ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 315, 2012-01-30 00:00

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, היום יום שני, ו' בשבט התשע"ב, 30 בחודש ינואר 2012 למניינם, ואני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת, הישיבה הראשונה לשבוע זה.

ראובן ריבלין: רבותי, הודעה למזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק חוזה סוכנות (סוכן מסחרי וספק), התשע”ב–2012, שהחזירה ועדת הכלכלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לתיקון פקודת רופאי השיניים (מס' 6), התשע”ב–2012; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 43) (תנאי מאסר), התשע”ב–2012.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/3967/18 וכלה בהצעת חוק פ/3999/18 – הצעת חוק יישוב סכסוכי עבודה (תיקון – בוררות חובה בשירות הציבורי), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת אריה אלדד; הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון – תגמול לחייל שנפצע לאחר תום שירותו), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת אריה ביבי, איתן כבל, יואל חסון, מירי רגב ואורי אורבך וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – מס בשיעור אפס על אביזרי בטיחות לרוכבי אופנועים), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת איתן כבל, רוברט אילטוב, זאב בילסקי, יריב לוין, כרמל שאמה-הכהן, אברהם מיכאלי, אורי מקלב, נחמן שי ואריה ביבי; הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון – שינוי אופן עדכון הגמלה), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת דליה איציק, אורית זוארץ ורוברט טיבייב; הצעת חוק הגנת הסביבה (טיפול מקיים בפסולת אורגנית), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת דב חנין, אמנון כהן, משה גפני, מירי רגב, זאב בילסקי, גאלב מג'אדלה, דוד אזולאי, איתן כבל, ניצן הורוביץ, , רוברט טיבייב ויואל חסון; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס על הכנסות גבוהות), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – הצמדת שכר הלימוד לשכר המינימום במשק), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה וחנין זועבי; הצעת חוק הכנסת (תיקון – התפלגות שליש מסיעה), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת סעיד נפאע; הצעת חוק זיכרון השואה והגבורה – יד ושם (תיקון – יום חסידי אומות העולם), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת מרינה סולודקין ומיכאל בן-ארי; הצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון – הזכות לקבל מידע על ההליך הפלילי), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת חנין זועבי וג'מאל זחאלקה; הצעת חוק קרן לסיוע לעסקים במצוקה, התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת משה גפני, יעקב אדרי, זבולון אורלב, דוד אזולאי, אורי אריאל, רוחמה אברהם-בלילא, זהבה גלאון, עינת וילף, יצחק וקנין, שי חרמש, אמנון כהן, גאלב מג'אדלה, ציון פיניאן, פניה קירשנבאום,

ירדנה מלר-הורוביץ: מירי רגב, ליה שמטוב ורונית תירוש; הצעת חוק לתיקון פקודת סדרי השלטון והמשפט (תיקון טעות בנוסח שנתקבל), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת יריב לוין, משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – מס בשיעור אפס על מוצרי בטיחות בדרכים), התשע”ב–2012, מאת חברת הכנסת רונית תירוש; הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (פטור מארנונה למוסד ציבורי), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת ציון פיניאן ויעקב אדרי; הצעת חוק דיווח ממשלה לאחר פיגוע טרור, התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת יעקב כץ; הצעת חוק יהודה והשומרון, התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת יעקב כץ, דני דנון ויריב לוין; הצעת חוק איסור כריתת הסכם ויתור על שטחים עם מדינות בעלות משטר טוטליטרי, התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת מיכאל בן-ארי; הצעת חוק החזרתם של תושבי אקרית ובירעם לכפריהם, התשע”ב–2012, מאת חברת הכנסת זהבה גלאון; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – שירות קבע בתקופת העבודה המועדפת), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת אורי אורבך, רוברט אילטוב ואיתן כבל; הצעת חוק עסקאות גופים ציבוריים (תיקון – איסור על התקשרות קבלנית להעסקת עובדים), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הקרן לפיתוח שירותים לילדים ולבני-נוער בסיכון), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת חיים כץ ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – המועד לתביעת גמלה והתקופה שבעדה תשולם), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי; הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – מענק ביטוח פנסיוני), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת ניצן הורוביץ; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – ריבית על יתרת זכות), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת אופיר אקוניס, ציון פיניאן ומשה גפני; הצעת חוק לתיקון פקודת הבטיחות בעבודה (התקנת שלט אזהרה במעלית), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, דב חנין, אברהים צרצור, איתן כבל, נחמן שי וזאב בילסקי; הצעת חוק זכויות יוצרים ומבצעים (שיפוט בענייני תמלוגים), התשע”ב–2012,

ירדנה מלר-הורוביץ: מאת חברי הכנסת זבולון אורלב וכרמל שאמה-הכהן; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חובה להחזיק בהגה או בכידון), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת רוברט טיבייב, ציון פיניאן, מירי רגב ואיתן כבל; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חובת שליחת דוח תאונה לרשויות), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת זאב בילסקי, יריב לוין, רוברט טיבייב ודב חנין; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הרחבת סמכויות האכיפה של פקחי רשות מקומית), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת זאב בילסקי, דב חנין וחמד עמאר; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (התראה מפני מצלמות ומכמונות מהירות), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי; הצעת חוק גיל פרישה (תיקון – תיקונים שונים), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים (תיקון – מניעת הדרת נשים מהמרחב הציבורי), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת דליה איציק, ציפי לבני, נחמן שי, אורית זוארץ, דורון אביטל, רחל אדטו ורונית תירוש; הצעת חוק הקרן לעידוד תעשייה נקייה, התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת אלכס מילר, עמיר פרץ, רוני בר-און ואורי אריאל וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: התייחסות המשרד לביטחון פנים למסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בנושא: שביתה בבית-הספר הבדואי "אל תראבין", הצעתם של חברי הכנסת טלב אלסאנע ומסעוד גנאים.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי עם התפטרותו מהכנסת של חבר הכנסת אלי אפללו, שנכנסה לתוקפה ביום רביעי, א' בשבט התשע"ב, 25 בינואר 2012, הצעות חוק שמספרן פ/1076/18, פ/1095/18, פ/1196/18, פ/2379/18 ו-פ/2393/18 שהוגשו מטעמו כמציע יחיד, הורדו מסדר-היום.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן, נמחק שמו מהצעות חוק שהיה שותף להן עם מציעים אחרים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה למזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בילסקי, אתה מתקדם.

זאב בילסקי: הבעיה היא שחברי יואל חסון אמר – – – אפשר לכל מיני כיוונים.

ראובן ריבלין: – – – אנחנו רואים בצורה חיובית.

ראובן ריבלין: אם כי גם כיוונים אחרים, הם יכולים להיות מאוד חיוביים.

יואל חסון: הכול פתוח היום.

ראובן ריבלין: יכול להיות שתהיה מועמד לנשיאות עוד מעט.

זאב בילסקי: ולא ידעתי.

זאב בילסקי: 1.

זאב בילסקי: פגיעתה בזכותו הבסיסית של מעמד הביניים לדיור בכלל ולדיור בר-השגה בפרט;

זאב בילסקי: 3.

זאב בילסקי: מצוקת הדיור החריפה בחברה הערבית והקפאת תוכניות המיתאר

ראובן ריבלין: בוודאי.

ראובן ריבלין: רבותי, כבוד השר נמצא פה אבל הוא לא המשיב על הצעות האי-אמון.

ראובן ריבלין: לכן אני מודיע שיש לנו היום שלוש הצעות אי-אמון.

ראובן ריבלין: האחת, של סיעת קדימה; השנייה, של סיעות העבודה ומרצ; והשלישית, של סיעות רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד.

ראובן ריבלין: ראשון המנמקים את הצעת אי-האמון מטעם סיעת קדימה הוא חבר הכנסת שלמה מולה – השר המשיב הוא השר אריאל אטיאס, שר השיכון והבינוי; ואתה תדבר עכשיו לעם אם אתה חפץ, אם אתה רוצה הפסקה אני אכריז על הפסקה.

ראובן ריבלין: איך שאתה רוצה.

שלמה מולה: איך שאתה רוצה.

ראובן ריבלין: לא, אני מעדיף שנמשיך.

ראובן ריבלין: למה אנחנו צריכים, בגלל היעדרותו של שר זה או אחר – אני הסברתי פעם לממשלה, אני לא יכול לבוא ולטעון לשר מתן וילנאי איזו טענה, כי הוא תמיד נמצא בזמן ברגע שהוא נקרא.

ראובן ריבלין: אבל כמובן, השרים כנראה חושבים שהכנסת היא במובן מסוים תוכנית כבקשתך.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, מזמינים אותם, זה אופציה לבוא בזמן.

ראובן ריבלין: הוא צריך לענות על האי-אמון, אם רוצים אני אצביע את האי-אמון עכשיו.

ראובן ריבלין: אם הם לא באים – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: אני יודע, אני יודע.

ראובן ריבלין: אבל הדברים האלה לא יכולים להתקיים.

ראובן ריבלין: אבל, אדוני, לרשותך הציבור, המערכת של הפרוטוקול המתוקשר, ואתה יכול לדבר.

ראובן ריבלין: אני לא אפעיל את השעון עד בואו של השר.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, יש כל כך הרבה שרים, הרבה סגני שרים, אני לא מבין – – –

ראובן ריבלין: לא, לא, לא.

ראובן ריבלין: השר נמצא פה.

שלמה מולה: אני אמרתי, אני אמרתי.

ראובן ריבלין: השר נמצא פה.

ראובן ריבלין: מי שצריך להשיב זה השר אריאל אטיאס.

