולא לעניים ולא למעוטי יכולת.

שלמה מולה: מה שהתברר לנו, אדוני היושב-ראש, בדיון שהיה – ניתנת הנחה מסוימת לנכי צה"ל ונפגעי פעולות איבה.

שלמה מולה: אבל נכים שנפגעו בתאונת עבודה, וכאלה שהגורל התאכזר אליהם – הם נכים קשישים, עולים, ואפילו לא יכולים להיכנס לשבעה חופים בארץ.

שלמה מולה: ואני שואל את עצמי, איפה רשות הגנים הלאומיים?

שלמה מולה: למה לא מייצרים איזושהי דיפרנציאציה שהיא באמת סבירה, שמאפשרת לכל אחד שרוצה לגשת לארץ-ישראל היפה?

שלמה מולה: גם אדם קשה-יום רוצה ללכת לטייל, אבל הוא לא יכול להיכנס לאותם מקומות שהם פשוט ארץ-ישראל היפה.

שלמה מולה: ואני אומר לך, ואדוני היושב-ראש, אני מאוד מצטער: דווקא הבעיה הזאת לא מוצאת את פתרונה.

שלמה מולה: השר להגנת הסביבה לא מתקין תקנות.

שלמה מולה: גם כשהוא מתקין, אפילו הכנסת לא מפקחת עליו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יעקב כץ, ואחריו – חבר הכנסת גנאים.

יעקב כץ: כבוד היושב-ראש, תודה.

יעקב כץ: כנסת נכבדה, אני לא פותח עיתון כל יום, ודאי לא את עיתון "הארץ".

יעקב כץ: אבל הובאה לידיעתי אתמול כתבה, ואני מאמין – כתבה שנכתבה – שביילין אומר, וכבוד היושב-ראש, אני פונה פה אליך לא כיושב-ראש אלא כחבר תנועת הליכוד וכאחד המנהיגים האחרונים האידיאליסטיים הנאמנים בעלי החזון שנשארו במפלגה הזאת.

יעקב כץ: ופה נאמר: נתניהו מסכים למשא-ומתן על בסיס גבולות 1967.

יעקב כץ: אני לא יודע אם היושב-ראש ראה את הכתבה הזאת.

יעקב כץ: אבל זו כתבה בולטת – דיון על ירושלים, הסכמתו לנושא דיון על הפליטים וכדומה, דברים שוודאי לא הופיעו במצע הליכוד.

יעקב כץ: ופה אני רוצה לשאול את היושב-ראש, כחבר כנסת מטעם הליכוד שבא במצע, שהיה בעניינו של המצע – אנוכי אערבנו, מידי תבקשנו: עד היכן יכולה להגיע הציניות, שעומדים מנהיגים ומבטיחים הבטחות לפני הבחירות לעם ישראל, וכשמגיעים לשלטון, ללא נדנוד עפעף, ללא התחשבות בחברי הכנסת, ללא שאלת חברי הכנסת לדעתם, ללא הבאת הנושא למרכז הליכוד, יכול אדם לבוא ולאמץ תוכנית שהיא הקיצונית ביותר של השמאל הקיצוני הישראלי פה בבית זה, כאשר הוא לא חושש משום דבר.

יעקב כץ: היכן אתה, יושב-ראש הכנסת, איש אידיאלים, חזון ואמיץ?

ראובן ריבלין: עדיין לא הגיעה העת למה שאמרו בפרשת השבוע, שלא יכול היה יוסף עוד להתאפק.

ראובן ריבלין: אני לא ניזון אף פעם מהעיתון – מה אומרים חברי.

ראובן ריבלין: אני מקווה שהם לא ניזונים משם – מה אני אומר, כי אני אומר בצורה ברורה.

ראובן ריבלין: אני לא – – –

יעקב כץ: אבל אתה יודע שאני אומר אמת.

קריאה: היושב-ראש, זה מהפרשה שעברה.

ראובן ריבלין: של שבת שעברה.

יעקב כץ: אני יכול לומר לכבודו, לכבוד היושב-ראש, שיש בזה יותר אמת מכל האמיתות האחרות.

ראובן ריבלין: אחיכם אני.

אורי אורבך: כבר היה לנו – – –

ראובן ריבלין: חברים, אני פה לא נמצא – אין שעת שאלות ליושב-ראש כנסת, אני מצטער.

ראובן ריבלין: יש לו פריווילגיה להתערב בדיון מתי שהוא רוצה, ואני אפילו לא שומר על זכות השתיקה.

ראובן ריבלין: חברים, אני הזמנתי את חבר הכנסת גנאים – בוודאי.

ראובן ריבלין: ואחריו – את חבר הכנסת בן-ארי.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אתמול בלילה נזרק רימון על ביתו של ראש עיריית נצרת וראש הוועד הארצי לרשויות הערביות, ראמז ג'ראיסי.

מסעוד גנאים: זריקת הרימון גרמה לפציעתו של המאבטח.

מסעוד גנאים: מעשה חמור כזה הוא עליית מדרגה וחציית קווים אדומים בכל הקשור לאלימות ולחגיגת הנשק בחברה הערבית.

מסעוד גנאים: בצפון יש כמה ראשי ערים ומועצות שמאוימים על-ידי גורמים עברייניים ופושעים.

מסעוד גנאים: לפני ימים היה גם מקרה דומה בכפר ראמה, ושמה נורתה אש לעבר בתים של חברי מועצה מקומית.

מסעוד גנאים: לפי דעתי, אסור למשטרה ולשלטונות ולרשויות להפקיר הזירה לארגוני הפשע, אסור להרשות לאלה שרוצים לכפות עלינו סדר-יום של טרור והפחדה שיצליחו.

מסעוד גנאים: על המשטרה להגיע במהירות לפושעים.

מסעוד גנאים: וככל שהמשטרה תציג כנות ותתפוס אנשים כאלה, ככל שהיא תרכוש את האמון של הציבור הערבי, משום שיש בעיית אמון בין הציבור הערבי לבין המשטרה – אז בהצלחתה של המשטרה בתפיסת פושעים כאלה, בלחימה כנה בפשיעה ובסמים, היא תרכוש את האמון של הציבור הערבי, תודה.

ראובן ריבלין: למלחמה בפשיעה ובסמים אין גבולות.

ראובן ריבלין: ודאי השר אהרונוביץ ער מאוד לרחשי לבה של הכנסת, והוא נמצא כאן.

ראובן ריבלין: אם ירצה לענות בסוף הדיונים של נאומים בני דקה, הוא יבקש לעלות, ונאפשר לו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בפרשת השבוע שלנו מפצה יעקב את בנו יוסף על שנות הפרידה הרבות, ומברך את שני בניו, אפרים ומנשה: כראובן ושמעון יהיו לי.

מיכאל בן-ארי: אלא כאן ישנה תקרית.

מיכאל בן-ארי: הבן יוסף מעמיד את מנשה בצד ימין של יעקב ואת אפרים הצעיר בצד שמאל, ואילו יעקב משכל את ידיו.

מיכאל בן-ארי: זה לא טעה וזה לא טעה, כך אומר הרבי מלובביץ'.

מיכאל בן-ארי: זו שאלה עקרונית, אם הבכור תמיד חשוב או המסר הוא חשוב.

מיכאל בן-ארי: מנשה שמו, כי נשני אלוקים את כל בית אבי.

מיכאל בן-ארי: זה מין צער על העבר, התמודדות כל הזמן עם מציאות מאוד מאוד קשה.

מיכאל בן-ארי: אפרים, לעומתו – הפרני השם בארץ עוניי.

מיכאל בן-ארי: הוא לוקח את החושך הגדול והופך אותו לאור.

מיכאל בן-ארי: יוסף – כל אשר עושה יוסף השם מצליח בידו.

מיכאל בן-ארי: מעביר מסר יעקב אבינו לבנו, ואומר לו: תשמע, הדרך היא לא לבכות ולעסוק במשהו שאתה קשה לך להתמודד אתו, אלא לקחת את החושך הגדול ולהפוך אותו לאור.

מיכאל בן-ארי: לו נזכה לקחת את כל האתגרים הגדולים שלנו ולא לברוח מהם, אלא להפוך את החושך לאור גדול.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת בן-ארי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – .

ראובן ריבלין: יסיים חבר הכנסת עפו אגבאריה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר, אני רוצה לגנות את הפשע שהיה היום, כאשר חבורה של פושעים זרקו רימון על ביתו של ראמז ג'ראיסי.

טלב אלסאנע: אני קורא לשר לביטחון הפנים להכריז מלחמת חורמה נגד האלימות והירי והתופעה של הפשע המשתולל – בכלל ובמגזר הערבי בפרט.

טלב אלסאנע: אני סבור שצריך להכריז על מבצע לאיסוף הנשק הבלתי-חוקי, אחרת המשטרה, בעצימת עין, היא נותנת אור ירוק להמשך התופעה.

טלב אלסאנע: הדבר השני, היושב-ראש, היום ביקרתי בעיר לוד.

טלב אלסאנע: שם יש 26,000 תושבים ערבים, ואין בית-ספר תיכון אחד.

טלב אלסאנע: הצורך שם הוא בשלושה בתי-ספר תיכוניים.

טלב אלסאנע: אבל מאחר שהרשות המקומית לא דאגה לבית-ספר – היה בית-ספר משותף רמלה-לוד שעבר לאחריותה של עיריית רמלה – אז תושבי לוד אין להם בית-ספר תיכון.

טלב אלסאנע: דאגו לעצמם, פנו לקבל את האישורים, קיבלו את האישור ממשרד הבריאות, הבטיחות, וכל הגורמים הרלוונטיים, אלא שראש העיר מתנכל ומתעלל, ולא מאפשר לבית-הספר שבו לומדים התלמידים – ללמוד.

טלב אלסאנע: ולכן, אני יוצא בקריאה למשרד החינוך לדאוג להעניק את ההיתר, את האישורים והרשיונות הדרושים לבית-הספר בלוד.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אם היית מגיש שאילתא דחופה הייתי מאשר אותה.

ראובן ריבלין: בשבוע הבא זה יהיה דחוף בדיוק – הרי לפני שנה הבאה לא נצליח.

ראובן ריבלין: אבל בהחלט הייתי.

ראובן ריבלין: שאלה רצינית ביותר, מה זה?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אברהים צרצור – בבקשה, אדוני.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, כנסת נכבדה, לרגל יום הסובלנות הבין-לאומי מצאתי לנכון להזכיר לכולנו פסוק מהקוראן, שמזכיר יותר מאשר כל דבר אחר בעולם את קדושת הערך הזה בעיני האסלאם.

אברהים צרצור: ומה אומר הפסוק הזה בתרגום לעברית?

אברהים צרצור: הו, בני-אדם, אנו בראנו אתכם מזוג אחד של זכר ונקבה, ועשינוכם לשבטים ואומות כדי שתכירו אחד את רעהו.

אברהים צרצור: הצדיק מביניכם בעיני אלוהים הוא הירא אותו יותר.

אברהים צרצור: תחושת שוויון, תחושת אחווה ושותפות מלאה בין כל אומות העולם, למען רווחתה ושגשוגה של החברה האנושית הבין-לאומית, ותחושת שחרור מלחצים מכל הסוגים ומכל הגוונים, הן עמודי התווך של הערך הזה, שנקרא סובלנות.

אברהים צרצור: מאוד מקווה, מאוד מתפלל, ואני פונה לכולנו, שכל אחד יתפלל בדרך שלו, שאכן הערכים האלה, עמודי התווך האלה של הסובלנות, הם אלה שישלטו, כדי שלא נראה בעתיד פעולות אלימות כאלה, שאנחנו באמת עדים להן כל שני וחמישי.

אברהים צרצור: תודה.

ראובן ריבלין: אינשאללה.

ראובן ריבלין: רבותי, חבר הכנסת עפו אגבאריה, ואחריו – חברת הכנסת רונית תירוש.

ראובן ריבלין: ואם יש מישהו מחברי הכנסת הנמצא – מיכאלי, בבקשה, כי יש לנו עדיין כמה דקות.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לרגל יום הסובלנות, לצערי הרב אני מוצא את עצמי שוב פעם מדבר על אלימות.

עפו אגבאריה: האלימות שהיתה אתמול נגד ראש ראשי הרשויות המקומיות הערביות, ראש עיריית נצרת ראמז ג'ראיסי, עברה כל גבול.

עפו אגבאריה: אני רוצה להמחיש את הדברים בכמה נקודות: לפני חודשיים ירו לביתו של ממלא-מקומו עלי סלאם – טרם נמצא איש; לפני כחודש וחצי ירו לכיוון ראש עיריית כפר-קאסם, נאדר צרצור – טרם נמצאו; לפני כחודשיים נשרף ביתו של ממלא-מקום ראש עיריית טירה, סאמח עיראקי – טרם נמצאו.

עפו אגבאריה: לשם המחשה, לפני שבועיים נורו יריות על הממונה על הוועדה הקרואה בטורעאן, יעקב זוהר, והאנשים כבר נמצאים, לא רק בחקירה אלא כנראה יוגש נגדם כתב-אישום.

עפו אגבאריה: אני חושב שאוזלת ידה של המשטרה במקום מסוים, זה אומר דורשני.

עפו אגבאריה: ולכן אני פונה שוב לשר לביטחון פנים לעשות את הדברים כפי שצריך, ולנקוט את הפעולה שאנחנו ביקשנו – להוציא את כל הנשקים, עם רשיון ובלי רישוי, מהכפרים שלנו.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רונית תירוש, ואחריה – חבר הכנסת מיכאלי.

ראובן ריבלין: ואם לא יהיו אחריו עוד נואמים, נשאל את השר אם הוא רוצה להשיב, ואם לא, נמשיך בסדר-היום.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אני לא יודעת אם צפית במקרה בפרומו ל"ארץ נהדרת".

רונית תירוש: ואם לא, אז הרווחת, משום שכשאני צפיתי, אני חייבת לומר, ראיתי בכך משום פגיעה ברגשות הציבור.

רונית תירוש: ואני לא מדברת במליצה, אני מדברת במלוא הרצינות והכוונה.

רונית תירוש: גם כאשת חינוך וגם כאזרח מן השורה, לראות מראות שכאלה, של חשיפה מוחלטת של הגוף – –

אברהם מיכאלי: – – –

ראובן ריבלין: לא להפריע, חבר הכנסת מיכאלי.

ראובן ריבלין: מייד אתה מקבל את הרשות.

רונית תירוש: – – של אותן נגיעות, אותן מריחות, אותן התערטלויות, בכל שעה של היום – אגב, זה לא בשעה 24:00, בלילה, כשאולי הילדים הרכים אינם צופים בטלוויזיה.

רונית תירוש: חשוף לעיני כול.

רונית תירוש: אני חייבת לומר שמיצגים כאלה יוצרים אצלי מין חשיבה נוספת, אולי צריך איזו צנזורה.

רונית תירוש: קצת קווים אדומים.

רונית תירוש: קצת קווים אדומים.

רונית תירוש: "ארץ נהדרת", אגב, היא תוכנית מדהימה, וטוב שהיא קיימת, והיא משרתת את הציבור בדרך מאוד ראויה, בדרך של ביקורת, גם על דרך ההלצה, וטוב שהיא קיימת.

רונית תירוש: באמת טוב שהיא קיימת, ואני חושבת שהיא גם לא צריכה פרומו כזה, מספיק שהיא אומרת שהיא חוזרת בעוד שבועיים.

רונית תירוש: האמן לי, הרייטינג יהיה גבוה ממילא.

רונית תירוש: הם לא זקוקים לזה, וגם אם הם היו זקוקים לזה, אני חושבת שראוי היה לשים קווים אדומים.

רונית תירוש: תודה.

ראובן ריבלין: הואיל ובתי קשורה לתוכנית הזאת, אני לא יכול לומר לך כמה אני מסכים אתך.

רונית תירוש: תרשה לי רק לומר שגם בענייני חינוך אני עוסקת, ודיברנו לא אחת על השפעה של מיצגים, של הופעות בטלוויזיה, במדיה, באינטרנט, על בני-נוער.

רונית תירוש: אני חושבת שזה פשוט מיצג אלים.

ראובן ריבלין: אנחנו נשאל את הנוער בכנסת הזאת, בט"ו בשבט, ביום חגיגת 61 השנה לקיומה של הכנסת, את השאלה הזאת, והם יענו לנו פה מעל הבמה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת מיכאלי.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני מודה לחברת הכנסת רונית תירוש על שהיא העלתה את הנושא, כי לפעמים יש איזו תחושה שאם צד מסוים של הבית מעלה נושא מסוים, ישר יגידו שזה שייך רק לאותו צד.

אברהם מיכאלי: ואני באמת מעריך אותך על זה.

אברהם מיכאלי: כי אותם פרומואים באמת – הרבה אנשים התקשרו והתלוננו: איך אפשר בטלוויזיה ציבורית להעלות דברים כאלה.

אברהם מיכאלי: באמת הגיע הזמן שאולי נעשה קצת ביקורת עצמית על הדברים האלה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתייחס גם לאיזה נושא כאוב שראיתי אתמול בחדשות, וכאב לי שמצד אחד עצרו ראש עיר מכובד בישראל, ראש עיריית בת-ים, אבל מה שהפריע לי, אדוני היושב-ראש – בשעה 06:00 עוצרים ראש עיר במדינת ישראל מול כלי תקשורת, שכנראה זומנו לשם, והיו נוכחים שם במקום.

ראובן ריבלין: זה רק מקרה.

ראובן ריבלין: ..

אברהם מיכאלי: במקרה.

אברהם מיכאלי: במקרה טלוויזיה עברה שם, במקרה צלמים חיכו לו שם.

אברהם מיכאלי: אדוני, איך יכול להיות דבר כזה, שמשטרת ישראל מתאמת עם כלי תקשורת מעצר של ראש עיר?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, לא נוכל לסיים איזה סעיף בסדר-היום בלי שהדובר האחרון יהיה חבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת זאב.

ראובן ריבלין: נאום בן דקה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר באותו עניין.

נסים זאב: אני רוצה להבין, אם היו מזמנים את ראש העירייה של בת-ים, הוא לא היה מגיע?

נסים זאב: הוא היה בורח מהמדינה?

נסים זאב: אין טיפת יחס וכבוד לראש עיר?

נסים זאב: מסתכלים עליו כמו איזה עבריין של העולם התחתון?

נסים זאב: צריך לשנות את הכללים, המשטרה צריכה לשנות את הכללים.

נסים זאב: לא הכול בשביל הסרט ובשביל ההצגה החיצונית.

נסים זאב: את מי הם רוצים להשביע, את רצונם של מי, של העיתונות?

נסים זאב: אז נדע מה תפקידה של המשטרה בעניין הזה.

נסים זאב: אני רואה את זה מאוד בחומרה, אדוני היושב-ראש, והמשטרה צריכה להבין שהיא צריכה להיות מקצועית בלבד ולא פרסומית.

נסים זאב: אם רוצים פרסומת, לא בקטע הזה.

נסים זאב: גם למה צריך להגיע לפנות בוקר?

נסים זאב: הוא אומר 06:00, אני שמעתי ב-04:00, לפנות בוקר.

נסים זאב: מדוע?

נסים זאב: צריך להוציא אותו מהמיטה שלו?

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, שר המשטרה נמצא פה כרגע, השר לביטחון פנים, אני מצפה לקבל איזו תגובה לעניין הזה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: לפני שאשאל את השר אם הוא רוצה להשיב, ואיננו חייב להשיב, אני רוצה רק לומר לך, חבר הכנסת נסים, פעמים רבות יכול להיות שכצורך חקירה צריך להגיע בשעה שבה לא יכולים לתאם עדויות, או רוצים להפתיע את החשוד, והדברים האלה מותרים, והם דברים שמתקבלים על הדעת, מבחינת בתחבולות תעשה לך חקירה.

ראובן ריבלין: עם זאת, לא יכול להיות מצב שנוכל להסביר איך זה יכול להיות שבמקריות כזאת, בשעה כזאת, כל כך מוקדמת, שבה בדרך כלל אנשי הטלוויזיה הולכים לישון, לא קמים בבוקר, אנחנו מוצאים צוותים באותו מקום כאילו תואם הדבר מראש, ולא יעלה על הדעת שדברים כאלה יתואמו, בעיקר כאשר מדובר באיש ציבור אשר טרם נחרץ דינו, הוא רק חשוד.

ראובן ריבלין: בעניין זה אני חושב שהמחאה היא מחאה שצריכה להישמע.

ראובן ריבלין: בעניין דרכי חקירה – מתי שהמשטרה חושבת שצריך לעצור, ובלבד שלא יעשו שימוש במעצר זה לצורך איזשהי הוקעת אדם, אל עמוד הקלון, בטרם בכלל התבררה אשמתו.

ראובן ריבלין: גם חומר חקירה שהוא מאוד מסובך או מאוד מורכב, הוא מאפשר חקירה בתחבולה, והדבר הזה הוא בהחלט דבר שבו אנחנו יכולים להבין זאת גם אם לפעמים זה צורם לעין כאשר מדובר באיש ציבור.

ראובן ריבלין: אבל לא יכול להיות מצב כזה שבו תהיה התאמה כזאת בין תקשורת לבין חקירה, כאשר תפקידה לשמור על כבוד האדם ולשמור גם על זכויות האזרח.

ראובן ריבלין: אני מכיר את השר לביטחון פנים, הוא לא אוהב לדבר על דברים, אלא אם כן הוא בקי בעובדות.

ראובן ריבלין: אם ירצה, אדוני השר, לענות – או, אתם רואים – השר בינתיים הלך וביקש פרטים ואפשרתי לו זאת, ואני מאוד שמח שבמקרה הוא נמצא כאן, והמקריות שלו היא באמת לא כדי לענות על השאלות, אלא כשהוא נמצא כאן כתורן הוא יענה על השאלות המתייחסות לשני נושאים שהעלו חברי הכנסת:

ראובן ריבלין: האחד זה הנושא של מעצרו התקשורתי של ראש העיר, והנושא השני זה נושא ההיתקלויות, הפגיעות והניסיון לפגוע בנבחרי ציבור ערבים.

יצחק אהרונוביץ': תודה, היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מאחר שיש לי היום יום גדוש ושאלות ותשובות שנתבקשתי לענות על תחום עבודתי במשרד, על חלק מהדברים כבר הכנתי את המענה, כך שאני באמת בא עם נתונים די מדויקים.

יצחק אהרונוביץ': לחברי חברי הכנסת הערבים, יותר מפעם אחת עניתי תשובות, חלקן – הסתפקתם בזה, חלקן – ביקשתם השלמות.

