ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 150, 2010-06-29 00:00

ראובן ריבלין: גבירותי ורבותי חברי הכנסת, היום יום שלישי, י"ז בתמוז התש"ע, 29 ליוני 2010 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת ביום שהוא יום צום, יום זיכרון, יום אזכרה ויום חשבון נפש לעם היהודי.

ראובן ריבלין: ולכן, בהתאם לבקשתם של חברי הכנסת הצמים, לא יתקיימו היום נושאים אשר הם באיזושהי מחלוקת כזאת או אחרת.

ראובן ריבלין: ביקשנו עוד אתמול שיהיו נושאים המדברים ברווחה, שעליהם אין מחלוקת, אבל שר הרווחה היה בכנסת אתמול, הוא ביקש שכל אותם נושאים יעלו על סדר-היום אתמול, ולכן סדר-היום הצטמצם, והוא מיוחד כולו לנאומים בני דקה, ואני אאפשר היום לכל אחד מהנואמים לנאום שתי דקות.

ראובן ריבלין: אני מבקש מכל חברי הכנסת הנוכחים להצביע, על מנת שאוכל לקבוע מי הנואמים.

ראובן ריבלין: ראשונת הנואמים תהיה חברת הכנסת מירי רגב, והבאה אחריה – חברת הכנסת רונית תירוש.

ראובן ריבלין: בינתיים להצביע.

ראובן ריבלין: עכשיו הודעה למזכיר הכנסת, לפני שמתחילים.

נאזם בדר: תודה, אדוני.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 6), התש"ע–2010, שהחזירה הוועדה לקידום מעמד האשה.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק להסדרת הרעייה במקרקעי ציבור, התש"ע–2010; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 60) (איסור פרסום), התש"ע–2010.

נאזם בדר: החלטת ועדת הכנסת לפי סעיף 138(ב1) לתקנון הכנסת בדבר חלוקת הצעת חוק זכויות למשרתים בשירות צבאי או לאומי, התש"ע–2010 – פ/2405/18.

נאזם בדר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: לפני שאתן את רשות הדיבור לחברת הכנסת מירי רגב, אני רוצה לברך את היושבים ביציע האורחים, אנשי יחידת הליווי של יחידת נחשון מהשב"ס.

ראובן ריבלין: אני מבקש לברך אותם בשם חברי הכנסת כולם על פעולתם למען המדינה ולמען רווחתה והסדר שבה.

ראובן ריבלין: יש לנו גם ילדים מבית-הספר היסודי "אל-זהרא" מטייבה.

ראובן ריבלין: ברוכים הבאים אל כנסת ישראל.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, אני ארשום את כולם.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת מירי רגב, הראשונה, ואחריה – רונית תירוש.

ראובן ריבלין: עכשיו אני מוסיף את שיח' צרצור.

מירי רגב: תודה לך.

מירי רגב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום יצאה משפחת שליט למסע שלה, היום השלישי למסע מביתם, ממצפה-הילה לירושלים.

מירי רגב: מרגש לראות את המוני, המוני האנשים שמצטרפים – אני הייתי שם ביום הראשון, במצפה-הילה, כבוד היושב-ראש, וראיתי המוני אנשים, ילדים, קשישים, נשים, גברים, מצטרפים ומחזקים את משפחת שליט במאבק הקשה והנורא הזה, כשבנם יושב ארבע שנים מתחת לאדמה בלי שאף אחד יודע מה מצבו, כשהאסירים הפלסטינים יושבים פה בכלא ומשמינים מעיתונים, מטלוויזיות, מאוכל טוב, מפרופסורט ודוקטורט.

מירי רגב: אם אנחנו – וכך טענו, שהאסירים הפלסטינים שנמצאים כאן לומדים כדי לצאת ממעגל הטרור, אז ממה אנחנו פוחדים?

מירי רגב: בואו נשחרר אותם, הרי ממילא הם לא יצטרפו למעגל הטרור.

מירי רגב: בואו נשחרר את אותם אסירים ונחזיר את החייל גלעד שליט הביתה.

מירי רגב: אני אשמח אם חברי הכנסת הערבים שנמצאים פה יבואו, יצטרפו למסע, כי אם יש למישהו בעיה הומניטרית אמיתית בעזה, זה החייל גלעד שליט, שצריך לחזור הביתה בשלום ובמהרה.

מירי רגב: תודה רבה לכם.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רונית תירוש, ואחריה – חבר הכנסת דב חנין.

ראובן ריבלין: מי שהיה בסוף בפעם הקודמת הוא בהתחלה עכשיו.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת תירוש, בבקשה.

ראובן ריבלין: גם לרשותך שתי דקות.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

רונית תירוש: אדוני השר, חברי חברי הכנסת, כמדי יום שלישי, כהבטחתי לאביו של גלעד שליט, אני גם כן מצטרפת לאזכור שאנחנו נמצאים ארבע שנים לאחר נפילתו בשבי.

רונית תירוש: אני מודעת לוויכוחים הפנימיים בינינו: האם זה נכון או לא נכון לצעוד, ללחוץ על הממשלה באמצעים כאלה ואחרים, האם זה משרת את ה"חמאס", האם זה מחליש את הרשות הפלסטינית.

רונית תירוש: אולי הכול נכון, אבל מעבר לכך אני רוצה לומר, באמצעות המיקרופון הזה, לראש הממשלה: גלעד שליט הפך להיות סמל, סמל שמעורבים בו גם הרבה מאוד רגש וגם הרבה מאוד רציונל.

רונית תירוש: ואני חושבת שנכון לעשות חשבונות ולקבוע מדיניות באשר לנושא השבי – בתקווה שזה לא יקרה, אבל סביר להניח שבהיותנו מדינה שגורלה נחרץ להיות תחת איומי מלחמה במשך שנים ארוכות, יכול מאוד להיות שזה יקרה פעם נוספת.

רונית תירוש: אבל לעת הזאת, מאחר שגלעד שליט הפך להיות סמל לכל כך הרבה משפחות כאן, במדינה שלנו, ראוי שראש הממשלה יקבל החלטה ויביא להחזרתו של גלעד שליט, גם כשיש לנו הרבה מאוד משקל שאנחנו לוקחים על כתפינו, ביודענו את הנתונים שמדובר כאן ברשימה של רוצחים שדם על ידיהם.

רונית תירוש: זה דבר אחד.

רונית תירוש: ובמעבר חד אני רוצה, כהבטחתי – אולי לפני זה אומר כמה מלים לגבי ריאיון שנחשפתי אליו עם חבר הכנסת אחמד טיבי, ודובר שם על הנושא של שירות לאומי במגזר הלא-יהודי.

רונית תירוש: אני חושבת שטעה חבר הכנסת טיבי כאשר הוא אמר באופן נחרץ שיש להתנגד לכל סוג של שירות לאומי.

רונית תירוש: אני רוצה להזכיר לחברינו במגזר הלא-יהודי: מדובר בחלוקת נטל, שוויונית.

רונית תירוש: אתם בצדק טוענים – – –

ראובן ריבלין: דרך אגב, השירות מוגדר שירות אזרחי, ולא לאומי, כדי לא ליצור – – –

רונית תירוש: נכון.

רונית תירוש: כדי לא ליצור את המצב הזה שמכירים ולא מכירים בלאום וכו'.

רונית תירוש: אני מבינה זאת, אבל אני אומרת שוב, במסגרת מאבקינו המשותפים להביא לשוויון במשאבים, בהזדמנויות, גם לחברינו במגזר הלא-יהודי, אני חושבת שטוב יעשו אם ייקחו חלק בשירות האזרחי, בעיקר כשמדובר במתן שירות למגזר עצמו.

רונית תירוש: כלומר, אף אחד לא מצפה שבנות ובנים מהמגזר הלא-יהודי יבואו לשרת שירות אזרחי במוסדות שאולי ישרתו יהודים.

רונית תירוש: אני לא חושבת שזה לא ראוי, אבל אני אומרת שוב, במקרה הזה הם מנותבים לבתי-ספר, לבתי-אבות, למקומות שזקוקים להם במגזר, ואתם יודעים שהחסר שם הוא גדול.

רונית תירוש: אני קוראת לכם לחשוב פעם נוספת.

רונית תירוש: ולסיום, אם תרשה לי, משום שאנחנו שליחי ציבור, נתבקשתי על-ידי אדם ששמו שריפי צמח, מנתניה, להעלות את הכאב שיש לו מכך שלפני שנים, כאשר הוא שירת בתעשייה האווירית, במשך יותר מ-20 שנה, במסגרת תוכנית הבראה, שיש לומר שנעשתה ב-1994 – הרבה שנים חלפו מאז, אבל הפצע עוד קיים אצלו – הוא טוען שנעשתה בוררות בעניינו, במסגרת אותה תוכנית הבראה, ומעולם לא קראו לו לשמוע את דבריו ופשוט כפו עליו הסכם.

רונית תירוש: אני חושבת שזה מסוג הדברים שאולי לא יקרו בימים אלה, אבל בעת ההיא כנראה זכויות העובדים היו פחות במודעות הציבורית, ואולי יש מי שירים את הכפפה – אולי חבר הכנסת כץ – ויעשה צדק עם האדם המסוים הזה ואולי עם עוד אנשים שנכוו גם הם בגין תוכנית ההבראה ההיא.

רונית תירוש: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני לא אישרתי משום רוחב לב, אלא היום י"ז בתמוז, והואיל ובהתאם למסורת היהודית הוא יום חשבון נפש, יום צום, יום שבו יש חשבון נפש היסטורי בתוך העם ומחוץ לעם, והואיל וחברי הכנסת החרדים ביקשו ממני שלא יהיו נושאים שהם לא מחלוקת לשמה אלא מחלוקות פוליטיות, אנחנו נקיים היום רק את הדיון בנאומים בני דקה, ואני מאפשר לכל אחד לדבר מעל לדקה, לפחות שתי דקות.

ראובן ריבלין: לא אפסיק אותו, כפי שעשיתי גם עם חברת הכנסת תירוש.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין, גם לרשותך שתי דקות ומעלה, ואחריו – חבר הכנסת אורי אורבך.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

דב חנין: אני רוצה להביע את הערכתי להחלטתך להתחשב בחברי הכנסת שנוהגים כמנהג האבלות המקובל במסורת, ולא לקיים ביום הזה דיונים בנושאים שהם שנויים במחלוקת.

דב חנין: אני חושב שזו גישה נכונה, וכך ראוי לעשות בימים מהסוג הזה.

דב חנין: אני רוצה לפתוח בעניין מסעם של בני משפחת שליט והציבור הרחב שמצטרף אליהם.

דב חנין: שמעתי בשבועיים האחרונים את בני המשפחה מדברים באמצעי התקשורת, ואני אומר לכם, הלב נקרע למשמע המצוקה, הקושי והכאב.

דב חנין: קשה להעלות על הדעת איך ניתן להמשיך לחיות כל כך הרבה זמן עם המצוקה של הבן, שמצבו וגורלו המדויקים אינם ידועים, אבל הוא בוודאי נמצא בתנאים מאוד קשים.

דב חנין: המצוקה היא קשה, נוראה, ובהחלט מובנת ההתגייסות הציבורית הכל-כך רחבה והכל-כך מרשימה של אנשים מכל קצוות הארץ, מכל קצוות החברה הישראלית – וגם מכל קצוות הפוליטיקה הישראלית – למען המשפחה הזאת ולפתרון הבעיה האנושית הנוראה הזאת.

דב חנין: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, שבנושא הזה צריך לקבל עכשיו החלטה שתאפשר את חזרתו המיידית של גלעד שליט לחיק משפחתו.

דב חנין: נכון, ההחלטה הזאת מחייבת שחרור של אסירים פלסטינים ועל כן היא שנויה כאן במחלוקת.

דב חנין: אני חושב שהממשלה צריכה לעשות את המעשה הזה ולהביא את הפרשה הזאת לידי סיום, כי החשש הגדול הוא, שכאשר תתקבל ההחלטה שצריכה להתקבל, חס וחלילה עלול להיות מאוחר.

דב חנין: אף אחד מאתנו, כנבחרי ציבור, לא יוכל לסלוח לעצמו, ובוודאי מקבלי ההחלטות לא יוכלו לסלוח לעצמם, אם חס וחלילה נגיע למצב שכאשר "יבשילו התנאים לקבל את ההחלטה" שצריך לקבל, היא תהיה החלטה מאוחרת מדי.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר כמה מלים על דוח מבקר המדינה שהונח על שולחננו אתמול אחרי הצהריים בנושא האזנות הסתר בחקירות הפליליות.

דב חנין: הדוח הזה זכה להתייחסות רבה בגלל הטענות והביקורת שהועלתה בו בנושאים שקשורים לחקירתו של השר וחבר הכנסת לשעבר חיים רמון.