שלמה מולה: לא, הממשלה היא באוברדרפט פשוט, אבל לפחות השר שיהיה נוכח.

שלמה מולה: וזה לא רק, אדוני, בעניינים שקשורים להצעות האי-אמון.

שלמה מולה: גם בהצעות לסדר-היום שאנחנו מגישים, שדנים בהן בימי רביעי, בימי שלישי, השרים לא באים, או שיש שר אחד שהוא שר הממונה על כל המשרדים.

שלמה מולה: זה נראה מאוד משונה, זה לא טוב, זה לא מכבד אותנו.

אריה ביבי: תאמין לי, שלמה, מה שאתה רוצה להגיד להם הם יודעים מראש.

ראובן ריבלין: גם אם הם יודעים מראש, גם המובן מאליו חשוב שייאמר, והתקנון, הוא מחייב את כולנו.

ראובן ריבלין: אין אפשרות בכלל – – –

שלמה מולה: הנה עכשיו – – –

ראובן ריבלין: השר הגיע אז אנחנו יכולים להתחיל, גם באופן פורמלי.

שלמה מולה: מאה אחוז.

ראובן ריבלין: אבל כמובן – – –

שלמה מולה: ובכן, אדוני היושב-ראש, אדוני שר השיכון, טוב שבאת, טוב שחזרת לשולחן הממשלה.

שלמה מולה: אנחנו יודעים – לפחות את הצהרותיך אנחנו שומעים כל הזמן, כמה שאתה שר שיכון מצוין ואתה מיטיב עם האזרח, עם האוכלוסיות שזקוקות לדיור זמין.

שלמה מולה: אבל אני רוצה לומר לך, אדוני שר השיכון, ורוצה גם לרענן את זיכרונֵך – – –

ראובן ריבלין: זיכרונְך.

שלמה מולה: – – – זיכרונך, ושל השרים: בקיץ האחרון המחאה החברתית פרצה, אדוני היושב-ראש, הטריגר האמיתי – אומנם היו הרבה בעיות חברתיות – אבל הסיבה שהדליקה את הסיפור זה מחירי הדיור והקושי להשיג דירה – שלום, יושבת-ראש הסיעה דליה איציק; והסיפור שהצית את התבערה ואלפי אזרחים יצאו, ובהמוניהם, לכיכרות בתל-אביב ובירושלים, כמעט בכל המדינה הזאת, היה סיפור הדיור.

שלמה מולה: אנחנו לתומנו חשבנו שיש ממשלה, תוקם ועדה, הוועדה הזאת תייצר אפשרויות של פתרונות דיור נאותים מאוד, וחלקנו, אולי אפילו אף-על-פי שגמגמנו, חשבנו אולי גם שזה לא יישאר בגדר יחסי ציבור בלבד ואולי סוף-סוף העניין ייפול, והממשלה והכנסת הזאת יציעו פתרונות ראויים ונאותים ביותר.

שלמה מולה: כך קיווינו כולנו.

שלמה מולה: אבל כשאנחנו בעצם היום יודעים, בימים האחרונים, אדוני שר השיכון, בין ההצעה שלך לדיור בר-השגה, לדיור למשתכן, ולהוזלת הדיור, לבין הקריטריונים שאתם מציעים בעצם – כל האנשים האלה שבאו ומחו, זה עלבון לאינטליגנציה של כל אדם שבא ומחה.

שלמה מולה: ולא רק הם.

שלמה מולה: גם היושבים כאן בבית הזה.

שלמה מולה: איך אפשר להציע פתרון דיור או דיור מוזל, או למשתכן, ללא כושר השתכרות?

שלמה מולה: והאם בזה בעצם אנחנו באים ואומרים יהיה קריטריון?

שלמה מולה: הרי ועדת-טרכטנברג באה ואמרה, אדם שיש לו יכולת השתכרות גבוהה מאוד צריך לבוא אתו יותר, לתת לו, במיוחד מעמד הביניים.

שלמה מולה: ואז בעצם, אדוני שר השיכון, ברגע שאתה הוצאת מהמושג הזה, "דיור למשתכן", או "דיור בר-השגה", הוצאת מתוך זה אך ורק את שאלת כושר ההשתכרות, בעצם אתה קטלגת את הפתרון לזרם אחד, לקבוצה אחת.

שלמה מולה: ועוד פעם על אותו דבר, עוד פעם אנחנו חוזרים, אדוני היושב-ראש, דרך הקריטריונים האלה בעצם, אל הישרדותה של הממשלה, אל הקואליציה; כל מה שמעניין אותם, איך לשמור על הקואליציה ולא איך למצוא פתרונות.

שלמה מולה: האמת היא, אני משתוקק – ואני רוצה לראות מה אביגדור ליברמן יעשה באמת – האם זה יישאר באמת בגדר הצהרה בחדרי-חדרים של ישיבת סיעת ישראל ביתנו, או שיבואו ויגידו, רבותי, אנחנו מספיק חזקים, נייצר את הפתרון הזה שנקרא כושר השתכרות.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, הסיפור הזה של כושר השתכרות, ועליו אני באמת מתעקש במיוחד, הוא לאו דווקא – הוא לא רק סיפור של דיור בלבד.

שלמה מולה: זה סיפור כלכלתה של מדינת ישראל, סיפור של שוויון חברתי, שוויון בנטל, הצבא, האפשרות של אותם אנשים שיכולים להשתכר וללכת להביא שכר הביתה, ובעצם גם לקנות דירה – זה הסיפור.

שלמה מולה: זה הסיפור של מעמד הביניים, שלא יכול לשאת את הנטל על גבו כל הזמן.

שלמה מולה: ולא רק זה, אדוני היושב-ראש, המציאו עוד קריטריון מיטיב עם עוד אוכלוסייה או מגזר מסוים – של שנות נישואין.

שלמה מולה: אז מה אתם רוצים, להיטיב עם אלה שבאים – הולכים למילואים, לעשות, לשרת ולשלם מסים, מסים ישירים, מסים עקיפים?

שלמה מולה: או אלה שרק יושבים, רק לוקחים מהמדינה, ממעמד הביניים?

שלמה מולה: והאמת היא, אני פשוט לא מבין מה ראש הממשלה הזה רוצה לעשות מהמדינה הזאת, מה ראש הממשלה והשרים שלו רוצים לעשות.

שלמה מולה: האם הכול מקודש אך ורק כדי לשבת על כס ראש הממשלה, אדוני היושב-ראש?

שלמה מולה: או שאפשר להסתכל בעיניים אל האזרח, לבוא ולהגיד לו: אנחנו מסתכלים עליכם?

שלמה מולה: ולכן, אדוני היושב-ראש, יש היום קשר ישיר, קשר רצוף, בין המוחים, היום, של "מאהל הפראיירים" בתל-אביב, לבין הקריטריונים ששר השיכון מציע.

שלמה מולה: זה בדיוק אותו הדבר.

שלמה מולה: אין שום הבדל, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: בדיוק אותו הדבר.

שלמה מולה: מי שרוצה לבוא ולהגיד לנו אחרת, הוא פשוט לא אומר אמת.

שלמה מולה: ואנחנו לא נוכל, בתעתועי מלים להסתפק, לבוא ולהגיד: יש שר השיכון, הנה עכשיו יש פתרונות.

שלמה מולה: גם מחר הולכים לדון בחוק אחר בוועדה המשותפת על דיור בר-השגה, גם הקריטריונים שמציעים – עוד פעם, זה בדיוק אותה הצעה, שמיטיבה עוד פעם עם מגזרים מסוימים.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני אומר לך, אין לי ציפיות משר השיכון.

שלמה מולה: למה?

שלמה מולה: אתה יודע למה?

שלמה מולה: כי הוא פשוט מייצג סקטור מסוים.

שלמה מולה: יש לי מחאה דווקא לשולחן הריק הזה – היושב כאן.

שלמה מולה: קוראים לו הליכוד.

שלמה מולה: איפה?

שלמה מולה: שמעתי את שר הרווחה, הוא בא ואומר: אני לא אתמוך בקריטריונים ששר השיכון מציע.

שלמה מולה: נו, באמת, אמרת.

שלמה מולה: איך אתה תצביע?

שלמה מולה: אני רוצה לראות אותך, איך אתה מצביע.

שלמה מולה: ואני אומר לך, אדוני, זה כבר לא עניין של קואליציה ואופוזיציה.

שלמה מולה: זה כבר לא העניין של – האם מגישים אי-אמון על הקריטריונים האלה, כן או לא.

שלמה מולה: זה לא רק רוטינה קבועה שכל יום שני אנחנו מגישים אי-אמון בממשלה.

שלמה מולה: מדובר על מהותה ודמותה של החברה שלנו, איזה חברה אנחנו רוצים שתהיה.

שלמה מולה: האם אנחנו רוצים כל הזמן לעבוד על הציבור באמצעות יחסי ציבור, באמצעות ספינים של ראש הממשלה, העיקר שהכול יסתדר, העיקר שלא יהיה?

שלמה מולה: הנה, שמענו על הסיפור של חוק טל.

שלמה מולה: ראש הממשלה התכוון לקיים אתמול דיון בממשלה; ראה שיש מחאה ציבורית, העביר את זה לכנסת.

שלמה מולה: הכנסת עכשיו צריכה לקיים דיון.

שלמה מולה: ועוד סיפור ששמעתי היום – זה הרי בסוף הכול אותו הדבר; דרך אגב, זה בדיוק אותם תרגילים.

שלמה מולה: שמענו על חוק מגרון.

שלמה מולה: שמעתם על זה?

שלמה מולה: הקואליציה היום קיבלה החלטה – חופש הצבעה.

שלמה מולה: לממשלה פתאום אין איזו החלטה מסוימת.