יצחק אהרונוביץ': אני אנסה למקד את הדברים.

יצחק אהרונוביץ': קודם כול אני רוצה להביע שאט נפש ומלים חריפות מאוד לעבר אותו פושע שזרק את הרימון אל ראש העיר מר ג'ראיסי, וכמובן לאחל החלמה מהירה למאבטח שנפצע.

יצחק אהרונוביץ': אין ספק שזריקת רימונים או ירי או כל דבר אחד לעבר ראש רשות מקומית, אזורית או חבר כנסת שממלא תפקידו מתוקף תפקידו, זה חציית קווים אדומים, אלה דברים שמשטרת ישראל, ואני כשר לביטחון הפנים, רואים את בחומרה רבה.

יצחק אהרונוביץ': שוחחתי עם מר ג'ראיסי הבוקר, חיזקתי את ידיו, אמרתי לו שנעשה הכול כדי להביא למעצרו של אותו פושע, אותו אדם שרצה לגרום גם לאובדן של חיי אדם.

יצחק אהרונוביץ': זו לא הפעם הראשונה.

יצחק אהרונוביץ': מי שזוכר, בהיסטוריה היו כמה מקרים, הוזכרו פה חברי מועצה, היה ראש עיר באשדוד שנזרק לעברו, היו עוד ראשי רשויות.

יצחק אהרונוביץ': הדברים האלה הם חצייה של קווים אדומים.

יצחק אהרונוביץ': התופעה היא חמורה, מסוכנת, וניתן לה עדיפות חקירתית, מודיעינית, כדי להביא את האשמים לדין.

יצחק אהרונוביץ': כמה דברים לגבי הנתונים שהוזכרו פה.

יצחק אהרונוביץ': לגבי אירועי ירי – ישנה עלייה של 34% במספר אירועי הירי בשנת 2009.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו מדברים מינואר עד ספטמבר.

יצחק אהרונוביץ': בוצעו 741 אירועי ירי, כאשר 584 בוצעו בתחומי המגזר הערבי.

יצחק אהרונוביץ': כלומר, אנחנו מדברים על 78% במגזר הערבי.

יצחק אהרונוביץ': בולטים בעיקר האירועים במחוז הצפון, מרכז.

יצחק אהרונוביץ': במהלך השנה נאסף נשק במבצעים של משטרת ישראל: 426 אקדחים, 101 רובים ועוד 72 רוס"רים, אותם M-16, "גליל" או כל דבר אחר.

ג'מאל זחאלקה: זה טיפה בים.

יצחק אהרונוביץ': אין פה ויכוח.

יצחק אהרונוביץ': בוצעו 907 מבצעי אמל"ח, וכמובן נעצרו 624 חשודים.

יצחק אהרונוביץ': הוגשו 351 כתבי אישום.

יצחק אהרונוביץ': זה מהלך של שנה.

יצחק אהרונוביץ': במסגרת האמצעים הלא-חוקיים במגזר – 85 אירועים של מטעני חבלה, לעומת 65 אירועים ב-2008.

יצחק אהרונוביץ': 80 אירועים של זריקות רימונים, רימוני רסס, לעומת 68 אירועים ב-2008.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו רואים כל הזמן עלייה.

יצחק אהרונוביץ': נתפסו 99 מטעני חבלה, לעומת 44 בשנה הקודמת.

יצחק אהרונוביץ': 177 רימונים נתפסו, לעומת 99 בתקופה המקבילה בשנה שעברה.

יצחק אהרונוביץ': כלומר, אנחנו רואים עלייה.

יצחק אהרונוביץ': יש האומרים טיפה בים, אני אמרתי ואני חוזר ואומר: התופעה של ירי, התופעה של שימוש בנשק, באמצעי לחימה, וברובם הם לא חוקיים, היא תופעה חמורה.

יצחק אהרונוביץ': לכן כינסתי את סגל הפיקוד הבכיר של משטרת ישראל, את המפקח הכללי, את שירות הביטחון הכללי.

יצחק אהרונוביץ': כולם הונחו על-ידי – בשנת 2010 המצב לא יימשך.

יצחק אהרונוביץ': אמרתי, אנחנו נצמצם, אנחנו נילחם בתופעה שמביאה לפגיעה, לזריקה.

יצחק אהרונוביץ': אנשים נפגעים, חפים מפשע נפגעים; חייבים לעשות מהלכים נוספים על המהלכים שבוצעו, והם בוצעו.

יצחק אהרונוביץ': ואלה הם הנתונים.

יצחק אהרונוביץ': אבל יש עוד הרבה מאוד מה לעשות, וזה יהיה אחד מהיעדים שקבעתי ל-2010 כדי לטפל בתופעה.

יצחק אהרונוביץ': לגבי מקרי רצח שהוזכרו במגזר – ב-2009 אירעו 121 מקרי רצח, מתוכם 64 מקרים במגזר הערבי.

יצחק אהרונוביץ': צפון – 32, דרום – שישה מקרים, ירושלים – חמישה, מרכז – 18, תל-אביב – שניים, ויהודה ושומרון – אחד.

יצחק אהרונוביץ': שישה מקרים היו במגזר הדרוזי.

יצחק אהרונוביץ': ניסיון רצח – היו 167 תיקים, מתוכם 45 תיקים במגזר הערבי.

יצחק אהרונוביץ': שוב, אנחנו רואים את היחס הגבוה מאוד של אירועים.

יצחק אהרונוביץ': עד אוקטובר 2009 התרחשו 97 מקרי רצח, מתוכם 33 קורבנות במגזר הערבי.

יצחק אהרונוביץ': ניסיון רצח: מתוך 167 – 45 תיקים, כפי שציינתי.

יצחק אהרונוביץ': מה כן צריך לעשות, מעבר להנחיה לגבי האיסוף: לגבי הגברת הנוכחות, צריך להרחיב את פריסת המש"קים, שהוריתי.

יצחק אהרונוביץ': ישנם עשרות מרכזי שיטור קהילתי.

יצחק אהרונוביץ': צריך להמשיך לטפל בנושא, זה גם מתוכנן.

יצחק אהרונוביץ': צריך להכניס כוחות, פלוגות, יחידות מיוחדות, כדי לטפל בתופעה, בעיקר בנשק הלא-חוקי.

יצחק אהרונוביץ': צריך לבצע שם מעצרים, יש הרבה פעולות, כולל הקמת תחנות ונקודות של משטרה.

יצחק אהרונוביץ': אני אמרתי ואני חוזר ואומר שהדברים האלה יבואו בתוכנית שהכנתי לקראת 2010.

יצחק אהרונוביץ': בתוכנית אנחנו הולכים לצמצם את נגע האלימות בכל הארץ ובדגש על המגזר הערבי, או הלא-יהודי.

יצחק אהרונוביץ': מתוך 66 ערים חדשות שייכנסו לפרויקט הזה במהלך השנה, שנת 2010, מעל 20 רשויות הן במגזר הלא-יהודי.

יצחק אהרונוביץ': אני חושב שאנחנו הולכים למהלכים רציניים כדי להתמודד עם התופעה.

יצחק אהרונוביץ': ארוכה הדרך, אבל אנחנו רואים את הכיוון כדי שנוכל להתעסק עם זה.

יצחק אהרונוביץ': לנושא הבא, נושא החשיפה או הראייה או הצילומים המכוערים שנראו מעל מסכי הטלוויזיה, בעיקר בדגש לערוץ-2, הוצאתי מכתב למפכ"ל ואני מקריא אותו פה בכנסת: הריני להביא לידיעתך את עמדתי בנושא.

יצחק אהרונוביץ': המעצר המתוקשר של ראש עיריית בת-ים שלומי לחיאני היה מיותר, מביך ולא אנושי.

יצחק אהרונוביץ': לא כך הייתי רוצה לראות את דבר מעצרו, לא בנוכחות מצלמות ומיקרופונים, לא במסירת הודעה על מעצרו ולא בלקיחת הטלפון הנייד שלו בשידור ישיר.

יצחק אהרונוביץ': להזכירך, אין זו הפעם הראשונה שמתבצע מעצר או חיפוש בנוכחות מצלמות – תופעה מכוערת, דורשת גינוי חריף; וגיניתי אותה.

יצחק אהרונוביץ': בהודעתי זו איני מפנה אצבע מאשימה למשטרת ישראל; כפי שידוע לכם, משטרת ישראל היא אחת מהפועלים באותו מעצר, יש שם עוד גורמי אכיפה.

יצחק אהרונוביץ': לדוגמה – אני יכול לתת לכם – רשות המסים.

יצחק אהרונוביץ': אני לא מפנה אצבע לאף אחד, אבל אני אומר, אני לא יודע מאיפה זה בא; שמעתי את ההכחשות של כולם ואני אומר, אני לא מטיל אשמה במשטרת ישראל, אלא רוצה להביע את הסתייגותי המוחלטת מהתופעה המכוערת הזאת.

יצחק אהרונוביץ': לאור הדברים הנ"ל, הריני לבקשך לערוך בדיקה בנושא ולהימנע מהישנות מקרים כאלה ולהורות על רענון הנהלים.

יצחק אהרונוביץ': הדברים ברורים, חדים, לא כך הייתי רוצה לראות את זה, גיניתי בכל הזדמנות את הדבר, ואני חוזר מעל בימת הכנסת:

יצחק אהרונוביץ': לא כך הייתי רוצה לראות מעצר ראש רשות, ולא משנה מה סוג העבירה ומה סוג האשמה.

יצחק אהרונוביץ': צריך לזכור שכרגע אנחנו מדברים רק בחשדות.

ראובן ריבלין: אני מברך את השר על תשובתו המפורטת ועל גילוי הלב.

ראובן ריבלין: יחד עם זה, ברור דבר אחד: צוותי הטלוויזיה – ואני לא נכנס איזה ערוץ – ידעו על המעצר מההדלפה שנמסרה להם.

ראובן ריבלין: המעצר הוא מעצר סודי, ואם אכן הדלפות יכולות להיות, היו ודאי מדליפים גם לחשודים.

ראובן ריבלין: הדליפו את זה לטלוויזיה; אלא אם כן היא באמת היתה שם במקרה – רק המשטרה.

יצחק אהרונוביץ': אני לא הייתי שם את האצבע רק על המשטרה.

ראובן ריבלין: מי יכול היה אחרת?

ראובן ריבלין: או הפרקליטות.

ראובן ריבלין: או הפרקליטות המלווה.

יצחק אהרונוביץ': אני לא אמרתי.

יצחק אהרונוביץ': אמרתי, מאחר שהמשטרה היא תחת אחריותי, הוצאתי את המכתב וגיניתי.

יצחק אהרונוביץ': אני לא יודע, יש שם גורמים נוספים.

יצחק אהרונוביץ': לקראת ביצוע המשימה היו מעורבים שם קרוב ל-150 או 200 איש.

יצחק אהרונוביץ': 200 איש זה גם חוקרים, זה גם בלשים, זה גם פרקליטים, זה גם רשות המסים.

יצחק אהרונוביץ': כולם ידעו על המבצע ערב לפני כן.

אילן גילאון: 200 איש לשלומי לחיאני?

יצחק אהרונוביץ': אני מדבר על כל החקירה, לא על המעצר.

יצחק אהרונוביץ': גילאון, תשאיר את המעצר של שני אנשים – אני מדבר גם על הכניסה לעירייה, גם על החומרים.

יצחק אהרונוביץ': יש כאן דברים רציניים מאוד, החשדות הם כבדים מאוד.

יצחק אהרונוביץ': אני אומר, התופעה של הצילומים לא מצאה חן בעיני, הבעתי את ההסתייגות שלי ואני מגנה אותה.

יצחק אהרונוביץ': תודה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה.

ראובן ריבלין: דרך אגב, בארצות אחרות מצב כזה יכול גם לזכות נאשם, אני מוכרח לומר.

ראובן ריבלין: בארצות-הברית יש מדינות, שכאשר אתה יוצר דעת קהל – – –

נסים זאב: צריך לעגן את זה בחקיקה פעם אחת ולתמיד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים, בשמך אני רוצה להודות לשר לביטחון הפנים, אשר בא לכאן בכל עת ועונה תשובות רציניות, וגם לא מפחד לקחת אחריות.

ראובן ריבלין: [נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אני רוצה לבקש מחברי הכנסת את תשומת לבם.

ראובן ריבלין: יש דבר דחוף ביותר בכל הקשור לתוכנית ויסקונסין, הואיל וביום שישי מסתיים תוקפה: על מנת לאפשר את המשכה במתכונת הקיימת, בהתאם להסכמת ועדת העבודה והרווחה, אנחנו צריכים לפצל את החוק לפי סעיף 121.

ראובן ריבלין: תעלה ותבוא ממלאת-מקום יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, על מנת להציג את החלטת הוועדה על-פי סעיף 121, ועליה אנחנו צריכים להצביע.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, במסגרת הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010), התשס"ט–2009, הוצעו בסעיפים 109–112, תיקונים שונים לפרק ז' שבחוק המדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2004 – להלן: חוק המדיניות הכלכלית – בעניין שילוב מקבלי גמלאות בעבודה, הידוע בשם "אורות לתעסוקה" או תוכנית ויסקונסין.

אורלי לוי אבקסיס: כן הוצע, בין היתר, להפוך את תוכנית "אורות לתעסוקה" מתוכנית ניסיונית המופעלת כהוראת שעה בארבעה יישובים בארץ לתוכנית קבועה בפריסה ארצית וכמו כן לערוך שינויים רבים ומהותיים בתוכנית.

אורלי לוי אבקסיס: סעיפים 109–112 האמורים פוצלו מחוק ההתייעלות הכלכלית.

אורלי לוי אבקסיס: לאור העובדה שהוראת השעה שמכוחה פועלת התוכנית אמורה היתה להסתיים ביום י' באב התשס"ט, 31 ביולי 2009, האריכה הכנסת בחודש יולי את הוראת השעה עד ל-31 בדצמבר 2009.

אורלי לוי אבקסיס: עתה, הוראת השעה, שהוארכה כאמור עד ליום 31 בדצמבר 2009, עומדת לפקוע, וכדי שהדיון הציבורי החשוב בעניין מתכונת תוכנית "אורות לתעסוקה" ימוצה במסגרת הכנת הצעת החוק לקריאה השנייה ולקריאה השלישית, מתבקשת הכנסת לאשר את בקשת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות לחלק את הצעת החוק, כך שבחלק הראשון יובא תיקון לסעיף 65 לחוק המדיניות הכלכלית ותוארך הוראת השעה לעניין שילוב מקבלי גמלאות בעבודה, כתוכנית ניסיונית, לתקופה נוספת, עד ליום ט"ו באייר התש"ע, 29 באפריל 2010.

אורלי לוי אבקסיס: לפני שאבקש את הבקשה, רוב – או אולי פה אחד – חברי ועדת העבודה, הרווחה והבריאות לא ראו בעין יפה את הפריסה הארצית שהיתה אמורה להיות, לפחות לא במתכונת הנוכחית.

אורלי לוי אבקסיס: בכוונתנו להכניס שינויים, שינויים מתבקשים – אם וכאשר.

אורלי לוי אבקסיס: על מנת שנוכל לעשות זאת, אנחנו מבקשים להאריך את התוקף.

אורלי לוי אבקסיס: הכנסת מתבקשת לאשר את חלוקת הצעת החוק בהתאם לסעיף 121 לתקנון.

אורלי לוי אבקסיס: בנימה אישית, הייתי שמחה אם זה היה בכלל נעלם מהעולם.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: את יכולה לעמוד על הבמה, אני אוסיף את קולך, את מצביעה בעד, כן?

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אחריות רבה מוטלת על האנשים הנמצאים כאן באולם.

ראובן ריבלין: תרדי להצביע, אני אקרא לך חזרה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנשים לא מבינים מה יכול לקרות פה.

ראובן ריבלין: רבותי, נא לשבת.

נסים זאב: רעידת אדמה לא תהיה פה.

ראובן ריבלין: רעידת אדמה, לא, אני יודע, אבל פה יש איזשהו דבר שחושבים שאנחנו עובדים של איזה מערכת, זה דבר בלתי אחראי, אני מוכרח לומר.

ראובן ריבלין: אני מקווה שהחברים שיושבים פה יגלו אחריות.

אורית זוארץ: האופוזיציה עניינית.

אורית זוארץ: האופוזיציה אחראית.

חיים אורון: היות שהממשלה בלתי אחראית, אנחנו נגלה אחריות.

קריאה: אנחנו גם נגלה אחריות.

ראובן ריבלין: זה לא דבר שהוא נפוץ במחוזותינו, חבר הכנסת אורון.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, החלטת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בדבר חלוקת הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2004 (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 7), התש"ע–2009, לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד, מי נגד, מי נמנע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה – 14 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בדבר חלוקת הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2004 (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 7), התש"ע–2009, נתקבלה.

ראובן ריבלין: אני מודיע לכם שהממשלה והקואליציה נהגו פה דבר לא אחראי, שכן אין זה מחובתה של האופוזיציה לשמש את הממשלה כדי להעביר דברים שהיא מבקשת.

ראובן ריבלין: אם החברים לא היו מצביעים בעד – הבעד הוא 14, נגד אין, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: יש אנשים שנוכחים אבל לא משתתפים, אני רואה חמישה שנוכחים אבל לא משתתפים.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר שאם ההצעה היתה נופלת פה, החוק היה מתבטל ביום שישי בבוקר.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

אורית זוארץ: זה בדיוק העניין, שהופעל שיקול דעת מהותי.

קריאה: – – – ועדה אחרת – – –

ראובן ריבלין: אם כך, יכול להיות שהממשלה רצתה שזה ייפול, אני לא יודע.

ראובן ריבלין: על כל פנים, הוועדה עשתה את דברה.

ראובן ריבלין: [מס' כ/269; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ז, עמ' 2506; מושב שני, חוברת זו, עמ' 6600; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אני מזמין את חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס להציג את הצעת חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות (תיקון) לקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: אין הסתייגויות לחוק זה.

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה לומר שתי מלים בנוגע למה שהעברנו הרגע?

אורלי לוי אבקסיס: בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות ראינו לנכון ולקחנו בחשבון שאם אנחנו לא עושים את הפיצול הזה, יש אפשרות שמשרד התמ"ת או מי מטעם הממשלה ייקח את הצעת החוק במתכונתה ויעביר את זה לוועדה אחרת, ואולי יעביר את זה בפריסה ארצית, בלי התיקונים המתבקשים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו גילינו אחריות, אמרנו שאנחנו מוכנים לקחת ארבעה חודשים, לא שלושה, כפי שהציע שר התמ"ת – לקחת ארבעה חודשים שבהם נדון בכל סעיף וסעיף לעומקו.

ראובן ריבלין: לא, התמ"ת הציע שלושה חודשים.

ראובן ריבלין: ארבעה חודשים באו בגלל העובדה שנכנסים בדיוק לפגרה.

אורלי לוי אבקסיס: אז בכלל יהיה לנו עוד זמן גם לרדת לעומקם של דברים ולתקן את כל העיוותים הדרושים תיקון.

אורלי לוי אבקסיס: כעת להצעת חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות (תיקון), התש"ע–2009.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אתכבד להביא בפניכם לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות (תיקון), התש"ע–2009.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת חוק זו מבקשת לתקן את חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות, התשס"ח–2008, המסדיר את העיסוק במקצועות ריפוי בעיסוק, פיזיותרפיה, טיפול בהפרעות תקשורת וכן תזונה ודיאטנות.

אורלי לוי אבקסיס: החוק האמור נכנס לתוקף שישה חודשים מיום פרסומו, ואולם הוראות סעיפים 4–7, 16, 47, 50–52, 54 ו-56 שבו, המטילות הגבלות על העיסוק במקצועות הבריאות על-ידי מי שאינו בעל תעודה, לרבות איסורי העסקה של מי שאינו בעל תעודה, אמורות להיכנס לתוקף בתוך שנה מיום כניסת החוק העיקרי לתוקף, דהיינו ביום 30 בינואר 2010.

אורלי לוי אבקסיס: בפרק הזמן שעד כניסת הוראות אלו לתוקפן היה אמור משרד הבריאות לערוך בחינות למבקשים לקבל תעודות במקצועות הבריאות וכן להעניק תעודות זמניות וקבועות לזכאים להן.

אורלי לוי אבקסיס: מאחר שטרם נערכו בחינות לפי החוק העיקרי וטרם הושלמה הענקת תעודות זמניות לפי אותו חוק, מוצע לדחות את תחילתן של ההוראות האמורות בשנה אחת נוספת, שבה תושלם ההיערכות לכניסתן לתוקף.

אורלי לוי אבקסיס: יצוין שחלק מהצעת החוק, בעניין הסדרת העיסוק במקצועות קרימינולוגיה קלינית, פודיאטריה, פודיאטריה ניתוחית, כירופרקטיקה ותיקונים בהוראות המעבר, יבוא במועד מאוחר יותר לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

אורלי לוי אבקסיס: אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

אורלי לוי אבקסיס: אגיד לכם שזה יותר עניין טכני – לתקן.

אורלי לוי אבקסיס: מאחר שלא נעשו כל הסידורים וכל ההכנות לקראת אותה בחינה, יכולנו להיתקל במצב שבו אנשים שכבר עובדים יידרשו להפסיק את עבודתם מאחר שלא יהיו בעלי תעודה.

אורלי לוי אבקסיס: על מנת להסדיר את הלקונה הזאת, אנחנו מבקשים את ההארכה של השנה הזו.

אורלי לוי אבקסיס: שוב, אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

ראובן ריבלין: כוותיקה ורגילה, את משמשת כיושבת-ראש ועדה לעילא ולעילא.

ראובן ריבלין: תודה רבה, הסברת גם היטב לחברים.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו מצביעים בקריאה שנייה על הצעת חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות (תיקון), התש"ע–2009 – דחיית מועד תחילתן של ההוראות האיסוריות.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי חברי הכנסת, בקריאה שנייה – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד סעיף 1 – 14 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

ראובן ריבלין: 14 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: ממלאת-מקום יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, האם להצביע בקריאה שלישית?

אורלי לוי אבקסיס: כן.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ובכן, בהתאם להסכמת ממלאת-מקום יושב-ראש הוועדה, אני מצביע על הצעת חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות (תיקון) בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד החוק – 13 נגד – אין נמנעים – אין חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות (תיקון), התש"ע–2009, נתקבל.

ראובן ריבלין: 13 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות (תיקון) עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: יום הסובלנות הבין-לאומי

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום בנושא: יום הסובלנות הבין-לאומי, שמספרן 1910, 1993, 2039 ו-2044.