דב חנין: אני רוצה לדבר דווקא על ההיבטים הכלליים יותר של דוח מבקר המדינה ולהפנות את תשומת לבנו לנושאים שמחייבים טיפול והתייחסות של הכנסת ושל מערכות המדינה האחרות.

דב חנין: האזנות סתר הן אכן אמצעי חזק למאבק בפשיעה ובעבריינות.

דב חנין: מהצד השני הן מייצרות פגיעה קשה ביותר בפרטיות של המואזנים ומקנות למאזינים מידע רב גם על מי שמאזינים לו וגם לפעמים על אנשים אחרים.

דב חנין: למרבה הצער אנחנו למדים שהאמצעי הזה מופעל אולי בצורה אינפלציונית מדי.

דב חנין: דווקא העובדה שמדובר באמצעי כל כך אפקטיבי גורמת – כך אומר לנו המבקר – להזנחת אפיקים אחרים ולהימנעות מפיתוח אפיקים אחרים של חקירה שיש להם יכולת להיות פחות פוגעניים לגבי הפרטיות של הנחקרים.

דב חנין: ההליכים נעשים בלי פיקוח מספק; העובדה שהמשטרה היא הגורם המוביל ולא תמיד מתבצע ליווי של גורמים משפטיים – זו עובדה שראוי לתקן ולשנות אותה.

דב חנין: מציע המבקר – ואני חושב שזו הצעה שראוי לקדם – לתת הדרכה לאותם שופטים שמקבלים את ההחלטות לגבי האזנות הסתר.

דב חנין: ההחלטות האלה לעתים ניתנות באופן כמעט אוטומטי, וראוי לקיים הדרכה מקצועית לשופטים שמקבלים את ההחלטות לגבי השיקולים ולגבי המשמעויות של ההחלטות האלה ברמה מעשית.

דב חנין: בקצרה, אדוני היושב-ראש, אני חושב שהדוח שנמצא על שולחננו הוא חשוב, ואני מקווה שכל הגורמים המקצועיים המשפטיים והמשטרתיים שעוסקים בנושא לא יסתפקו רק בדיון על פרשת רמון, שהוא דיון חשוב כשלעצמו, אלא יבחנו גם את המסקנות הרוחביות יותר של המבקר, שגם הן ראויות להתייחסות רצינית.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אורבך, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, קראנו ושמענו היום על משפחתו של חייל שערק מצה"ל ונהרג בתאונת דרכים, והם ביקשו לקוברו בקבורה צבאית מלאה.

אורי אורבך: הצבא התנגד והיועץ המשפטי הכריע שהוא אכן ייקבר בקבורה צבאית.

אורי אורבך: מעבר למקרה הפרטי הזה, אני חושב שאנחנו נוטים בקלות רבה מדי לזלזל בכוחה ובערכה של המדינה במקומות שונים ובהזדמנויות שונות.

אורי אורבך: עריקה מהצבא היא אחת הדוגמאות הבוטות ביותר, והנה, כשקורה אסון כזה, במקרה הזה המשפחה רוצה שוב את החיבוק של המדינה, כשהמנוח בחייו מאס בחיבוק הזה.

אורי אורבך: אני חושב שאל לו ליועץ המשפטי לממשלה להתערב בדברים שכאלה.

אורי אורבך: לצבא יש זכות לקבוע שחיילי צה"ל, בין אם הם בשירות ובין אם הם בחופשה מהצבא – חופשה חוקית כמובן – הם חיילים והם זכאים לכל הזכויות, כשם שהם חייבים בכל החובות.

אורי אורבך: מי שמשתמט מהחובות – האמירה הזאת היא הרבה מעבר לעריקה מהצבא.

אורי אורבך: זאת אולי האמירה הבוטה ביותר שיש לחייל צה"ל – לערוק מהצבא.

אורי אורבך: אני חושב שצריך להשאיר לצבא את הזכות לקבוע מי לא ראוי להיקבר בקבורה צבאית.

אורי אורבך: זה כבוד אחרון, אבל זה הדבר היחידי שהצבא עוד יכול להעניק כזכות עודפת, למרבה האסון, לחייליו; לחייליו ולא לעריקיו.

אורי אורבך: הלקח הוא כמובן – אני לא רוצה להוסיף כאב על כאבה של המשפחה הספציפית של החייל הזה.

אורי אורבך: אנחנו החיים צריכים לדעת שהמדינה היא לא איזה דבר שלא שייך לאף אחד.

אורי אורבך: היא דבר ששייך לכולם.

אורי אורבך: הרבה פעמים, כאן במקום הזה ובמקומות אחרים, אנחנו אומרים: המדינה תשלם; המדינה תסתדר; נמאס מהמדינה הזאת.

אורי אורבך: אבל בשעות המבחן הקשות ביותר, גם ביום-יום – אנחנו לא מרגישים בזה – היא חומת הברזל שלנו והיא רשת הביטחון שלנו והיא הנכס המשותף הגדול ביותר והיצירה הגדולה ביותר של העם היהודי, בוודאי במאות השנים האחרונות.

אורי אורבך: היצירה המשותפת.

אורי אורבך: בשעת מבחן הרבה פעמים אנשים שוכחים את זה, אבל כשהם נזקקים למדינה, טוב שהיא קיימת וטוב שהיא לפעמים יודעת להגיד לא ועד כאן.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת בן-ארי.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בימים האלה האנשים מדברים על המונדיאל ועל משחקי כדורגל, אבל יש עוד דבר שמעסיק אותם מאוד – לפחות את האנשים שפגשו אותי ודיברו אתי: מחירי המים, שהם גבוהים מאוד ועולים מאוד.

מסעוד גנאים: נדמה לי שבשבוע שעבר היה דיון על זה בוועדת הכספים.

מסעוד גנאים: אני מאוד מקווה שהמים, שצריכים להיות מקור החיים וסמל לחיים – אסור להפוך אותם, דרך המחירים הגבוהים, לסמל ולמקור לסבל או למוות הכלכלי והחברתי.

מסעוד גנאים: אסור שיבוא היום והמים יהיו רק לעשירים.

מסעוד גנאים: אנשים סובלים מאוד, ונדמה לי שעלינו בכנסת לפעול כולנו להורדת המחירים, משום שכולם צריכים את המים, ושהמים יהפכו מקור לכיבוי האש החברתית, ולא להצתתה.

מסעוד גנאים: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, אחריו – חבר הכנסת יריב לוין, ואחריו – חבר הכנסת אריה ביבי.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, כפי שהזכרת בתחילת דבריך, אנחנו היום בי"ז בתמוז.

מיכאל בן-ארי: זה היום הראשון שמציין את מה שאנחנו מכנים ימי בין המצרים, מושג שלקוח מתוך אותה קינה שכתובה בתוך התנ"ך שלנו, בתוך הקנון, במגילת איכה, שם אומר הפסוק: "גלתה יהודה מעני ומרב עבדה ישבה בגוים לא מצאה מנוח כל רדפיה השיגוה בין המצרים".

מיכאל בן-ארי: הימים האלה של בין המצרים נחקקו בלבה של האומה במשך כל שנות הגלות.

מיכאל בן-ארי: ישנו משפט שמיוחס לבעל-שם-טוב, שאומר שבזכירה סוד הגאולה.

מיכאל בן-ארי: ימי בין המצרים הם רק חלק משורה של מנהגי אבלות שעם ישראל לקח על עצמו בימים הקשים של הגלות, אם זה תיקון חצות – ואני זוכר את אבי עליו השלום, לילה לילה, ואת הניגון של תיקון חצות – ואם זה מנהגי אבלות בחתונה ובשמחות אחרות, ומנהגים שהיה בהם גם מעש.

מיכאל בן-ארי: ישנו מנהג מפורסם שחודש בימינו אלה, ונקרא מנהג סיבוב השערים, שהתפילות שלו נמצאו בתוך הגניזה הקהירית, שהעביר אותה שכטר.

מיכאל בן-ארי: שם אנחנו מוצאים מנהג שנהג עוד באלף הקודם, באלף הראשון לספירה.

מיכאל בן-ארי: יהודים היו מגיעים לירושלים ומסובבים את שערי הר-הבית והמקדש, ועל כל שער ושער נושאים תפילה, מתוך אותה ציפייה, מתוך אותה תקווה, שעם ישראל יחזור אל המקום.

מיכאל בן-ארי: אני חושב – המשוררת הגדולה נעמי שמר, שבשבוע שעבר הזכירו את פטירתה, בשיר האלמותי שלה: איכה יבשו בורות המים, השוק והכיכר, אותו ביטוי של געגוע, ירושלים של זהב, שרבי עקיבא מבטיח לאשתו: אני אעשה לך ירושלים של זהב, אותו כתר שנשים היו מתקשטות בו, קרתא, עיר, שהיו שמות בראשן, ואומר לה: ירושלים של זהב – הביטוי הזה הוא בעצם מה שמביא אותנו בסופו של דבר אל הימים האלה, של "שבנו אל בורות המים".

מיכאל בן-ארי: שבנו, הכיכר שוב לא ריקה, אבל עדיין הר-הבית בשיממונו.

מיכאל בן-ארי: ואני רוצה לסיים בדברי הדרשן במדרש איכה רבתי, שלאחר החורבן – לבטא את עוצמת האובדן של עם ישראל ברגע שלא היה מקדש.

מיכאל בן-ארי: הרגישו שהקדוש-ברוך-הוא נטש אותם; כמו שאומר המדרש, מיום שחרב בית-המקדש ננעלו שערי תפילה.

מיכאל בן-ארי: אין לנו אל מי להתפלל, אין לנו איך להתפלל, גם החורבן הלאומי.

מיכאל בן-ארי: אמרה כנסת ישראל לפני הקדוש-ברוך-הוא, ריבונו של עולם, זכורה אני ביטחון ושאנן ושלווה שהייתי שרויה בו – כשהיתה ריבונות, כשעם ישראל היה על אדמתו – ועכשיו נתרחק ממני ואני בוכייה ומתאנחת ואומרת, מי ישימני כשנים הראשונות שהיה המקדש בנוי, ואתה יורד משמי מרום משרה שכינתך עלי.

מיכאל בן-ארי: אותה ציפייה, אותה ערגה של שלושת השבועות, של ימי הצומות שאנחנו חוגגים – לא חוגגים אלא מזכירים בימות השנה – אנחנו ובנינו ואבותינו ואבות-אבותינו, הם אלה שהביאו בסופו של דבר לגאולת ישראל.

מיכאל בן-ארי: בלי הציפייה, בלי הזכירה, לא היינו מגיעים לחזונו של הרצל ולדברים אחרים.

מיכאל בן-ארי: אבל עדיין אנחנו לא מפסיקים לצום, מתוך אותה ציפייה שאותה תפילה ואותה ברכה שיהודי לא נפרד מחבריו בלעדיה – שייבנה בית המקדש במהרה בימינו – עד שזו לא תתגשם, לא נפסיק את הצום.

מיכאל בן-ארי: שנזכה שייבנה בית המקדש במהרה בימינו.

מיכאל בן-ארי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יריב לוין, ואחריו – חבר הכנסת אריה ביבי.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, בימים אלה מתקיימת הצעדה הנוגעת ללב של משפחת שליט בתביעה לשחרר את בנם, ואנחנו כמובן, כולנו כאן, תהא דעתנו אשר תהא באשר למתווה העסקה העתידית, אם תהיה, בוודאי מחבקים ומחזקים את המשפחה לכל אורך השנים הקשות שהיא עוברת.

יריב לוין: אבל נדמה לי שעם השאלה מהי העסקה ומהם השיקולים שצריך לשקול – צריך להבין שהדבר הזה הוא מורכב, הוא מסובך, וראש הממשלה והממשלה כולה ניצבים כאן בפני דילמות לא פשוטות – אני חושב שבדבר אחד אין ספק: חובתם לעשות שימוש בכל הכלים שיש בידם כדי לנסות להביא לשחרורו של גלעד שליט, כמו גם לשחרור כל חטוף ישראלי אחר.

יריב לוין: נדמה לי שבעניין הזה לא נעשה די.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אני קורא מכאן לממשלה, באמצעות השר הרצוג, לאפשר לנו להשלים את חקיקת החוק שנוטל את ההטבות המפליגות שמהן נהנים אסירי ה"חמאס".

יריב לוין: אני חושב שהחוק הזה הוא נכון מוסרית, משום שהוא מפסיק את המצב הזה שבו רוצחים וטרוריסטים נהנים מזכויות יתר מפליגות בעוד הקורבנות כבר אינם אתנו.

יריב לוין: והוא נכון שבעתיים כאשר נדרש להצטייד בכלים חדשים שיכולים להביא ולסייע למשא-ומתן.

יריב לוין: אם לא ניצור מוטיבציה בצד השני ולחץ מצד האסירים של הצד השני לסיים עסקה ולהביא לשחרור, הדברים לא יתקדמו.