שלמה מולה: העבירו עוד הפעם את תפוח האדמה הלוהט לכאן.

שלמה מולה: למה?

שלמה מולה: ראש הממשלה רוצה להישאר על כיסאו.

שלמה מולה: חס וחלילה שהוא יוכל – בימין ושמאלה.

שלמה מולה: העיקר, להסתכל.

שלמה מולה: איך יכול להיות שכשאתה רוצה בעצם להעביר חוק, כמעט לא חוקתי, חוק לא חוקתי כמעט; אחרי שבג"ץ הוציא צו הריסה על מגרון, ועכשיו צריך פשוט להרוס את הבתים האלה, ועכשיו יש קואליציה של עוקף-בג"ץ, רוצים לחוקק – ראש הממשלה, אין לו מה להגיד.

שלמה מולה: כשאתה מחבר את הכול, גם את ההחלטה הזאת, גם את הקריטריונים של שר השיכון, גם כשאתה רואה את חוק הפראיירים של חוק טל, את המחאה הציבורית, את הזיגזגיות של ראש הממשלה בקבלה החלטות, אתה באה ואומר: ואללה, איזה ממשלה לתפארת יש לנו.

שלמה מולה: כל מה שמקדש ראש הממשלה – העיקר ישלח מסרונים למתפקדי הליכוד מול פייגלין, יגיד להם: תבואו להצביע לי.

שלמה מולה: זאת אומרת, שנוכל לסבול אותו עוד כמה שנים.

שלמה מולה: האמת היא שזה לא יעזור לו כל כך.

שלמה מולה: הציבור הרבה יותר מפוקח, פיקח יותר מראש הממשלה שלו.

שלמה מולה: אבל, אדוני היושב-ראש, יש לי טענות לא רק למפלגות סקטוריאליות כמו ש"ס.

שלמה מולה: אין לי הרבה ציפיות מאביגדור ליברמן, שהוא רק אלוף ביחסי ציבור.

שלמה מולה: האמת היא, היום בא לי לדבר על מתן וילנאי, השר וילנאי.

שלמה מולה: האמת היא, מה הקשר ביניכם, בין מפלגת העצמאות לבין ש"ס?

שלמה מולה: הרי אתם גנבתם את הקולות ממפלגת העבודה, מפלגה שבאה ונתנה – בדיוק את אותם הדברים שאני מדבר אליכם אתם הבטחתם.

שלמה מולה: ישבתם על הכיסאות, נדבקתם בכיסאות שלכם.

שלמה מולה: העיקר שאתם לא תעשו רעה לראש הממשלה, אולי יצא לכם שריון בליכוד.

שלמה מולה: אי-אפשר, הציבור לא מוחל לכם, איך יכול להיות שאתם ימים ולילות רק תייצרו לנו איזה כותרות שכאילו שרי העצמאות עושים.

שלמה מולה: שמענו את שר הביטחון על הסיפור של חוק טל.

שלמה מולה: יש לו רעיון גאוני.

שלמה מולה: ראש הממשלה אמר – הוא רוצה לדחות את זה לחמש שנים.

שלמה מולה: ברק אמר: בוא נדחה בעוד שנה.

שלמה מולה: למה בעוד שנה?

שלמה מולה: כי במשך השנה הוא יודע שישב על כס שר הביטחון.

שלמה מולה: ואז, שנה אחרי זה, מי שיבוא – שיפתור את הבעיה שלו.

שלמה מולה: שר הביטחון, בעצם, שהוא שולח את הילדים האלה להגן על המדינה, היה – הראשון להתייצב, לבוא ולהגיד: חוק טל נכשל, אנחנו צריכים לשנות את החוק.

שלמה מולה: לכן, לסיכום, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך, הממשלה הזאת, וראש הממשלה, שר השיכון ושרים אחרים, לא סופרים את האזרחים.

שלמה מולה: כל מה שמעניין אותם – אך ורק לייצר כאילו תוכניות ל"נדמה לי", פתרונות ל"נדמה לי".

שלמה מולה: שר השיכון מצטיין בזה.

שלמה מולה: לא יכול להיות שמשאביה של מדינת ישראל יוקצו ויינתנו אך ורק לסקטורים בלבד, והציבור הדומם, החזק, הנותן, המשרת, המשלם מסים, הוא יישאר בצד.

שלמה מולה: רק סקטורים שלא תורמים שום דבר למדינה – הם יהיו הראשונים ליהנות.

שלמה מולה: לכן, בסופו של דבר, לא יעזור לכם.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אנחנו בטוחים ומשוכנעים: הציבור לא יסכים אתם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, אדוני סגן-יושב ראש הכנסת, רק הערה אחת, כי אחרים לא יעירו, וזה גם לא תפקידם – נדמה לי שעניין מגרון הוא עניין מדיני יותר מאשר עניין משפטי, שכן ממשלה וכנסת יכולות לשנות חוק, כי אין דבר כזה, להערכתי – – –

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, היה בג"ץ כבר.

שלמה מולה: יש כבר החלטת בג"ץ.

ראובן ריבלין: אני יודע.

ראובן ריבלין: לא, אני אסביר לך.

שלמה מולה: ברגע שיש החלטת בג"ץ, פסק-דין חלוט, צריך פשוט לפנות את מגרון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, אני אתן לך להשיב לי.

ראובן ריבלין: אני אתן לך להשיב לי.

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, אני אתן לך להשיב לי כמובן.

ראובן ריבלין: היתה החלטת בג"ץ, ואין מעל בג"ץ אלא החוק, והחוק נקבע גם על-ידי הכנסת.

ראובן ריבלין: גם הפרקליטה טליה ששון אמרה בזמנו: אם הממשלה היתה מחליטה אחרת, יכול להיות – – –

ציפי לבני: אם לממשלה היתה מדיניות, אולי היינו יודעים.

ראובן ריבלין: הרי מגרון לא קמה – – –

ציפי לבני: אפסותה המדינית של הממשלה – – –

ראובן ריבלין: יהיה עניין מדיני.

ראובן ריבלין: אין על זה ויכוח, רק הדברים הם – גם הגבעה בבית-אל, גם יישובים אחרים, הוקמו בתקופתן של ממשלות רבות.

ראובן ריבלין: לפחות בעשר השנים האחרונות היו שלוש ממשלות בישראל.

ראובן ריבלין: לכן, אני אומר, בלי כל ספק, בית-המשפט – אנחנו מחויבים לכל מה שהוא אומר.

קריאה: נכון.

ראובן ריבלין: אבל אין חוק עוקף-בג"ץ, במובן זה – – –

ציפי לבני: ובינתיים זה לא חוקי.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, כל עוד לא – – – אחרת זה לא חוקי.

ראובן ריבלין: אני אמרתי, זה עניין מדיני.

ראובן ריבלין: אין על זה ויכוח.

ראובן ריבלין: אני אפילו לא מתווכח אתך בעניין זה.

ראובן ריבלין: רק אמרתי, באה הכנסת ואומרת: היא רוצה.

ראובן ריבלין: אני לא מדבר כרגע על חופש הצבעה ותעלולים פוליטיים כאלה או אחרים.

ראובן ריבלין: כל אחד יכול לומר את דבריו ולחשוב כפי שהוא רוצה, אבל בסך הכול אנחנו ריבונים להחליט; טועים, לא טועים, מפחדים מהעולם, לא מפחדים, צריכים לשמוע לעולם, לא צריכים – אלו הן שאלות שהן במחלוקת בתולדות הציונות – –

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני – – –

ראובן ריבלין: – – אבל כדאי פשוט להבין שהכנסת יכולה בהחלט לבוא ולומר – –

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני דיברתי – – –

ראובן ריבלין: – – למשל – אדם שישב על מקומו עשר שנים, אז יש חזקה נוגדת.

ראובן ריבלין: זה 25 שנה.

ראובן ריבלין: יכולים לבוא ולומר: אנחנו נפצה את אותם אנשים פרטיים פי-שלושה ופי-ארבעה.

ראובן ריבלין: השאלה היא שאלה מדינית רצינית, אם יש לממשלה יכולת לעמוד בפני לחצים כאלה או אחרים.

ציפי לבני: אבל בינתיים זה לא חוקי.

ראובן ריבלין: כן.

ראובן ריבלין: אני לא מתווכח אתך.

ראובן ריבלין: בינתיים זה בניגוד לצו של בית-המשפט שהוא חוקי לחלוטין.

ראובן ריבלין: אין לי ויכוח אתך – –

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: – – אבל אפשר להתגבר.

ראובן ריבלין: גם בעשרת הדיברות אפשרו כמה דברים.

ראובן ריבלין: עכשיו אתה יכול לענות.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה – לגבי מגרון.

שלמה מולה: תראה, אני דיברתי בהקשר של – – –

ראובן ריבלין: אני מסכים עם יושב-ראש האופוזיציה – עם ראש האופוזיציה.

ראובן ריבלין: יושב-ראש זה – – –

שלמה מולה: אני מדבר על כושר החלטה של ראש הממשלה והקואליציה שלו.

שלמה מולה: אני אמרתי במה הם מתעסקים.

ראובן ריבלין: אה.

שלמה מולה: כי כל מה שהם מתעסקים בו זה הישרדות פוליטית.

שלמה מולה: זאת אומרת, אם בוועדת השרים לענייני חקיקה – – –

ראובן ריבלין: זה לא דיברתי.

שלמה מולה: רק רגע.

שלמה מולה: אמרתי, אם ההישרדות הפוליטית שלהם בעצם אפילו מאפשרת להם גם לחוקק חוק עוקף בג"ץ או פסיקת בג"ץ, בעצם, לתת חופש הצבעה, בתקווה שאולי אולי ימצאו רוב בכנסת.