ראובן ריבלין: אדוני השר, חברי הכנסת, הכנסת מציינת היום את יום הסובלנות הבין-לאומי שנקבע על-ידי האו"ם.

ראובן ריבלין: ציון יום הסובלנות רק כאירוע פורמלי או רק מתוך מחויבות בין-לאומית כלשהי, אשר מדינת ישראל נטלה על עצמה, עלול להתברר כמעשה ריק מתוכן.

ראובן ריבלין: אני יודע שישנם רבים בחברה הישראלית שההטפה לסובלנות – ואולי גם הסובלנות כערך – נתפסת בעיניהם כמושג מנותק, כזה שהוא נחלתם של מה שקרוי יפי-נפש בלבד, מין מדרגה בסולם הערכים שאינו רלוונטי למציאות החיים הישראלית הקשוחה והמדממת.

ראובן ריבלין: על אף זאת, אני סבור שהחברה הישראלית עומדת יום-יום ושעה-שעה במבחן הסובלנות.

ראובן ריבלין: אני מאמין שעבורנו, הישראלים, אשר חיים בחברה מקוטבת ומרובת שסעים, צו הסובלנות במובנו האקטואלי איננו רעיון מופשט; הוא במידה רבה סם חיים שבלעדיו לא נוכל לשמר לאורך זמן את רקמת החיים העדינה של הקיום הישראלי.

ראובן ריבלין: עבורנו הישראלים, חבר הכנסת אברהים צרצור – יהודים וערבים – הנכונות להתבונן ביום זה, בלי למצמץ ובלי להסיט מבט, בטיב היחסים בין האוכלוסייה היהודית לערבית כאן, היא שמעניקה לציון יום זה פן רלוונטי, פן מעשי.

ראובן ריבלין: אכן, גם אם אף אחד מאתנו לא ביקש זאת לעצמו, ויש אף אומרים נגזר עלינו – אנו, יהודים וערבים, חיים זה לצד זה, זה עם זה, אנו שותפי גורל.

ראובן ריבלין: לא רק את הארץ אנחנו חולקים.

ראובן ריבלין: אנחנו חולקים כלכלה אחת, מערכת רווחה אחת, מרחב ציבורי אחד.

ראובן ריבלין: אנו נוסעים יחד בכבישים, אנחנו נופשים יחד באתרי החמדה של ארצנו, משחקים יחד באיצטדיוני הכדורגל.

ראובן ריבלין: במידה רבה אנו תלויים זה בזה.

ראובן ריבלין: ואולם, למרות זאת, איננו רק שכנים שיש להסדיר התנהלות תקינה של יחסיהם.

ראובן ריבלין: עתידה של האוכלוסייה הערבית ועתידה של האוכלוסייה היהודית לעולם, לעולם, יהיו שלובים זה בזה, ולמרות זאת נדמה שעד היום שתי האוכלוסיות כאחת לא באמת הישירו מבט למשמעות של הדבר, לא באמת לקחו אחריות על עיצוב משותף של דרכן, לא עשו את כל הדרוש כדי לנווט נכונה את ספינת יחסיהן המשותפים.

ראובן ריבלין: במקום זה היחסים מוסדרים היום בתיווכם הנמרץ של פחד, חשדנות, אפילו של שנאה ושל שיח משפטי מנוכר.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, ביום הזה עלינו להקדיש מחשבה בדיוק למוקד המתח הזה.

ראובן ריבלין: עלינו להקדיש לו תשומת לב, משום שהוא אחד האתגרים החשובים והמסובכים ביותר הרובצים לפתחה של הדמוקרטיה ושל החברה הישראלית כיום – אתגר שאני, באופן אישי, עסוק בו ומוטרד ממנו מאוד.

ראובן ריבלין: ביום הזה אני חושב שראוי שנזכיר לעצמנו ולו את העיקרון היסודי, שהימצאותן של שתי האוכלוסיות כאן, בין הים לירדן, היא עובדה מוגמרת שאף אחד לא יוכל לשנות, ואם יצליח לשנות – יטיל על עצמו כתם מוסרי בל יימחק, לדיראון עולם.

ראובן ריבלין: ולכן הצו הזה מופנה לכולנו, לרוב ולמיעוטים כאחד.

ראובן ריבלין: הוא מוטל על כל אזרח ואזרח, ערבי, יהודי, נוצרי, דרוזי ובדואי, והוא גם מטיל על כל השותפים בו חובות נוקשות, שלא אוכל לפרטן כאן מפאת הזמן.

ראובן ריבלין: ביום הזה ראוי שהחברה הישראלית תאמין – מתוך ראייה מפוכחת ופרגמטית, של מחויבות אמיתית לבניית העתיד – כי ניתן לבסס שותפות בין יהודים לערבים במדינת ישראל, פשוט משום שלאף אחד מאתנו אין דרך אחרת.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חברת הכנסת אורית זוארץ להיות הפותחת בהצעות לסדר-היום שנושאן: יום הסובלנות הבין-לאומי.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אורית זוארץ: כבוד היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, בראשית דברי ברצוני להודות לך, כבוד היושב-ראש, שנענית לפנייתנו, של ד"ר עפו אגבאריה ושלי, לקיים דיון ביום החשוב הזה, וכמובן לנציגי פורום ההסכמה האזרחית, שאף הם שותפים לארגון היום ולהוצאתו לפועל – ארגון שפועל לקידום הסובלנות והחיים המשותפים בין יהודים לערבים בישראל.

אורית זוארץ: לשמחתי הרבה, יש מודלים נוספים שאימצו את הסובלנות כדרך חיים, כתרבות ארגונית.

אורית זוארץ: מתארחים אתנו כאן היום עובדי בית-החולים "בית רבקה".

אורית זוארץ: הם מייצגים את הפלורליזם, את השילוב של יהודים וערבים במערכת ארגונית אחת, מבוגרים וצעירים, ותיקים ועולים, שעובדים באחווה, לכידות ושיתוף.

אורית זוארץ: מדינת ישראל הוקמה על יסודות הדמוקרטיה – דמוקרטיה שנבחנת באופן שבו מתייחסות המדינה והחברה לקבוצות ומיעוטים באוכלוסייה.

אורית זוארץ: בואו נשים יד על הלב ונשאל את עצמנו: האם בחברה הישראלית הדמוקרטית יש התייחסות שוויונית לקבוצות ולמגזרים באוכלוסייה?

אורית זוארץ: האם שוויון ההזדמנויות הוא שוויון הזדמנויות אמיתי?

אורית זוארץ: האם ילד מרהט או מדימונה זוכה לאותה הזדמנות כמו ילד ברעננה – איפה בילסקי חברי?

אורית זוארץ: הוא תמיד נותן את רעננה בתור דוגמה – או ביישובים אחרים?

אורית זוארץ: האם חלוקת המשאבים שנקבעת כאן, סביב השולחן הריק הזה, היא חלוקת משאבים המאפשרת את השוויון המיוחל?

אורית זוארץ: חובה עלינו, כנבחרי ציבור, לעסוק בסוגיה מדי יום, ולא רק ביום שיוחד לדיון בכנסת.

אורית זוארץ: המודל לחברה ישראלית שוויונית, פלורליסטית, מקבלת, מתחיל בבית הזה.

אורית זוארץ: עיני האזרחים במדינת ישראל נשואות לבית הזה.

אורית זוארץ: רק התבוננות פנימית של כל אחד ואחת מאתנו תוכל לקדם את המטרה, כדי לשנות את המציאות שבה אנחנו חיים למציאות של קבלת השונה, האחר, שחושב ומאמין שהדרך הנכונה היא לא בדיוק הדרך שלי או שלך או שלך.

אורית זוארץ: אסור שאמירות מסוג זה יישארו מס שפתיים.

אורית זוארץ: עלינו, כנבחרים ומחוקקים, לאמץ דפוסי התנהגות של סובלנות, הקשבה, פלורליזם וקבלת דעתו של האחר.

אורית זוארץ: עלינו לכבד איש את רעהו.

אורית זוארץ: הוויכוח הוא לגיטימי, אפשר גם לא להסכים.

אורית זוארץ: לצערי הרב גם בבית הזה אנו עדים לעתים להתפרצויות זעם ולחוסר סובלנות, לאלימות בין החברים בתוך הבית הזה – הבית שעיני כל מדינת ישראל נשואות אליו.

אורית זוארץ: המציאות הזאת מחלחלת לכל חלקי החברה הישראלית.

אורית זוארץ: חוסר הסובלנות בא לידי ביטוי לעתים גם בפגיעה בקבוצות ובסמלים, בחוסר סובלנות כלפי האחר, כלפי העולה, כלפי הערבי, כלפי החלש, כלפי הנכה.

אורית זוארץ: לצערי הרב, עדיין בחברה הישראלית לא הפנמנו את היכולת הזאת לקבל ולתת מקום לכל אחד ואחד.

אורית זוארץ: הפסיפס של החברה הישראלית מורכב, הוא רבגוני.

אורית זוארץ: לצערי הרב, בחברה הישראלית יש בורות רבה, אין היכרות מעמיקה עם הקבוצות והעדות השונות באוכלוסייה הישראלית.

אורית זוארץ: לכן, אני פונה מכאן בקריאה לראש הממשלה, לשר האוצר, לשר החינוך, לממשלת ישראל, לחברי כנסת ישראל, לשים בסדר העדיפויות הלאומי את קידום החינוך הדמוקרטי, את קידום הפלורליזם, באמצעות הכרת העדות, התרבויות, הקבוצות והדתות בישראל.

אורית זוארץ: חיבור ומפגשים בין יהודים, מוסלמים, דרוזים, צ'רקסים, נוצרים, עולים וותיקים – לכל קבוצה תרבות ענפה ועשירה עם מאפיינים ייחודיים.

אורית זוארץ: על כן, כדי לחיות כאן על האדמה הקדושה הזאת, עלינו לפתוח את הלב ולאפשר כניסה לכל אדם ואשה באשר הם, ליהנות מהשפע התרבותי והחברתי, "ואהבת לרעך כמוך".

אורית זוארץ: אסיים בברכת חג שמח לחברינו הנוצרים, שחוגגים את ראש השנה האזרחית, ובערבית – כול עאם ואנתום בח'יר.

אורית זוארץ: Happy New Year גם לחברינו ברחבי העולם.

אורי מקלב: תודה רבה לחברת הכנסת אורית זוארץ.

אורי מקלב: חבר הכנסת עפו אגבאריה, בבקשה.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ביום הסובלנות – אני עם חברתי אורית זוארץ בשדולה לקידום יחסי יהודים וערבים – אני קודם כול רוצה להודות ליושב-ראש הכנסת, שכיבד את העניין הזה ונתן לנו את האפשרות לדבר על יום הסובלנות, כשבאמת אני לא רואה הרבה סובלנות בכל העניין שאנחנו הולכים לדבר עליו.

עפו אגבאריה: אני רוצה להודות גם לאנשים ולחברים מהפורום להסכמה אזרחית, שעמלו קשות להצלחת היום הזה, ובאמת היה יום מוצלח והיו דיונים פוריים.

עפו אגבאריה: אני מקווה שגם בעתיד אנחנו נמשיך את הדיאלוג הזה ונמשיך את הפגישות לקידום היחסים בין יהודים לערבים.

עפו אגבאריה: אני חושב שאנחנו לקחנו על עצמנו בדבר הזה משימה מאוד קשה במציאות הקשה שאנחנו חיים בה במדינת ישראל.

עפו אגבאריה: אנחנו מהווים מיעוט של כ-20% מאזרחי מדינת ישראל, והתחושה היא מאוד קשה, שאנחנו לא מוצאים את הדברים המשותפים ואת הדיאלוג הנכון עם הרוב היהודי במדינת ישראל.

עפו אגבאריה: אני מכיר גם את התחושה בצד היהודי, שגם הוא יש לו את הפחד והוא חושב שהוא מיעוט באזור כולו במזרח התיכון.

עפו אגבאריה: אבל בשביל זה – ואמר את זה יושב-ראש הכנסת ראובן ריבלין – אנחנו חיים באזור הזה ביחד, ולא רק בגלל שנגזר עלינו אנחנו נחיה ביחד וחיינו ביחד הרבה שנים לפני.

עפו אגבאריה: ובאמת, כאשר היו היהודים מיעוט, הם חיו בין האנשים, בין הפלסטינים, במצב – לצערי, אני מוכרח להגיד – יותר טוב מהמצב שאנחנו היום מדברים עליו.

עפו אגבאריה: לצערי הרב, בתהום הגדולה שחלה ביחסים, במיוחד בשנים האחרונות – וזה בגלל החוקים, סל החוקים הגזעניים שבזמן האחרון התחילו לחוקק, כאילו יש מירוץ מרתון בין האנשים שרוצים לחוקק חוקים כאלה גזעניים, מחוק הנאמנות לחוק האחרון של יישובים קהילתיים ומניעה של אנשים שונים מלהיכנס.

עפו אגבאריה: אני מבין שבפסיפס הישראלי שהזכירה חברת הכנסת אורית זוארץ, שבאמת זה דבר קשה.

עפו אגבאריה: חוץ מהבעיה של הלאום הערבי והלאום היהודי במדינה הזאת, קיים גם חוסר סובלנות בתוך האוכלוסייה היהודית, ואנחנו ראינו שיש איזשהן נטיות גזעניות נגד האחרים, אם זה נגד האתיופים או נגד ההומואים והלסביות, ואנחנו אפילו ראינו בפתח-תקווה ילדים אתיופים שעד עכשיו לא יכולים להיכנס ללמוד, ובנות מזרחיות שלא יכולות להיכנס אפילו בחינוך דתי.

עפו אגבאריה: זה רק מראה עד כמה הקיטוב הוא גדול וכמה הקיטוב הוא רחב באוכלוסייה בישראל.

עפו אגבאריה: בואו נדבר איך באמת לדבר בגובה העיניים.

עפו אגבאריה: אני חושב שהחינוך צריך להתחיל ממשרד החינוך – לחנך את הילדים לשלום, שהערבים הם חלק בלתי נפרד מהמדינה והם לא אויב.

עפו אגבאריה: ואנחנו צריכים לדבר על הדברים האלה לא רק במסגרת השלום, אלא שבית-המחוקקים הזה ייתן את הדוגמה הנכונה, ואני תמיד נותן דוגמאות, אפילו של מנהיגים, גם ימנים, שהיו בבית-המחוקקים הזה, אבל אני מוכרח לציין שהם התנהגו אולי בצורה יותר דמוקרטית מאשר ההתנהגות היום.

עפו אגבאריה: את זה אנחנו ראינו גם בסקר שנעשה אצל תלמידי י"ב, וראו שהמקום האחרון שהילדים רוצים להגיע אליו זה הכנסת, ובמקום הראשון – הרופא.

עפו אגבאריה: אז יש עדיין מקום לשפר, יש עדיין אפשרות לחנך לסובלנות בין האנשים, ולא רק בשביל להיפגש פעם אחת וזהו.

עפו אגבאריה: לפעמים אני חושב שיש אפשרות, ואנחנו ראינו דוגמה – למשל, יש דוגמה של איזה שיתוף תרבותי, ואני ראיתי את ההופעה של אחינועם ניני ומירה עוואד.

עפו אגבאריה: אני חושב שזה יכול לשמש גם דוגמה טובה וגם דוגמה יפה וגם דוגמה למופת, אבל בשביל להגיע לדברים האלה – זה לא רק מלמעלה, מה שצף על השטח.

עפו אגבאריה: אנחנו צריכים לשנות מהיסוד את היחס של החברה כלפי המיעוט הזה.

עפו אגבאריה: יש הרבה חברות בכל העולם, גם באירופה וגם באמריקה וגם באמריקה הלטינית, שבאמת יצרו חברה שיודעת אחת על השנייה ויודעים בכל האוכלוסייה הכול על מה שמתרחש בתוך האוכלוסייה השנייה.

עפו אגבאריה: במדינת ישראל יש גם ערים מעורבות מאז 1948, אבל האם באמת האוכלוסיות משתלבות אחת בשנייה?

עפו אגבאריה: האם באמת האוכלוסיות ברמלה, ביפו, בלוד, בחיפה, בעכו – האם הם באמת מרגישים שהם אנשים שווי ערך, אפילו לשלטון המקומי?

עפו אגבאריה: אז גם זה לא.

עפו אגבאריה: אני חושב שיש באפשרותנו לעשות על מנת שיהיה באמת שוויון זכויות ושוויון הזדמנויות לאנשים בערים המעורבות, ולא למנוע הקמת יישובים מעורבים, ולעודד את העניין הזה שיישובים מעורבים כמו נצרת-עילית וכמו כרמיאל – באמת אפשר יהיה לפתור את הבעיות שיש שם.

עפו אגבאריה: זה דורש מאתנו לראות את הצד השני, את הצרכים שלו, לראות בו באמת בן-אדם שווה-ערך לי ולאנשים שסביבי.

עפו אגבאריה: לכן אני פונה ביום הסובלנות הזה לכל חברי הכנסת, להיות לא רק סובלניים היום, אלא כל הזמן להיות סובלניים ולתת דוגמה ומופת למי שבחוץ, דבר ראשון.

עפו אגבאריה: דבר שני, לעזור, להיפטר מהחוקים הגזעניים ולהתחיל לחשוב קדימה שאנחנו לכל החיים ולעולם נחיה ביחד, ולא תהיה אפשרות שמישהו יחסל את השני.

עפו אגבאריה: אז בואו נחשוב קצת אחרת ונתחיל לתת עתיד לילדינו ולנכדינו בקטע של האזור הזה בעולם.

עפו אגבאריה: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לך, חבר הכנסת עפו אגבאריה.

אורי מקלב: שמת לב שהיינו סבלנים עם הזמן.

אורי מקלב: את זה כבר הפנמנו.

אורי מקלב: הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן חברי הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2004 (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 7), התש"ע–2009, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 47), התש"ע–2009, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; וכן, הצעת חוק המשטרה (דין משמעתי, בירור קבילות שוטרים והוראות שונות) (תיקון מס' 6), התש"ע–2009, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

נאזם בדר: תודה.

אורי מקלב: תודה למזכיר הכנסת.

אורי מקלב: יום הסובלנות הבין-לאומי

אורי מקלב: הדוברת הבאה – חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי.

אנסטסיה מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לא סתם יש דמיון בין המלים סבלנות וסובלנות.

אנסטסיה מיכאלי: סבלנות היא השקט הנפשי שמאפשר לנו להקשיב, וסובלנות היא הפתיחות לזולת שמאפשרת לנו להבין, ושתיהן הולכות יחד.

אנסטסיה מיכאלי: דומה שבעולמנו הממוחשב והממותג, עולם של סיפוקים מיידיים, של תקשורת ללא גבולות ושל עומס מידע שלא נגמר, משהו נעלם בסבלנות שלנו ומכאן גם בסובלנות.

אנסטסיה מיכאלי: אלה לא רק מלים.

אנסטסיה מיכאלי: כשאנחנו מסתכלים על נורמות ההתנהגות המשתרשות, על שפת הדיבור, ויותר מכך – על צליל הדיבור של היום, על הרדיפה אחרי הפרסום ולא חשוב מאיזה סוג, על התנערות מערכים וסגידה למותגים, על יצר הרכילות והמציצנות הגוברים – כל אלה הם תולדה של סבלנות שנעלמת וסובלנות שאיננה.

אנסטסיה מיכאלי: הצעירים של היום, המזפזפים בין הערוצים, ספק מאוד גדול אם ייהנו עוד מקונצרט ואפילו מהצגה וספק גדול מאוד אם יקראו אי-פעם ספרים.

אנסטסיה מיכאלי: ספק אם יוכלו להעמיק במשהו.

אנסטסיה מיכאלי: קשר בלתי נפרד קיים בין תרבות המדיה היום לבין בעיות קשב וריכוז ונורמות ההתנהגות של היום, אלימות, שתייה, פשיעה, השתמטות מצה"ל וחומרנות שמעבירה אנשים על דעתם.

אנסטסיה מיכאלי: עם פעילות החקיקה בנושא האלימות בטלוויזיה, שעליה אני עמלה בימים אלה, אני מוצאת לנכון לציין ביום זה, יום הסובלנות: מטרת החקיקה הזו תהיה לבלום במדיה את ההשפעות השליליות מהטלוויזיה ולהפוך אותה לגורם שמחזק את הערכים של מדינת ישראל, מעודד התנהגות ראויה, מקדם סבלנות וסובלנות בין קבוצות שונות ובין אדם לחברו.

אנסטסיה מיכאלי: אני מאמינה שאם נפעל – יש הרבה מה להציל – עוד נראה את התוצאות; אבל העיקר, חברי חברי הכנסת, עם קצת סבלנות.

אנסטסיה מיכאלי: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכאלי.

אורי מקלב: אדוני השר לביטחון פנים, דברי תשובה.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יושבי-ראש השדולה ליחסי יהודים וערבים, חברי הכנסת אורית זוארץ ועפו אגבאריה, ביקשו לדון בנושא הסובלנות והחיים המשותפים, וכמובן חברת הכנסת מיכאלי.

יצחק אהרונוביץ': בתאריך 16 בנובמבר 1995 אישרה העצרת הכללית של ארגון האומות המאוחדות את הצהרת עקרונות הסובלנות.

יצחק אהרונוביץ': בהחלטה נקבע כי כדי לחולל מודעות ציבורית, להדגיש את הסכנות שבאי-סובלנות, אנו מתחייבים לקדם סובלנות ואי-אלימות באמצעות תוכניות ומוסדות בתחומי החינוך, המדע, התרבות והתקשורת.

יצחק אהרונוביץ': בשנת 2004, במסגרת אימוץ המלצות ועדת-לפיד, שהייתי חבר בה – ועדת השרים שמונתה לעניין דוח ועדת החקירה הממלכתית, ועדת-אור – ממשלת ישראל קיבלה החלטה שלפיה היא רואה בחיוב ציון יום שבו יובאו לידי ביטוי סממנים של שותפות אזרחית, ביטוי לרב-תרבותיות של כלל מרכיבי החברה הישראלית והגברת הסובלנות והסולידריות בין כל המגזרים במדינת ישראל.

יצחק אהרונוביץ': היום מציינת מליאת הכנסת יום חשוב זה בסימן החיים המשותפים בין יהודים וערבים.

יצחק אהרונוביץ': סובלנות ברמת המדינה מחייבת חקיקה צודקת, אכיפת חוק שוויונית והליכים משפטיים הוגנים וחסרי משוא פנים.