יריב לוין: לכן, אני חושב שמוטל על הממשלה, דווקא בימים האלה, להראות שהיא עושה כל מה שאפשר, כל מה שבידיה – כאשר הדבר הזה איננו פוגע בביטחון ישראל כהוא זה, ההיפך הוא הנכון.

יריב לוין: אני קורא לה לאפשר לנו להשלים את חקיקת החוק הזה.

יריב לוין: ומאלה שכבר אסורים לאלה שכנראה ייאסרו בקרוב: התבשרנו השבוע על מעצרה של חוליית טרור מבית-המדרש של "אל-קאעידה", הפעם מורכבת מערבים בעלי אזרחות ישראלית.

יריב לוין: ואני, אדוני היושב-ראש, מסתכל על חבר הכנסת עפו אגבאריה, שנמצא כאן, מייצג את חד"ש, מפלגה שחרתה על דגלה את השלום והשוויון והאחווה בין כל העמים והדתות, ואני שואל אותך – תיכף תהיה לך הזדמנות לעלות כאן ולדבר: לא שמענו מילת גינוי אחת.

יריב לוין: הם הרי חיפשו לפגוע לא רק ביהודים.

יריב לוין: הם פגעו בנוצרים, חבר הכנסת אגבאריה, לא רק ביהודים; ואת דמנו התרתם כבר מזמן.

יריב לוין: פגעו גם בנוצרים.

יריב לוין: לא שמעתי מילת גינוי אחת.

יריב לוין: לא שמעתי דרישה אחת למצות אתם את מלוא הדין, שום דבר.

יריב לוין: אבל אני רוצה לומר לכם שקשה לבוא אליכם בטענות, אתם יודעים למה?

יריב לוין: כי בסוף אתם בסך הכול לומדים מבג"ץ, הרי גם שם, כמו אצלכם, מה שחשוב באמת זה לא הרטוריקה הגבוהה על זכויות אדם, אלא בסוף חשוב מי מבקש את הזכות.

יריב לוין: יש כאלה שמגיע להם ויש כאלה שאתם חושבים שהם לא צריכים לקבל.

יריב לוין: אבל אני מודיע לכם, רבותי, כשם שאנחנו נשנה את המצב בבג"ץ, גם אתם תצטרכו להחליט אם אתם אתנו או שאתם נמצאים עם אותם רוצחים, טרוריסטים, שרצחו יהודי ופגעו בנוצרים.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת לוין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריה ביבי.

ראובן ריבלין: ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

אריה ביבי: אני חושב שאלסאנע, בלי שיחזיר את הדרכונים אי-אפשר לתת לו לדבר...

קריאות: – – –

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני משתתף בכל אמרה שנאמרה כאן על גלעד שליט.

אריה ביבי: אני חושב שאנחנו – – –

אחמד טיבי: שותף.

אריה ביבי: שותף ומשתתף.

אריה ביבי: אני רואה את עצמי, כמו שאמרו בפסח, כאילו אנחנו רואים את עצמנו יצאנו ממצרים, ככה כל משפחה בישראל כאילו רואה את עצמה משפחה של גלעד שליט.

אריה ביבי: מכובדי, ביציע הזה יושבים קצינים ואנשים של יחידת נחשון של שירות בתי-הסוהר.

אריה ביבי: יחידת נחשון זו יחידת הליווי של שירות בתי-הסוהר, יחידה שהתחילה בעשרות אנשים והיום היא מונה 950 סוהרים ומפקדים.

אריה ביבי: יחידת נחשון היום היא בעצם סיירת המטכ"ל של שירות בתי-הסוהר.

אריה ביבי: היחידה הזאת, לזכותה ייאמר שהיא עושה עבודה בימי החמה, בימי גשם, הם עושים את העבודה ונעים בכבישים, עושים את העבודה על הצד הטוב ביותר, ומגיעים להם כל השבחים.

אריה ביבי: תודה לכם, יחידת נחשון.

אריה ביבי: מכובדי, יושב פה השר, שר הרווחה בוז'י.

אריה ביבי: אני רוצה לומר לכם שישנה לקונה בנושא של נשים או גברים סיעודיים שזו דרכם האחרונה.

אריה ביבי: מה שקורה עם חברות הביטוח, צריך לבדוק את העניין, כי מי שיש לו משפחה שדואגת לו, גם הוא הולך בדרך של ויה דולורוזה, דרך הייסורים, עד שהביטוח מחזיר לו חלקים מהכסף.

אריה ביבי: אבל איפה הלקונה?

אריה ביבי: מי שערירי, אין לו מי שידרוש את הכסף, והכסף הזה הולך לחברות הביטוח.

אריה ביבי: לדעתי זו לקונה שכדאי לבדוק אותה, אדוני.

יצחק הרצוג: מי אחראי – – –

ראובן ריבלין: הוא אומר זאת כנאום בן דקה.

ראובן ריבלין: אדוני יוכל אחר כך לעלות להשיב, אנחנו אפילו נודה לו על כך, כי אנחנו בסדר-יום היום עקב ציון י"ז בתמוז.

אריה ביבי: אני מציע שאדוני השר יבדוק את זה, כי אני עברתי את זה השבוע.

אריה ביבי: תודה רבה לכם.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מודה לנציב שירות בתי-הסוהר לשעבר, חבר הכנסת אריה ביבי.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, אני מצטרף לקריאה לראש הממשלה להיענות לרצון העם, גם משפחתו של שליט, ולעשות את הדבר המתחייב, הנדרש, הפשוט, ולקבל החלטה.

טלב אלסאנע: הרי כל המאמצים להביא לשחרורו על-ידי מבצעים צבאיים ועל-ידי סגר רק הלכו וגרמו שהסבל של המשפחה ילך ויארך.

טלב אלסאנע: זה כמו הפתגם שבו בסופו של דבר הוא גם אכל את הדג המסריח וגם מגורש מהעיר.

טלב אלסאנע: גם הלחץ הבין-לאומי – הרי כולנו יודעים מה המחיר בסופו של דבר.

טלב אלסאנע: אז להיענות לבקשה, להיענות לעסקה ולהביא לשחרור.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, שמענו את דבריו של חבר הכנסת לוין, והוא כבר מכתים את הציבור הערבי.

טלב אלסאנע: התרגלנו לזה שבכל אירוע, מייד כשיש רק הודעה של הפרקליטות, כשעוד אין משפט, אין כלום, כבר יש בית-דין שדה.

טלב אלסאנע: יש קבוצה מוגדרת שלוקחת על עצמה את התפקיד הזה להיות להקת המסיתים נגד הציבור הערבי.

טלב אלסאנע: מקרב הציבור הערבי עוד לא יצא רוצח ראש ממשלה, אבל מקרבם כן יצא.

טלב אלסאנע: לכן אני מבקש: טול קורה מבין עיניך.

טלב אלסאנע: אנחנו מבקשים להשאיר לבתי-המשפט שיבררו את האמת ואחר כך ניפגש ונדבר.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, אני מבין שהיום מעלים זכר של בקיעת החומות של ירושלים על-ידי הרומים, וזה מסר – – –

ראובן ריבלין: ועוד צרות רבות אחרות.

עפו אגבאריה: מאז לא נגמרו – – –

טלב אלסאנע: בין היתר, אדוני היושב-ראש, זה גם אומר שחומות, ככל שיהיו, לא מביאות ביטחון, וכוח, ככל שיהיה, לא מביא ביטחון.

טלב אלסאנע: ביטחון אמיתי – כך צריך להיות, כך היה וכך יהיה – הוא השלום האמיתי.

טלב אלסאנע: כך אנחנו רוצים שיהיה בעתיד ולנצח.

דוד רותם: – – –

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, ב"ישראל היום" פורסמה כתבה "מחזירים את האדמות למדינה".

טלב אלסאנע: ואני מצטט: "המדינה פותחת במלחמה" – ממש ציטוט – "נגד ההשתלטות על קרקעותיה.

טלב אלסאנע: ראש הממשלה בנימין נתניהו והשר לביטחון פנים החליטו למגר את השתלטות הבדואים על הקרקעות באזור באר-שבע.

טלב אלסאנע: מדובר בשלב ראשון שהוא חלק מתוכנית שמטרתה למנוע השתלטות על קרקעות ברחבי הארץ מצד בני מיעוטים ועבריינים".

טלב אלסאנע: תאר לעצמך אם באיזה מקום היו אומרים "יהודים ועבריינים", אבל כאן הכול מותר.

טלב אלסאנע: כללי – כולם משתלטים, כולם עבריינים, רק להיות בן מיעוטים זה מקביל למלה "עבריינים".

ראובן ריבלין: ניסוח גרוע מאוד.

ראובן ריבלין: צריך להיות "יהודים ועבריינים" ו"בני מיעוטים ועבריינים".

ראובן ריבלין: קומולטיבי, לא – – –

טלב אלסאנע: הדברים האלה נקלטים, הדברים האלה נקראים, ואנשים מגבשים דעות לאחר מכן.

טלב אלסאנע: ובהמשך: "ל'ישראל היום' נודע כי פיילוט בנושא, המכונה 'גבול 30 הימים', עומד לצאת לדרך.

טלב אלסאנע: התוכנית כוללת 'פירוק' הדרום לחלקים ומעקב מודיעיני אחר המשתלטים.

טלב אלסאנע: בנוסף, ייערכו במסגרתה 'התנפלות וחיסול הפלישה'".

טלב אלסאנע: איזה מושגים.

טלב אלסאנע: וגם "חניקת" – כך נוהגת מדינה כלפי אזרחיה?

טלב אלסאנע: כך נוהגת ממשלה כלפי אזרחיה?

טלב אלסאנע: מה המסר שיוצא כאשר כולנו רוצים – חברת הכנסת רונית תירוש דיברה קודם על שירות אזרחי.

טלב אלסאנע: אז קודם כול שתהיה מערכת יחסים אזרחית.

טלב אלסאנע: ממשלה תתנהג על-פי – – –

ראובן ריבלין: אני רואה שאתה המשיב הלאומי.

טלב אלסאנע: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: אני רואה שאתה המשיב הלאומי.

ראובן ריבלין: כל מי שדיבר פה – אתה משיב.

ראובן ריבלין: אני רוצה לדעת, כשאני אתן לך לדבר שעה – כמה תדבר.

ראובן ריבלין: כשאני אתן לך שעה, השאלה היא אם תדבר שעתיים או שתסתפק בחצי שעה.

טלב אלסאנע: רק דברים רלוונטיים.

ראובן ריבלין: אמרתי שהיום אנחנו רוצים לדבר בדברים שהם לא מוגבלים.

ראובן ריבלין: אני נותן לחברי הכנסת הזדמנות – נאומים בני דקה שנמשכים יותר.

ראובן ריבלין: בבקשה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

ראובן ריבלין: אחריה – אופיר אקוניס, ואחריו – ציון פיניאן.

ראובן ריבלין: לפני כן סעיד נפאע.

ראובן ריבלין: גברתי חברת הכנסת שלי יחימוביץ, בבקשה.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ההזדהות שלנו עם נועם ואביבה שליט והחרדה שלנו לגורלו של גלעד לא נובעות רק מכך שאביבה ונועם שליט הם אנשים עדינים, מקסימים, מרשימים ומעוררי כבוד, ולא מהאינסטינקטים האנושיים וההוריים של כולנו כשאנחנו נזכרים בעיניו הגדולות של גלעד מביטות מעל העיתון בצילום האחרון ששלחו שוביו, וגם לא רק מהרגש שמעוררים בנו.

שלי יחימוביץ': יותר מכול מקוממת אותי הטענה שמי שמבקשים לבצע את העסקה הזאת, לקבל את ההחלטה המנהיגותית האמיצה, הבעייתית והמורכבת הזאת, כל מי שתובעים את שחרורו של גלעד – מטרידה אותי יותר מכול ההאשמה כאילו מי שתובעים זאת מדברים מהבטן ומהרגש.

שלי יחימוביץ': זה לא דיבור מהרגש ומהבטן.

שלי יחימוביץ': נהפוך הוא, דווקא לקרוא למהלך הזה "עסקה" ולדבר על גלעד במונחים של מחיר זה רטוריקה פרימיטיבית וראשונית, שבכלל לא ראוי שנשתמש בה בהקשר הזה.

שלי יחימוביץ': אנחנו לא מדברים פה על מחיר ולא על עסקה, כי שחרורו של גלעד אינו עסקה ולגלעד אין מחיר.

שלי יחימוביץ': מדובר כאן בברית הבלתי-כתובה שנרקמת ונכתבת כל פעם מחדש בלב ובידע ובאמונה של מי ששולחים את ילדיהם לצבא.

שלי יחימוביץ': אנחנו, כהורים, כשאנחנו שולחים את ילדינו לצבא, אנחנו יודעים שאפשר שילדינו מסכנים את חייהם, ואפשר אפילו שיאבדו את חייהם, ואפשר אפילו שייפצעו בקרב.