שלמה מולה: לכן – אני דיברתי על ועדת השרים לחקיקה, אני דיברתי על שר המשפטים, דיברתי על ראש הממשלה, דיברתי על הממשלה.

שלמה מולה: דיברתי על סקטורים – –

ראובן ריבלין: אני לא, אני לא – – –

שלמה מולה: – – דיברתי על הממשלה, שאין לה דרך.

שלמה מולה: לכן, זאת ממשלה שצריכה ללכת הביתה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: בסדר, אדוני, אנחנו נשקול את טענותיך.

ראובן ריבלין: כבוד השר ישיב על שתי ההצעות.

ראובן ריבלין: השר אטיאס, אתה תשיב על שתי ההצעות יחד, שכן התשובה היא אותה תשובה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת אילן גילאון לבוא ולנמק את הצעת האי-אמון מטעם סיעות מרצ והעבודה, שכן אתה מייצג את מרצ, ואתה מייצג את שתי הסיעות בהצעת האי-אמון.

ראובן ריבלין: עומדות לרשותך עשר דקות מלאות ותמימות על מנת להציג את עמדתך ואת טיעוניך.

ראובן ריבלין: השר, שר השיכון, ישיב לאחר מכן על שתי הצעות האי-אמון.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני אמשיך, אדוני היושב-ראש, בדיוק במקום שחברי חבר הכנסת שלמה מולה סיים.

אילן גילאון: הממשלה צריכה ללכת הביתה לתמיד.

אילן גילאון: הייתי רוצה גם שהדרים באוהלים – במאהלים בתל-אביב, ובירושלים, ובבת-ים, ובקריית-שמונה – גם הם ילכו הביתה.

אילן גילאון: וראוי היה לומר להם: לכו הביתה.

אילן גילאון: הבעיה היא, אדוני היושב-ראש, שלהם אין בית ללכת אליו, לעומת הממשלה שיש לה.

אילן גילאון: אני יודע שהיום נמצא בקושי המאהל בירושלים.

אילן גילאון: לא רק מפאת החורף, אלא משום שצריך להיות מרתון בירושלים, וזה לא נעים במסלול המרתון לראות אנשים שאין להם קורת גג בחורף הזה.

אילן גילאון: וראש העיר עושה מאמצים לפנות את האנשים ממסלול המרתון.

אילן גילאון: אולי בסוף הוא ינסה לשנות את המסלול.

אילן גילאון: אגב, כבר ראינו כמה ערים כאלה שהזיזו הצדה בתקופות האחרונות, בשנים האחרונות, לטובת אולימפיאדות – לבריאות, חבר הכנסת חסון – ומרתונים.

קריאה: – – –

אילן גילאון: זו אמת צרופה, אמת דיברת.

אילן גילאון: זה היה בדיוק עכשיו, אדוני, לפני 47 שנים – ממש עכשיו, סוף ינואר, תחילת פברואר, בחורף – הגיעה משפחה, אמא, אבא, סבא, ילד.

אילן גילאון: אני הילד, כדי שלא תהיה במתח.

אילן גילאון: מגיעים לאשדוד, בדיוק בתקופה המקבילה לכך שפירקו את המעברה.

אילן גילאון: אנשים עברו באותה תקופה לשיכון.

אילן גילאון: זה שיכון מתועש, בונים מהר, מבלוקים טרומיים, כדי שתהיינה הרבה מאוד דירות.

אילן גילאון: אנחנו מגיעים אל מקום באשדוד – לא היה לו שם, הוא נקרא 2503.

אילן גילאון: אני נכנסתי על 10.

אילן גילאון: לאבי נתנו קומת קרקע כי הוא אמר שהבן שלו מתקשה ללכת, ונתנו לו למטה.

אילן גילאון: לא היתה ממש נגישות, כפי שאתה יכול לחשוב.

אילן גילאון: ואז פתחנו את הדלת ונכנסתי למקום קטן, כולו היה בלטות, ואני אומר לאמי: תראי, אמא, יש כאן אמבטיה.

אילן גילאון: אני ניגש הצדה ורואה עוד חדר שגם בו יש בלטות, ואני אומר: תסתכלי מה זה, עוד אמבטיה.

אילן גילאון: ועוד אמבטיה – כי אני באתי ממקום שכולו היה פרקט, היתה רצפה מעץ, ורק באמבטיה היו בלטות כאלו.

אילן גילאון: וזה היה בית קטנטן, אדוני – לסבא, ואמא, לאבא ולי – שבו היו סלון קטן, ושני חדרים קטנים, ומרפסת קטנה, ומטבח קטן.

אילן גילאון: הכול היה קטן.

אילן גילאון: והסוכנות גם הביאה לנו שולחן עם שלושה כיסאות.

אילן גילאון: ולא הבנתי למה, כי היינו ארבעה, אז כנראה – גם הם לא היו מושלמים, אתה יודע, אז הם חשבו אולי – בשוביניזם הידוע באותה תקופה – שאמא בטח מגישה את האוכל והאחרים יושבים לצד השולחן.

אילן גילאון: למה אני מספר את כל הסיפור הזה, של תקופה שבה היה מחסור גדול?

אילן גילאון: כי לפני שאני אבוא, אדוני, להשוות את עצמנו לחוץ-לארץ – או כמו שאנחנו אומרים: לארצות ה-OECD – אני אפילו מוכן להשוות את עצמנו – לפחות ברמת הכוונה – למדינת ישראל, מדינתנו שלנו לפני 47 שנים, כשהיה מובן מאליו שאדם זכותו לקבל קורת גג.

אילן גילאון: אנשים נטלו את קורת הגג מבין עיניהם.

אילן גילאון: ואני רוצה לעשות קו ישיר מאותה תקופה מאוד נאיבית, שבה מדינת ישראל היתה חסרה בהרבה – 1965, מיתון קשה – שבה אנשים קיבלו דירות ב-26 לירות לחודש.

אילן גילאון: המשכורת הממוצעת אז היתה כ-200 לירות.

ראובן ריבלין: היתה עלייה מרומניה ב-1965?

אילן גילאון: כן, כן.

אילן גילאון: אנחנו שייכים לקבוצה שנקראת "היהודים היקרים" כי קנו אותנו ב-5,000 דולר לראש.

אילן גילאון: אתה מבין מה היה קורה?

אילן גילאון: כך שילמו עלינו באותה תקופה.

אילן גילאון: היתה עלייה מרומניה – – –

ראובן ריבלין: היתה ב-1946 וב-1947 עלייה גדולה.

אילן גילאון: אנחנו הגענו ב-1965.

אילן גילאון: מייד אחרי בואי לארץ צ'אושסקו עלה לשלטון.

אילן גילאון: הוא המתין עד שאני אסע, והוא השתלט על העניינים.

אילן גילאון: אני רוצה לעשות מין קביעת קו בין 1965 לבין עכשיו; בין עידן שלטון מוחלט, שכל אדם מקבל – ללא הבדל של, אדוני, ותק בנישואין – כל אדם שידו אינה משגת, מקבל דיור ציבורי.

אילן גילאון: בכלל, זה אפילו לא היה מונח של אנשים עניים.

אילן גילאון: "עמידר", "עמיגור", "פרזות", "עזרה וביצרון" – כמה גאווה לאומית יש בדבר הזה, אדוני.

אילן גילאון: כמה ביטחון יש בדבר הזה.

אילן גילאון: כמה "חומה ומגדל" יש בדבר הזה.

אילן גילאון: עד להיום, שאנשים גרים במאהלים כי אין להם קורת גג, והם לא הומלסים.

אילן גילאון: לא אנשים שבחרו לתאוותם לגור על ספסלים.

אילן גילאון: אנשים בעלי משפחות, אנשים שעובדים, אנשים משתכרים, ומשום שהם משתכרים טיפה יותר ממה שצריך כדי לקבל השלמת הכנסה, אין להם זכאות לדיור.

אילן גילאון: ואנחנו מביאים ברפורמה בנייה של 5,000 דירות, אדוני, שזה באמת לא מספיק, אבל זה גם כן משהו, ואז אנחנו מתחילים לבחון את הקריטריונים הכאילו ממלכתיים, הכאילו לא סקטוריאליים.

אילן גילאון: דבר ראשון: יוצאי צבא – איזה יופי.

אילן גילאון: כלומר, זה עוד סקטור – יוצאי צבא, אף שיוצאי צבא ושירות לאומי – ודאי שאת הערבים אנחנו משאירים בחוץ.

אילן גילאון: הרי דיור ציבורי לערבים – מה זה שייך בכלל?

אילן גילאון: ולא סתם ככה, אלא שבכלל, השר אטיאס, אין הבדל בין משפחה עם שישה ילדים למשפחה עם שמונה ילדים.

אילן גילאון: תראו מה זה, זה לא מכוון הרי למשפחה חרדית.

אילן גילאון: אבל יש משהו שאצלנו בשכונה היינו קוראים לו, כשהיינו רוצים לכפכף איזה ילד, היינו אומרים לו: שוב באת בלי כובע?

אילן גילאון: כשהוא היה שם כובע, היינו אומרים לו: שוב באת בלי "מרלבורו"?

אילן גילאון: ותמיד היינו מכפכפים אותו.

אילן גילאון: ותק בשנות נישואים – חבל שזה לא קרה בתקופה שלי, כי אז הם היו אוכלים אותה; אני התחתנתי בגיל 19, אז היה לי הרבה מאוד ותק.

אילן גילאון: אבל זה קורה היום.

אילן גילאון: ואין להם, לא תוכנית, ואין להם מתווה של עורמה, של קונדסות, של נכלוליות, של צורה פתלתלה מאוד לירוק בפניהם של אותם אנשים שמחו בקיץ האחרון.