יצחק אהרונוביץ': היא גם מחייבת שהזדמנויות כלכליות וחברתיות תהיינה זמינות לכל אדם ללא אפליה.

יצחק אהרונוביץ': הרחקה ודחיקה לשוליים של קבוצות מיעוט עלולות להוליך לתסכול, עוינות וקנאות.

יצחק אהרונוביץ': כשר לביטחון פנים אני פועל על מנת לשלב את מגזרי המיעוטים בכלל גופי המשרד המצויים תחת סמכותי.

יצחק אהרונוביץ': בשנה הקרובה אני מתכוון לפעול כדי לגייס מאות בני מיעוטים למשטרה באמצעות הקמת מכינות לימוד שיסייעו למועמדים לעבור את מבחני הגיוס.

יצחק אהרונוביץ': כמו כן, בכוונתי לעשות כל שניתן כדי להרחיב את מעגל המצטרפים לשירות הלאומי-אזרחי, ליצור הזדמנויות חדשות לצעירים המעוניינים לתרום לקהילתם.

יצחק אהרונוביץ': במסגרת זו ייפתחו אפשרויות תעסוקה ברשות למלחמה בסמים ואלכוהול ובאגף "מצילה", שעוסק במניעת פשיעה.

יצחק אהרונוביץ': בנוסף, הורחבה תוכנית "עיר ללא אלימות" לעוד 78 רשויות ומועצות אזוריות, בהן 20 מהמגזר הלא-יהודי.

יצחק אהרונוביץ': כולי תקווה כי מהלך זה יתרום ליצירת שותפות בין כלל האזרחים לבין מדינת ישראל.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני השר לביטחון פנים, מר יצחק אהרונוביץ.

אורי מקלב: תודה רבה לחברי השדולה, ראשי השדולה, חברת הכנסת אורית זוארץ, חבר הכנסת עפו אגבאריה, וחברת הכנסת מיכאלי על הדברים.

אורי מקלב: גזענות בכניסה למקומות בילוי

אורי מקלב: זה מביא אותנו להצעה הבאה על סדר-היום: גזענות בכניסה למקומות בילוי, הצעה לסדר-היום שמספרה 1966, של חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

אורי מקלב: ישיב השר לביטחון הפנים בשם שר הפנים.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, על סדר-יומה של ועדת הכלכלה של הכנסת מונחת הצעת חוק משותפת שלי ושל חבר הכנסת מולה מקדימה, ועניינה אפליה בכניסה בפתחיהם של מועדונים.

שלי יחימוביץ': בחרתי לדבר היום על הצעת החוק הזאת ועל המניעים להגשתה, כיוון שדווקא ביום הזה, שבו אנחנו מציינים את יום הסובלנות הבין-לאומי, אני מבקשת לדבר על דבר שנראה לעין, והוא בוטה, ברור וגלוי.

שלי יחימוביץ': זו אפילו לא הגזענות שבלב, אלא הגזענות הכעורה והמוחצנת שאנחנו סופגים כאן, במדינת ישראל, והיא הגזענות בשל צבע עורם של בני-האדם.

שלי יחימוביץ': אין כאן שום דבר נסתר מהעין, הדברים גלויים, בוטים וברורים, ובכל פעם מכים אותנו בתדהמה מחדש.

שלי יחימוביץ': אבל הם מושרשים עמוק מאוד, למרבה הצער, בחברה הישראלית.

שלי יחימוביץ': הצעת החוק הספציפית הזאת באה להפסיק את המנהג המגונה שבו מגיעים צעירים מכל קצוות החברה הישראלית כדי לבלות במועדונים, במקומות בילוי, והם עומדים בתור לפי תומם, ולפתע מוצא עצמו אדם שעורו כהה משל חברו מועבר לטור אחר או מסולק מהמקום בתירוצים מתירוצים שונים: האירוע הוא למוזמנים בלבד, המקום מלא, וכן הלאה וכן הלאה.

שלי יחימוביץ': אותם בעלי מועדונים כבר יראים מפני החוק הקיים, שאוסר עליהם אפליה בשל צבע עור, אבל בלי שום בושה הם מוצאים מסלולים עוקפים לאותו איסור בחוק בתואנות שקריות כאילו המקום מלא או כאילו הוא נועד למוזמנים בלבד או כאילו יש להמתין בצד.

שלי יחימוביץ': לעתים מאוד קרובות, בפתחם של מועדונים כאלה אנחנו רואים תור צדדי נוסף של אנשים שלא הורשו להיכנס, והצטוו לחכות שעה שהם רואים אחרים, שמעמדם בדיוק כמעמדם שלהם – גם הם לא מוזמנים והמקום אמור להיות סגור בפניהם באותה מידה – נכנסים בזה אחר זה באין מפריע.

שלי יחימוביץ': ומה הגורם המבדל בין אלה שנכנסים ובין אלה שלא נכנסים?

שלי יחימוביץ': המראה שלהם.

שלי יחימוביץ': ומה במראה שלהם עושה אותם שונה?

שלי יחימוביץ': צבע עורם החום יותר, הכהה יותר.

שלי יחימוביץ': מי שעורם בהיר נכנסים בקלות, ומי שעורו כהה – לא נכנס.

שלי יחימוביץ': זה נשמע מפלצתי, זה נשמע בלתי אפשרי בישראל בפתחה של שנת 2010, אבל זאת עובדה קיימת, שחוזרת וטופחת על פנינו שוב ושוב.

שלי יחימוביץ': עיסוקי הקודם, חברי חברי הכנסת, היה בעבודה בטלוויזיה.

שלי יחימוביץ': יום אחד בחדר האיפור ראיתי את המאפרת מחפשת בקדחתנות אחרי המייק-אפ המתאים בשבילי.

שלי יחימוביץ': שאלתי אותה: למה את מחפשת דווקא מייק-אפ כל כך ספציפי?

שלי יחימוביץ': והיא אמרה לי: אני מחפשת בשבילך את המייק-אפ הכהה יותר.

שלי יחימוביץ': שאלתי: למה צריך בשבילי מייק-אפ כהה?

שלי יחימוביץ': הרי בסופו של דבר הורי הם יוצאי אירופה, אני לא כהת עור באופן מיוחד.

שלי יחימוביץ': היא אמרה לי: לא, יחסית לחבר'ה האחרים בחדשות ערוץ-2 את מאוד מאוד כהה.

שלי יחימוביץ': אולי יש שניים, שלושה יותר כהים ממך, אולי רוני דניאל, אולי גל גבאי, סלימאן א-שאפי וזהו.

שלי יחימוביץ': ואז היא מנתה רשימה ארוכה של שמות של מגישים וכתבים אחרים שאכן עורם מאוד מאוד לבן.

שלי יחימוביץ': ואז, ואני מודה שבפעם הראשונה, חשבתי על כך שבפריים-טיים הטלוויזיוני, הדוגמאות שמהן ניזונים הנוער בפרט והציבור הרחב בכלל הן באמת מודלים של מי שעורם לבן באופן מיוחד ואינו משקף בכלל את הצבע השולט בחברה הישראלית, שהיא חברה רב-תרבותית ורבגונית, ויש בה יהודים וערבים ואשכנזים ומזרחים, ובאמת כל מגוון הצבעים האפשרי.

שלי יחימוביץ': יכול להיות שבין היתר, אחת הסיבות להנצחתה של אותה תופעה כעורה של הסלקציה – ומייד אתייחס לשם הזה, סלקציה – היא באמת העובדה שהמודלים התרבותיים שלנו הם לבני עור יותר מאחרים.

שלי יחימוביץ': ולא ברור כאן מה הביצה ומה התרנגולת, אבל אין ספק שהסיטואציה הגזענית הזאת מנציחה את עצמה.

שלי יחימוביץ': המלה "סלקציה" מעבירה בי צמרמורת.

שלי יחימוביץ': גם למי שעומד בפתחו של המועדון ומבצע את המיון בין כהי ולבני העור קוראים "סלקטור".

שלי יחימוביץ': אני בת לניצולי השואה.

שלי יחימוביץ': שני הסבים ושתי הסבתות שלי נספו בשואה.

שלי יחימוביץ': הם היו קורבן של הגזענות הרצחנית ביותר בתולדות כל הזמנים, והם נשלחו לתאי הגזים או נורו בגטאות כיוון שהיו בני דת אחרת ולאום אחר, בין היתר תוך סימבולים גזעניים של צבע ומראה, שליוו את התעמולה הנאצית של ערב מלחמת העולם השנייה.

שלי יחימוביץ': וכבת להורים שהם ניצולי שואה שנותרו בודדים ממשפחות ענפות ביותר שהוכחדו בהמוניהן, אני לא יכולה להבין איך אנחנו מרשים לעצמנו, בחברה הישראלית, שמאכלסים אותה דור שני ושלישי ואותם אודים מוצלים עצמם, איך אנחנו מרשים לעצמנו לסבול גילויים כל כך בוטים ואכזריים של גזענות שוב ושוב, בין אם בפתחם של מועדונים, בין אם בבתי-ספר שאינם מאפשרים ליוצאי אתיופיה להיכנס.

שלי יחימוביץ': הרי אנחנו מדינת מהגרים, ותמיד יש עלייה חדשה שסופגת את הגזענות עוד יותר מקודמתה; עכשיו הקורבן הבוטה ביותר הוא עולים יוצאי אתיופיה, שהם כעת הקורבן הקשה ביותר והנראה לעין ביותר של אותה גזענות שאני מדברת עליה.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

שלי יחימוביץ': נכון, חברת הכנסת לוי.

שלי יחימוביץ': ההפרדה הזאת קיימת בבתי-ספר פרטיים, בבתי-ספר מגזריים שונים.

שלי יחימוביץ': באופן כללי, יחסה של החברה למי שעורו אינו עונה על הסטנדרט של אותו לובן שדיברתי עליו – חייו של אדם כזה קשים יותר.

שלי יחימוביץ': יש לי חברים כאלה, חברה שנהגתי לבוא אתה בקביעות פעם בשבוע בחבורה גדולה למקום מסוים כדי לבלות, אחרי שידורה של תוכנית טלוויזיה שעשינו ביחד; עורכת של התוכנית, אשה מוכשרת, כהת עור, תימנייה במוצאה.

שלי יחימוביץ': יום אחד היא הגיעה לבדה לאותו מקום שאליו נכנסנו כקבוצה פעם אחר פעם, ולא הורשתה להיכנס.

שלי יחימוביץ': אבל אני מגיעה תמיד עם החברים שלי, היא אמרה לסלקטור בחוסר אמון, ובכל זאת הדלת נחסמה בפניה.

שלי יחימוביץ': או חבר שלי, גם הוא ממוצא תימני, אדם שומר חוק באופן יוצא דופן, ששוב ושוב המשטרה עוצרת אותו סתם, לבדיקה.

שלי יחימוביץ': שוטרים, שאגב לפעמים צבע עורם כצבע עורו אבל משום מה הוא נראה חשוד אפריורי בגלל מראהו.

שלי יחימוביץ': מייד, כמובן, משחררים אותו לדרכו, כי בודקים תעודת זהות והכול בסדר, אבל הוא חשוף לאותם מעשים שבאמת אדם אחר לא יהיה חשוף אליהם בשל אותה – –

אברהים צרצור: – – –

שלי יחימוביץ': – – חזות מזרחית; אותה אמירה כללית שהופכת אותך לחשוד בפוטנציה באופן אוטומטי, בין אם אתה ערבי או בין אם אתה יהודי בן לעדות המזרח.

שלי יחימוביץ': את הצעת החוק הספציפית הזאת, שבה פתחתי את דברי, ניסיתי להעביר גם בכנסת הקודמת ובלא הצלחה, בין היתר בגלל התנגדות המשרד לביטחון פנים.

שלי יחימוביץ': בכנסת הזאת, לשמחתי הרבה, השר לביטחון פנים הסיר את התנגדות משרדו מהקדנציה הקודמת להצעת החוק הזאת ותמך בה, ואני מודה לו על כך.

שלי יחימוביץ': סיבה נוספת לכך שהצעת החוק מתקדמת היא העובדה ששני חבר'ה צעירים ונחמדים, מוטי ואריה, נפלו בעצמם קורבן לתופעה כזאת.

שלי יחימוביץ': מוטי ואריה, שניהם בני 29, שניהם רואי-חשבון במשרדים מאוד מצליחים, שניהם בוגרי סיירות מובחרות בצה"ל ולשניהם יש ביוגרפיה דומה להדהים והם גם חברים, אבל אחד ממוצא אשכנזי ואחד ממוצא אתיופי.

שלי יחימוביץ': השניים נפלו קורבן באופן בוטה ביותר לאותה גזענות בפתחו של מועדון והחליטו שלא להבליע את העלבון ושלא לתפוס אותו כעלבון אישי, אלא לצאת למאבק, והם שותפים בקידומו של החוק הזה.

שלי יחימוביץ': הם מגיעים לישיבות הוועדה, ואף שוחחו עם השרים לפני שוועדת שרים לחקיקה החליטה לתמוך בחוק.

שלי יחימוביץ': יש להם חלק גדול מאוד בקידומו של החוק.

שלי יחימוביץ': הם מאוד מודעים לעצמם, הם עדים לזה שה"טייפ-קאסט" שלהם כבוגרי סיירות, כאנשים שמעורים בחברה הישראלית, כרואי-חשבון, כמשכילים, מסייע להם "לשווק" את המאבק, והם מוכנים לקחת את הדבר הזה על גבם ולקדם אותו.

שלי יחימוביץ': אני לא שוגה לרגע אחד באשליות שהצעת חוק אחת, מקומית וממוקדת כזאת, תשים קץ לגזענות במדינת ישראל, אבל כל אחד מאתנו צריך לעשות כמיטב יכולתו בחלקת אלוהים הקטנה שלו כדי להילחם בתופעה הזאת, שאומנם המאפיינים שלה חיצוניים, אבל בסופו של דבר היא שוכנת, למרבה הצער, עמוק עמוק בלב.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: השר לביטחון פנים, בבקשה.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברת הכנסת שלי יחימוביץ ביקשה לדון בגזענות, באפליה בכניסה למקומות בילוי.

יצחק אהרונוביץ': חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים נועד למגר את האפליה הפסולה בחברה הישראלית, אשר מהווה תופעה חמורה מאין כמותה.

יצחק אהרונוביץ': בחוק נקבע כי אין להפלות מחמת גזע, דת או קבוצה דתית, לאום, ארץ מוצא, מין, נטייה מינית, השקפה, השתייכות מפלגתית, מעמד אישי או הורות.

יצחק אהרונוביץ': לאחרונה ניתן למצוא יותר ויותר מקרים – כפי שהזכירה חברת הכנסת שלי יחימוביץ – שבהם עוקפים מקומות בילוי את איסור החוק באמצעות שיטת ה"סלקציה".

יצחק אהרונוביץ': באופן זה מקומות הבילוי לא מונעים כניסת חברי קבוצות מופלות באופן מוצהר, מחשש שתוגשנה נגדם תביעות, אלא מבקשים מהם להמתין בעוד שקבוצות אחרות נכנסות ללא שיהוי.

יצחק אהרונוביץ': מטרת ההמתנה היא לגרום לחלק מהמבקשים להיכנס למקום הבילוי להתייאש ולעזוב, ללא צורך לסרב לכניסתם באופן רשמי.

יצחק אהרונוביץ': יש להפסיק מייד תופעה זו, שבאה, חד-משמעית, למדר אדם בכניסה למקום בילוי.

יצחק אהרונוביץ': עקב חומרת התופעה והרצון למגר קביעת תנאים שלא ממין העניין על-ידי מקומות הבילוי, עלתה הצעת חוק בנושא בוועדת השרים לענייני חקיקה ב-18 באוקטובר 2009, הצעת חוק פרטית של חברת הכנסת יחימוביץ, הקובעת חזקה – – –

יעקב כץ: אולי, כבוד השר – – –

יצחק אהרונוביץ': אם תגיש הצעה אנחנו נדון בזה.

יצחק אהרונוביץ': – – – הקובעת חזקה שאדם ביצע אפליה במצב שבו לא אפשר כניסה למקום בילוי לפי סדר הגעה של המבקשים להיכנס.

יצחק אהרונוביץ': הצעת החוק קיבלה את תמיכת הממשלה.

יצחק אהרונוביץ': למיטב ידיעתי, הצעת החוק נדונה כעת בוועדת הכלכלה של הכנסת, והיא כבר קיימה דיון אחד לפחות.

יצחק אהרונוביץ': לסיכום, השינוי המוצע יביא לשיפור יישומו של חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות ציבוריים.

יצחק אהרונוביץ': תודה.

אלכס מילר: אדוני, מה אתה מציע מטעם הממשלה?

אלכס מילר: להסתפק בתשובה?

שלי יחימוביץ': אני מסתפקת בתשובה.

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה.

אלכס מילר: מי שמצביע בעד, מצביע – חברים, אין צורך בהצבעה, המזכירות תיקנה אותי.

אלכס מילר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/296).

אלכס מילר: ]

אלכס מילר: אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום: הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון מס' 8) (איסור הפקה, ייצור, ייבוא, ייצוא ושיווק של פרוות), התש"ע–2009, של חברת הכנסת רונית תירוש – קריאה ראשונה.

אלכס מילר: תציג את ההצעה חברת הכנסת רונית תירוש.

אלכס מילר: בבקשה, גברתי.

אלכס מילר: למען הפרוטוקול – הצעת חוק פ/469.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אדוני יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, חברי חברי הכנסת, אני רוצה בהחלט להודות לך, אדוני השר, על שאפשרת לנו להעלות את ההצעה תוך כדי הדיון בנושא חשוב מאוד גם הוא – נושא הסובלנות, או האי-סובלנות, הקיימת בחברה הישראלית.

רונית תירוש: אולי אני אפילו אוכל לקשור את הצעת החוק הזאת לנושא של סובלנות ופתיחות ורצון לגשר על פני זרמים שונים בחברה הישראלית שלנו.

רונית תירוש: אני מייחדת את דברי להצעת חוק שעולה לקריאה ראשונה בדבר איסור שימוש בפרוות שהן תוצר של בעלי-חיים, נלקחות מבעלי-חיים.

רונית תירוש: החוק שלי כרגע מתייחד רק לנושא כלבים וחתולים, וזאת בהסכמה, תוך כדי דיונים מאוד מאוד מורכבים בוועדת החינוך של הכנסת.

רונית תירוש: ברור לחלוטין שזאת רק התחלה של תהליך של חקיקה בנושא ייצוא, ייבוא, ייצור, הפקה, שיווק, מכירה וכל מה שקשור לנושא הפרוות של כלל בעלי-החיים.

רונית תירוש: בדיונים בהצעת החוק אנחנו גם נתבקשנו על-ידי משרד המשפטים לוודא שהחוק יהיה חוק שמתייחס לכלל מדינות העולם, ולא רק – כפי שאני ציינתי במתכונתו המקורית – שימוש בפרוות שמיובאות מהמזרח.

רונית תירוש: על שום מה כתבתי מהמזרח?

רונית תירוש: משום שנחשפתי לתוכנית טלוויזיה – ולפעמים הטלוויזיה בהחלט עושה שירות טוב, חושפת נושאים שיש לטפל בהם.

רונית תירוש: באותה תוכנית נחשפנו לסרט מאוד קשה לצפייה שבו הראו באופן מאוד מאוד מוחשי ומציאותי כיצד פושטים את עורם של בעלי-החיים.

רונית תירוש: שוב, זאת תעשייה שנעשית במזרח, בצורות מאוד לא הומניות – אני גם מרשה לעצמי לומר שבוודאי לא מוסריות, אבל בשיטות של מה שנקרא צער בעלי-חיים.

רונית תירוש: באמת יוצרים אצלם כאב וצער נוראי בעודם בחיים בשיטות שונות ומשונות, ואני אחסוך מכם את התיאור המדויק.

רונית תירוש: חשבתי שבזכות ציפייה למוסר ציבורי במדינת ישראל, בזכות ציפייה שלי לכך שמדינת ישראל תהיה חלק ממדינות העמים החופשיים, התרבותיים, ראוי שגם לנו תהיה אמירה בנושא.

רונית תירוש: הופתעתי לראות שלמדינת ישראל אין חקיקה בכלל בנושא, ולכן מצאתי לנכון להתחיל בחקיקה.

רונית תירוש: אני כבר אומרת שנחתור לחקיקה רחבה יותר.

רונית תירוש: אני רוצה לציין שיש מדינות שבאמת לא נמנעו מלתחום את עצמן אלא עשו את זה באופן מאוד רחב, על כלל בעלי-החיים ועל כלל המדינות, ועמן נמנות מדינות כמו בריטניה, אוסטריה, שווייץ וקרואטיה.

רונית תירוש: אני חושבת שיש מקום גם להשתייך למדינות האלה, ולהרחיב את זה אף למקומות נוספים.

רונית תירוש: אני רוצה לציין – ואני אשתדל שלא להרחיב בדיבור, בשל טוב לבו של השר, שנענה לבקשתו של יושב-ראש ועדת החינוך, זבולון אורלב.

רונית תירוש: אני רק רוצה לומר שבדיונים הבאים אני בהחלט, כמו שנהגנו, בגיבוי יושב-ראש הוועדה – לעשות את זה בהלימה לרגשותיהם של ציבורים נוספים בחברה שלנו.

רונית תירוש: אני רוצה לומר שיש מקום – ויש בידי הרבה חוות דעת משפטיות שאומרות שגם בהתאם להסכמי סחר ולהסכמים בין-לאומיים – יש מקום להחריג מחקיקה מסוימת או מתחולתה של חקיקה מסוימת סקטור מסוים כשמדובר מטעמי מסורת או תרבות.

רונית תירוש: אני חושבת שזה בהחלט המקרה שמונח לפתחנו, ואני אשמח מאוד להמשך שיתוף פעולה עם יושב-ראש הוועדה, כדי להרחיב בבוא היום את החקיקה הזאת לעוד בעלי-חיים כדי שניישר קו עם מדינות מפותחות של המערב.

רונית תירוש: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה, גברתי.

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, יש לנו רשימת דוברים.

אלכס מילר: אני פותח את הדיון על הצעת החוק לחברי הכנסת.

אלכס מילר: חבר הכנסת יעקב כץ .

אלכס מילר: דרך אגב, הרשימה סגורה.

יעקב כץ: אני מוותר.

אלכס מילר: אתה מוותר?

אלכס מילר: חבר הכנסת אורי אריאל – איננו.

אלכס מילר: חבר הכנסת נסים זאב – גם אותו אני לא רואה במליאה.