שלי יחימוביץ': אבל יש עוד דבר שאנחנו יודעים: אנחנו יודעים שחייל פצוע לא מפקירים בשטח; אנחנו יודעים שגם אם תחת אש וגם אם בסיכון של חבריו ייעשה הכול כדי לחלץ את החייל הפצוע; אנחנו יודעים שאם ילדנו ייפול בשבי, המדינה תעשה הכול כדי לשחררו.

שלי יחימוביץ': לברית הזאת יש ערך שבכלל אי-אפשר לכמת אותו ואי-אפשר לדבר עליו במספרים, כפי שמנסים לעשות מי שמתנגדים למהלך הזה.

שלי יחימוביץ': מדברים אתי על מספרים ועל סיכויים סטטיסטיים שאם ישוחרר מחבל כזה עם דם על הידיים, כי אז יש הסתברות סטטיסטית מסוימת שהוא יקפד את חייהם של אנשים אחרים.

שלי יחימוביץ': השיח הזה הוא לא רלוונטי לעניין גלעד.

שלי יחימוביץ': אנחנו לא עוסקים בחישובים סטטיסטיים.

שלי יחימוביץ': יש דברים שהם חזקים מהחישוב החשבונאי.

שלי יחימוביץ': והדברים האלה הם לכידות חברתית, הם ציונות, הם סולידריות, הם אחריות כלפי החיילים שלנו וכלפי בני-אדם בכלל.

שלי יחימוביץ': אם האתוס הבסיסי הזה שרקום בבסיס החיים שלנו כאן, במדינה הציונית הזאת – אם האתוס הזה ייפגע, כי אז הסכנה לחברה הישראלית ולמרקמה תהיה הרבה יותר גדולה מסכנת החיים שנשקפת – וכן, היא נשקפת – אם אכן ישוחררו מחבלים עם דם על הידיים, ואני לא מתכחשת לבעייתיות של הדבר הזה.

שלי יחימוביץ': אבל האתוס המלכד את כולנו יחד תחת כנפיה של המדינה הצעירה והטרייה הזאת הוא משמעותי ומהותי לחיים שלנו כאן, לעצם הקיום שלנו ולעצם הביטחון שלנו, יותר מכל תחשיב.

שלי יחימוביץ': לגלעד אין מחיר, ולא מדובר בעסקה.

שלי יחימוביץ': הסדק הזה באמון שהמדינה תעשה הכול כדי לשחרר את שבוייה – הסדק הזה כבר נסדק.

שלי יחימוביץ': אסור שייפער עוד יותר, כי אם הוא ייפער, הסכנה לקיומה של המדינה תהיה גדולה הרבה יותר מכל סכנה אחרת.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אופיר אקוניס, אחריו – חבר הכנסת נפאע, ואחריו – חבר הכנסת ציון פיניאן, ואז נתחיל ברשימה של אלה שנרשמו.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, כיוון שנתת היום שתי דקות והדברים מתארכים גם לשלוש דקות, אני לא התכוונתי – – –

ראובן ריבלין: כל זמן שאתם מדברים לעניין, אני לא מפסיק.

אופיר אקוניס: בהחלט.

אופיר אקוניס: לא התכוונתי לעסוק דווקא בנושא גלעד שליט אלא בנושאים כלכליים וצרכניים, כפי שאני נוהג לעדכן באלה את מליאת הכנסת מדי שבוע כאן, אבל אני מוכרח להגיד לך, אדוני, שנפגשתי עם נועם שליט פעמים רבות, כולל בבניין הזה.

אופיר אקוניס: אני מקפיד לדבר אתו כל ערב חג ולשאול בשלומו ובשלום המשפחה.

אופיר אקוניס: אני חושב שיש טעות קטנה בשיח הציבורי בשלושת הימים האחרונים.

אופיר אקוניס: אדוני, בירושלים נפלה החלטה לגבי גלעד שליט.

אופיר אקוניס: ההחלטה היא קשה, ההחלטה היא כואבת.

אופיר אקוניס: ההחלטה נמצאת כרגע בידי הצד השני, ב"חמאס".

אופיר אקוניס: לכן אני חושב שהצעדה – שהיא חשובה מבחינה חברתית וחשובה מבחינה לאומית, ובראש ובראשונה חשובה מבחינה לאומית – צריכה להיות לעזה ולא לירושלים, אדוני, מכיוון שבירושלים קיבלו את ההחלטות, מסרו את ההחלטות ל"חמאס", ומשום מה, אדוני, במשך כמעט חצי שנה מתעכבים ארגוני הטרור מלתת תשובה לישראל, או בעקיפין או במישרין, בעניינו של החייל החטוף גלעד שליט.

אופיר אקוניס: ועכשיו, אדוני, אני מתכבד לעדכן שוב את הכנסת בנושא שראיתי שגם אתה נדרשת לו ב-24 השעות האחרונות.

אופיר אקוניס: נדמה לי שיש בשיח הציבורי, לפחות הכלכלי-חברתי, ביומיים-שלושה האחרונים, איזה מין, הייתי אומר, אדוני, האשמה כלפי חברי הכנסת שמתכופפים בפניהם של בעלי ההון בכל מה שקשור לרפורמה בשוק הסלולר ובהפחתת דמי הקישוריות.

אופיר אקוניס: אני רוצה לעדכן את הציבור, באמצעות העיתונות ובאמצעות הכנסת, שביום 10 במאי 2010, מהשעה 11:00 ועד השעה 12:30, דנה ועדת הכלכלה של הכנסת בהפחתת דמי הקישוריות שגובות החברות הסלולריות, וזו היתה המסקנה – אני מצטט את המסקנה שאני הקראתי:

אופיר אקוניס: אנחנו קיימנו דיון ראשון בהפחתת דמי הקישוריות שגובות החברות הסלולריות.

אופיר אקוניס: אני חושב שהמסקנה שהסקנו מהישיבה הזאת, שחברי ועדת הכלכלה תומכים בעניין הזה תמיכה מלאה, במדיניות משרד התקשורת להורדת דמי הקישוריות.

אופיר אקוניס: כמובן שאנחנו מעוניינים בקידום התחרות בענף, בהכנסת מפעיל נוסף, בהורדת תעריפים, ובעצם בערעור ההגמוניה – אתה יודע, פעם היו מונופולים, אחר כך היו דואופולים.

אופיר אקוניס: היום יש במשק הישראלי טריאפולים.

אופיר אקוניס: יש טריאפול בשוק הסלולר.

אופיר אקוניס: אדוני, אני חושב שכל מה שנכתב עלינו, שאנחנו נכנעים כביכול לבעלי הון ולקבוצות לחץ, שגוי מעיקרו.

אופיר אקוניס: אנחנו תומכים ברפורמה הזאת.

אופיר אקוניס: שמעתי אותך אומר דברים חשובים – – –

ראובן ריבלין: מצוין.

ראובן ריבלין: אתה אומר מצוין.

ראובן ריבלין: האם ההחלטה הזאת יושמה?

אופיר אקוניס: לא, ההחלטה הזאת עוד מחייבת את חתימתם – – –

ראובן ריבלין: לא, כי אני ממש התפעלתי, כי הייתי בטוח שההחלטה יושמה, ובאמת אתה מביא בשורה.

אופיר אקוניס: ההחלטה, אדוני – – –

ראובן ריבלין: ההחלטה תיושם, כך תאמר.

אופיר אקוניס: אכן כך.

אופיר אקוניס: היא תיושם כאשר שר התקשורת ושר האוצר יחתמו על הצו שיביא להפחתת דמי הקישוריות, ובעצם להפחתה ניכרת בהוצאות של הצרכן הישראלי על כל הפלאפוניה הסלולרית, משוכללת ככל שתהיה בישראל.

אופיר אקוניס: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אופיר אקוניס.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת סעיד נפאע, ואחריו – חבר הכנסת ציון פיניאן.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: יש לך זמן, כי אני לא מגביל.

סעיד נפאע: תודה, כבוד היושב-ראש.

ראובן ריבלין: אני רק מראה לכם כמה זה שתי דקות, אבל אתם יכולים – – –

סעיד נפאע: גבירותי ורבותי, נדמה לי שכולנו קיבלנו את הגיליון של אוניברסיטת תל-אביב תחת הכותרת "עוצמה לאזרח".

סעיד נפאע: אני חושב שהנתונים המתפרסמים כאן לגבי הנוער, הן היהודי והן הערבי, הם נתונים די חשובים, די מעניינים.

סעיד נפאע: חבר הכנסת לוין וחברת הכנסת תירוש ימצאו גם תשובה למה שהם העלו כאן.

סעיד נפאע: אני מבקש רק לציין אולי נתון אחד – שבני-הנוער היהודים חושבים שכן צריך להעניק לערבים-ישראלים זכויות זהות; המלה היא זהות ולא דומות.

סעיד נפאע: אין ספק שזה אחוז די רציני.

סעיד נפאע: הלוואי שהפוליטיקאים ישכילו להגיע לרמה הזאת של הנוער היהודי.

סעיד נפאע: אבל כנראה הנוער הזה אמר – עוד נתון מאוד מדאיג – דווקא כאשר נשאל לדעתו על הפוליטיקאים, אם הם מושחתים או לא; 87% מהנוער היהודי חושבים שהפוליטיקאים הם מושחתים – אגב, לעומת 59% במגזר הערבי.

סעיד נפאע: כנראה התשובה לזה שהפוליטיקאים לא השכילו להגיע לרמה של הנוער בעניין מתן הזכויות הזהות – כנראה שזה טמון באיזשהו מקום בנתון הזה.

סעיד נפאע: דבר שני שהתברר – בשבוע שעבר שמענו על תוצאות הבגרות בשנה שעברה, והתבשרנו על העלייה בזכאויות.

סעיד נפאע: אומנם הפער בין המגזר הערבי למגזר היהודי הוא עדיין עצום, כאשר יש 59% זכאויות במגזר היהודי לעומת 34% זכאויות במגזר הערבי.

סעיד נפאע: אפשר לחשוב על הרבה סיבות למה הפער הוא כל כך עצום, אבל היום למדתי על עוד סיבה שאני באמת לא ידעתי קודם.

סעיד נפאע: העיתון "ישראל היום" מפרסם, תחת הכותרת "הקלות בבגרות לעשירים", על-פי מחקר של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, שלפי המחקר הזה מתבררים הדברים הבאים: ככל שאתה עשיר יותר, כך הסיכויים שתקבל הקלות בבחינות הבגרות גבוהים יותר.

סעיד נפאע: וממשיך המחקר: נתוני המחקר אף מצביעים על כך שהן באנגלית והן במתמטיקה כל תלמיד חמישי נבחן עם התאמות, הקלות.

סעיד נפאע: כך, למשל, כ-18% מהנבחנים בכיתה י"ב בחינוך העברי והערבי בשנת תשס"ז קיבלו התאמות של הארכת זמן ושאלון מוגדל.

סעיד נפאע: וכאן, כשמגיעים במחקר הזה להבדלים, לפערים בין המגזר הערבי למגזר היהודי, מתבררות העובדות האלה: רק 7.5% מתלמידי החינוך הערבי קיבלו הקלות בבגרות, לעומת 23.9% מתלמידי המגזר העברי.

ראובן ריבלין: כדאי לשאול את שר החינוך בשאילתא.

סעיד נפאע: אין ספק.

סעיד נפאע: אין ספק שאני כבר מכין את זה יש הרבה נתונים, גם בשתי האסמכתאות האלה, שבאמת מן הראוי – לפחות בגיליון הזה של אוניברסיטת תל-אביב – שכולנו נלמד את הנתונים שישנם שם.

סעיד נפאע: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת סעיד נפאע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ציון פיניאן, אחריו – חבר הכנסת מוזס, ואחריו – שיח' אברהים צרצור.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס לנושא של גלעד שליט.

ציון פיניאן: אני חושב שאנחנו עדים לכך שממשלת ישראל והעומד בראשה עושים הכול לשחרור גלעד שליט.

ציון פיניאן: אני כולי תקווה, יחד עם הרבה מאוד אנשים, הרבה מאוד במדינה הזאת, שהצעדה לא תעלה את המחיר של השחרור – זה מה שאני מקווה.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להמשיך במה שדיבר קודמי, חבר הכנסת נפאע.

ציון פיניאן: השבוע פורסמו תוצאות בחינות הבגרות לשנת 2009.

ציון פיניאן: על-פי התוצאות, ראוי לציין כמה נתונים מעניינים.

ציון פיניאן: ב-2009 חלה עלייה קלה בשיעור הזכאים לבגרות, של 1.7%.

ציון פיניאן: העלייה בשיעור הזכאים לבגרות באה לידי ביטוי בכל המגזרים – יהודי ולא יהודי.

ציון פיניאן: נתוני העלייה מעידים על בלימת מגמת הירידה שהסתמנה בשנים האחרונות בשיעור הזכאים, ולשמחת כולנו הירידה נבלמה ואף חלה עלייה קלה.