אילן גילאון: של הציבור הישראלי בכלל.

אילן גילאון: לירוק שוב מחדש בתוך התפיסה הממלכתית של מדינת ישראל.

אילן גילאון: מה עם החד-הוריות, השר אטיאס, שגם הן מפרנסות קצת מאותה עזרה שצריכים לקבל בדיור?

אילן גילאון: לכן אני לא ממש מבין מהי התוכנית.

אילן גילאון: הבנתי שקצת שונו הקריטריונים ונתנו גם לאמא שמשרתת בצבא.

אילן גילאון: ושוב אנחנו – – –

קריאה: – – –

אילן גילאון: כן, אתה ודאי תסביר את זה.

אילן גילאון: אבל האמת היא שאני בכלל לא באתי כאן לנגח.

אילן גילאון: הרי כשאני מצביע אי-אמון בממשלה, אני מצביע אי-אמון.

ראובן ריבלין: אני מבקש את סליחתך לדקה, שנייה.

ראובן ריבלין: רבותי השרים, חברות וחברי הכנסת, אנחנו מברכים משלחת של פרלמנטרים מסרי-לנקה, שמבקרים בארץ, בראשות שר המים של סרי-לנקה, השר דה-סילבה, הנמצא אתנו כאן, שהוא גם נשיא ה-WHO – ארגון הבריאות העולמי.

ראובן ריבלין: (מחיאות כפיים) Welcome to , welcome to , the capital of .

ראובן ריבלין: Welcome to our shrine of democracy – our parliament, the Knesset of Israel.

ראובן ריבלין: You are most welcome, Mister Minister.

ראובן ריבלין: Parliamentarians – welcome.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: נא להמשיך.

אילן גילאון: כן, באמת ברוכים הבאים.

אילן גילאון: אדוני, סרי-לנקה זה מקום מצוין – – –

ראובן ריבלין: We are dealing with non-confidence motion toward the government.

ראובן ריבלין: It is a usual motion of every Monday.

ראובן ריבלין: It is the option of the opposition.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אילן גילאון: כן, סרי-לנקה זה אתר מצוין לצלילות וגם ל-surfing, עד כמה שאני יודע.

אילן גילאון: אני מקווה שמצב הדיור הציבורי בסרי-לנקה יותר טוב, כי אני יודע שלמשל באתיופיה, באריתריאה, המצב הרבה יותר טוב מאשר אנחנו מוצאים כאן בארץ.

אילן גילאון: אבל אני לא באתי לנגח את הממשלה הזאת באופן מיוחד, משום שזה שייך לממשלות קודמות, וקודמות של קודמות, וקודמות של קודמות, מן אותו יום שהחלטנו להתפרק מאחריותנו כמדינה לתת את הדיור כקורת גג.

אילן גילאון: ואני רוצה להבהיר כאן מהו דיור ציבורי, אדוני.

אילן גילאון: דיור ציבורי איננו חסד, איננו דיור לעניים.

אילן גילאון: דיור ציבורי צריך לעמוד בסטנדרטים של כל מדינה, ויש כמה מדינות – שעוד מעט אציין אותן – שבהן אנשים יכולים להשיג את הדיור הזה.

אילן גילאון: שם אם הוא לא רוצה לקבור את עצמו בד' אמות של משכנתה, והוא רוצה דיור להשכרה, הוא יכול לעשות את הדבר הזה.

אילן גילאון: והדירה הזאת לא צריכה לעלות לו יותר מכפי רבע מן ההכנסה שלו.

אילן גילאון: אלו הממדים שצריכים לקבוע אותם.

אילן גילאון: ושום פתרון לא יהיה.

אילן גילאון: אם אנחנו לא נבטל קודם כול את ההקפאה של חוק הדיור הציבורי ונחזיר את הכסף, נחזיר אבדה לבעליה, במקרה הזה, לא אבדה, גזלה לבעליה, של אותו כסף שנצבר ממכירת הדירות בדיור הציבורי, להחזיר אותו לבעליו החוקיים, הלוא הם האזרחים הזכאים – ולבנות דירות.

אילן גילאון: וצריך לבנות דירות לדיור ציבורי, ודירות להשכרה, ודירות בנות-השגה בתוך הבניינים במרכזי הערים, הבניינים הגדולים, לצד הדירות המאוד-גדולות שראשי עיר לא מעוניינים שיבנו אותן שם, כי הם לא רוצים את הכוח הזה, כי זה כוח חלש לגבי דידם ולפי דעתם.

אילן גילאון: אלה הדברים שצריכים להיות בכל רפורמה שאנחנו מדברים עליה, מתוך קביעה, אדוני, פעם אחת ולתמיד, של מרחב מינימום לנפש שצריך להיקבע במדינת ישראל.

אילן גילאון: הרי אין לנו בכלל הגדרה שכזאת, בשום מקרה.

אילן גילאון: אני רוצה להגיד לך שבארצות-הברית, למשל, כל אדם מעל גיל 18 שהכנסתו היא פחות מ-14,000 דולר בשנה, זכאי לדיור ציבורי.

אילן גילאון: ארצות-הברית הקפיטליסטית.

אילן גילאון: אגב, 20% מן הדיור בארצות-הברית הוא דיור ציבורי; כמו באנגליה – חמישית מן הדיור הוא דיור ציבורי.

אילן גילאון: צרפת – שליש מן הדיור הוא דיור ציבורי.

אילן גילאון: במדינת ישראל 1 חלקי 20, 5% בלבד.

אילן גילאון: אולי המצב אצלנו הרבה יותר טוב.

אילן גילאון: יש הרבה דירות, אדוני, שאפשר להשמיש אותן, שנמצאות בכל מיני מקומות אצל החברות המשכנות ובתיקונים קטנים וקטנטנים אפשר להחזיר אותן לקדמותן ולהשמיש אותן לצורך הדיור.

אילן גילאון: אנחנו צריכים לדעת שאנחנו לא יכולים לנצל תקציבים שנועדו לדיור הציבורי, אדוני, ולהטיל על משרד השיכון – כאן אני בא לטובת משרד השיכון ומתייצב לצדו של משרד השיכון – ולהטיל עליו חובה לאבטח התנחלויות במזרח-ירושלים על חשבון של דיור ודיור ציבורי.

אילן גילאון: הוויכוח בין האוצר שטוען לא היו דברים מעולם, לבין משרד השיכון שאומר שהשנה הושתה עליו חובה של 5 מיליוני שקלים – זה הדבר הקיים, ואני מאמין למשרד השיכון, ואני לא מאמין למשרד האוצר במקרה הזה.

אילן גילאון: אבל הנה, אמרתי שבאריתריאה או בבהוטן, או במקומות כאלה, מצב הדיור הציבורי הוא הרבה יותר טוב.

אילן גילאון: דיור ציבורי, אגב, זה לא חסד.

אילן גילאון: לא כולו צריך להיות על חשבון המדינה, אבל המדינה צריכה לדעת שכדי שתהיה קורת גג, צריך לבנות.

אילן גילאון: אבא שלי תמיד היה אומר שכדי שלא תהיה אבטלה, היה אומר – צריך עבַדה.

אילן גילאון: הוא היה אומר ככה.

ראובן ריבלין: עבַדה, "רבּוֹטָה".

אילן גילאון: עבַדה – הוא צדק.

אילן גילאון: וכדי שלא יהיו לנו חסרי דיור, צריך לבנות קורת גג, זה מאוד חשוב.

אילן גילאון: צריך לבנות דירות, אין מה לעשות, צריך לבנות דירות.

אילן גילאון: בניגוד למסלול המרכזי שהכול מופרט כאן, אני אומר להיפך, פה, בדבר הזה, בואו נעלים כמה מזכויות היסוד, ניקח את זה על עצמנו, ולא בלבד – אני בעד משק מעורב בעניין הזה.

אילן גילאון: אני חושב שעל היזמים יש להטיל הרבה מאוד חובות; מלבד רפורמת המרפסת שעליה דיברנו, אולי צריך ללכת על רפורמות שבתוכן אנחנו מטילים על יזמים של פרויקטים מטלות רבות ומשונות גם כאשר אנחנו מדברים על סביבה ציבורית, על דיור ציבורי ועל דברים אחרים, כשאנחנו מדברים על סטנדרטים – אדוני היושב-ראש, שלום לך.

יצחק וקנין: שלום וברכה.

אילן גילאון: הסטנדרטים גבוהים.

אילן גילאון: לא, הדיור הציבורי אין הפירוש שזה צריך להיות דיור בסטנדרטים נמוכים או ברמה נמוכה, אלא להיפך, בסטנדרטים גבוהים וברמה גבוהה.

אילן גילאון: אבל הדברים האלה חייבים לקרות, ובראש ובראשונה, אדוני היושב-ראש, ואני מתקרב כאן לסיום, צריך לבטל את הקפאת חוק הדיור הציבורי, אותו דיור שנקרא "דיור רן כהן", ולהשיב שוב, אני אומר פעם שנייה, את האבדה לבעליה.

אילן גילאון: אני מציע לממשלה לאשר את הביטול של ההקפאה הזאת, להתארגן עם תקציב הולם, לפחות אותו תקציב שנגזל מחוק הדיור הציבורי – מדובר ב-3 מיליארד שקלים.

אילן גילאון: תפסיקו – תיטלו קורת גג מבין עיניכם.

אילן גילאון: היושבים של המאהלים, אדוני, אני מאוד רוצה להגיד – לכו הביתה, לכולם, אבל צריך שיהיה להם בית בשביל הדבר הזה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: ישיב, במשולב אני מבין – השר משיב גם לחבר הכנסת שלמה מולה וגם לחבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: ישיב שר הבינוי והשיכון, השר אריאל אטיאס.