אלכס מילר: חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת, יושב-ראש ועדת החינוך, זבולון אורלב.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, ביקשתי לדבר גם כראש השדולה.

איתן כבל: קודם כול, ברכותי לחברת הכנסת רונית תירוש על הצעת החוק.

איתן כבל: תודה מיוחדת לחבר הכנסת זבולון אורלב, יושב-ראש ועדת החינוך והתרבות של הכנסת, שבזכותו – אני אומר את זה כי הוא הצליח לשכנע אותי להסיר את התנגדותי, במובן הזה שסברתי שמן הראוי שהצעת החוק שהציגה רונית תירוש צריכה להיות רחבה הרבה יותר, אבל החלטנו שתפסת מרובה לא תפסת בעניין הזה, וכדאי בנסיבות האלה ללכת על הממד הצר של ההצעה, ובעזרת השם, בבוא היום, אולי נצליח להגיע למצב שבו ההצעה תורחב.

איתן כבל: גם יושב-ראש הישיבה היה שותף להחלטה הזו.

איתן כבל: אני מברך על כך.

אלכס מילר: אתה יודע, אומרים: סע לאט, תגיע רחוק.

איתן כבל: אני מקווה.

איתן כבל: יפה.

איתן כבל: אני מאוד מקווה שחוקים מן הסוג הזה ילכו וירבו בכנסת, ובעזרת השם נדע שהגנה על זכויות בעלי-החיים, יש לה חשיבות מאוד גדולה בתרבות שלנו.

איתן כבל: תודה.

אלכס מילר: תודה לאדוני.

אלכס מילר: אדוני יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, חבר הכנסת זבולון אורלב, אחרון הדוברים.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גם אני מבקש קודם כול להודות לשר לביטחון פנים, השר יצחק אהרונוביץ, והבטחתי שלושה דוברים, ואני האחרון.

זבולון אורלב: ראשית כול לומר שהחוק הזה הוא צעד נוסף, חשוב, של הכנסת בכל מה שקשור בהגנה על בעלי-חיים ובשמירת הערך של צער בעלי-חיים.

זבולון אורלב: אני מנצל כל הזדמנות לומר שהערך של צער בעלי-חיים הוא מהערכים היסודיים והבסיסיים שהיהדות ידעה כבר בראשיתה להנחיל לעולם כולו.

זבולון אורלב: ועדת החינוך והתרבות גם ידעה להפסיק את פיטום האווזים.

זבולון אורלב: היא גם ידעה להפסיק את הפגיעות בחיתוך אוזניים וזנבות לצורך תערוכות נוי, ועוד רבה המלאכה לפנינו.

זבולון אורלב: אלא שאנחנו משתדלים לעשות את כל המהלכים האלה בהבנה.

זבולון אורלב: חבר הכנסת כץ, חבר הכנסת מקלב תמיד מצטט את מה שאנחנו אומרים בקריאת שמע בבוקר ובערב: "ונתתי עשב בשדך לבהמתך, ואכלת ושבעת" – קודם אדם צריך לתת אוכל לבהמה, ולאחר מכן שהוא יאכל.

זבולון אורלב: תורתנו מלאה במצוות שקשורות בצער בעלי-חיים, ולכן ראיתי מצווה מן המובחר לעודד, לחזק ולאפשר את העברת החוק הזה של חברת הכנסת , שמגיעה לה בהחלט הערכה על קידום החוק הזה.

זבולון אורלב: הואיל ואנחנו רוצים לחוקק את החוק הזה בהסכמה, בשלב הזה הקריאה הראשונה היא על איסור גידול, ייבוא: לא יגדל אדם לצורכי הפקה של פרווה או לצורכי ייצוא ולא יפיק ולא ייצר ולא ייבא ולא ייצא פרווה שעשויה משיער של כלבים וחתולים.

זבולון אורלב: אבל לקראת הקריאה השנייה והשלישית, וכך נאמר בדברי ההסבר, וחשוב לומר, שלא תיטען טענה של נושא חדש, אנחנו בהחלט נבדוק את האפשרות להרחיב, בהסכמה עם הממשלה.

זבולון אורלב: כיוון שמציעת החוק התחייבה, ואני כחבר קואליציה גם אעשה זאת, שהכול יהיה בהסכמה עם הממשלה, בינתיים משרד המשפטים ומשרד התמ"ת בודקים את האפשרות, גם של הרחבה, וגם בודקים את האפשרות של החרגה לענייני שמירת דת ומסורת, שהרי חלקים במגזר החרדי נוהגים שימוש בכובעי פרווה – לא מכלבים ולא מחתולים, ולטענתם הם גם לא באים מצורך של הריגת בעלי-חיים.

זבולון אורלב: אבל בנושא הזה רצינו לשמור לעצמנו אופציה.

זבולון אורלב: אותו הדבר בסוגיית הענישה, תתברר גם היא – לעשות איזשהו מדרג ולא עונש אחד לכולם, שהרי לא מי שמגדל בעל-חיים אחד כמי שמגדל עדר שלם של בעלי-חיים.

זבולון אורלב: גם פה צריכים לעשות מדרג.

זבולון אורלב: וביתר דברי ההסבר מובאות אופציות נוספות.

זבולון אורלב: לכן אני אומר לחברי הכנסת שנמצאים פה, תרגישו גאווה בכך שאתם שותפים לקדם את ישראל לעוד חוק מתקדם, גם יחסית לעולם, בהגנה על בעלי-חיים.

זבולון אורלב: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה לאדוני.

אלכס מילר: אנחנו נאפשר לחבר הכנסת אורלב להגיע למקומו, וישר נצביע על החוק בקריאה ראשונה.

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, אני מפעיל את ההצבעה.

אלכס מילר: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 15 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון מס' 8) (איסור הפקה, ייצור, ייבוא, ייצוא ושיווק של פרוות), התש"ע–2009, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

אלכס מילר: בעד – 15 חברי כנסת, נגד – אין, נמנעים – אין.

אלכס מילר: הצעת החוק התקבלה בקריאה ראשונה – הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון מס' 8) (איסור הפקה, ייצור, ייבוא, ייצוא ושיווק של פרוות), התש"ע–2009 – ותמשיך לדיון בוועדת החינוך, התרבות והספורט, לקריאה שנייה ושלישית.

אלכס מילר: [מס' מ/436; "דברי הכנסת, חוברת זו, עמ' 6622; נספחות.

אלכס מילר: ]

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום: הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2004 (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 7), התש"ע–2009.

אלכס מילר: תציג את הצעת החוק ממלאת-מקום יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אלכס מילר: בבקשה, גברתי.

אלכס מילר: הצעת חוק לקריאה שנייה ושלישית.

אורלי לוי אבקסיס: חברי, כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבדת להביא בפניכם לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2004 (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 7), התש"ע–2009.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת החוק מבקשת לתקן את סעיף 65 ולהאריך את הוראת השעה של פרק ז' לחוק המדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2004 (תיקוני חקיקה), שעניינו שילוב מקבלי גמלאות בעבודה כתוכנית ניסיונית בארבעה יישובים בארץ, עד ליום ט"ו באייר התש"ע, 29 באפריל 2010.

אורלי לוי אבקסיס: אני פונה לחברי חברי הכנסת לאשר את הצעת החוק, המוגשת ללא הסתייגויות, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

אורלי לוי אבקסיס: להזכירכם, מדובר רק על התוכנית הניסיונית, רק על הפיילוט.

אורלי לוי אבקסיס: בזמן הזה אנחנו נדון בכל הסעיפים הרלוונטיים ונתקן אותם, אני מקווה.

אורלי לוי אבקסיס: ואם לא נראה לנכון, אז גם ניעצר כאן.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לבקש מכם לעבור להצבעה.

אלכס מילר: תודה, גברתי.

אלכס מילר: כמו שנאמר על-ידי ממלאת-מקום יושב-ראש הוועדה, אין הסתייגויות לחוק, ואנחנו נצביע על החוק בקריאה שנייה.

אלכס מילר: הצבעה.

אלכס מילר: הצבעה מס' 6 בעד סעיף 1 – 10 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

אלכס מילר: בעד – 10, נגד – אין, נמנעים – אין.

אלכס מילר: הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה.

אלכס מילר: גברתי, אפשר להצביע בקריאה שלישית?

אורלי לוי אבקסיס: כן.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: אנחנו נצביע בקריאה שלישית.

אלכס מילר: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 10 נגד – אין נמנעים – אין חוק המדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2004 (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 7), התש"ע–2009, נתקבל.

אלכס מילר: בעד – 10, נגד – אין, נמנעים – אין.

אלכס מילר: הצעת החוק התקבלה בקריאה שלישית.

אלכס מילר: הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2004 (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 7), התש"ע–2009, התקבלה בקריאה שלישית ונכנסה לספר החוקים של מדינת ישראל.

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום: שעת שאלות לשר לביטחון הפנים.

אלכס מילר: אדוני, אני מזמין אותך לדוכן הכנסת, בבקשה.

אלכס מילר: חבר הכנסת אברהים צרצור, בבקשה.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, גלי האלימות בחברה הערבית הולכים וגואים מיום ליום.

אברהים צרצור: האוכלוסייה הערבית מנסה להתמודד עם תופעה זו בכל הדרכים החוקיות העומדות לרשותה, ללא תועלת.

אברהים צרצור: ברצוני לשאול את השר כדלקמן: למה לא מאפשרים הקמת מחלקות ביטחון פנים ברשויות המקומיות, כמתחייב מהמצב, על כל הכרוך בכך?

אברהים צרצור: אני מדגיש, מחלקות ביטחון פנים ולא משטרה עירונית, שלגביה יש ויכוח קשה שלא יסתיים בעתיד הקרוב.

אברהים צרצור: שאלה שנייה: מה בכוונת המשטרה לעשות כדי לעזור לראשי הרשויות הערביות לבלום את התופעה ולמגרה במידת האפשר?

אברהים צרצור: שאלה שלישית: מהן ההנחיות המערכתיות והמעשיות שהמשטרה מיישמת בסקטור הערבי, שמטרתן לייבש את ביצת האלימות הזאת?

אברהים צרצור: תודה.

אלכס מילר: תודה.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בתשובה לשאלה של חבר הכנסת אברהים צרצור: מיגור תופעת האלימות הינו אחד מיעדי המשטרה.

יצחק אהרונוביץ': מדיניות אגף החקירות והמודיעין הינה מבחינת כל המגזרים השונים, ונאכפת באופן שוויוני בכל שטחי המדינה, ללא הבדלי דת, גזע או מין.

יצחק אהרונוביץ': באשר לשאלתך בנוגע להקמת מחלקת ביטחון פנים ברשויות, הרי שהנושא נמצא בתחום אחריותו של משרד הפנים.

יצחק אהרונוביץ': באשר לתופעת האלימות, הרי שהמשרד לביטחון הפנים מגבש בהנחייתי תוכנית לשיפור האכיפה, השירות והקשר עם המגזר הלא-יהודי.

יצחק אהרונוביץ': הנושא נקבע, כפי שאמרתי גם במהלך היום, כיעד מרכזי במדיניות המשרד ל-2010–2011.

יצחק אהרונוביץ': בפן המשטרתי, הכוונה היא להגביר את הנוכחות ולחזק את השירות לאזרח, על-ידי תגבור כוחות, גיוס בני מיעוטים לשירות האזרחי-הלאומי, ובהמשך אף בינוי תחנות חדשות.

יצחק אהרונוביץ': בנוסף, מתוכננת הרחבה של מרכזי שיטור קהילתי.

יצחק אהרונוביץ': ישנם כיום 82, ואני מתכונן להרחיב אותם.

יצחק אהרונוביץ': תופעה מדאיגה נוספת היא הצטברות אמצעי הלחימה.

יצחק אהרונוביץ': גם על זה דיברתי במהלך היום.

יצחק אהרונוביץ': ב-2009 בוצעו 907 מבצעים; נתפסו 426 כלים, אקדחים, 101 רובים, 72 רימוני רסס, 99 מטעני חבלה ו-177 רימוני רסס; נעצרו 624 חשודים; הוגשו 351 כתבי אישום.

יצחק אהרונוביץ': על זה דיווחתי גם בתחילת המושב.

יצחק אהרונוביץ': ההתמודדות באה לידי ביטוי גם במסגרת פרויקט "עיר ללא אלימות" – גם על זה דיווחתי – שמתרחבת לעשרות רשויות בכל המגזר.

יצחק אהרונוביץ': הרשויות שייכנסו לתוכנית: חורה, כסייפה, ערערה, עראבה, נצרת, שפרעם, מע'אר, ג'דיידה, עיר-הכרמל, בית-ג'ן, טירה, זרזיר, בסמת-טבעון, ביר-אל-מכסור, דבורייה, דיר-חנא, אל-בטוף, וכפר-כמא.

יצחק אהרונוביץ': יחד עם זאת, ההתמודדות צריכה להגיע גם ממנהיגי המגזר וראשי הרשויות, אשר עליהם לקרוא להפסקת האלימות, להרגעת הרוחות בציבור, ולא להשאיר רק את המשטרה בחזית, ללא סיוע של ראשי הרשויות, חברי הכנסת ויתר משרדי הממשלה.

יצחק אהרונוביץ': תודה.

אלכס מילר: תודה, אדוני.

אלכס מילר: חברת הכנסת מרינה סולודקין.

מרינה סולודקין: כבוד השר, לפני כמה חודשים אני הייתי בפגישה במשרד לביטחון הפנים, ואני מאוד מודה.

מרינה סולודקין: קיבלתי הרבה תשובות מאוד מאוד חשובות למגזר שאני מייצגת, וגם היו שאלות שאני חושבת – חייבים להמשיך.

מרינה סולודקין: אני מדברת עכשיו על הרמה ההשכלתית של משטרת ישראל, והשאלה הראשונה שלי היא, מהו שיעור החוקרים בעלי השכלה אקדמית בתחומי המשפטים והקרימינולוגיה המשרתים היום במשטרת ישראל?

מרינה סולודקין: שאלה שנייה: מתי יתחיל לפעול המרכז האקדמי לחוקרי המשטרה בבית-שמש?

מרינה סולודקין: איזה קורסים יהיו ובאיזו מתכונת הוא יעביר אותם לחוקרי המשטרה?

מרינה סולודקין: תודה.

יצחק אהרונוביץ': חברת הכנסת מרינה סולודקין, כפי שאמרה, היתה במשרדי וקיימנו דיון בתחום הזה.

יצחק אהרונוביץ': אני אתייחס לשאלתה.

יצחק אהרונוביץ': מבדיקת שיעור החוקרים בעלי ההשכלה האקדמית עולה כי 30% מכלל החוקרים הם בעלי תואר ראשון בתחום המשפט; 30% מתחום המשפט והקרימינולוגיה.

יצחק אהרונוביץ': 470 שוטרים, ומתוכם 205 נגדים ו-265 קצינים, בעלי תואר ראשון במשפטים; 413 שוטרים, ומתוכם 308 נגדים ו-105 קצינים, בעלי תואר ראשון בקרימינולוגיה.

יצחק אהרונוביץ': מספר מכובד ויפה.

יצחק אהרונוביץ': כמו כן, אני מדגיש שיש כ-400 תובעים – שוטרים-תובעים – שנמצאים במחלקת התביעות של משטרת ישראל, והם כולם בעלי תואר ראשון ותואר שני.

יצחק אהרונוביץ': הם מתווספים כמובן לאותם מספרים.

יצחק אהרונוביץ': משטרת ישראל נוקטת כמה צעדים במטרה להעלות את שיעור החוקרים בעלי ההשכלה.

יצחק אהרונוביץ': תגמול שכרי – כאשר תוכנית שכר נגדים תאושר, צפויים חוקרים לקבל תוספות שכר.

יצחק אהרונוביץ': זה יהיה בקרוב.

יצחק אהרונוביץ': רק לידיעתנו, לידיעתך, אנחנו מטפלים פה גם בתמריץ, וגם בתחום העבודה וגם בתחום ההצמדה יש פה באמת תוספות שאמורות להיכנס.

יצחק אהרונוביץ': כל הדברים האלה נמצאים כרגע בעבודה.

מרינה סולודקין: שאלה נוספת, אדוני השר.

מרינה סולודקין: אתמול הייתי בחיפה במפגש עם ציבור, והיתה קבוצה של ישראלים שהתלוננו על יחסים מאוד מאוד גרועים באזור הדר.

מרינה סולודקין: אני מתכננת את המכתב אליך, אבל היום אני רוצה לומר לך מה ששמעתי – היחסים בין המשטרה לאזרחי מדינת ישראל באזור הדר מאוד מאוד מסובכים וקשים.

יצחק אהרונוביץ': לא הבנתי, בהדר – מה קרה שם?

מרינה סולודקין: היתה שם תצוגה, איזה פסטיבל, ובזמן הפסטיבל היה איזה מקרה אלים, והגיעו אלי אזרחים עם מסמכים ועם זה שקיבלו מכות – אזרחים תמימים, לא שיכורים כמו שכתבו, וזה וזה.

מרינה סולודקין: אבל אני מתכננת מכתב, ואני מאוד מבקשת להיכנס לנושא הזה, בגלל שהיחסים קשים מאוד.

מרינה סולודקין: שכונת הדר – שם גרים עולים חדשים, סטודנטים וגם ערבים.

מרינה סולודקין: תודה.

אלכס מילר: תודה, גברתי.

יצחק אהרונוביץ': חברת הכנסת מרינה סולודקין, אני מבטיח שכשאני אקבל את המכתב אני אשיב לך.

יצחק אהרונוביץ': אני אעשה בדיקה ונשמע גם את הצד השני.

יצחק אהרונוביץ': אני מקווה שאנחנו נברר את זה.

אלכס מילר: תודה, אדוני.

אלכס מילר: חבר הכנסת איתן כבל.

איתן כבל: אדוני השר, כיושב-ראש השדולה למען בעלי-החיים הופנו ומופנות אלי גם בימים אלה תלונות רבות של אזרחים שלפיהו יומנאים מסרבים לרשום תלונות בגין עבירות התעללות בבעלי-חיים, וגם כשאלו נרשמות – הטיפול בהן נמשך זמן רב.

איתן כבל: כמו כן, נודע לי כי תיקי חקירה רבים בנושא שבנדון נסגרים בנימוק של חוסר עניין לציבור.

איתן כבל: לנוכח האמור ברצוני לשאול: כיצד בכוונתך לטפל בטענות קשות אלו?

יצחק אהרונוביץ': תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יצחק אהרונוביץ': התעללות בבעלי-חיים היא תופעה קשה ביותר, שעל הרשויות האמונות על החוק לפעול בתוקף כדי למגרה.

יצחק אהרונוביץ': משטרת ישראל מייחסת לנושא חשיבות רבה, כדי להגן על בעלי-החיים, שהם קורבנות חסרי ישע.

יצחק אהרונוביץ': באשר לטענה הכללית שיומנאים מסרבים לרשום תלונות של אזרחים, למען הדיוק, אם אזרחים מגיעים לתחנת המשטרה, הרי שתלונותיהם נרשמות על-ידי חוקרים במרכז לשירות לאזרח – אנחנו קוראים לזה בקיצור מש"ל.

יצחק אהרונוביץ': כאמור, על-פי המידע המצוי בידי, כל התלונות מטופלות.

יצחק אהרונוביץ': אם ישנו מקרה אחר ספציפי שאתה חושב שלא מטופל, תעביר את זה אלי, כי אני לא מכיר פניות כאלה.

יצחק אהרונוביץ': לעניין סגירת תיקים, הנתונים מראים כי 25% מהתיקים נסגרים מחוסר עניין לציבור.

יצחק אהרונוביץ': על-פי הנהלים, לא ניתן לסגור תיק ללא התייעצות עם ראש מדור איכות הסביבה או קצין מטה מצער בעלי-חיים.

יצחק אהרונוביץ': בשנת 2007 נפתחו 304 תיקים בעבירות בעלי-חיים, ומתוכם נסגרו 79.

יצחק אהרונוביץ': ב-2008 נפתחו 276 תיקים ונסגרו 69 תיקים.

יצחק אהרונוביץ': רוב התיקים נמצאים בעבודה.

יצחק אהרונוביץ': בשנת 2009 נפתחו 245 תיקים, ו-61 נסגרו מחוסר עניין.

יצחק אהרונוביץ': הוגשו בין 20 ל-25 כתבי אישום, ואנחנו כרגע ממיינים אותם בשנת 2009.

יצחק אהרונוביץ': תודה.

איתן כבל: שאלה נוספת.

איתן כבל: ברשותך, אני רוצה להסב את תשומת לבך, שלפחות ממה שנאמר לי על-ידי הפעילים בשטח, ברוב המקומות החוקרים בתחנות המשטרה אינם מודעים בכלל לשינוי שהיה בחוק ושהיום צריך לפעול על-פי חוק צער בעלי-חיים, ולא החוק הקודם.

איתן כבל: אני אודה לך אם העניין הזה ייבדק, ואני אומר את זה על סמך מידע, לא שמועה.

איתן כבל: תודה.

יצחק אהרונוביץ': א.

יצחק אהרונוביץ': אני מתחייב; ב.

יצחק אהרונוביץ': גם פה, בתשובה של צער בעלי-חיים ושל ראש מדור איכות הסביבה אצלי במטה הארצי – הוא אמר שזה קיים.

יצחק אהרונוביץ': אבל אני אוודא מה שאתה אומר, לסגור את זה.

אלכס מילר: תודה, אדוני.

אלכס מילר: חבר הכנסת יוחנן פלסנר – אינו נוכח.

אלכס מילר: חברת הכנסת אורית זוארץ – בבקשה, גברתי.

אורית זוארץ: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, בשנים האחרונות אנו עדים להתגברות של מקרי אלימות ושוד המופנים כלפי קשישים.

אורית זוארץ: ברצוני לשאול: מהו נוהל הטיפול במקרים של תקיפת קשישים?

אורית זוארץ: האם הטיפול באוכלוסייה הזאת הוא ייחודי לצרכים ולבעיות העולות כתוצאה מהתקיפה?

אורית זוארץ: האם בעקבות מקרים אלו הציג המשרד תוכנית ייחודית עבור אוכלוסייה זו?

אורית זוארץ: האם נשקלה הפעלת תוכנית "לחצני מצוקה" בעבור קשישים ככלל ובייחוד עבור קשישים עריריים?

אורית זוארץ: האם ניתן לצייד קשישים בגז מדמיע או באמצעים דומים להגנה?

אורית זוארץ: והשאלה האחרונה, האם יש תוכנית לשיקום לאחר טראומה בשיתוף משרד הרווחה והביטוח הלאומי עבור אותם קשישים שהותקפו?