ציון פיניאן: תוצאות מעניינות, חבר הכנסת נפאע.

ציון פיניאן: במגזר הדרוזי חלה עלייה – 8.5% יותר מהממוצע הארצי; במגזר הבדואי חלה עלייה – 2.8% יותר מהממוצע הארצי; במגזר הערבי חלה עלייה – 2% יותר מהממוצע הארצי.

ציון פיניאן: נתון מעניין מאוד הוא שב-2009 נרשמה עלייה נאה במספר הזכאים לבגרות גם בערי הפריפריה, כמו בית-שאן, מגדל-העמק, שדרות, כרמיאל ודימונה.

ציון פיניאן: אני תקווה שהירידה אכן נעצרה, ותוצאות 2010 יבשרו לנו את בוא האביב בכל הקשור לזכאים לתעודת הבגרות, שבשנים האחרונות היו מקור לאכזבה לכולנו.

ציון פיניאן: בתקווה לעתיד טוב יותר, וחבר הכנסת נפאע, על כך אומרים "אינשאללה".

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת פיניאן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הרב מוזס, בבקשה, אחריו – חבר הכנסת שיח' אברהים צרצור.

ראובן ריבלין: אם אורלי לוי לא תהיה, יהיה חבר הכנסת אריה אלדד.

ראובן ריבלין: עפו, אתה לא הצבעת ואתה לא אמרת לי, אז אתה גם תהיה.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כפי שציין היושב-ראש, היום צום שבעה-עשר בתמוז.

מנחם אליעזר מוזס: הזכרנו בסליחות הבוקר את אחת הצרות ביום זה – יום גבר האויב ותיבקע העיר.

מנחם אליעזר מוזס: יום התחלת חורבן ירושלים ובית שני, שחרב בגלל שנאת חינם, והתיקון לכך הוא אהבת חינם.

מנחם אליעזר מוזס: לצערנו, אנו חווים באחרונה קיטוב בין-מגזרי.

מנחם אליעזר מוזס: אם אקח את הקיטוב ואת השסע בין חרדים לחילונים, החל מפרשת "ברזילי" אשקלון בלבד, שעליה נכתבו לא פחות מ-70 מאמרי הסתה ושטנה נגד הציבור החרדי, ובמרכזם הטענה שאנו מקדשים את המתים לפני החיים.

מנחם אליעזר מוזס: אני מודה שגם בעסקת גולדווסר שחררנו הרבה בשביל להביא ארונות.

מנחם אליעזר מוזס: אצלנו באמת מקדשים את המתים, אבל לא ניתן לומר את המלה החמורה הזאת – מתים לפני החיים – כי אנחנו רואים היום את הצביעות חוגגת, כאשר בגלל עץ שקמה עתיק, העומד במרכז המגרש ב"ברזילי" אשקלון, מתעכבת זה חודשיים העבודה להקמת חדר המיון המוגן, המוגדר כפיקוח נפש, אשר דוחה אפילו קברי מתים אך לא דוחה את עץ השקמה הבודד.

מנחם אליעזר מוזס: אני גם מצטער על הקיטוב שקרה באחרונה, כל כתבות ההסתה בפרשת עמנואל, ואני חושב שאנחנו כבר עומדים אחרי זה.

מנחם אליעזר מוזס: עכשיו כבר הרבה אנשים עושים חושבים, האם לא הגזים בית-המשפט העליון ולא הגזימו בזה שזרקו אנשים, 40 אבות, מאחורי סורג ובריח.

מנחם אליעזר מוזס: אבל זה יום שבעה-עשר בתמוז, יום חשבון נפש.

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו מצפים שבשעה הזאת, כשאנו עומדים בפני בעיות קיומיות כאלה, כמו אירן, כמו משטים, נקבל על עצמנו להרבות באהבת חינם, שזה התיקון לשנאת חינם.

מנחם אליעזר מוזס: יהי רצון שנזכה לגאולה שלמה ונחדש ימינו כקדם.

ראובן ריבלין: אמן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת השיח' אברהים צרצור.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, אני אמשיך את הדברים שהתחיל בהם חבר הכנסת טלב אלסאנע בנושא הקרקעות בנגב.

אברהים צרצור: בדרך כלל, כבוד היושב-ראש, כשמדברים על יחידות קומנדו, מתכוונים ליחידות צבאיות שמקימים כדי למלא מטלות ומשימות צבאיות מובהקות.

אברהים צרצור: בחלומות הכי גרועים שלי לא ציפיתי לשמוע על יחידות קומנדו שהוחלט להקים לאחרונה כדי להילחם במה שנקרא אחיזה לא חוקית של ערבים באדמות מדינה בנגב.

אברהים צרצור: כתשובה לאלה שהחליטו את ההחלטה הנוראה הזאת, אני מביא את העובדות כדלקמן: במשפט קרקעות הערבים בנגב, שהתחדש לאחרונה, ביום רביעי שעבר, בבית-המשפט המחוזי בבאר-שבע, שאל עורך-דין מיכאל ספרד בחקירה הנגדית את פרופסור רות קרק מהאוניברסיטה העברית, העדה המומחית מטעם המדינה כדלהלן: עורך-דין ספרד: "בחוות הדעת שהגשת לבית-המשפט טענת שאדמות הנגב תמיד היו אדמות מדינה, אדמות 'מוואת', לפי החוק העות'מאני, ולבדואים לא היתה בהן זכות בעלות.

אברהים צרצור: כיצד תסבירי את העובדה שכאשר הוקמה העיר באר-שבע בשעת 1900, קנו השלטונות העות'מאניים את האדמות שעליהן קמה העיר מבני שבט אל-עזאזמה?

אברהים צרצור: למה היה על השלטון לשלם בעד אדמה שהיתה רכושו ממילא?

אברהים צרצור: " פרופסור קרק אמרה כי אין לה תשובה.

אברהים צרצור: בהמשך שאל עורך-דין ספרד: "כיצד בתקופת המנדט הבריטי יכלו הקרן הקיימת לישראל ורוכשים יהודים פרטיים לרכוש מתושבים בדואים בנגב כ-150,000 דונם מאדמות הנגב וכיצד הוכרה רכישה זאת בידי השלטונות הבריטיים אם לא היתה לבדואים המוכרים כל זכות בעלות על הקרקע?

אברהים צרצור: " פרופסור קרק הודתה כי אין לה תשובה מספקת לכך.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, תשובות המומחית הזאת בשם המדינה אומרות את הכול.

אברהים צרצור: הגיע הזמן שמדינת ישראל תתייחס לבעלות הבדואים על אדמות בנגב כאל בעלות ממש; הגיע הזמן לסגור את התיק הזה לאלתר ולרפא את הפצע המדמם הזה והמכרסם בדו-קיום ביחסים של המדינה לאוכלוסייתה הבדואית בנגב.

אברהים צרצור: תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אברהים צרצור, במקרה אני מודע, כי משרדי הממשלה הביאו לפני תוכנית.

ראובן ריבלין: נדמה לי שהיום יש למדינה תוכנית רצינית לפתור את הסכסוך על הבעלות.

ראובן ריבלין: כל האריסים, כבר הצליחו למצוא להם פתרון, אבל כמובן להם לא היתה טענת בעלות.

ראובן ריבלין: נדמה לי שהיום המדינה באה עם הצעה מאוד רצינית.

ראובן ריבלין: אני מצפה גם שמנהיגי הציבור הערבי ייתנו יד כדי לגמור אחת ולתמיד את הבעיה לשביעות רצון כל הצדדים.

ראובן ריבלין: אף אחד לא יימצא יוצא וכל תאוותו בידו, אבל נדמה לי שיש הפעם מצד הממשלה – השר הרצוג לא התייחס לעניין זה – הצעה רצינית ביותר, מגובה בתקציב רציני, על מנת לפתור את סכסוך הקרקעות בעניין זה, משום שעדיין אנחנו מוצאים יותר ויותר אנשים המנצלים את עצם קיום הסכסוך למה שקוראת המדינה: השתלטות על קרקעות נוספות כדי ליצור את גודל תביעתן.

ראובן ריבלין: יש תצ"ות, יש מפות.

ראובן ריבלין: היום, בעידן הלוויינים – כל דבר אנחנו יכולים לדעת לתקופות.

ראובן ריבלין: כדאי באמת שכולנו נתארגן ונעשה מאמץ כדי לפתור את הבעיה הזאת, ולא להגביר את – – –

אברהים צרצור: אני מאוד מקווה, כבוד היושב-ראש, שאכן זה המצב.

אברהים צרצור: אבל מה אפשר לעשות?

אברהים צרצור: היינו בסרט הזה לפני הרבה שנים.

אברהים צרצור: בכל תקופה יש לממשלת ישראל תוכנית כזאת או אחרת.

אברהים צרצור: לצערי הרב, הגיע הזמן שהתוכנית הזאת שאתה מדבר עליה – ושאני שותף לתפילתך שאכן הנושא הזה ייסגר לאלתר – אכן התוכנית הזאת היא תוכנית ממשית, שתכיר בעובדות ותכיר בזכותם – – –

ראובן ריבלין: אם אכן המנהיגות של הציבור הערבי והבדואי בישראל יבואו ויהיו מוכנים לבוא ולומר: אנחנו נותנים כתף לנושא על מנת לפתור את הבעיה, נדמה לי שהצעת הממשלה היום היא הצעה שהיא בת-פתרון, היא נותנת אפשרות לפתרון.

אברהים צרצור: תמיד נשאלת השאלה באיזה מחיר.

ראובן ריבלין: תמיד היו מדברים על פתרונות, בלי איך פותרים אותם.

ראובן ריבלין: היום זה גם מגובה באותם תקציבים שצריך להם כדי ליצור את כל המערכת, שהיא תבוא ותעשה את כל הסדר בעניין סכסוך המקרקעין.

אברהים צרצור: תמיד נשאלת השאלה, כבוד היושב-ראש: באיזה מחיר?

אברהים צרצור: מאוד מקווים שהמחיר יהיה, עד כמה שאפשר, לא על חשבון התושבים.

אברהים צרצור: המדינה היא שאוחזת בכל האדמות – מדינת ישראל.

אברהים צרצור: תודה.

ראובן ריבלין: אני מכיר את הבעיה של הסכסוך.

ראובן ריבלין: אני גם יודע איך נקנתה באר-שבע בזמן שהיא הפכה לעיר, וגם אז היו סכסוכים.

ראובן ריבלין: אבל השבט היה יושב בבאר-שבע מאות בשנים, הוא לא היה שבט נודד.

ראובן ריבלין: היו קבוצות, היו שבטים והיו מבניו אנשים שהיו באים ויוצאים.

ראובן ריבלין: השבט עצמו ישב והוא הפך להיות מעין שבט עירוני, זאת אומרת מקובע באותה קרקע.

ראובן ריבלין: הדברים האלה באים לידי דיון בנושא המקרקעין, שהוא היום אחת התביעות היותר גדולות מבחינת ההיקף התקציבי.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריה אלדד, אחריו – חבר הכנסת מג'אדלה, אחריו – חברת הכנסת חוטובלי, חבר הכנסת טיבי וחבר הכנסת עפו אגבאריה.

ראובן ריבלין: מיכאלי, גם אתה רוצה?

אברהם מיכאלי: כן.

ראובן ריבלין: ברצון רב.

ראובן ריבלין: אנחנו מאפשרים לכל אחד לומר את דברו.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה.

אריה אלדד: משפט לשבעה-עשר בתמוז מרומא.

אריה אלדד: במצוות הכנסת נסעתי למפגש של נאט"ו ברומא ולמדתי שמדינת ישראל אשמה בכול, בכל מה שקורה בעולם, כולל בריבוי הילודה בעולם הערבי, בדגש על צפון-אפריקה, שההגירה ממנה מאיימת על אירופה ומדאיגה אותה מאוד.

אריה אלדד: המתדיינים השונים בפגישה הזאת היו סבורים שעד שלא ייפתר הסכסוך היהודי–ערבי בישראל, לא תיפתר בעיית הילודה בתימן ובאלג'יריה.

אריה אלדד: כיוון שהאיש שהיה הכי תקיף בדעה זאת היה סוציאליסט פלוני מצרפת – – –

שלי יחימוביץ': פגשתי אותו והוא אמר את אותם דברים.

אריה אלדד: גם בכנס הקודם, את אותו בושרון מצרפת.

אריה אלדד: הוא גם נתן דוגמאות איך אנחנו מפריעים לעולם לפתור את בעיית הילודה בצפון-אפריקה.

אריה אלדד: הוא הזכיר שצרפת הציעה תוכנית נפלאה לפיתוח בצפון-אפריקה שתיצור מקומות עבודה, ואם שם יהיו מקומות עבודה, הם לא ירצו להגיע לאירופה.

ראובן ריבלין: יש תהליך ברצלונה.