אריאל אטיאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אכן נושא הדיור הוא נושא שבממשלה הזו ובשנים האלה תופס את סדר-היום הציבורי בצדק.

אריאל אטיאס: העסקה הגדולה ביותר שעושה זוג צעיר בחייו, המשפחה, שיכולה להשפיע על כל החיים שלה, זה רכישת הדירה.

אריאל אטיאס: ככל שעושים את העסקה עם יכולות כלכליות יותר טובות, ככל שהתחייבויות הן יותר קטנות לאורך השנים, כך זה מקל על חיי המשפחה.

אריאל אטיאס: מחירי הדירות בישראל עלו בשנים האחרונות בין היתר בגלל מחסור חמור בהיצע הקרקעות שנמשך על פני עשור שנים.

אריאל אטיאס: לא שיווקו מספיק יחידות דיור.

אריאל אטיאס: זה אחד מהנושאים המרכזיים שבגללם עלו מחירי הדירות, בצמוד לריבית נמוכה היסטורית שהיתה כאן מאז 2009, בהרכב של 0.5%, אחרי זה עלינו קצת, אבל בסוף היצע נמוך שפגש ריבית נמוכה, שהתנגשו ביחד, גרמו להתלקחות ולעליית המחירים.

אריאל אטיאס: הדבר המשפיע ביותר, יותר מכל התוכניות, ויותר מכל המסלולים, ויותר מכל הקריטריונים למחירי הדירות, זה הגדלת היצע הקרקעות.

אריאל אטיאס: כשמחירי הדירות התחילו לרדת במחצית 2011, בעקבות הגדלה מסיבית בהיצע הקרקעות, כשלפי נתוני הלמ"ס אנחנו נמצאים בקירוב ל-50% גידול בהתחלות בנייה, כשיש לנו כאן יותר התחלות בנייה מאשר ביקוש שנתי, כשבונים פה היום בישראל קרוב ל-80,000 יחידות דיור בבנייה פעילה, יש לנו ירידה ממוצעת של 7%, ויש מקומות שיש ירידה גם של 12%, זה שווה יותר מההטבה שאנחנו מדברים עליה.

אריאל אטיאס: ככל שנמשיך להגדיל את היצע הקרקעות, כך אנחנו נמשיך לאזן, להוריד אותה לחצי מהביקושים ואתם את המחירים, זה הדבר המשפיע ביותר לאורך זמן, והוא מאוד רחב על פני כל האוכלוסייה.

אריאל אטיאס: אבל במקביל, כשאנחנו מגדילים את היצע הקרקעות, אנחנו צריכים לשים את עינינו על המדיניות הקרקעית של המדינה.

אריאל אטיאס: המדיניות הקרקעית נקבעת על-פי החלטות מועצת מקרקעי ישראל, שהיא הגוף שעל-פי החוק קובע את המדיניות.

אריאל אטיאס: יושב-ראש המועצה אחראי לפקח עליה לטובת כלל האוכלוסייה.

אריאל אטיאס: ולכן אנחנו מדברים על שלוש השנים האחרונות שבהן שיווקנו למעלה מ-100,000 יחידות דיור.

אריאל אטיאס: אלה המספרים הגבוהים ביותר שהיו כאן מאז שנות ה-90.

אריאל אטיאס: 100,000 יחידות הדיור האלה, רובן המכריע, אני לא רוצה לדייק באחוזים אם זה 85% או 90%, אבל רובן המכריע שווקו לכלל המגזרים והאוכלוסיות בישראל, לא למגזר שכולכם עכשיו מנסים לתקוף אותו ולהגיד שהכול מכוון אליו.

אריאל אטיאס: 100,000 יחידות דיור שווקו לכלל המגזרים במדינה.

אריאל אטיאס: מחירי הדירות שהתחילו לרדת, ירדו לכלל האזרחים במדינה.

אריאל אטיאס: המבצעים שעשינו במענקי המקום הם לכלל האזרחים במדינה.

אריאל אטיאס: יש מענקים בהיקף של כ-100,000 שקל, סבסוד פיתוח ומענק ב-28 יישובים בפריפריה לכלל אזרחי המדינה.

אריאל אטיאס: אנחנו העברנו אתמול החלטות באזורי עדיפות, 550 יישובים כפריים ולמעלה מ-160 יישובים עירוניים, סבסוד פיתוח בהיקף שנע בין 150,000 שקל בבנייה כפרית בצמודי קרקע ל-70,000–80,000 שקל לבנייה רוויה בכל המגזרים מכל האוכלוסיות בכל הארץ.

אריאל אטיאס: עכשיו אנחנו צריכים גם להתמקד במדיניות – איך המדינה סוחרת או משתמשת בקרקעות שלה.

אריאל אטיאס: למעלה משנתיים, גם מעל הדוכן הזה, פעם אחר פעם רובכם תמכתם בזה שמינהל מקרקעי ישראל צריך להפסיק לפעול בשיטת כל המרבה במחיר.

אריאל אטיאס: אמרתי יותר מפעם אחת קצת אחרי שנכנסתי לתפקידי, שמינהל מקרקעי ישראל אסור לו לראות רק את הרווחים מול העיניים, הוא צריך גם לראות את האזרחים.

אריאל אטיאס: אבל כשעושים מכרז של כל המרבה במחיר ויש מחסור בהיצע, זה מתדלק עליות מחירים.

אריאל אטיאס: אלא מה – אם אתה מוכר במחיר נמוך את הקרקע, אבל אתה לא דואג שההטבה תגיע לצרכן, היא יכולה להגיע ליזם, וזו לא המטרה שלנו.

אריאל אטיאס: אנחנו רואים מול עינינו את הצרכנים ולא את היזמים ולא את הקבלנים.

אריאל אטיאס: ולכן, השיטה של המחיר למשתכן – אגב, יש כאן בלבול, אדוני היושב-ראש, זה דיור בר-השגה, התבלבלתם במושגים.

אריאל אטיאס: אני שומע גם ערבובים בין דיור ציבורי לדיור בר-השגה לדיור להשכרה ומחיר למשתכן.

אריאל אטיאס: אנחנו מדברים על מחיר למשתכן.

אריאל אטיאס: זו שיטת מכרז הפוכה, שבה היזם שמציע את המחיר הסופי למשתכן שזה הצרכן – הנמוך ביותר זוכה.

אריאל אטיאס: זה לא דיור בר-השגה, זה נושא אחר, זה מושג אחר, אני אדבר עליו עוד מעט; חקיקה נפרדת שכבר הגיעה כאן לקריאה טרומית, שמובלת על-ידי משרדי השיכון והפנים, נכתבה אצלנו, ומוביל אותה בכנסת עכשיו חבר הכנסת אמנון כהן יחד עם ועדת הפנים.

אריאל אטיאס: זה דיור בר-השגה, תרצו – אני אתייחס לזה יותר בהרחבה, והתייחסתי לזה בהגשת החוק.

אריאל אטיאס: מה שאנחנו מדברים עליו עכשיו זה מחיר למשתכן, מכרז הפוך, שבו מחיר הקרקע נקבע מראש, הפיתוח נקבע מראש, היזם שמתחייב להציע את ההצעה הנמוכה ביותר למטר בנייה – הוא זוכה.

אריאל אטיאס: זאת אומרת שההטבה בוודאות מגיעה לצרכן, כי היזם מתחייב על המחיר, מפוקח למטר בנייה, זה מה שקובע, ואנחנו דואגים שההוזלה תהיה לצרכן.

אריאל אטיאס: אלא מה?

אריאל אטיאס: עד אוגוסט האחרון משרד האוצר לא אפשר לנו לתת הנחה בקרקע.

אריאל אטיאס: בא השמאי, אומר את המחיר, מה שהוא אמר – עשרת הדיברות.

אריאל אטיאס: עכשיו – זה המחיר שהוא קבע, עכשיו פיתוח, עכשיו תציע את המחיר הנמוך ביותר.

אריאל אטיאס: זאת אומרת, הכריחו אותנו לגבות 100% השומה על הקרקע, ועוד בזמן של עליות מחירים.

אריאל אטיאס: אנחנו מקבלים הצעות מהשמאי, 300,000, 400,000 שקלים ליחידה, איך תעשה מחיר למשתכן?

אריאל אטיאס: אז מה הבשורה של המדינה?

אריאל אטיאס: היא רוצה להרוויח מקסימום על הקרקע, ועכשיו היא מציעה את המחיר הנמוך ביותר לצרכן, במה?

אריאל אטיאס: במיליון שקלים?

אריאל אטיאס: ב-1.2 מיליון?

אריאל אטיאס: ב-1.4 מיליון שקלים?

אריאל אטיאס: זה הבשורה שלנו?

אריאל אטיאס: הרי מרכיב הקרקע הוא המרכיב המרכזי.

אריאל אטיאס: קרקע, פיתוח ומסים באזורי הביקוש זה יותר מ-50% מערך הדירה, אמרתי את זה עשרות פעמים; מטר בנייה בדימונה ומטר בנייה בתל-אביב עולים אותו דבר.

אריאל אטיאס: הפער ביניהם זה מחיר הקרקע, ומחיר הקרקע, ככל שאנחנו שולטים בו אנחנו יודעים להוריד אותו, בתנאי שזה מגיע לצרכן ולא ליזם.

אריאל אטיאס: אם זה מכרז חופשי, ואם הוא מוכר למי שהוא רוצה, זה מגיע ליזם, כי מחירי הדירות נקבעים על-פי היצע וביקוש, אבל כשאנחנו מכריחים את היזם מראש לקבוע את המחיר במכרז, והפרמטר לזכייה זה המציע של ההצעה הנמוכה ביותר זוכה, זה מושך את המחיר כלפי מטה, בעצם יש תחרות על הרווח היזמי.