יצחק אהרונוביץ': תודה.

יצחק אהרונוביץ': חברת הכנסת אורית זוארץ, במחצית השנייה של 2007 אירעו כמה מקרי תקיפה חמורים כנגד קשישים, שקיבלו הד ציבורי נרחב.

יצחק אהרונוביץ': לאור זאת הוצאה הנחיה לתת עדיפות בחקירת עבירות אלימות כלפי זקנים ולפעול בנחישות עד להגשת כתבי אישום.

יצחק אהרונוביץ': במקביל, אגף קהילה ומשטרה פועל עם כלל הגורמים המעורבים – הרשות המקומית, מינהלת השכונה ועובדי מתנ"ס – ובין היתר: 1.

יצחק אהרונוביץ': מיפוי אוכלוסיית הקשישים; 2.

יצחק אהרונוביץ': איתור מתנדבים לסיוע; 3.

יצחק אהרונוביץ': הסרת מפגעים; 4.

יצחק אהרונוביץ': הימצאות שוטר ליד בנק בתשלום דמי ביטוח לאומי; 5.

יצחק אהרונוביץ': הרצאות בנושאי בטיחות.

יצחק אהרונוביץ': מעבר לכך, מתחילת 2008 נערכו בקרות על-ידי קציני נפגעי עבירות מחוזיים בתיקים שנסגרו מחוסר עניין לציבור שבהם הנפגע הוא מעל גיל 65.

יצחק אהרונוביץ': הבקרות העלו שמרבית התיקים נסגרו כנדרש – ריב בין זקנים, דחיפות קלות או ויכוח על הדרך – ובמידת הצורך הוחזרו התיקים לצורך השלמה, חקירה והמשך טיפול בחלק מהתיקים.

יצחק אהרונוביץ': באשר ללחצני המצוקה, בעבר הוגשו כמה הצעות חוק בנושא הפעלת לחצי מצוקה לזקנים.

יצחק אהרונוביץ': הנושא נבחן במסגרת פיילוט שבוצע בתחנת נתניה.

יצחק אהרונוביץ': תוצאות המחקר העלו כי מרבית הקריאות היו לשם בדיקת המכשיר וקריאה לתשומת לב, ורק חלקן הקטן הצדיק פנייה למוקדי המשטרה.

יצחק אהרונוביץ': מכאן שיש צורך במענה אנושי שיסנן את הקריאות ויפנה את מקרי האמת למשטרה.

אלכס מילר: תודה, אדוני.

אלכס מילר: חברת הכנסת חנין זועבי.

אורית זוארץ: לא קיבלתי תשובות על כל השאלות.

יצחק אהרונוביץ': על מה לא עניתי?

אורית זוארץ: על ציוד בגז מדמיע, אמצעי הגנה ותוכנית שיקום לאחר חוויה טראומטית, והאם מפעילים איזו תוכנית שיקום, בשיתוף הרווחה אולי.

יצחק אהרונוביץ': שנייה, נראה אם יש עוד משהו.

יצחק אהרונוביץ': לא.

יצחק אהרונוביץ': אני מתחייב להעביר לך.

יצחק אהרונוביץ': בסדר, אורית?

יצחק אהרונוביץ': אני אעביר לך.

אורית זוארץ: סליחה, כבוד השר, יש לך נתונים לגבי מספר התיקים שנסגרו מחוסר עניין לציבור?

אורית זוארץ: יש נתונים?

יצחק אהרונוביץ': מספר תיקים?

יצחק אהרונוביץ': לא, אין לי נתונים.

יצחק אהרונוביץ': אני אנסה למצוא את זה.

אורית זוארץ: יש מקרים שבהם קשישים נמנעים מלהגיש תלונות מחשש – – –

יצחק אהרונוביץ': אמרתי, החשש שלהם הוא קיים, וחלק מהתיקים נסגרים.

יצחק אהרונוביץ': ציינתי פה שנערכו בקרות על-ידי קציני נפגעי עבירות מחוזיים בתיקים שנסגרו מחוסר עניין, וכל התיקים שנסגרו מעל גיל 65 הם בדרך כלל ריב בין זקנים, דחיפות קלות או ויכוח על הדרך, ובמידת הצורך חלק מהתיקים הוחזרו להשלמה.

יצחק אהרונוביץ': אבל אם את רוצה מספר, אני אשלים לך את זה.

אורית זוארץ: תודה.

אלכס מילר: תודה, אדוני.

אלכס מילר: השאילתא הבאה – של חברת הכנסת חנין זועבי.

אלכס מילר: בבקשה, גברתי.

חנין זועבי: אדוני השר, שירות בתי-הסוהר מסווג את האסירים היהודים המרצים עונש מאסר בגין עבירות המבוצעות על רקע לאומי כאסירים פליליים, ובשל כך הם מקבלים את מלוא הזכויות המוענקות לאסירים פליליים, כגון חופשות מהכלא, ביקורי משפחה, ניכוי שליש, קציבת עונש.

חנין זועבי: ידוע לנו, למשל, כי האסיר עמי פופר, שרצח שבעה פלסטינים, התחתן פעמיים בכלא, הביא ילדים ויצא ל-160 חופשות מהכלא, בעוד שהאסירים הביטחוניים הערבים מנועים מכל הזכויות הנ"ל.

חנין זועבי: מדוע ההבחנה הזאת בין האסירים המרצים עונש מאסר בגין אותן עבירות?

חנין זועבי: האין זו פגיעה בשוויון בין האסירים?

חנין זועבי: ומהי עמדת השר ומה עשה בנדון?

מיכאל בן-ארי: נחליף אותם בעסקת שבויים יותר בקרוב – – –

אלכס מילר: חבר הכנסת בן-ארי, תודה.

מיכאל בן-ארי: עסקת שבויים – – –

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: זו שאילתא שהוגשה ואושרה, והשר עונה עליה.

יצחק אהרונוביץ': במענה לחברת הכנסת חנין זועבי, לגבי אסירים ביטחוניים: מיונם של אסירים וסיווגם כאסירים ביטחוניים נעשים על יסוד מבחנים מהותיים, ובכל מקרה נבחן טיבה וטבעה של העבירה שבגינה הורשע האסיר.

יצחק אהרונוביץ': לצורך מיון האסיר אין כל קשר לשאלת האזרחות, דתו ולאומיותו של האסיר.

יצחק אהרונוביץ': פקודת הנציבות, שבה מעוגנים הכללים החלים על אסירים ביטחוניים, קובעת כי ככלל יוטלו על אסירים אלו בעיקר מגבלות על קשר עם החוץ.

יצחק אהרונוביץ': הפקודה מאפשרת להימנע מהגבלות אלו על אסירים ביטחוניים אם התמלאו שני תנאים, שהם מצטברים: האחד, האסיר לא היה חבר בארגון עוין ולא סייע לארגון עוין טרם ביצוע העבירה או שהשב"כ אישר שהאסיר ניתק מגע עם הארגון.

יצחק אהרונוביץ': השני, ניתנה חוות דעת מהשב"כ כי הסרת המגבלות לא מהווה סכנה לביטחון המדינה.

יצחק אהרונוביץ': על בסיס האמור לעיל פועל שב"ס הן לעניין סיווג האסיר והן לעניין תנאי החזקתו.

יצחק אהרונוביץ': לגבי האסיר עמי פופר, אשר הוזכר בשאלה, ניתנה חוות דעת של גורמי הביטחון אשר מאפשרת את יציאתו לחופשה.

יצחק אהרונוביץ': באשר לסוגיות כגון ניכוי שליש וקציבת עונשים – קבלת החלטה לגביהן אינה בתחום סמכותו של שירות בתי-הסוהר.

יצחק אהרונוביץ': עם זאת, כל אסיר, ובכלל זה אסיר ביטחוני, זכאי להביא את עניינו בפני ועדת השחרורים בתום ריצוי שני-שלישים מתקופת מאסרו, וההחלטה תתקבל בהתאם לחוות הדעת המוגשות בעניינו של האסיר.

יצחק אהרונוביץ': לגבי שידורי ערוצי הטלוויזיה, אסירי בתי-הסוהר הביטחוניים יכולים לצפות באמצעות המקלטים שבאגפי הכליאה השונים במגוון ערוצים: ערוץ-10, ערוץ-2, ערוץ-1, ערוצי ספורט, לבנון, ירדן, מצרים, פלסטין, "אל-ערבייה".

יצחק אהרונוביץ': ערוץ "אל-ג'זירה", חדשות, אותר כבר לפני יותר משנה כערוץ אשר בעקבות תכניו אינו מתאים לשידור לאסירים, ועל כן שירות בתי-הסוהר אינו מכליל אותו בחבילת הערוצים.

יצחק אהרונוביץ': טענת האסירים בדבר מניעת הכללת הערוץ הועלתה בעתירה אשר הוגשה לבית-המשפט המחוזי בתל-אביב.

יצחק אהרונוביץ': כבוד השופט רוזן קבע כי אין מקום להתערב בשיקולי שירות בתי-הסוהר.

חנין זועבי: יש נימוק למה השידורים של "אל-ג'זירה" אינם מתאימים לאסירים?

יצחק אהרונוביץ': אני אמרתי.

חנין זועבי: שאינם מתאימים.

חנין זועבי: אבל למה?

יצחק אהרונוביץ': אני חוזר: ערוץ "אל-ג'זירה", חדשות, אשר אותר לפני יותר משנה כערוץ אשר בעקבות תכניו אינו מתאים לשידור לאסירים.

חנין זועבי: למה?

יצחק אהרונוביץ': אמרתי את זה.

יצחק אהרונוביץ': התכנים לא מתאימים.

חנין זועבי: למה?

יצחק אהרונוביץ': אני גם אגיד לך מה זה תכנים?

חנין זועבי: לא.

חנין זועבי: למה?

אלכס מילר: גברתי, זה לא דיון.

אלכס מילר: אנחנו לא פותחים פה דיון.

אלכס מילר: שאלת שאלה, הוא עונה לך.

חנין זועבי: לא דיון, זו שאלה.

חנין זועבי: שאלה.

יצחק אהרונוביץ': חברת הכנסת חנין, זה הובא לפני בית-המשפט המחוזי – – –

חנין זועבי: מה זאת אומרת "לא מתאים", "שידורים לא מתאימים"?

יצחק אהרונוביץ': תקראי את פסק-הדין.

אלכס מילר: תודה, גברתי.

חנין זועבי: ברשותך, שאלה נוספת.

אלכס מילר: לא, שאלת שאלה נוספת.

אלכס מילר: שאלת למה.

חנין זועבי: לא נכון, זו לא שאלה נוספת.

חנין זועבי: שאלה נוספת בנושאים שאושרו.

אלכס מילר: גברתי, תקשיבי, לפי התקנון אין דבר כזה שאלה נוספת.

אלכס מילר: אני מאפשר, אפשרתי לכל חברי הכנסת.

אלכס מילר: מי שרצה שאל שאלה נוספת.

אלכס מילר: את שאלת שאלה נוספת, שאלת למה.

חנין זועבי: זו לא שאלה נוספת.

חנין זועבי: זו היתה שאלה של הבהרה, זו לא היתה שאלה נוספת שלי.

חנין זועבי: יש מגוון נושאים שבהם הרשיתם שאלה נוספת, אני רוצה לשאול על הנושאים האלה.

אלכס מילר: תשאלי את השאלה שלך, ואני מבקש לשבת אחרי השאלה.

אריה אלדד: למה האפליה בין "אל-ג'זירה" וערוץ-2?

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: כבוד השר, זה בנושא של הפשיעה במגזר הערבי.

חנין זועבי: האם קיים מערך בקרה על עבודת תחנות המשטרה?

חנין זועבי: ידוע למשל כי אירועי האלימות באזור שגור – שעליו אחראית תחנת כרמיאל; אזור טייבה – שעליו אחראית תחנת טייבה; אזור ואדי-עארה, באקה, ג'ת, כפר-קרע – שעליו אחראית תחנת ואדי-עארה, ואזור כפר-קאסם, ג'לג'וליה, כפר-ברא – שעליו אחראית תחנת ראש-העין, הם אזורים מועדים למעשי אלימות רבים.

חנין זועבי: האם מקיים השר או המשרד בירור למפקדי התחנות, או האם קיים מערך בקרה ובדיקה לכמות המעצרים, תפיסת חשודים או הגשת כתבי אישום כנגדם?

יצחק אהרונוביץ': חברת הכנסת חנין, אני חושב שאמרתי את זה גם במהלך הדיון היום.

יצחק אהרונוביץ': דיברתי על כל נושא תופעות הפשיעה, האלימות, הנשק הלא-חוקי, כל האירועים עצמם.

יצחק אהרונוביץ': חברת הכנסת חנין, את מציינת תחנות.

יצחק אהרונוביץ': אני יכול להגיד לך באופן כללי, אני לא יכול ספציפית, כי אין לי את הנתון שאת מבקשת.

יצחק אהרונוביץ': באופן כללי, מתבצעת בקרה שלמה של המפקח הכללי של המשטרה, מפקדי המחוזות, מפקדי המרחבים, על אותן תחנות שציינת.

יצחק אהרונוביץ': אם את רוצה שאלה ספציפית, אני מוכן לקבל את החומר ואענה.

יצחק אהרונוביץ': לא באתי מוכן לגבי אותן תחנות ספציפיות.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אני מקריא את השאלה כפי שנוסחה: לנוכח המקרים החוזרים של אלימות מתנחלים כנגד פלסטינים במסגרת מדיניות "תג מחיר", ולנוכח העובדה ששרי הממשלה כולם הביעו דעה נחרצת בדבר הצורך לעצור ולטפל בעבריינים, אילו צעדים עושה המשטרה כדי לעצור את העבריינים וכדי למנוע את הישנות המקרים?

אופיר פינס-פז: כמה מעצרים וכמה כתבי אישום הוגשו מאז ההתנתקות בגין פעולות של יהודים נגד פלסטינים בשטחי יהודה ושומרון?

אופיר פינס-פז: האם נעשים מאמצים מודיעיניים מתואמים עם גופי ביטחון נוספים כדי למנוע את הישנות המקרים?

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, נדמה לי ששאלה כזאת היתה צריכה להיפסל, משום שיש בה חריצת דין כאילו יהודים ומתנחלים הם התוקפים.

אופיר פינס-פז: במקרים מסוימים כן, במקרים מסוימים לא.

דוד רותם: אתה יכול להוכיח שכן?

דוד רותם: אתה קובע אלימות מתנחלים, אתה קובע פעולות של יהודים נגד פלסטינים.

דוד רותם: זה חריצת דין כשאין לזה שום ראיה, וזו שאלה שעל-פי התקנון צריך לפסול אותה.

אופיר פינס-פז: תפנה אל יושב-ראש הכנסת.

דוד רותם: אני פונה אל יושב-ראש הישיבה.

יצחק אהרונוביץ': חבר הכנסת אופיר פינס-פז, אכיפת החוק ביהודה ושומרון היא מורכבת ודינמית.

יצחק אהרונוביץ': המשטרה מתמודדת, בין היתר, עם אירועים של הפרת סדר הבאים לידי ביטוי בפגיעה בפלסטינים על-ידי תקיפות, הצתות וגרימות נזק, ומנגד, במקרים שבהם מעורבים פעילי שמאל, באירועים של הפרות סדר.

יצחק אהרונוביץ': משטרת ישראל, תחת פיקודו של צה"ל כריבון בשטח, ובשיתוף פעולה עם שירות הביטחון הכללי, פועלת במוקדי החיכוך לשם אכיפת החוק כדי למנוע פגיעה בנפש וברכוש, תוך שמירה על שגרת חיים תקינה לכלל התושבים, וזאת בצורה אפקטיבית, שוויונית ומרתיעה.

יצחק אהרונוביץ': בין היתר, המשטרה נוקטת פעילות יזומה כדי למנוע אירועי הפרות סדר טרם התרחשותם, ונעשות הערכות מצב בשיתוף, מודיעינית, עם גופי הביטחון האחרים.

יצחק אהרונוביץ': באשר למספרי התיקים אשר נפתחו וכתבי האישום שהוגשו בשנים האחרונות בגין עבירות הפרות סדר של ישראלים – בשנת 2006 נפתחו 587 תיקים והוגשו 142 כתבי אישום; בשנת 2007 נפתחו 545 תיקים והוגשו 66 כתבי אישום; בשנת 2008 נפתחו 685 תיקים כנגד 792 חשודים, ומהם נכלאו 239 והוגשו 122 כתבי אישום; בשנת 2009 נפתחו 477 תיקים כנגד 494 חשודים, ומהם נכלאו 123 והוגשו 75 כתבי אישום.

יצחק אהרונוביץ': על-פי נתוני המשטרה, בתחילת חודש דצמבר החלה חלוקת צווי הקפאת בנייה ביישובי יהודה ושומרון.

יצחק אהרונוביץ': עד כה נערכו 340 ביקורים ביישובים ונמסרו בהם 145 צווים.

יצחק אהרונוביץ': עקב חלוקת הצווים החלו המתיישבים בפעילות "תג מחיר" – אנחנו קוראים לזה.

אופיר פינס-פז: הם קוראים לזה "תג מחיר".

יצחק אהרונוביץ': עד היום נרשמו 12 אירועים כאלה שכללו עקירה והשחתה של עצים, ניקוב צמיגי מכוניות, וכן שרפת המסגד בכפר יאסוף.

יצחק אהרונוביץ': בנוסף, הושלכו אבנים והותקפו שוטרים ופקחים.

יצחק אהרונוביץ': עקב ההתפרעויות נעצרו 18 חשודים, ומתוכם עוכבו שישה.

יצחק אהרונוביץ': החקירה היא חקירה אינטנסיבית, והיא חקירה משולבת של שירות הביטחון הכללי ושל המשטרה.

יצחק אהרונוביץ': תודה.

אופיר פינס-פז: אפשר שאלה נוספת?

אלכס מילר: כן.

אלכס מילר: חבר הכנסת פינס, שאלה נוספת.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, קודם כול, אני רוצה להודות לשר על התשובה הממצה.

אופיר פינס-פז: תראה, אדוני השר, לא במקרה ראש הממשלה בכבודו ובעצמו קם וגינה את שרפת המסגד; שר הביטחון, כל השרים, ונדמה לי שגם אתה בכבודך ובעצמך גינית בכל פה את העניין הזה, כי כולם מבינים מה המשמעות של הדבר הזה.

מיכאל בן-ארי: – – –

אופיר פינס-פז: השאלה היא – לכולם ברור שדבר כזה יכול להצית את כל האזור, לגרום לאינתיפאדה שלישית, לגרום לנזקים.

אופיר פינס-פז: השאלה היא, האם אתה, אדוני השר, קיימת אצלך דיון מסודר עם מפכ"ל המשטרה, עם ראש השב"כ, עם כל הגורמים, כדי למגר את תופעת "תג מחיר"?

אופיר פינס-פז: האם אתה, כמי שמוביל את מערכת אכיפת החוק בעניין הזה – כולל עם צה"ל – האם אתם מגבשים מדיניות שלמה, עם כלים, עם תקציבים, עם כוח-אדם, עם סדרי עדיפויות, כדי לעקור את תופעת "תג מחיר" מהשורש, או שכולנו נהיה שבויים בידי אחרון המחבלים היהודים, שבסוף ימיט על כולנו אסון?

דוד רותם: שבויים בידי המחבלים השמאלנים.

יצחק אהרונוביץ': לשאלתך, חבר הכנסת אופיר פינס-פז, שוב אני חוזר: האחריות היא בידי אלוף הפיקוד, האחריות היא בידי צה"ל – ריכוז וכמובן פיקוח.

אופיר פינס-פז: הם טוענים שהאחריות עליכם.

יצחק אהרונוביץ': אני יודע בדיוק את תחומי האחריות, הייתי מפקד מחוז יהודה ושומרון.

יצחק אהרונוביץ': האחריות הכוללת שם היא של הצבא – על הכול; הוא הריבון.

יצחק אהרונוביץ': במסגרת אכיפת החוק, האחריות נגזרת מתוך הריבון, ולמעשה המשטרה מטפלת באותם אירועים.

יצחק אהרונוביץ': לשאלתך אם קיימתי דיון – קיימתי דיון.

אלכס מילר: תודה, אדוני.

אלכס מילר: שאילתא נוספת, לחבר הכנסת אריה אלדד.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, שתי שאלות: 1.

אריה אלדד: למה המשטרה לא מסייעת לרשויות האכיפה להרוס את תוספות הבנייה על גג בית-הכנסת בכפר-התימנים בסילואן?

אריה אלדד: 2.

אריה אלדד: מדוע המשטרה אינה אוכפת את הסדר הציבורי בשכונת שמעון-הצדיק בירושלים, כשאנרכיסטים, אנשי שמאל וערבים מקומיים מתנכלים לתושבים היהודים בשכונה, שחזרו לבתים יהודיים בצו בית-המשפט?

יצחק אהרונוביץ': תודה.

יצחק אהרונוביץ': חבר הכנסת אריה אלדד, תופעת הבנייה הלא-חוקית היא חמורה ובעלת השלכות על קיום שלטון החוק.

יצחק אהרונוביץ': אבקש להדגיש כי משטרת ישראל אינה המוציאה לפועל של צווי ההריסה, אלא נדרשת לסיוע לרשויות בעת הצורך, ואת זה אתה יודע.

יצחק אהרונוביץ': לעניין הריסת תוספת הבנייה על גג בית-הכנסת בכפר-התימנים, הרי שהביצוע מותנה בבקשת הסיוע של עיריית ירושלים ובתיאום מועד מתאים למשטרת מחוז ירושלים, בהתאם לנתוני מודיעין.

יצחק אהרונוביץ': כלומר, מי שצריך להוביל את זה הוא למעשה עיריית ירושלים.

יצחק אהרונוביץ': לעניין אכיפת הסדר בשכונת שמעון-הצדיק – אני גם ביקרתי שם, ראיתי את הפרובלמטיות של הדברים.

יצחק אהרונוביץ': המשטרה אוכפת את הסדר הציבורי במתחם, ובכל עת שהיו אירועי התקהלות בלתי חוקית או התפרעויות פעלה המשטרה לפיזור ההתקהלות ולמעצר המתפרעים שהיו במקום.

יצחק אהרונוביץ': במהלך השבועיים האחרונים נערכו בימי שישי תהלוכות לעבר שכונת שמעון-הצדיק.

יצחק אהרונוביץ': ההפגנות הן ללא אישור משטרתי, והסתיימו בהתפרעות ובמעצרים של יותר מ-50 מפירי סדר שהמשטרה ביצעה.