ראובן ריבלין: תהליך ברצלונה הוא תהליך שבא ליצור מקומות עבודה באותם מקומות כדי שלא תהיה הגירה לאירופה.

אריה אלדד: נכון, אבל אותן מדינות שבהן יש ילודה מרובה לא הסכימו להשתתף בפגישה שארגנה צרפת עד שלא ייפתר הסכסוך היהודי–ערבי.

אריה אלדד: ולפיכך, אנחנו אשמים בכך ששם ממשיכים להוליד ילדים רבים, ואלה מאיימים על אירופה, והדוגמה – איך אנחנו ממשיכים?

אריה אלדד: אנחנו בונים בירושלים.

אריה אלדד: אמר נציג צרפת: איך אתם מעזים בכלל לבנות בירושלים?

אריה אלדד: וכיוון שהדברים היו ערב שבעה-עשר בתמוז, הצעתי לו ללכת אתי לשער טיטוס, ולראות שאנחנו לא בונים בירושלים שום דבר חדש, אנחנו רק מתקנים מה שהרומאים שברו.

אריה אלדד: תודה רבה.

תודה רבה לחבר הכנסת אריה אלדד.

חברת הכנסת חוטובלי, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת טיבי.

לא – מג'אדלה.

רק רגע.

אתה הייתי צריך לפני חוטובלי?

מה שאמרתי קודם.

חבר הכנסת מג'אדלה, בבקשה.

בבקשה, בבקשה.

אני לא לקחתי בחשבון שב-17:00 היינו צריכים לסיים.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, כפי שידוע לך, אדוני היושב-ראש, בתור שר בממשלת אולמרט, אחרי – – –

לא, לא.

אתה היית שר בממשלת אולמרט.

גאלב מג'אדלה: כן.

גאלב מג'אדלה: אני אומר על עצמי.

כן.

בהחלט, כן.

גאלב מג'אדלה: כפי שידוע לך.

גאלב מג'אדלה: בדיון הראשון התנגדתי לשירות הלאומי, וכאשר התקבלו חמש הסתייגויות שלי, כולל השם "שירות אזרחי", וחלקן מהותיות, כמובן תמכתי בשירות האזרחי.

גאלב מג'אדלה: אבל השוויון לאזרחי ישראל הערבים לא מתחיל בשירות האזרחי.

גאלב מג'אדלה: הוא מתחיל מלמטה, לא באמצע.

גאלב מג'אדלה: ולכן, כל אלה שרוצים שאנחנו נשתלב בשירות האזרחי – שהוא בחירה, וחשוב להדגיש שהוא בחירה, וביישוב שלנו, ובתחומים חינוך, רווחה ובריאות – צריך גם לסייע לנו להשיג את השוויון הזה בתחומים נוספים, ולא להתחיל מהשירות האזרחי.

גאלב מג'אדלה: זה רק בשביל היושר האינטלקטואלי הבסיסי שלנו, כבני-אדם.

גאלב מג'אדלה: אבל הבעיה של הממשלה, אדוני היושב-ראש, שאין לה מספיק תקציב למבקשים להצטרף לשירות האזרחי.

גאלב מג'אדלה: דורשי ההצטרפות לשירות האזרחי – יותר מאשר התקציב המוקצב.

גאלב מג'אדלה: וזה, כאשר אמרתי אז לראש הממשלה שזו תהיה הבעיה שלנו בשנה הבאה, הוא אמר לי: הלוואי.

גאלב מג'אדלה: וההלוואי הזה התאמת.

גאלב מג'אדלה: לגבי הנושא שהוא בסדר-יומנו – – –

אני מציע שתעלה נושא זה כהצעה לסדר-היום או כשאילתא, משום שאני חושב שזה אינטרס לאומי או ממלכתי ממדרגה ראשונה, אינטרס כל אזרחי ישראל, שמי שרוצה להתנדב לשירות האזרחי, גם תימצא הדרך לאפשר לו להיות שותף לשירות האזרחי.

השר הרצוג נמצא פה, אבל זה לא תפקידו להשיב על עניין זה.

אבל זה דבר שהוא נושא – השבוע נפתח הדיון כאשר חבר הכנסת סגן יושב-ראש הכנסת טיבי גם כן בא ואמר בצורה מפורשת את נימוקיו, מדוע אי-אפשר להסכים לשירות אזרחי.

הוא קרא לו "שירות לאומי", אבל אלה הם דברים שייתכן מאוד שהכנסת צריכה לדון בהם.

אלה הדברים החשובים ביותר שאנחנו צריכים לדון בינינו, גם, על הדברים האלה.

גאלב מג'אדלה: קודם כול, הדיון הוא דבר, לעצמו, טוב וחשוב.

גאלב מג'אדלה: – – –

לא, אם מה שאתה אומר נכון, חבר הכנסת מג'אדלה, אמות הספים צריכות לנוע.

אם יש לנו באמת יותר מתנדבים מיכולת קליטה – זה דבר שבסדרי העדיפויות המדינה צריכה לתת לו – – –

יצחק הרצוג: – – – היא שהוא צודק – –

הוא צודק.

נו.

יצחק הרצוג: – – והשר האחראי על זה זה השר הרשקוביץ, מול משרד האוצר, ואני מסכים אתו לחלוטין – – –

אבל השר הרשקוביץ הוא – – –

יצחק הרצוג: – – – של שירות אזרחי והלוואי מצדי שיהיה דיון פה בכל ועדה – – –

בוודאי.

אדוני חבר הכנסת מג'אדלה, אני חושב שזה דבר חשוב ביותר ליזום אותו.

אני אעזור לך.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: כבוד היושב-ראש, לא תמצא אותי פעם אחת אומר לך דבר – – –

לא.

אני לא אמרתי שאתה – לא נכון.

אני הופתעתי.

זאת אומרת: הפתעת אותי.

גאלב מג'אדלה: הפתעתי אותך פעמיים.

גאלב מג'אדלה: פעם אחת, כשצפיתי, בשנה הראשונה בקדנציה שלי כשר המדע, התרבות והספורט – –

נכון.

גאלב מג'אדלה: – – שבשנה הבאה זה יהיה המכשול, או זאת תהיה הבעיה.

גאלב מג'אדלה: ועכשיו אני מפתיע אותך פעם נוספת שיש דרישה יותר מאשר תקציב.

גאלב מג'אדלה: הדבר הנוסף שעל סדר-יומנו היום – החייל החטוף שליט.

גאלב מג'אדלה: אני, כמובן, דעתי ידועה עוד מהממשלה הקודמת, שאני בעד סיום המשא-ומתן בתיווך המתווך הגרמני ויישום ההסכמות וההבנות לשחרור החייל החטוף והשלמת העסקה.

גאלב מג'אדלה: ואמר כאן מי שאמר: כל יום שעובר, ואנחנו – וחבל שיש אנשים שאומרים: התשובה כרגע היא בצד השני.

גאלב מג'אדלה: זה לא נכון, בלשון המעטה.

גאלב מג'אדלה: כל יום שאנחנו מעכבים את ביצוע ההבנות עם המתווך הגרמני ולא מבצעים את העסקה, לדעתי קורים לנו נזקים גדולים כממשלה, כחברה ישראלית בכלל.

גאלב מג'אדלה: ואני תומך ביישום העסקה, אני גם תומך בתביעה.

גאלב מג'אדלה: אני גם אעשה הכול כדי שיסתדר, ונשתתף בחלק מהמסע שעושה המטה לשחרור שליט, ואני חושב שזה דבר אלמנטרי ונכון.

גאלב מג'אדלה: שאלו אותנו: למה אתם לא מרימים קול?

גאלב מג'אדלה: אנחנו לא צועקים כל היום ברחובות העיר, אנחנו מביעים את דעתנו, וויכוח בנושא הזה ובנושא השירות האזרחי הוא לגיטימי והוא טוב וזה מעיד על זה שיש לנו דעות שונות, גם בתוך אוכלוסייה אחת או בכלל בשתי אוכלוסיות, ואתה יודע, כמי שיודע – אח'תלאף אלראי לא יפסד ללווד קצ'יה – גם אם אני וחבר הכנסת טיבי חלוקים, זה דווקא דבר מאוד בריא.

גאלב מג'אדלה: זה מראה שאנחנו יכולים להיות גם חלוקים, וגם מאוחדים בדברים אחרים.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

תודה רבה.

חברת הכנסת חוטובלי, ואחריה – חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: יש מונדיאל, אדוני היושב-ראש, אתה מתעמר בנו.

איפה שאני יושב – אתה תשב.

אחמד טיבי: – – – יש שינויים פרסונליים – לך זה לא אכפת.

לא, לא.

כבודה של הכנסת הוא קודם.

אבל אני יכול – – –

אברהים צרצור: – – –

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת טיבי, אתה יכול לוותר על זכות הדיבור שלך ואז לא תצטרך.

אחמד טיבי: חשבתי שאת רוצה לגלות כבוד – – – מקומי – – –

ציפי חוטובלי: עוד דקה, פחות או יותר.

בבקשה, חברת הכנסת חוטובלי.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש – –

כן.

ציפי חוטובלי: – – חברי חברי הכנסת, האמת היא שחשבתי שכבר הכול נאמר על פרשת עמנואל, אבל כששמעתי את דברי חבר הכנסת מוזס, אמרתי שאני לא יכולה לשתוק.

ציפי חוטובלי: דווקא ביום הזה, י"ז בתמוז, שבו אנחנו מתחילים את מסכת השבועות שסופרים אותם לקראת תשעה באב, והזכיר חבר הכנסת מוזס שאנחנו מתאבלים על שנאת חינם – מה לנו שנאת חינם גדולה יותר מאשר אותה אפליה בזויה, לא רלוונטית למדינת ישראל, כאפליה בין ספרדים לאשכנזים.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, מסופר בגמרא שהמחלוקת הגדולה ביותר שהיתה בין התנאים היתה בין בית שמאי ובית הלל.

ציפי חוטובלי: עכשיו, איך בדקו אם המחלוקת הזאת היתה מחלוקת לשם שמים או לא לשם שמים?

ציפי חוטובלי: בדקו את זה רק בדבר אחד – הם היו חלוקים בעשרות תחומים בהלכה.

ציפי חוטובלי: כמו שמנסים לטעון כאן, שיש כאן מחלוקות בין קבוצות שונות.

ציפי חוטובלי: בדקו את זה רק בדבר אחד: שלא נמנעו אנשי בית שמאי לשאת את בנותיהם של בית הלל, ולהיפך.

ציפי חוטובלי: כלומר: אם יש אחווה אמיתית יש נישואים, יש חיים משותפים.

ציפי חוטובלי: לצערי, האוכלוסייה היחידה שעדיין ממשיכה בכללים נוקשים של נישואים, שבהם אין ערבוב, כמו שיש בכל עדות ישראל ובכל המגזרים ובכל הקבוצות, זאת האוכלוסייה החרדית.

ציפי חוטובלי: אני לא שותפה, חלילה, לא לשנאת חרדים – אבל כשיש ביקורת לגיטימית, כמו שהיתה ביקורת על הציבור שלנו, הציונות הדתית, שהיתה אפליה כלפי המגזר האתיופי, אני חושבת שצריך לומר בקול רם: בית-המחוקקים הזה צריך יחד, או – נמצא כאן חבר הכנסת מולה; יש לנו הצעת חוק שמדברת על כך שהמדינה לא צריכה לתת יד למימון מוסדות חינוך שמקבעים אפליה.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שהבית הזה כולו, אופוזיציה וקואליציה, צריך לתמוך בהצעת חוק כזאת, שכל עניינה הוא שוויון, אותו ערך בסיסי בכל חברה דמוקרטית ואותו ערך יהודי שכולו משרת את אחדות ישראל.

רק כדי שלא תהיינה אי-הבנות – פרקי אבות אומרים: מבחינים בין מחלוקת שמתקבלת ושאינה מתקבלת.

מחלוקת שמתקבלת היא מחלוקת – –

ציפי חוטובלי: לשם שמים.

– – לשם שמים, כמו מחלוקת בין בית שמאי לבית הלל.

או מחלוקת שאינה מתקבלת, שהיא של קורח ובני עדתו.

תודה רבה.

חבר הכנסת טיבי, בבקשה.

דוד רותם: טיבי, אל תשכח שיש מונדיאל.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש – – –

אני לא מפעיל את השעון.

כמה זמן שאתה רוצה.

אחמד טיבי: אני מודה לך, אדוני.

אחמד טיבי: בהתייחס להערה של חברת הכנסת רונית תירוש ואחרים לגבי הריאיון שהתקיים בתוכנית של דני קושמרו, הכתבה על שירות לאומי-אזרחי – עמדתנו, עמדת ועדת המעקב וכל חברי הכנסת הערבים היא, שאנחנו בעד התנדבות ורוח ההתנדבות.