אריאל אטיאס: ואז באוגוסט האחרון אמרנו: טוב, יש עכשיו הטבה – עד היום היה 100% מחיר הקרקע, עכשיו זה 50% ממחיר הקרקע – איך אנחנו יודעים מי מקבל את ההטבה הזאת, איזה ציבורים יקבלו אותה?

אריאל אטיאס: אז אני רוצה לספר לכם קצת, גם לאלה שקצת שמעתי אותם, חלק בכלי התקשורת, חלק מגלגלי-עיניים, מה היה עד היום שהחלטנו, מה קרה, מה זה מחיר למשתכן, מתי זה נקבע – אתם יודעים?

אריאל אטיאס: ממשלת רבין – שר הבינוי והשיכון שאני מאוד מעריך אותו, חבר הכנסת בנימין בן-אליעזר, בממשלת רבין – שם נקבע המושג הזה, של מחיר למשתכן, לפי 100% מחיר קרקע.

אריאל אטיאס: ושם הפרמטר היה שככל שלמשפחה יש יותר ילדים, כנראה היא יותר זקוקה.

אריאל אטיאס: אמר לי מישהו: תשמע, אז לא היה שר חרדי, היה שר אחר, שהיה כנראה ממגזרים אחרים שיש להם הרבה ילדים, שרצו לדאוג להם.

אריאל אטיאס: לא יודע, אני לא מקבל את העובדה הזאת, אני חושב שהשיקולים תמיד היו ענייניים.

אריאל אטיאס: לא השר מחליט לבד, אני רוצה להגיד לכם שיש צוות מקצועי במשרד הבינוי והשיכון, שמאמין בעמדה הזאת, האמין בה אז, חשב שזה נכון, וחלק מאלה שהגישו פה אי-אמון, חלק מאלה שדיברו בכלי התקשורת, וגם מעל דוכן הכנסת הזה השבוע הזה, ביום רביעי, כשאני לא הייתי כאן, היו גם במשרד הבינוי והשיכון, ולא עשו דבר וחצי דבר לשנות את הקריטריונים האלה.

אריאל אטיאס: היו בשנים האלה: שר הבינוי והשיכון בוז'י הרצוג, שלא שינה את הקריטריונים; שרת הבינוי והשיכון ציפי לבני לא שינתה את הקריטריונים; בנימין בן-אליעזר, הוא המציא את הקריטריונים; נתן שרנסקי לא שינה את הקריטריונים; יצחק לוי לא שינה את הקריטריונים, וכן על זה הדרך, אני לא אלאה אתכם, יותר מעשרה שרי שיכון, איש מהם לא שינה את הקריטריונים, אבל גם איש מהם לא נאבק שיורידו את מחיר הקרקע ל-50%.

אריאל אטיאס: ואנחנו נאבקנו שמחיר הקרקע ירד ב-50% לטובת הזוגות הצעירים.

אריאל אטיאס: אחרי שהורדנו את מחיר הקרקע היתה הבנה עם משרד האוצר שהקריטריונים – ככל שעכשיו המדינה נותנת הטבה שיכולה להגיע למאות אלפי שקלים, ראוי לעשות שינוי ובחינה מחדש של הקריטריונים, הסכמתי עם זה מייד.

אריאל אטיאס: אמרו לי: אם אין שינוי, אין הנחה.

אריאל אטיאס: אמרתי: אין בעיה.

אריאל אטיאס: תהיה הנחה, ויהיה שינוי.

אריאל אטיאס: ומה שעמד מול עינינו זה לתת את הרובד הכי רחב של החברה בישראל שייהנו מהקריטריונים האלה.

אריאל אטיאס: אנחנו – אני רוצה שתדעו, גם באופן כללי וגם באופן בסיסי, אני מייצג את תנועת ש"ס, ותנועת ש"ס מייצגת את כל פלחי החברה.

אריאל אטיאס: אנחנו לא מייצגים רק סקטור מסוים; הסקטור שלנו זה העם.

אריאל אטיאס: יש לש"ס מצביעים שעושים צבא, ומצביעים שעובדים, ומצביעים שנמצאים בכלל החברה וגרים בכל אזורי הארץ, אבל יש עוד דבר לש"ס, הם דואגים לשכבות החלשות, אכפת להם מהשכבות החלשות, הם מוכנים לשלם על זה מחיר – –

אילן גילאון: דואגים שיהיו שכבות חלשות – – –

אריאל אטיאס: – – הם מוכנים שישפילו אותם על זה, אבל הם מוכנים להיאבק, והם מצליחים להיאבק, למען השכבות החלשות.

אריאל אטיאס: וכשאנחנו מדברים עכשיו על הקריטריונים – עשינו שינויים מאוד משמעותיים, ויש הרבה פופוליזם בעניין הזה, וגם הרבה סקטוריאליות, ואולי קצת האווירה של הבחירות, שככה נתפסה בבניין הזה, חידדה קצת את העמדות.

אריאל אטיאס: אנחנו מדברים על זה שאנחנו בונים את הכול לפי קבוצות.

אריאל אטיאס: 20% מיחידות הדיור שישווקו במסגרת מחיר למשתכן יחולקו לפי הקריטריון – זוגות שאין להם ילדים.

אריאל אטיאס: שמעתי את הססמה הזאת, ששנות נישואים זה עוזר לחרדים, למה?

אריאל אטיאס: כי הם מתחתנים מוקדם.

אריאל אטיאס: מי שלא מבין חשבון או לא רוצה להבין חשבון, רק, יכול להגיד כזה דבר, כי אנחנו בונים את זה לפי קבוצה: בקבוצה של ה"לא ילדים", למשל, אתה נמצא במצב נתון שאין לך ילדים, רק אז אתה מתמודד ב-20%.

אריאל אטיאס: עכשיו אתה צריך לצבור שנות נישואים.

אריאל אטיאס: מי צובר שנות נישואים ללא ילדים, חרדים או לא חרדים?

אריאל אטיאס: בוא נעבור לקבוצה הבאה – ילד אחד ושני ילדים, 35% מהדירות לילד אחד או שניים.

אריאל אטיאס: מי צובר שנות נישואים ועוצר בשני ילדים, חרדים או לא חרדים?

אריאל אטיאס: בוא נעבור לקבוצה השלישית – 35%, שלושה ילדים ומעלה.

אריאל אטיאס: מי מבזבז את שנות הנישואים – –

אילן גילאון: 8% לשנה – – –

אריאל אטיאס: – – מי צובר שנות נישואים ועוצר בשלושה ילדים?

אילן גילאון: איזה מין דיבור זה?

אילן גילאון: הרי אתה מציע 8% לשנה, 8% לשנה.

אריאל אטיאס: אבל אתה עובר קבוצה, חבר הכנסת גלאון – –

אילן גילאון: גילאון, לא גלאון.

אריאל אטיאס: – – זה הבעיה בחשבון.

אריאל אטיאס: חבר הכנסת – ?

אילן גילאון: גילאון.

אריאל אטיאס: גילאון.

אריאל אטיאס: אתה עובר קבוצה, חבר הכנסת גילאון.

אריאל אטיאס: אתה עובר קבוצה.

אריאל אטיאס: צברת שנות נישואים.

אריאל אטיאס: אם אתה חרדי וילדת ילדים או אתה לא חרדי וילדת ילדים, עברת קבוצה, אתה כבר לא באפס.

אריאל אטיאס: אתה כבר לא בקבוצה של ה"בלי ילדים".

אריאל אטיאס: צברת שנות נישואים, גם צברת ילדים, עברת קבוצות.

אריאל אטיאס: זו הטעות שחלקם עושים אותה בכוונה – – –

אילן גילאון: תסביר לי למה צריך נישואים.

אילן גילאון: רק תסביר למה צריך את הקריטריון של ותק בנישואים, מה הוא אומר?

אילן גילאון: מה הוא אומר?

אריאל אטיאס: אני אגיד לך מה הוא אומר.

שלמה מולה: למה אתה לא מדבר על כושר השתכרות?

אריאל אטיאס: אני אענה לך.

אריאל אטיאס: אני אגיד לך מה הוא אומר.

יצחק וקנין: רבותי, אתם שאלתם שאלה חשובה, אז תנו לו להשיב לכם.

שלמה מולה: כושר השתכרות.

יצחק וקנין: אתם רוצים לדבר במקומו?

שלמה מולה: כושר השתכרות.

אריאל אטיאס: תקבל גם על זה תשובה.

יצחק וקנין: תנו לו, שאלתם שאלה טובה, תנו לו להסביר.

אריאל אטיאס: אני אגיד לך, חבר הכנסת מולה, את מי זה הכי דופק, איזה מגזר, כושר השתכרות.

אריאל אטיאס: לא מי שאתה חושב – מי שאתה קשור אליו.

אילן גילאון: ותק בשנות נישואים – –

אריאל אטיאס: אני אענה לך עוד רגע.

שלמה מולה: מה זה קשור?

אריאל אטיאס: אני אענה לך.

אילן גילאון: – – ותק בשנות נישואים, מה הוא נותן לחד-הוריות?

אילן גילאון: מה הוא נותן לאנשים גרושים?

אילן גילאון: מה הוא נותן?

שלמה מולה: מה זה קשור?

שלמה מולה: לאתיופים יש דירות משלהם – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: רבותי, אתם רוצים תשובות, ברצינות, נו.

יצחק וקנין: אילן, אתה אמרת את הדברים, תן לו להשיב, אבל אתה רוצה לקבל תשובה, לא?