אריה אלדד: תודה, אדוני השר.

אריה אלדד: אכן, פעולת המשטרה בימי שישי ראויה לשבח.

אריה אלדד: אני רק ביקרתי באחד מימי השבוע שלא היה יום שישי, ולי אישית התנכלו – הטרידו, איימו, צעקו עלי באופן בוטה לגמרי.

אריה אלדד: היה שם אוהל מחאה בלתי חוקי שעומד על המדרכה.

אריה אלדד: השאלה היא ביחס לבית-הכנסת בסילואן.

אריה אלדד: ככל הידוע לי, העירייה פנתה, ההוצאה לפועל מוכנה, והדברים תלויים היום באותו תיאום שדיברת עליו בין הגורמים הללו, כי המשטרה אומרת: בינתיים אין לנו כוח-אדם.

אריה אלדד: להערכתך, מתי יהיה למשטרה כוח-אדם להרוס את תוספת הבנייה על גג בית-הכנסת?

אלכס מילר: תודה.

יצחק אהרונוביץ': לגבי שמעון-הצדיק, ראיתי את האוהל.

יצחק אהרונוביץ': אני יודע על הביקור שלך שם ואני ביקרתי שם כמה ימים לאחר מכן.

יצחק אהרונוביץ': דרך אגב, היום הייתי פעם נוספת במרחב, ביקרתי את הכוחות שם, ויש תגבור על מה שראית ומה שאני ראיתי לפני שבועיים-שלושה.

יצחק אהרונוביץ': לגבי הסיוע לביצוע צווי ההריסה, אני אומר שוב: משטרת ישראל תעמיד את הסיוע לעיריית ירושלים.

יצחק אהרונוביץ': כל ניסיון, אלא אם כן יש אירוע חריג או מודיעין – לא לבוא בטענות למשטרה שאין לה כוחות.

יצחק אהרונוביץ': אם צריך, אנחנו נביא את הכוחות מכל הארץ.

יצחק אהרונוביץ': לא זאת הסיבה שצריכה להיות.

יצחק אהרונוביץ': משטרת ישראל תסייע, אבל מי שצריך להוביל את המהלך זה עיריית ירושלים.

יצחק אהרונוביץ': ברגע שהם יחליטו להוביל את זה, המשטרה תעמיד את הכוחות המתאימים.

אלכס מילר: תודה, אדוני.

אלכס מילר: חבר הכנסת בן-ארי.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

מיכאל בן-ארי: אדוני השר, ביום רביעי, א' בכסלו – כבר יותר מחודש – ענה השר על שאילתא של חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ שעסקה בהפגנה של האופנוענים.

מיכאל בן-ארי: במסגרת התשובה על השאלה הנוספת שלי מדוע זוכים האחרונים, האופנוענים, ליחס סלחני בעוד מפגיני ההתנתקות זכו ליחס קשה, הבטיח השר שלא תהיה איפה ואיפה בין המפגינים.

מיכאל בן-ארי: צירפנו לשאילתא את הפרוטוקול שבו כבוד השר אומר את הדברים.

מיכאל בן-ארי: יש לפני מידע ועובדות שב-7 בדצמבר נעצרו שמונה נערים מפגיני ימין ל-24 שעות, בעקבות חסימת כביש מס' 1.

מיכאל בן-ארי: מדוע נמשכת האפליה בין המפגינים?

מיכאל בן-ארי: כשמדובר באנשי ימין אז חייבים לעצור, אפילו כשמדובר בנערים, ואילו כשמדובר באופנוענים אז ישנה סלחנות.

אלכס מילר: תודה.

יצחק אהרונוביץ': חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, התשובה קצרה.

יצחק אהרונוביץ': לשאלתך, עד היום לא נסגר אף דוח אחד נגד המשתתפים בהפגנת האופנוענים.

יצחק אהרונוביץ': מכאן שטענתך בעניין האפליה בין המפגינים אינה במקומה.

יצחק אהרונוביץ': תודה.

מיכאל בן-ארי: שאלה נוספת.

מיכאל בן-ארי: לא שאלתי על דוח, שאלתי על מעצר.

מיכאל בן-ארי: שאלתי על מעצר, וזה העניין.

יצחק אהרונוביץ': תקרא את השאלה.

מיכאל בן-ארי: השאלה היתה למה אלה לא נעצרים ואלה נעצרים.

מיכאל בן-ארי: אין לי בעיה שלא עצרו את האופנוענים, זה בסדר, אבל למה את הימין תמיד עוצרים?

מיכאל בן-ארי: שיגישו להם דוח.

יצחק אהרונוביץ': לא, אתה טענת לאפליה בין מפגין למפגין.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו הגשנו את הדוחות ולא ביטלנו שום דוח לגבי האופנוענים.

יצחק אהרונוביץ': זה מה שאמרתי.

אלכס מילר: תודה לאדוני.

אלכס מילר: חבר הכנסת דודו רותם ביקש לשאול שאלה בתום הדיון של שעת השאלות.

אלכס מילר: אני מאפשר לחבר הכנסת רותם לשאול את שאלתו.

אלכס מילר: לאחר מכן אנחנו נעבור לסעיף הבא בסדר-היום.

דוד רותם: אדוני השר, אדוני היושב-ראש, מתחם הר-הבית הוא אחד המקומות הקדושים בדת היהודית.

דוד רותם: אני לא רוצה להקים בית-כנסת בהר-הבית, אבל אני רוצה לשאול אותך:

דוד רותם: מדוע משטרת ישראל מונעת ממני לעלות להר-הבית ולשאת שם תפילה תוך כדי הליכה?

דוד רותם: אם אני מנענע את השפתיים כשאני נמצא בהר-הבית, אני מוצא מהמתחם.

דוד רותם: השאלה שלי היא, מתי משטרת ישראל תפעיל את ריבונות מדינת ישראל גם בהר-הבית?

יצחק אהרונוביץ': חבר הכנסת דוד רותם, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, אתה יודע כמוני שהנושא של הר-הבית הוא נושא רגיש, נפיץ, וישנם כל מיני גורמים שמעוניינים להצית אש ולהבה בהר-הבית.

דוד רותם: בעיקר מוסלמים.

יצחק אהרונוביץ': אמרתי כולם, לא אמרתי אם זה קיצונים מהימין או מהשמאל, יהודי או ערבי.

יצחק אהרונוביץ': לנושא של הנחיות לביקורים על הר-הבית – כשהר-הבית נפתח לפני כמה שנים, נקבע שאפשר לעלות, גם יהודים וגם תיירים, שעולים כמעט יום-יום, ויש הוראות מתאימות מה מותר ומה אסור.

יצחק אהרונוביץ': אם כבודו רוצה לשנות את ההוראות, את הנהלים, ואתה חושב שיש מקום לשנות, אפשר לבדוק את זה.

יצחק אהרונוביץ': אני לא אשנה את הנהלים, כי אלה נהלים שכבר קיימים כמה שנים, והם נכתבו בעקבות אירועים שהיו לצערי בהר-הבית.

יצחק אהרונוביץ': אם אדוני חושב שיש מקום להתפלל או כל דבר אחר, לטעמי, אני חושב שזה שווה בדיקה, ולא לסגור כרגע את הדברים האלה במליאת הכנסת.

דוד רותם: – – – ריבונות.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: שאלה נוספת, של חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: תודה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: חשבתי שיהיה נכון להעלות את הנושא הזה כהצעה לסדר-היום, אבל הדבר לא עבר והופניתי אליך.

נחמן שי: אני עוקב תקופה ארוכה אחר התופעה של עליית הפשיעה במגזר הערבי.

נחמן שי: בסוף השבוע הזה היו כמה מעשי רצח.

נחמן שי: דווח – על-פי מפקד המחוז הצפוני של המשטרה – על עלייה גדולה במספר כלי הנשק שמוחזקים בידי תושבים ערבים.

נחמן שי: נדמה לי שאנחנו נמצאים במצב שבו המגזר הערבי גם מטופל פחות על-ידי משטרת ישראל וגם הפשיעה והאלימות בו גוברות.

נחמן שי: האם ישנה איזו תוכנית כוללת לטיפול בנושא הזה?

נחמן שי: האם אתה, במסגרת העדיפויות שאתה מקצה, רואה בזה נושא חשוב או בעל חשיבות גבוהה?

דוד רותם: זה לא חדש שהמגזר הערבי הוא עבריין.

נחמן שי: לא זה מה שאמרתי.

נחמן שי: זה לא יפה – – –

יצחק אהרונוביץ': חבר הכנסת נחמן שי, למעשה היום אני מהשעה 16:00 על הדוכן, רוב הזמן, ואני עונה בדיוק על הדברים שאתה כיוונת אליהם כרגע בדבריך.

יצחק אהרונוביץ': אם אתה מבקש ממני לפרוט עוד פעם את כל הדברים – דיברנו על המגזר הערבי; דיברנו על עליית המדרגה; גיניתי את זריקת הרימון על ראש עיריית נצרת ואמרתי שזה יקבל תעדוף בחקירה; דיברתי על כמויות הנשק והרימונים שנמצאים ופירטתי.

יצחק אהרונוביץ': הדבר היותר חשוב – וזה לשאלתך, חבר הכנסת שי – זה מה כן צריך לעשות, כי נעשות פעולות.

יצחק אהרונוביץ': אני אגיד את הדברים בשורה אחת – – –

נחמן שי: אני אקרא את דבריך, ואם יהיו לי הערות נוספות אני אחזור אליך.

יצחק אהרונוביץ': מאה אחוז.

יצחק אהרונוביץ': תודה רבה.

אלכס מילר: תודה לשר לביטחון הפנים.

אלכס מילר: איומים על חיי מפכ"ל המשטרה

אלכס מילר: חברים, אנחנו עוברים להמשך סדר-היום, להצעות לסדר-היום מס' 2027 ו-2041 בנושא:

אלכס מילר: איומים על חיי מפכ"ל המשטרה.

אלכס מילר: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי – בבקשה, אדוני.

אלכס מילר: הצעה רגילה.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אנחנו מתנצלים בפניך, אתה השר הכי מועסק פה במליאת הכנסת, זאת התחושה שלי.

מיכאל בן-ארי: אני משער שאתה חש את זה על בשרך, מה שנקרא, אבל אין לנו בפני מי לבוא בטענות, ומבחינתנו אתה הכתובת ואנחנו מודים לך על זה.

מיכאל בן-ארי: השבוע התפרסם בתקשורת, בראש מהדורת החדשות של הערוץ השני, ביום ראשון – יום שבו אירעו כמה אירועים קשים במדינת ישראל, כמו לדוגמה נערה מנגוהות שהוצתה על-ידי בקבוק תבערה.

מיכאל בן-ארי: דרך אגב, לא ראיתי שורה של גינויים על בקבוק התבערה, לפחות לבג"ץ, שהתיר את הפתיחה של הציר הזה לגורמים עוינים לנסוע בו, למרות אזהרות של גורמי הביטחון.

מיכאל בן-ארי: לא היתה שום שורה של גינויים.

מיכאל בן-ארי: כששאלו אותי לעניין הזה של המסגד, אם אני מגנה, אמרתי שאני לא מגנה, אני לא גננת.

מיכאל בן-ארי: אני לא מגנה לא כי אני בעד – אני נגד – אבל לא יכול להיות שיש דברים שכולם עומדים בשורה אחת ומגנים ויש דברים שהם מובנים מאליהם.

מיכאל בן-ארי: ילדה הוצתה, מה זה חשוב?

מיכאל בן-ארי: מסגד נשרף?

מיכאל בן-ארי: שוד ושבר, העולם כולו נחרב.

מיכאל בן-ארי: חמור מאוד, אבל חמור מאוד שנשרפים בתי-כנסת, שמחולל בית-העלמין בהר-הזיתים, שנשרפו שני בתים לפני חודשיים ימים בחוות-גלעד – עד היסוד, לאנשים לא נשארו לא לבנים ולא חיתולים לילדים.

מיכאל בן-ארי: על זה אין שורה של גינויים.

מיכאל בן-ארי: אבל פה אני סטיתי מן העניין.

מיכאל בן-ארי: העניין הזה, שזה תופס את ראש מהדורת החדשות, ומייד הודעה – שאני לא יודע ממי היא יצאה: גורמי ימין הם אלה שאיימו על המפכ"ל.

מיכאל בן-ארי: ההשתלחות האולטימטיבית מייד בקבוצת אוכלוסייה מסוימת, שהיא הופכת להיות שק האגרוף של החברה הישראלית – שמה נמצאים העבריינים, שמה נמצאים הפושעים, שמה נמצאים המאיימים.

מיכאל בן-ארי: בוודאי ובוודאי אפשר להגיד כזה דבר בראש מהדורת החדשות של ערוץ-2.

מיכאל בן-ארי: וכמו שאני אומר לכם, באותו יום היו כמה התרחשויות, ובכל זאת הכול זז לצדדים – שמירה ואבטחה על המפכ"ל.

מיכאל בן-ארי: אני הייתי הולך לכמה כיוונים אחרים לבדוק.

מיכאל בן-ארי: אגב, הייתי עושה סקר ביהודה ושומרון, בקרב גורמי ימין, מי יודע איך קוראים לו למפכ"ל; אני מבטיח לכם שמעטים בכלל יודעים מי זה המפכ"ל.

מיכאל בן-ארי: יש כאלה שאם היו אומרים, הייתי אומר: אולי.

מיכאל בן-ארי: אבל אני רוצה להתייחס למשהו אחר, אדוני השר – כן, להתנכלות, כן להתנכלות של המשטרה למה שנקרא ההתיישבות ומפגיני ימין, ואני רוצה להביא כמה דוגמאות.

מיכאל בן-ארי: אבל לפני הדוגמאות, היה משהו שהייתי שמח מאוד אם בזמן תפקידך כשר היית מרעיד את אמות הספים לגביו.

מיכאל בן-ארי: יש משהו שמציק לי המון שנים, וזה הסיפור של רצח החייל אולג שייחט.

מיכאל בן-ארי: החייל הזה נרצח בנסיבות קשות.

מיכאל בן-ארי: נתפסו הרוצחים, נשפטו, וכמובן על רצח קיבלו מאסר עולם.

מיכאל בן-ארי: הוכחו כל ההוכחות בבית-המשפט, אדוני היושב-ראש, כל העדויות.

מיכאל בן-ארי: ומדובר באוכלוסייה של בני-מיעוטים, ואני רוצה להגיד לכם – אתם מכירים את העמדות שלי – אני מהסיפור הזה לא ישן בלילות.

מיכאל בן-ארי: אנשים ישבו במאסר עולם – אני מקווה שאתה מכיר את הסיפור הזה, מכובדי חבר הכנסת נחמן שי – – –

נחמן שי: אני מנסה להיזכר, אם תוכל להזכיר לי.

מיכאל בן-ארי: אני אזכיר את הסיפור.

מיכאל בן-ארי: ונמצאו הרוצחים האמיתיים.

מיכאל בן-ארי: אנשים נשפטו למאסר עולם, לא היה להם יד ורגל ברצח הזה, לא קשר ישיר ולא קשר עקיף – זה היה לפני כמה שנים – ונתפסו הרוצחים האמיתיים.

מיכאל בן-ארי: כמובן, פתחו להם את הדלת מהר, אני משער שגם פיצו אותם, אבל מי יפצה חברה שמעוותת דין?

מיכאל בן-ארי: יש פה ספק למישהו שהיה שם בידוי ראיות?

מיכאל בן-ארי: יש פה ספק למישהו שהיתה שם תפירת תיק?

מיכאל בן-ארי: הבית הזה היה צריך להזדעזע ת"ק פרסה על ת"ק פרסה.

מיכאל בן-ארי: אבל אולי אני לא יודע – איזה בדק-בית נעשה במשטרה?

מיכאל בן-ארי: אני רוצה לומר משהו לשר לביטחון פנים, משהו שהוא עקרוני:

מיכאל בן-ארי: לא פעם יוצא שאנחנו מבקרים את המשטרה – לא כי אנחנו מבקרים את המשטרה ככלל.

מיכאל בן-ארי: אדם ומוסד וחברה נידונים על-פי רובם – ואני חושב שיש פה הסכמה של כל חלקי הבית שרובו ככולו טוב; לא טוב, טוב מאוד.

מיכאל בן-ארי: אבל אם לא נטפל בפינות, אם נטשטש את הפינות שאנחנו צריכים לתקן אותן, בסופו של דבר אנחנו נגרום לריקבון של החברה כולה.

מיכאל בן-ארי: לקחת מישהו ולתפוס אותו בפינה מסוימת ולהאשים את כולם, זו טעות.

מיכאל בן-ארי: אדם נידון על-פי רובו, מוסד נידון על-פי רובו, ארגון נידון על-פי רובו.

מיכאל בן-ארי: אבל הטיעון הזה שלי – אני מביא אותו דווקא מאוכלוסיית בני-המיעוטים, ואני חרד, אני חרד מכזה אירוע.

מיכאל בן-ארי: ואני משער שעכשיו אתה שומע ונזכר, ואתה מבין, והייתי שמח מאוד שהיית נותן לי תשובה: היו כאלה מסקנות, היתה כזאת הפקת לקחים בצוותי החקירה ובפרקליטות – איך יכול להיות כזה דבר?

מיכאל בן-ארי: איך נוצרה כזאת מציאות?

מיכאל בן-ארי: ואני רוצה עכשיו לעבור לדברים הרבה יותר פעוטים.

מיכאל בן-ארי: לפני כמה זמן התפרסם – יום שלישי, 22 בדצמבר:

מיכאל בן-ארי: נער בן 16 מיצהר נעצר לאחר שעלה חשד כי עמד – כי עמד, שימו לב איזה פשע, איזה פשע – בארגון מחאה שהפיץ כרוזים בגנות ראש שלוחת תביעות במשטרת ש"י, רב-פקד – משטרת ש"י.

מיכאל בן-ארי: הנער מכחיש והיום יוגש נגדו כתב אישום.

מיכאל בן-ארי: כמובן, הדברים שמתפרסמים – נער בן 16 מההתנחלות יצהר.

מיכאל בן-ארי: יצהר זה עבריינים; אם הוא מיצהר הוא בטח עבריין, הוא בטח "תג מחיר".

מיכאל בן-ארי: אולטימטיבית, ישר הארכת מעצר: נעצר בחשד לאיומים והעלבת עובד ציבור; הקטין נחקר בחשד לארגון מחאה נגד ראש שלוחת תביעות במשטרת ש"י, רב-פקד וכו', ובתליית כרוזים בעלי אופי מאיים בסביבת ביתה – שוד ושבר.

מיכאל בן-ארי: מהחקירה שניהל ראש משרד חקירות מודיעין במשטרת פתח-תקווה, רב-פקד – אני נמנע מלומר את השם – עולה כי במהלך החודשים האחרונים הגיעו פעילי ימין מספר פעמים סמוך לביתה – של אותה רב-פקד – חילקו במקום כרוזים בגנותה ותלו אותם בבתי מגורים סמוכים.

מיכאל בן-ארי: מהמשטרה נמסר כי יש במקרה משום חציית גבולות ברורים בין עובד מדינה הבא לאכוף את חוקיה לבין דריסת רגל גסה בחייו הפרטיים.

מיכאל בן-ארי: דבר זה אנו רואים בחומרה, כפי שעולה מנסיבות החשדות המיוחסים.

מיכאל בן-ארי: הדבר התפרסם בעוד כמה מקומות, אבל למזלנו, אדוני היושב-ראש, יש גם בית-משפט.

מיכאל בן-ארי: ושם ההתלהמות וההתלהבות והוצאת השם רע, ומעצרי השווא, לעתים נעצרים.

מיכאל בן-ארי: וככה היה במקרה הזה.

מיכאל בן-ארי: כותרת: מכה לפרקליטות ולמשטרה.

מיכאל בן-ארי: אחרי ההכפשה, מי יתקן את העוול?

מיכאל בן-ארי: מי יתקן את העוול של המעצר?

מיכאל בן-ארי: שום דבר לא היה בו, ארגון מחאה.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה לקרוא לכם מפסק-הדין: שופטת בית-המשפט השלום בפתח-תקווה – אני נמנע מלומר שמות כשאין צורך – שחררה אתמול ממעצר בית קטין מיצהר המואשם באיומים והעלבת עובד ציבור.

מיכאל בן-ארי: השופטת מתחה ביקורת נוקבת על המשטרה והפרקליטות, וקבעה כי תוכן הכרוזים שחילק נגד תובעת משטרתית הוא קריאה לגיטימית.

מיכאל בן-ארי: רבותי, אנחנו מדינה דמוקרטית ויש גם דבר כזה שנקרא חופש ביטוי.

מיכאל בן-ארי: למי שלא זוכר, בזמן מלחמת "עופרת יצוקה" עמדה בתו של איש ציבור מאוד מאוד בכיר – כשאין צורך אני לא מזכיר שמות – עמדה והפגינה נגד הרמטכ"ל בהפגנה מאוד מאוד קשה ונוקבת.

מיכאל בן-ארי: לא נעשה לה כלום – לא נעצרה ולא הוגש כתב אישום.

מיכאל בן-ארי: לפי כתב האישום, הקטין חילק את הכרוזים מחוץ לביתה של – בשתי הזדמנויות – חזר על הפשע – ביוני ובנובמבר האחרון.

מיכאל בן-ארי: בכרוז נכתב כי היא הספיקה לרדוף יהודים רבים מתושבי האזור, היא ומחלקתה מגבות משפטית את מלחמת השלטון במאחזים הבלתי-חוקיים שהשלטון מעדיף למסור – את הקרקע לערבים.

מיכאל בן-ארי: מי שמשתף פעולה עם השלטון וכו'.

מיכאל בן-ארי: ועכשיו דברי השופטת: השופטת מתחה ביקורת נוקבת על התנהלות המשטרה.

מיכאל בן-ארי: לגבי הכרוז נכתב כי לא נמצאה ראיה כלשהי הקושרת בין הקטין לחלוקה – אומרת השופטת.

מיכאל בן-ארי: לגבי תוכן הכרוז – נגיד כן, שהוא כן חילק – נכתב כי זוהי קריאה לגיטימית.

מיכאל בן-ארי: גם הדברים שעליהם שמה התביעה את הדגש, אין בהם דבר מן האיומים.

מיכאל בן-ארי: קריאה חוזרת ונשנית בכרוז אינה מעלה כי יש בו איומים מפורשים.