אחמד טיבי: הבעיה שלנו היא שאין לנו אמון בפרויקט הזה, שהוא פרויקט ממסדי שהתחיל במשרד הביטחון, עבר לדיון במל"ל – מועצה לביטחון לאומי – ובוועדת-לפיד היה כתוב שזה צעד לקראת הגיוס לצבא.

אחמד טיבי: זה כתוב שחור על גבי לבן בדוח רשמי של ממשלת ישראל.

אחמד טיבי: מה אנחנו אומרים?

אחמד טיבי: התנדבות – כן.

אחמד טיבי: תבואו ואת כל התקציבים האלה תעבירו לוועדת המעקב או לרשויות, לעיריות, למועצות מקומיות ולעמותות אזרחיות, כדי שהצעירים האלה, אם הם רוצים להתנדב – ואנחנו רוצים שהם יתנדבו וישרתו את הק שלהם – יעשו זאת בלי החשש שלנו שיסיתו אותם לדברים שיכולים לפגוע בזהות או בהוויה הלאומית-ערבית שלהם.

אחמד טיבי: אנחנו מקבלים דחייה פעם אחר פעם אחר פעם, מה שמעלה את הספקות לגבי מטרות הפרויקט הזה.

אחמד טיבי: מי שמנסה לומר שהנהגת הציבור הערבי מתנגדת להתנדבות מעוות את המציאות.

אחמד טיבי: הרי, אדוני שר הרווחה, מי לא זוכר את מחנות הקיץ שהתקיימו בנצרת, בנגב וגם טייבה?

אחמד טיבי: אנשים, על בסיס פרסונלי, מתנדבים בבית-ספר או במועצה המקומית או במקומות אחרים – מישהו יגיד להם לא?

אחמד טיבי: אבל, ה"לא" הוא בעיקר לפרויקט הממשלתי שהתחיל כפרויקט ביטחוני, כתחליף לשירות בצבא.

אחמד טיבי: אנחנו מתנגדים לשירות בצבא ולתחליף לשירות בצבא.

אחמד טיבי: הנקודה השנייה – אדוני היושב-ראש, היום היה לי מפגש מרתק עם תלמידי בית-הספר "אל-זהרא" בטייבה.

ראובן ריבלין: הם היו פה.

אחמד טיבי: הם היו פה ובירכת אותם.

אחמד טיבי: חבל שחברי הכנסת לא שמעו את השאלות וההערות של התלמידים בכיתה ה'.

אחמד טיבי: תלמידים מכיתה ה' בטייבה – היה צריך לשמוע אותם כדי לדעת כמה חברי הכנסת הערבים מציגים עמדות רציונליות ומתונות.

אחמד טיבי: אם תלמיד בכיתה ה' מלא רגשי זעם, כעס ותסכול ושואל: למה כשאני וההורים שלי הולכים לכוכב-יאיר, הכבישים יותר טובים?

אחמד טיבי: למה בבתי-הספר בכפר-סבא יש מחשבים – –

עפו אגבאריה: – – – מזגנים.

אחמד טיבי: – – ויש מזגנים?

אחמד טיבי: מישהו אמר: תבוא לכיתה שלנו.

אחמד טיבי: אה, אתה בעצם היית.

אחמד טיבי: הכיסאות והשולחנות הם לא באותו גובה, והזכוכיות מנופצות.

אחמד טיבי: למה יש גן בכפר-סבא ובנתניה ואצלנו אין גן?

אחמד טיבי: מדובר על תלמידים בכיתה ה' בבית-ספר יסודי ששייך למשרד החינוך, והתלמידים שאלו שאלות נוקבות שמתאימות להצעות דחופות – כל תלמיד היה יכול לעלות כאן לבמה ולהציע את זה כהצעה דחופה לסדר-היום – כדי שממשלת ישראל תוכל לענות לתלמידים.

אחמד טיבי: הרחיק לכת אחד התלמידים – ואהבתי את הרמה, האינטליגנציה והשנינות.

אחמד טיבי: בכל זאת, הרי מדובר בתלמידים מטייבה – שאמר – – –

מסעוד גנאים: – – –

אחמד טיבי: הם שנונים.

אחמד טיבי: כן, הנגיף הוא גיאוגרפי.

אחמד טיבי: זה מתחיל בטייבה.

אחמד טיבי: רבותי, זה לוקל-פטריוטיזם.

אחמד טיבי: דרך אגב, גם שאלתי מי מהם רוצה להיות חבר – – –

יצחק הרצוג: – – – ימנו ראש עיר נורמלי וייתנו לו לעבוד.

אחמד טיבי: אוה, שאל אותי אחד התלמידים על זה.

יצחק הרצוג: גם לא נותנים לאף אחד לעבוד.

אחמד טיבי: אדוני השר, אנחנו לא רוצים למנות ראש עיר.

אחמד טיבי: אנחנו רוצים לבחור ראש עיר.

ראובן ריבלין: לבחור.

יצחק הרצוג: בלי חמולות – – –

אחמד טיבי: ומה שאומרים התלמידים זה מה שאתה שומע מאחמד טיבי מעל הדוכן כל הזמן: למה מביאים לנו יהודים לנהל את העיר?

יצחק הרצוג: לפעמים זה עוזר.

אחמד טיבי: אגב, מישהו אחר אמר:

אחמד טיבי: אני לא מתנגד לעצם העובדה שזה יהודי, אבל נותנים לו יותר כסף, ואז הוא בונה יותר כבישים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, ברשותך, ראש עיר בכפר-סבא, שהתלמידים בהחלט באו והצביעו על אי-זהות – איך אמר חבר הכנסת גנאים?

ראובן ריבלין: – –

אחמד טיבי: אי-שוויון.

ראובן ריבלין: – – לא מתאימים אלא זהים, זכויות זהות – –

מסעוד גנאים: סעיד נפאע.

ראובן ריבלין: או סעיד נפאע אמר את זה.

ראובן ריבלין: – – שזה דבר נכון.

ראובן ריבלין: אם בכפר-סבא מצב בית-הספר יהיה כמו מצב בית-הספר בטייבה, ראש העיר לא ייבחר.

ראובן ריבלין: הוא לא ייבחר.

אחמד טיבי: אדוני – – –

יצחק הרצוג: – – –

ראובן ריבלין: יכול בהחלט להיות מצב שלא נותנים את העזרה לראש העיר בטייבה כפי שצריך, כפי שנותנים אותה בכפר-סבא.

ראובן ריבלין: זו באמת בעיה שעד שלא נפתור אותה, לא יהיה שלום בארץ הזאת, כי השלום הוא קודם כול בינינו, בין אזרחי ישראל, יהודים וערבים.

ראובן ריבלין: אבל גם צריך לבוא ולראות את המערכת העירונית, שהרי היא המערכת הפרונטלית והיא המחויבת לומר לאזרחים: יש זכויות, יש חובות, צריכים לשלם מסים – לרווחתנו.

ראובן ריבלין: המסים הולכים אלינו, ולעשות מצב שבו – – –

יצחק הרצוג: הוא צודק בדבר אחד: כבר חודשים אין ראש עיר ממונה.

יצחק הרצוג: יש מפרק – – –

ראובן ריבלין: ברור.

יצחק הרצוג: יש מפרק שלא מסתדר עם – – –

ראובן ריבלין: היו לי כמה חברים טובים מטייבה שהיו ראשי עיר כי הם גם היו ראשי קבוצת הכדורגל בזמנו, ואנחנו היינו נפגשים.

עפו אגבאריה: זה עניין של שנים ולא חודשים.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, נשאלה גם השאלה הזאת.

אחמד טיבי: אגב, מודיע לי חבר הכנסת גנאים שזה עדיין 0:0 במשחק שמתנהל עכשיו.

יצחק הרצוג: – – –

אחמד טיבי: אומר לי אחד התלמידים: כמה מקבל תלמיד יהודי במשרד החינוך?

אחמד טיבי: מהי ההקצבה של תלמיד יהודי בהשוואה לתלמיד ערבי?

אחמד טיבי: והוא ידע למה הוא שואל, כי ההקצבה לתלמיד יהודי היא פי-ארבעה מההקצבה לתלמיד ערבי.

אחמד טיבי: זה נורא.

אחמד טיבי: איך תוכל להסביר את זה לתלמידים בכיתה ה'?

אחמד טיבי: מה הסיבה?

אחמד טיבי: כולם אמרו: בגלל שאנחנו ערבים.

אחמד טיבי: מישהו יכול לסתור את זה?

אחמד טיבי: מישהו יכול להגיד "לא"?

אחמד טיבי: אחד אמר: בגלל שאנחנו מוסלמים.

אחמד טיבי: אבל ברור שההרגשה של התלמידים בכיתה ה' היא אפליה על רקע אתני.

אחמד טיבי: מישהו שאל למה בכפר-סבא יש איצטדיון כדורגל מפותח ובטייבה אין.

אחמד טיבי: השאלה היא איך לטפל בהרגשת הקיפוח הבנויה על עדות יומיומית של מה שמתרחש בשטח.

אחמד טיבי: אמרת לגבי ראש העיר בכפר-סבא שאם בית-הספר היה כך הוא לא היה נבחר?

אחמד טיבי: היו נותנים לבחור מישהו אחר.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, בטייבה לא נותנים לבחור.

אחמד טיבי: זו הבעיה.

אחמד טיבי: בטייבה יש שני יהודים, שאחד נאמן ואחד יושב-ראש ועדה ממונה.

אחמד טיבי: לא מספיק אסון אחד, יש שני אסונות – לא בגלל שהם יהודים, אלא בגלל שהם ממונים.

אחמד טיבי: תנו לתושבי העיר לבחור מישהו שהעיר חושבת שהוא הכי טוב, ותיתנו לו את התקציבים כדי שיוכל לטפל בבית-ספר, כדי לתקן את הזכוכית ואת החלונות ולהביא מחשבים.

אחמד טיבי: אני בעצמי סידרתי תרומה של חדר מחשבים לבית-הספר הזה, אבל אי-אפשר כל הזמן לסמוך על תרומות.

אחמד טיבי: תפקיד הממשלה לטפל בכל בתי-הספר, ולא רק בבית-ספר זה או אחר, ולא להסתמך על תרומה שאנחנו פעם מביאים מקטאר, פעם מאבו-דאבי ופעם ממקום זה או אחר.

אחמד טיבי: מותר לתלמיד בטייבה להרגיש שווה.

אחמד טיבי: בשלב זה, התלמידים בטייבה מרגישים מקופחים, בלתי שווים, בשל העובדה שהם ערבים, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: חבל שהכנסת לא הקשיבה ולא שמעה את השאלות הנוקבות של תלמידי כיתה ה' בבית-הספר "אל-זהרא".

אחמד טיבי: השאלה האחרונה לשר הרווחה – ברשותך, לאחר שהוא יתפנה – פנתה אלי עמותה.

אחמד טיבי: אני אומנם דיברתי ישירות, אבל זה נושא ציבורי.

אחמד טיבי: עמותת צדקה בריטית פנתה אלי.

אחמד טיבי: היא הגישה כבר לפני שנה בקשה למשרד הרווחה כדי לקבל את האישורים הנדרשים.

אחמד טיבי: קוראים לה Islamic Relief Worldwide – IRW.

אחמד טיבי: תוך כדי בדיקות – וברור שלא משרד הרווחה הוא שמחליט, בטח משרד הביטחון, השב"כ וכדומה – מישהו הציע להם לשנות את השם, אגב.

יצחק הרצוג: זה לא קשור לשם.

אחמד טיבי: זה קשור לפעילות.

אחמד טיבי: אדוני השר, הם עברו את ה-MI-6 וה-MI-5 בבריטניה.

אחמד טיבי: הם פועלים בכל העולם.

אחמד טיבי: הגיע הזמן שייתנו להם תשובה וייתנו להם את האישורים הנדרשים.

אחמד טיבי: אם מישהו עובר על החוק – חוקרים אותו.

יצחק הרצוג: אמרתי לך כבר שתקבל תשובה השבוע.

אחמד טיבי: בסדר.

אחמד טיבי: אני רציתי שהכנסת – – –

יצחק הרצוג: לא אתה.

יצחק הרצוג: הם יקבלו.

אחמד טיבי: הם יקבלו, בסדר, שמא חבר כנסת יקבל הישג ואז יגידו – – –

יצחק הרצוג: לא – – –

אחמד טיבי: זה הישג זעיר.

יצחק הרצוג: – – –

אחמד טיבי: אנא ממך, מהמשרד – לתת להם תשובה.

יצחק הרצוג: בוודאי אתן להם תשובה – – –

אחמד טיבי: אנא, לתת להם תשובה.

אחמד טיבי: הם רק רוצים תשובה, זה הכול.

אחמד טיבי: אני מודה לאדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

ראובן ריבלין: אם השר ירצה – יתייחס לעניין זה.

ראובן ריבלין: על כל פנים, בהמלצת השר אנחנו ניזום דיון בנושא השירות האזרחי.