מיכאל בן-ארי: ברי שדעתם של כותבי הכרוז אינה נוחה מהמתלוננת – אני בטוח שחבר הכנסת נחמן שי מאוד לא אוהב את הכרוז הזה, כמו שמן הסתם כרוז מסוים שיכתוב חבר הכנסת נחמן שי מאוד לא ימצא חן בעיני.

מיכאל בן-ארי: ובכל זאת אנחנו נמצאים בסוג של מדינה דמוקרטית.

אלכס מילר: ולסיכום.

מיכאל בן-ארי: נגמר לי הזמן?

אלכס מילר: כן.

מיכאל בן-ארי: אני רק התחלתי לדבר.

אלכס מילר: חבר הכנסת בן-ארי, אני מבקש ממך משפט אחרון ואנחנו נאפשר לשר לענות.

מיכאל בן-ארי: לא, לא.

מיכאל בן-ארי: תן לי בבקשה עוד דקה אחת.

מיכאל בן-ארי: רבותי, אני רוצה לומר כמה סיפורים.

מיכאל בן-ארי: סיפור החומצה על הגג בכפר-דרום – משטרת ישראל הוציאה את זה; לא היה ולא נברא.

מיכאל בן-ארי: ב"בית השלום" אמרו: יש שם אמל"ח, איזה איומים היו שם; לא היה ולא נברא.

מיכאל בן-ארי: כרוזי הסתה נגד שי ניצן – שוב פעם הלכו, ומעצר עד תום ההליכים וכן הלאה, דברים שהם סוג של התנכלות, סוג שמזכיר מדינה טוטליטרית, שלא מבקרת את עצמה.

מיכאל בן-ארי: ומשפט אחרון: בשבוע שעבר אני שמעתי את כבוד השר במה שהכתיבו לו בעניינה של צביה שריאל.

מיכאל בן-ארי: שום דבר ממה שנאמר שמה, אין לו קשר לאמת, אין לו קשר לעובדות.

מיכאל בן-ארי: מכתיבים את הדברים, כאילו אתה תקריא ואף אחד לא יוכל לענות לך.

מיכאל בן-ארי: מכובדי השר, הדברים הוכחו, גם לגבי הבדיקה הגופנית וההפשטה של הבנות.

מיכאל בן-ארי: היתה פה ועדה, היתה פה ועדה בראשות חברת הכנסת ציפי חוטובלי, ניתנו שם עדויות קשות ביותר.

מיכאל בן-ארי: ורצוי שהמשטרה תחשוב פעמיים לפני שהיא מוציאה דברים לתקשורת, לפני שהיא מכפישה ציבור שלם ולפני שהיא עושה דברים שקשה לאחר מכן לחזור מהם.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: אדוני השר, אני מזמין אותך לדוכן לענות לחבר הכנסת בן-ארי, ואנחנו נמשיך בסדר-היום.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מענה על הצעה לסדר-היום בנושא איומים על חיי המפכ"ל.

יצחק אהרונוביץ': חבר הכנסת ניצן הורוביץ – שלא נמצא פה – וחבר הכנסת בן-ארי ביקשו לדון באיומים על חיי המפכ"ל והתגברות האלימות בחברה הישראלית.

יצחק אהרונוביץ': אבל בטרם אני אשיב על ההצעה, אני לא יכול שלא לגנות את הדברים שאתה משמיע פעם אחר פעם בגנות משטרת ישראל ושירות בתי-הסוהר.

יצחק אהרונוביץ': הדברים שלך, חבר הכנסת בן-ארי, לא ראויים.

יצחק אהרונוביץ': אני מגנה אותם, אני דוחה אותם.

מיכאל בן-ארי: את מה?

יצחק אהרונוביץ': את כל ההאשמות שהעלית פה מעל הבמה הזאת.

יצחק אהרונוביץ': דבר כזה לא עושים בכנסת ישראל.

יצחק אהרונוביץ': גופי האכיפה הם גופים ששומרים עליך ועל החברה בישראל.

יצחק אהרונוביץ': יש טענות – תעלה אותן.

יצחק אהרונוביץ': אתה נפגש אתי לעתים קרובות.

יצחק אהרונוביץ': לבוא לפה, ובמסגרת עשר דקות לגדף ולומר דברים לא ראויים – אני מגנה אותם, אני דוחה אותם, ואני לא מוכן לעבור לסדר-היום בעניין אותם גופים שאני מופקד עליהם.

מיכאל בן-ארי: תתייחס לדברים – – –

אלכס מילר: חבר הכנסת בן-ארי, השר הקשיב לך בשקט.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה את זכות התגובה.

יצחק אהרונוביץ': בתאריכים 23–24 בדצמבר התקבלו שני מכתבי איום אנונימיים זהים בלשכת המפכ"ל בירושלים הממוענים למפכ"ל המשטרה.

יצחק אהרונוביץ': במכתבים רשומים גידופים כלפי המפכ"ל וכלפי שר הביטחון, ובהם אמירה ש"שניכם מסתתרים עם אבטחה".

יצחק אהרונוביץ': המכתבים מסתיימים במשפט איום: "יום הדין שלך קרוב מאוד, כי אתה סומנת לעולם הבא".

יצחק אהרונוביץ': בעקבות המכתבים בוצעה הערכת מצב והוחלט לעבות את סל האבטחה הקיים.

יצחק אהרונוביץ': הנושא נמצא בחקירה במחוז ירושלים ושירות הביטחון הכללי.

יצחק אהרונוביץ': טרם נעצרו חשודים.

יצחק אהרונוביץ': ללא קשר לתוצאות החקירה, אני רוצה להבהיר מעל במה זו שלא אתן לאף גורם לאיים על אנשי רשויות האכיפה, לא על אחרון השוטרים והסוהרים ולא על העומד בראשות המשטרה.

יצחק אהרונוביץ': אעמוד חוצץ בין המאיימים לבין אנשי רשויות האכיפה ואשמש כמגן אנושי עליהם.

יצחק אהרונוביץ': אני מגנה בכל תוקף את חציית הקו האדום הזה.

מיכאל בן-ארי: אנחנו כולנו אתך בזה, לא זו השאלה.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה לומר משפט.

אלכס מילר: אין דבר כזה.

מיכאל בן-ארי: מה זה אין דבר כזה?

מיכאל בן-ארי: למה אין דבר כזה?

אלכס מילר: אין דבר כזה, אתה לא יכול.

אלכס מילר: אנחנו לא פותחים פה דיון.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, זה כן מקובל.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה לענות לשר.

מיכאל בן-ארי: הוא פגע בי ואני רוצה לענות לו.

מיכאל בן-ארי: לא ענית לי עניינית, אדוני השר.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה לענות.

אלכס מילר: חבר הכנסת בן-ארי, אני מפנה אותך לתקנון.

אלכס מילר: אם יש לך הודעה אישית, אתה חייב להגיש את זה בכתב ליושב-ראש הכנסת, ואז אנחנו נחליט אם לאשר או לא, ובמסגרת הזאת יש לך חמש דקות.

אלכס מילר: אם לא הוגשה בקשה בכתב, אנחנו צריכים להצביע.

מיכאל בן-ארי: זה קרה עכשיו.

אלכס מילר: ככה זה בניהול המליאה.

אלכס מילר: דברים שקורים עכשיו וחברי הכנסת רוצים להגיב – כותבים בכתב בקשה להודעה אישית, ובזה סיימנו.

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, אנחנו נצביע.

אלכס מילר: מי שמצביע בעד – זה בעד דיון במליאה.

אלכס מילר: מי שמצביע נגד – להסיר, כי הציעה הממשלה להסיר את הנושא מסדר-היום.

אלכס מילר: חבר הכנסת נסים זאב, חבר הכנסת אורי מקלב, אני עובר להצבעה.

אלכס מילר: אני מבקש מכם לשבת.

אלכס מילר: הצבעה.

אלכס מילר: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 1 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 4 נמנעים – אין ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

אלכס מילר: בעד – 1, נגד – 4, נמנעים – אין.

אלכס מילר: הנושא הוסר מסדר-היום.

אלכס מילר: תושבים חרדים באשדוד מותקפים ונפצעים על-ידי בריונים בלי תגובה של המשטרה

אלכס מילר: אנחנו עוברים להצעה אחרונה, הצעה לסדר-היום מס' 2035, של חבר הכנסת אורי מקלב: תושבים חרדים באשדוד מותקפים ונפצעים על-ידי בריונים בלי תגובה של המשטרה.

אלכס מילר: בבקשה, חבר הכנסת מקלב, יש לך שלוש דקות.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני לוקח בחשבון שהכותרת של ההצעה לסדר-היום שלי נראית אולי משהו שהוא נושא מקומי וקטן, שאולי לא שווה הצעה לסדר-היום בכנסת, וודאי לא הצעה לסדר-היום דחופה.

אורי מקלב: אבל אני רוצה להגיד לכם, חברי, שהנושא הוא הרבה יותר רחב.

אורי מקלב: הוא הרבה יותר מעמיק ועקרוני וקשה, ומקיף הרבה יותר מאשר בעיר אשדוד.

אורי מקלב: בתקופה האחרונה גם כאן, גם מעל במת הכנסת, שמענו על התקפות על ציבור חרדי באשדוד.

אורי מקלב: אבל יש כמה מאפיינים למותקפות הזאת ולהתקפות האלה.

אורי מקלב: קודם כול, שהן נעשות ביום מסוים.

אורי מקלב: הן לא נעשות בכל ימי השבוע, יש יום מסוים שבו זה נעשה – זה נעשה ביום שבת.

אורי מקלב: בשבת – אז נעשות ההתקפות.

אורי מקלב: אני מניח שהמשטרה, וגם לא דווקא החוקרים, מבינים שיש איזה קו מאפיין, ובאים לראות למה זה קורה.

אורי מקלב: כשרואים שזה קורה ביום אחד בשבוע – למה זה קורה דווקא ביום הזה?

אורי מקלב: ואני גם רוצה להגיד לכם – ותיכף נגיע לכך – זו לא התנכלות אחת וזו לא איזו בריונות לשם בריונות, אלא זה קורה באזור חרדי.

אורי מקלב: אותו איש חרדי שיעבור ברובע לא חרדי לא יקרה לו שום דבר, חוץ מאשר – יכולה לקרות התנכלות בריונית בארץ באחוז מסוים.

אורי מקלב: אבל בשכונה שהוא גר, שם, בבית שלו, זה קורה לו, וההשלכות הן השלכות קשות: ילדים מפוחדים, הורים מפוחדים, אף אחד לא יודע איך הוא חוזר הביתה; הילד לא יכול ללכת לתנועת הנוער שלו, האבא לא יכול ללכת למרכז הרוחני שלו, הוא לא יודע מה יקרה לו.

אורי מקלב: וזה קורה בשבת מסיבה אחת – בגלל שהוא ללא שום אמצעי הגנה, אין לו שום כלי תקשורת, אין לו פלאפון, וגם אי-אפשר לקחת אותו ברכב.

אורי מקלב: לכן גם לא נמצאים אלה שמתקיפים, ככה שלשמור – יש אפשרות להתגבר על זה.

אורי מקלב: אבל לא שזה לאט-לאט נהיה יותר שקט, כמו שחושבים – בטח המשטרה מטפלת, בטח הגופים העירוניים מטפלים, בטח זה מתמעט, עוד יש תופעה פה ושם – התופעה מתגברת והולכת.

אורי מקלב: אפשר להגיד שהיא החריפה מאוד, ואני יכול להגיד שיש כנופיות רחוב ששולטות על הרחוב.

אורי מקלב: זה לא רק נעשה היום בגוף, אלא נעשה היום גם בפריצה לחנויות לאור יום.

אורי מקלב: אנשים פורצים לפני אנשים.

אורי מקלב: אני גר ברמות, ויש תופעה שמאוד זעזעה אותי, שאומרים לי: תראה, יש כאן גנבי רכב, גנבו את הרכב, נמצאים מתחת לאף, המשטרה הכחולה נמצאת, והיא לא יכולה להגיע, מכיוון שמאחורי זה זה כבר אזור B, והיא צריכה להיכנס לשם.

אורי מקלב: אני הבנתי את התסכול הרב.

אורי מקלב: התסכול הזה נמצא אצל תושבים שאומרים: איפה אנחנו נמצאים?

אורי מקלב: אנחנו נמצאים במקומות שבהם לאור היום פורצים, גונבים, מתעללים, מכים, מתקיפים, מאיימים.

אורי מקלב: אנשים שמתלוננים ספציפית, בגלל שמכירים אותם, אחרי זה מתקיפים אותם קשות.

אורי מקלב: אני יכול להגיד לכם יותר מזה.

אורי מקלב: רק בתקופה האחרונה – אני אקרא לכם שתיים, שלוש כותרות של העיתון.

אלכס מילר: אבל זמנך תם.

אורי מקלב: לא שמתי לב.

אורי מקלב: זה קיים לא רק באשדוד, התופעה הזאת קיימת בירושלים, ברמות.

אורי מקלב: אני מדבר רק על השבועות האחרונים.

אורי מקלב: כשאני מדבר על השבועות האחרונים, הפירוש הוא שבסך הכול זה כמה ימים, כי דיברנו על שבת.

אורי מקלב: זה קיים בבני-ברק, זה קיים בחיפה.

אורי מקלב: רק בשבת האחרונה הותקפה בחיפה ישיבת חב"ד.

אורי מקלב: ביפו רק לפני שבועיים הותקף אדמו"ר בדרכו לבית-הכנסת.

אורי מקלב: אדוני השר, חברי חברי הכנסת, הנושאים האלה, שיהודי חרדי או יהודי בכלל מותקף בגלל שהוא חרדי, והוא מותקף גם בשבת, שאין לו ביטחון, בגלל שהוא מנוע בשבת, הוא שומר שבת – הוא לא הולך עם פלאפון והוא לא מטלפן למשטרה והוא לא הולך עם כלים אלקטרוניים כאלה וכלים פיזיים אחרים.

אורי מקלב: האדם הזה מותקף, ואומר שר המשטרה מעל הבמה הזאת, ובצדק – ואני יודע שהוא טיפל בעניין ושזה כאב לו – הוא אומר: תשמע, עצרנו נער, ומה הוא אומר?

אורי מקלב: אני שונא אשכנזים.

אורי מקלב: שאלו את הנער הזה: למה התקפת?

אורי מקלב: למה התנפלת עליו?

אורי מקלב: הוא אומר: אני שונא אשכנזים.

אורי מקלב: אז אני רוצה להאמין שהוא לא שונא אשכנזי כי הוא אשכנזי ולא מזרחי, אלא אשכנזי – הפירוש אצלו הוא אולי חרדי.

אורי מקלב: גם אם נלך לקולא בעניין הזה, אין לי ספק שאנחנו צריכים לטפל בעניין הזה, בגלל שהתופעה הזאת היא קודם כול לא מקומית, היא הרבה הרבה יותר רחבה, היא נוגעת לאלפי איש, להרבה אנשים שהילדים שלהם נמצאים במקומות כאלה.

אורי מקלב: והרבה יותר מכך – הוא מותקף בגלל שהוא חרדי.

אורי מקלב: הוא ממוקד.

אורי מקלב: הם מסתובבים רעולי פנים ברחובות, באמצע היום.

אורי מקלב: השאלה היא מי שולט.

אורי מקלב: אני יודע שהדבר האחרון שהמשטרה רוצה, אבל אין ברירה לתושבים, זה הקמת משטרה עצמאית להגנה עצמית.

אורי מקלב: אני יודע שהמשטרה לא אוהבת את זה, אבל אני לא רואה ברירה אחרת, ואני קורא מכאן, ההצעה לסדר-היום שלי, הקריאה האחרונה, לטפל בתופעות האלה בצורה מקיפה ורחבה של העניין, ולא עוד פעם לטפל בצורה מקומית.

אורי מקלב: התשובה האחרונה שאמרתי לך, כשאמרת שתוגברו הסיורים אמרתי שברגע שהמשטרה תצא, אתה תראה שכל העכברים יצאו מחוריהם.

אורי מקלב: וזה כך קרה, לא הרבה זמן, באותו שבוע.

אורי מקלב: התופעה הזאת לא היתה רק במקום אחד.

אורי מקלב: תודה, אדוני.

אורי מקלב: תודה, אדוני היושב-ראש.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: כבוד השר.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת אורי מקלב ביקש לדון באירועי תקיפות קשות של תושבים חרדים בעיר אשדוד על-ידי בריונים.

יצחק אהרונוביץ': בתאריך 1 בדצמבר השבתי לשאילתא דחופה של חבר הכנסת מקלב לעניין אירוע ספציפי, שבו הותקף תושב העיר אשדוד.

יצחק אהרונוביץ': בהצעה שבענייננו לא צוינו מקרים ספציפיים, אלא הועלתה טענה שלפיה היו אירועי אלימות קשים בימים האחרונים ברובע החרדי באשדוד.

יצחק אהרונוביץ': על-פי בדיקה שערכתי עם תחנת אשדוד ועם המטה הארצי, לא מוכרים אירועי אלימות קשים שאירעו במהלך הימים האחרונים ושקשורים במגזר החרדי.

יצחק אהרונוביץ': אמרתי יותר מפעם אחת, גם לחברי חבר הכנסת מקלב: אני אומר לך, אין תלונות במשטרה.

יצחק אהרונוביץ': אתה מצייר לי פה אירועים, אני קורא את העיתונות החרדית שפורסמה, אבל אין אירועים.

יצחק אהרונוביץ': הדברים האלה הם תחושות, ועל התחושות האלה אין ויכוח בינינו, יכול להיות שהן מוצדקות ויכול להיות שהן לא.

יצחק אהרונוביץ': אני גם אמרתי לך שנעשות פעולות, אמרתי שאם מישהו מתלונן, אפשר לפתוח בחקירה.

יצחק אהרונוביץ': הדברים האלה קיימים, אבל לבוא ולהגיד שיש שם אירועים – לא מצאנו.

יצחק אהרונוביץ': יש לציין שמספר האירועים הפליליים שלהם נדרש מענה משטרתי ברובע החרדי בעיר נמוך יחסית, ובעבר ניתן מענה לאירועי אלימות נקודתיים, אשר טופלו היטב, ובמהלכם נחקרו חשודים ונאספו ראיות, דוגמת המקרה האמור בשאילתא הדחופה שהגיש חבר הכנסת.

יצחק אהרונוביץ': תחנת אשדוד תמשיך להשקיע מאמץ רב כדי להשיב את הסדר ולחזק את תחושת הביטחון האישי של התושבים.

יצחק אהרונוביץ': מפקד התחנה קיים כמה מפגשים עם רבני הרובע, הרבנים המשפיעים בעיר, כדי למצוא פתרונות יצירתיים וכדי לצמצם את רמת המתיחות הקיימת במקום.

יצחק אהרונוביץ': ברובע החרדי הוקמה נקודת שיטור קהילתי והוצב בה שוטר קהילתי.

יצחק אהרונוביץ': בנקודת השיטור פועלים למעלה מ-100 מתנדבים מהרובע החרדי, וכל אירוע מטופל במהירות האפשרית וברגישות הנדרשת.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: מה אדוני מציע?

יצחק אהרונוביץ': אני מוכן לשמוע מה חבר הכנסת מקלב רוצה.

יצחק אהרונוביץ': אם אתה רוצה דיון, אין לי בעיה.

אורי מקלב: אני מציע להעביר לוועדת הפנים.

נחמן שי: הוא לא יכול להציע לוועדת הפנים.

אלכס מילר: השר מסתפק בבקשה?

יצחק אהרונוביץ': אני מצטרף, אם הוא רוצה דיון אין לי בעיה.

אלכס מילר: חבר הכנסת בן-ארי ביקש הצעה אחרת, ואני אאפשר לו לנמק את הצעתו.

אלכס מילר: לאחר מכן אנחנו נצביע.

מיכאל בן-ארי: אדוני השר, אני מנצל את הבמה הזו כדי למחות על הדברים שלך נגדי.

מיכאל בן-ארי: אני הקדמתי בראשית דברי ושיבחתי את עבודת המשטרה.

מיכאל בן-ארי: אמרתי שמוסד נידון על-פי רובו, ורובו טוב ואפילו טוב מאוד.

מיכאל בן-ארי: כל מי שנכח כאן במליאה שמע.

מיכאל בן-ארי: הערתי הערות ענייניות, אבל משום מה, כששואלים בחיטים אתה עונה בשעורים.

מיכאל בן-ארי: שאלתי על מעצרים, ענית לי על דוחות.

מיכאל בן-ארי: נתתי פה עובדות שהיו כאן, בתוך הוועדה למעמד האשה, והשר אומר לי שאני מכפיש.

מיכאל בן-ארי: אולי במקום להשתלח בחבר כנסת, אדוני השר, תענה עניינית, או תבקש מהגורמים האחראים לראות מה ניתן לתקן.

מיכאל בן-ארי: אני חוזר להערה שלי בתחילת הדברים.

מיכאל בן-ארי: הארגון הוא חשוב, הוא טוב, הוא טוב מאוד, אבל אם לא יטופלו הנקודות הטעונות תיקון על-ידך, איש לא יעשה את זה, וכשיש נמק במקום אחד והוא לא מטופל, אחריתו מי ישורנה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חבר הכנסת נחמן שי, יש לו גם הצעה.

נחמן שי: תודה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: אני חושב שיש כאן הסכמה כללית שאפשר יהיה להעביר את זה לוועדה.

נחמן שי: אני מבין שטכנית, מי שהציע הצעה לסדר-היום צריך לבקש דיון במליאה, אבל זה לא חיוני.

נחמן שי: חשוב מאוד שהוועדה תדון.

נחמן שי: מאוד התרשמתי מדברי חבר הכנסת, אבל גם מדברי השר, כי אם אין תלונות, אז אין אירועים.

נחמן שי: איכשהו זו תופעה שקשה לקבל אותה.

נחמן שי: בואו נדון בזה בוועדה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, נעבור להצבעה.

אלכס מילר: מי שמצביע בעד, הוא בעד שהנושא יידון בוועדת הפנים.

אלכס מילר: מי שמצביע נגד, מצביע על הסרת הנושא מסדר-היום.

אלכס מילר: לפי מה שהבנתי, השר מסכים עם ההצעה לדיון בוועדת הפנים.

אלכס מילר: אנחנו עוברים להצבעה.

אלכס מילר: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

אלכס מילר: בעד – 5, נגד – אין, נמנעים – אין.

אלכס מילר: ההצעה עברה לוועדת הפנים.

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

אלכס מילר: הישיבה הבאה תתקיים ביום רביעי, י"ג בטבת תש"ע, 30 בדצמבר 2009, בשעה 11:00.

אלכס מילר: ישיבה זו נעולה.