ראובן ריבלין: רבותי, חבר הכנסת עפו אגבאריה, וחבר הכנסת מיכאלי מסיים.

ראובן ריבלין: תפאדל.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, לצערי לא הועבר השם שלי בזמן, אז אני בסוף, כשכבר האולם ריק.

ראובן ריבלין: אני מבטיח לך שבפעם הבאה אתה תהיה ראשון.

עפו אגבאריה: טוב, תודה.

גאלב מג'אדלה: – – –

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, בהמשך לדברים שנאמרו פה, לפני יומיים ביקרתי בעיר כרמיאל.

עפו אגבאריה: בעיר כרמיאל יש שכונה שקוראים לה ראמיה, והשבט הזה הם בדואים שנמצאים שם כבר 200 שנה.

עפו אגבאריה: באה הממשלה והחליטה שהיא רוצה לשים שם עיר, והוקמה העיר כרמיאל.

עפו אגבאריה: בתוך העיר הזו נשארו שני איים של ערבים – שכונת ראמיה היא נקראת.

עפו אגבאריה: זה כ-200 תושבים, שלא רוצים לתת להם לבנות במקום, ונתנו להם מגרשים מחוץ לאזור.

עפו אגבאריה: בינתיים יש איזושהי בעיה עם המגרשים האלה, שזה לא מספק את האנשים.

עפו אגבאריה: יש משא-ומתן, יש בתי-משפט, יש הכול.

עפו אגבאריה: האוכלוסייה שמתגוררת שם, זה גם תינוקות, גם ילדים, גם צעירים, וגם זקנים.

עפו אגבאריה: חלקם חולים, חלקם בריאים.

עפו אגבאריה: יש להם צרכים רגילים של מים וחשמל.

עפו אגבאריה: תאר לעצמך שהכול מואר מסביב ולהם אין אפילו חיבור חשמל.

עפו אגבאריה: האם הם אזרחים שווים לאנשים שרצו שהם יעשו שירות אזרחי?

עפו אגבאריה: גם מהם נדרש שירות אזרחי, נכון?

עפו אגבאריה: אבל האם כשהם רואים את עצמם על יד הילדים ועל יד האזרחים היהודים שעל ידם, שיש להם כל האפשרויות מבחינת המים והחשמל, והם לא יכולים בימי החום האלה אפילו לאחסן את האוכל של התינוקות עד למחרת בבוקר כי אין להם חשמל – העירייה סגרה את החשמל.

עפו אגבאריה: אפילו אם היה להם חשמל שלקחו מהשכן היהודי, אז מישהו לחץ עליו ואמר לו: אל תיתן להם.

עפו אגבאריה: האלטרנטיבה השנייה שלהם היתה לעשות גנרטורים, שזה עולה הון תועפות – גנרטור שהוא לא צריך להיות גדול, כי אם הוא גדול הוא עושה רעש ואז באה איכות הסביבה ואוסרת עליהם גם להחזיק את הגנרטורים האלה; ואם זה גנרטורים קטנים, אז זה עולה להם יותר מ-100 שקל לארבע שעות.

עפו אגבאריה: אז תאר לעצמך – לחודש 3,000 שקל רק דלק.

עפו אגבאריה: אז באיזה מדינה?

עפו אגבאריה: איך זה יכול להיות שאזרחים שהופקעה האדמה שלהם, אין להם עדיין סידור של, איך אומרים, פינוי-בינוי?

עפו אגבאריה: אפילו זה עדיין אין להם, ומונעים מהם את הדברים הקטנים האלה, הדברים הבסיסיים שכל אזרח צריך לקבל אותם, וכל מדינה דמוקרטית מתוקנת חייבת לספק אותם לאזרחיה.

עפו אגבאריה: אז זה דבר שצורח אפליה בצורה כזאת, והייתי מאוד מצפה שמישהו, גורם ממשלתי, אולי כבוד השר, שיבוא בשיח, בדברים עם העירייה, ולתת, אפילו אם זה חיבור חשמל זמני, כפי שעושים את זה, אפילו באתר בנייה עושים חיבור חשמל זמני.

עפו אגבאריה: מה כל כך קשה לעשות דבר כזה בשביל קצת להיטיב עם האנשים עד שהבעיה תיפתר?

עפו אגבאריה: דבר שני שאני רוצה לדבר עליו – עוד פעם השבוע, גם כן, לפני שלושה ימים נרצח עוד בחור צעיר, סטודנט למינהל עסקים, בסמסטר האחרון, על לא עוול בכפו.

עפו אגבאריה: היה איזשהו ריב קטן בינו לבין בחור אחר, שלא היתה לו שום בעיה תוך חצי שעה לבוא עם נשק ולירות בו מטווח אפס ברחוב.

עפו אגבאריה: אז עוד פעם האצבע המפנה: מדוע הנשק?

עפו אגבאריה: וזה נשק בלתי חוקי, אבל גם יש נשק חוקי במגזר הערבי, והמשטרה לא עושה כלום כדי למגר את התופעה הזאת.

יצחק הרצוג: – – – במחוז הצפון יש מאמץ איסוף נשק מסיבי של המשטרה בחודשים – – –

ראובן ריבלין: אומר השר – – –

עפו אגבאריה: לצערי הרב, את זה שמעתי גם מהשר אהרונוביץ.

ראובן ריבלין: אהרונוביץ, כן.

עפו אגבאריה: כן, נכון.

יצחק הרצוג: – – – אני יודע – – –

עפו אגבאריה: אבל מה מתברר?

עפו אגבאריה: שהדברים האלה, שבאמת באים לאסוף נשק, אז זה נאסף מפה.

עפו אגבאריה: אבל באותו זמן – על זה אנחנו שומעים כבר שנים – באותו זמן אנשים משיגים את הנשק הזה – – –

ראובן ריבלין: טוב, זה נושא שאנחנו צריכים בלי כל ספק לדון בו, בנושא הוועדות, שהשרים באים ונותנים את אותה מערכת שהיא פועלת נגדה, שהיא פועלת לביעור הנגע הזה.

ראובן ריבלין: מה זה?

ראובן ריבלין: אתה – – –

עפו אגבאריה: זה באמת דבר – – –

ראובן ריבלין: אני כבר שומע אותך פעם שנייה מדבר על העניין הזה.

עפו אגבאריה: אולי פעם שלישית אני כבר מדבר על זה, וזה דבר שבאמת מדיר את השינה מעיני האנשים.

יצחק הרצוג: אני הלכתי לשר אהרונוביץ, כי היתה מכת רציחות במגזר הערבי, גם גאלב מכיר את זה.

יצחק הרצוג: במשולש היה ריבוי אירועים.

יצחק הרצוג: הוא אמר לי שהם שמים דגש מיוחד על הורדת הכמות ועל פענוח הפרשות, כיוון שגם המשפחות רוצות לדעת.

יצחק הרצוג: אני חושב שיש מאמץ.

יצחק הרצוג: תזמינו את השר לבוא – – –

ראובן ריבלין: אני מזמין אותך לשאול שאילתא, והשר ישיב עליה, אחרי שאני אכין אותו לכך שאנחנו מבקשים פרטים נוספים על הפרטים שהוא העביר לנו בפעם הקודמת.

עפו אגבאריה: בהחלט, תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

ראובן ריבלין: אחרון הדוברים, חבר הכנסת מיכאלי, בכבוד.

ראובן ריבלין: חשמל, חשמל.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, האמת, כולם הזכירו היום שהיום זה י"ז בתמוז, והימים האלה, אנחנו תמיד מתפללים שיהפכו – –

ראובן ריבלין: לימי ששון.

אברהם מיכאלי: – – לששון ולשמחה לכל עם ישראל.

אברהם מיכאלי: ואם אנחנו כבר מדברים באמת על ימי אבל וחורבן, לצערנו, אדוני היושב-ראש, היום שוב הגיע הנושא של יהודי הפלאשמורה לוועדת משותפת של ועדת הפנים וועדת העלייה והקליטה.

אברהם מיכאלי: ולצערנו, חרף כל הדברים שכבר נאמרו בבניין הזה בחודשים האחרונים על-ידי כולם, כולל אדוני היושב-ראש, על המכתב שכתב לראש הממשלה, לצערנו, אדוני היושב-ראש, הנושא הזה עדיין תקוע.

אברהם מיכאלי: הנושא הזה תקוע עד כדי כך שהיום הופיע שם מנכ"ל משרד ראש הממשלה ואמר דברים ברורים, שהוא מבחינתו חושב שהוא לא יוכל להמליץ לממשלה להעלות את השארית של האנשים המוגדרים שיושבים היום בגונדר, ושיש להם היום שם, מספר, זהות, ויודעים מיהם.

אברהם מיכאלי: והאנשים האלה, אפילו הרב הראשי לישראל הרב עמאר – – –

ראובן ריבלין: היתה החלטת ממשלה להעלות אותם לפי נומרוס קלאוזוס, לפי השמות האלה.

ראובן ריבלין: אני מבין את חששו של מנכ"ל משרד ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: טוב שאתה מעלה את זה פה.

ראובן ריבלין: נדמה לי שצריך להביא את זה לבירור מלא.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, באמת זה גורם לנו, באמת, ככנסת, תסכול.

ראובן ריבלין: צריכים לסיים את ההבטחה הזאת.

אברהם מיכאלי: צריך לקיים.

ראובן ריבלין: ועדת-שמגר אמרה את דברה.

אברהם מיכאלי: ומדובר פה, אדוני, כל יום שעובר האנשים האלה סובלים שם.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אמרנו בדוח שהגשנו בזמנו, לפני כמה חודשים, והכנסת ביקשה שניסע לשם – מדובר שם בתת-תנאים.

אברהם מיכאלי: האנשים האלה, כל יום שעובר שם, אני לא יודע איך הם חיים שם.

אברהם מיכאלי: ממש זה נס משמים שהם מחזיקים שם מעמד.

אברהם מיכאלי: לכן, באמת ככנסת אנחנו חייבים לבוא ולומר על זה.

אברהם מיכאלי: כל יום שהם שם זה באמת שייך לימי החורבן, לצערנו.

אברהם מיכאלי: ודבר שני, אדוני, שעלה היום בוועדת העלייה והקליטה, וזה נושא באמת מרגש וחשוב.

אברהם מיכאלי: יצא ספר של פליטי השואה – לא ניצולי השואה, פליטי השואה – אלה שנאלצו לעזוב את המדינות שהם גרו בהן בגבול רוסיה–אירופה בזמן הכיבוש הנאצי.

אברהם מיכאלי: הם הוציאו ספר זיכרונות, והם הציגו את זה בוועדת העלייה והקליטה של הכנסת, לכבוד יום הפלישה של הנאצים לרוסיה בזמנו.

אברהם מיכאלי: ובאמת מדובר שם בסיפורים מרגשים של אנשים חיים.

אברהם מיכאלי: זה באמת תיעוד נפלא שצריך לעודד – לקחת את התיעוד הזה מהאנשים האלה, ושזה ייכתב, לדור הבא, לילדים ולנכדים שלנו, שידעו באמת מה עם ישראל עבר בשואה, מאנשים שהם עדיין חיים.

אברהם מיכאלי: צריך לקרוא לנוער שייקח את זה על עצמו כפרויקט של עבודה אישית בבתי-הספר, שאותם אנשים שעדיין חיים ועדיין יכולים לתת את העדות האישית הזאת, לכתוב ולהפוך את זה לתיעוד נצח של עם ישראל.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לכל המשתתפים, 27 במספר.

ראובן ריבלין: היום עקב אירועי י"ז בתמוז, יום הזיכרון, היום שאותו אנחנו מציינים, אנחנו לא נקיים דיונים שהם דיונים במחלוקת.

ראובן ריבלין: כל אחד הביע את דעתו, לא בדיאלוג.

ראובן ריבלין: אני מודה לשר התורן, שהוא שר הרווחה השר יצחק הרצוג, על נוכחותו ועל השתתפותו הערה בכל עניין שבו הוא חשב להתערב.

ראובן ריבלין: אני מודה לכולם.

ראובן ריבלין: לפני שאני נועל את הישיבה, הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הרשות לפיתוח הנגב (תיקון מס' 4), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת הכלכלה.

נאזם בדר: הצעת ועדת הכנסת לתיקון תקנון הכנסת, על-פי סעיף 151 לתקנון הכנסת, הכוללת תיקונים אלה: 1.

נאזם בדר: הוספת פרק שלישי בחלק ד' – שאילתות; 2.

נאזם בדר: ביטול סעיפים 161–168.

נאזם בדר: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בנושא: סגירת בית-הספר החקלאי פרדס-חנה, הצעתו של חבר הכנסת מאיר שטרית.

נאזם בדר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: ובכן, חברתי וחברי הכנסת, תם סדר-היום.

ראובן ריבלין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י"ח בתמוז התש"ע, 30 בחודש יוני 2010 למניינם, בשעה 11:00.

ראובן ריבלין: ישיבה זו נעולה.