יצחק וקנין: אם אתה לא רוצה לקבל תשובה, אז בוא – – –

אילן גילאון: אני לא אקבל תשובה.

אילן גילאון: למה פסולי חיתון לא יכולים לגור?

אילן גילאון: למה אלה שלא רוצים להתחתן לא יכולים לגור?

אילן גילאון: – –

שלמה מולה: נכון, נכון, למה – – –

אילן גילאון: – – למה אלה שגרושים לא יכולים לגור?

אילן גילאון: – –

שלמה מולה: – – – למה לא יכולים גרושים?

אילן גילאון: – – למה הומואים לא יכולים לגור?

אילן גילאון: למה חד-הוריות לא יכולות לגור?

אילן גילאון: למה?

אילן גילאון: רוצה לדעת.

אריאל אטיאס: עכשיו יהיו תשובות.

אריאל אטיאס: נעשה ניסיון בין – היו הרבה דיונים על זה – גם עם משרד ראש הממשלה, גם האוצר, גם אנחנו, עם פרקליטות המדינה ועם היועץ המשפטי לממשלה, כדי שלראשונה – הזכרתי פה את כל השרים שדיברו, לשעבר, ולא נקפו אצבע לטובת יוצאי צבא, ולא היה קריטריון כזה בכלל – מעולם לא היה קריטריון שנותן עדיפות ליוצאי צבא בבנייה רוויה במגזר העירוני – ונעשה ניסיון לעשות את זה.

אריאל אטיאס: כן, זה גם הופיע בדוח-טרכטנברג, להכניס יוצאי צבא.

אריאל אטיאס: ונאמר על-ידי היועץ המשפטי לממשלה, אחרי שהוא עשה את המאמץ שלו, וגם על-ידי המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, הגברת שרית דנה, שאנחנו צריכים לבנות משקל שלא יעלה בממוצע על 20% מסך הנקודות.

אריאל אטיאס: אם אתה מוריד את שנות הנישואים, ומשאיר רק את הצבא, המשמעות – שאם לא עשית צבא יש לך אפס נקודות, ואת זה היועץ המשפטי לממשלה לא מאשר.

מרינה סולודקין: מה עם שירות לאומי?

מרינה סולודקין: למה הוא לא – – –?

אילן גילאון: אתה לא עונה.

אריאל אטיאס: זה בנושא של שנות הנישואים.

אריאל אטיאס: דבר נוסף, מאחר שהיועץ קבע ש-50% מהפרויקטים בכלל המדינה, פרויקטים של מחיר למשתכן, יהיו עם ניקוד נוסף ליוצאי צבא, אז אנחנו לראשונה – לאלה שחושבים שאנחנו נותנים עדיפות למגזר מסוים – מכניסים קריטריון משמעותי, שמגיע עכשיו ל-30 נקודות מסך כל הנקודות, שנותן עדיפות ליוצאי צבא.

אריאל אטיאס: זה למי שדואג רק למגזרים שאתם לא רוצים שידאגו להם.

אריאל אטיאס: עכשיו אני רוצה להתייחס לממוצע הארצי.

אריאל אטיאס: הממוצע הארצי בישראל – 50% מהזוגות הצעירים יש להם מלוא הנקודות לשנות הנישואים, חבר הכנסת גילאון.

אריאל אטיאס: בממוצע, לזוג נשוי בישראל לוקח שבע שנים – נשוי – עד שהוא קונה דירה.

אריאל אטיאס: זה הממוצע.

אילן גילאון: מה זה זוג, אדוני?

אילן גילאון: מה זה זוג?

אילן גילאון: על זה אתה לא עונה.

אילן גילאון: אני שואל אותך מה זה זוג.

אריאל אטיאס: זוג זה משפחה – –

אילן גילאון: שהיא נשואה במובן – – –

אריאל אטיאס: – – שהיא נשואה.

אריאל אטיאס: זה רוב המדינה.

אריאל אטיאס: אנחנו לא נגד החד-הוריות, גם הן בפנים.

אילן גילאון: זה ממש סקטוריאלי.

אריאל אטיאס: החד-הוריות בפנים כמובן.

אריאל אטיאס: כל מי שצובר את הנקודות – כשבונים תעדוף, הוא עושה את זה, והוא נכנס לתוך התהליך הזה.

אריאל אטיאס: עכשיו אני רוצה להתייחס לכושר השתכרות, שזה נהיה עשרת הדיברות.

אריאל אטיאס: אני רוצה להגיד לכם משהו: מחאת הקיץ עוררה התרגשות רבה בבית הזה וגם בכלל האוכלוסייה.

אריאל אטיאס: הזדהו – וגם אנחנו, גם אני באופן אישי, גם תנועת ש"ס התייחסה לזה, שאנחנו מזדהים ותומכים בעקרונות של המאבק ביוקר המחיה.

אריאל אטיאס: יוקר המחיה פגע ברבדים רחבים מאוד של האוכלוסייה, גם במעמד הביניים, אבל גם בשכבות החלשות.

אריאל אטיאס: הוא פגע במי שיש לו דירה, והוא בוודאי פגע במי שאין לו דירה.

אריאל אטיאס: יוקר המחיה קשור לסל רחב של נושאים, של חינוך, של מחירי דלק, מחירי מים, מחירי מזון, וגם של מחירי דיור, שחשוב מאוד לטפל בהם.

אריאל אטיאס: וכפי שאמרתי בתחילת דברי, הטיפול המרכזי הגדול והמשפיע ביותר על מחירי הדירות זה הגדלת היצע הקרקעות.

אריאל אטיאס: עם כל הכבוד לכל המבצעים על כמה אלפי יחידות דיור או אפילו על 10,000 יחידות דיור – הדבר המשפיע ביותר לאורך זמן על מחירי הדירות הוא הגדלת היצע הקרקעות.

אריאל אטיאס: מה שאנחנו עושים עכשיו זה שילוב של כלים נוספים, שחשוב מאוד לעשות אותם, אבל להפוך את זה לחזות הכול, לפתרון של מצוקת הדיור – או שמי שאומר את זה לא מבין בנושא הזה ובתחום הזה, או שהוא מאחז עיניים.

אריאל אטיאס: עכשיו, כשאתה בא ועושה את החלוקה של המשאב הציבורי – האם המחאה אמרה: נדפוק את החלשים?

אריאל אטיאס: המחאה אמרה: נדאג למעמד הביניים, בסדר, האם מעמד הביניים והשכבות החלשות לא יכולים לדור בכפיפה אחת?

אריאל אטיאס: האם זה חייב להיות אחד על חשבון השני?

אריאל אטיאס: האם כשנותנים למעמד הביניים צריך להגיד: לא, עכשיו אנחנו מתעדפים את הביניים, ואת החלשים אנחנו דופקים?

אריאל אטיאס: מי אלה החלשים?

אריאל אטיאס: אני מחזיק בידי מסמך של הביטוח הלאומי.

אילן גילאון: – – – דיור בר-השגה.

אריאל אטיאס: חבר הכנסת גילאון, אני מחזיק בידי מסמך של הביטוח הלאומי.

אריאל אטיאס: חבר הכנסת מולה, אתה שאלת כמה שאלות על כושר השתכרות.

אריאל אטיאס: אני משוכנע שגם חבר הכנסת רוני בר-און, שהיה שר האוצר, יסכים עם חלק ממה שאני אומר.

אריאל אטיאס: יש פה מסמך של הביטוח הלאומי – לא אני המצאתי אותו.

אריאל אטיאס: אנחנו ביקשנו מהם שייתנו לנו נתונים, אם אנחנו מכניסים את מיצוי כושר ההשתכרות על שני בני-הזוג – – –

שלמה מולה: הקריטריון.

אריאל אטיאס: הקריטריון, בהיקף של 125% משרה, כפי שביקש טרכטנברג – אגב, אין דבר כזה בשום נושא, בשום פרמטר במדינה, חוץ מההמצאה החדשה הזאת.

אריאל אטיאס: כשאנחנו מסייעים לדיור בהשכרה, אין 125% – צריך לעבוד; כשאנחנו מסייעים בדיור ציבורי – צריך לעבוד.

אריאל אטיאס: הפטנט הזה, של שני בני-הזוג, 125% משרה, ואם לא הם עפים החוצה ואין להם אפילו מצב ביניים – זו המצאה חדשה, שהתפקיד שלה בכלל היה למקומות אחרים.

אריאל אטיאס: עכשיו, אנחנו אומרים דבר אחד: כשמועצת מקרקעי ישראל קובעת מדיניות, היא צריכה לבנות מדיניות אחידה, שלא מפלה אוכלוסיות, בטח לא החלשות.

אריאל אטיאס: להלן המספרים, אתם יכולים לקבל את זה אם זה מעניין אתכם: 30% מכלל אוכלוסיית הזכאים שאין ברשותם דירה – לא שני בני-הזוג עובדים.

אריאל אטיאס: מה לעשות, שמעתם שיש פיטורים במדינה לפעמים?

אריאל אטיאס: שאנשים לא מוצאים עבודה?

אריאל אטיאס: שאחד עובד והשני מוציא תואר שני?

אריאל אטיאס: לידיעת הסטודנטים.

אריאל אטיאס: יש גם כאלה.

אריאל אטיאס: הם לא רבים, הם קיימים.

אריאל אטיאס: מדוע ייגרע חלקם?

אריאל אטיאס: מדוע נעניש אותם?

אריאל אטיאס: המדינה לא מחלקת דירות חינם.

אריאל אטיאס: המדינה לא נותנת לאנשים צ'קים.

אריאל אטיאס: מה שהמדינה עושה – היא פשוט מרוויחה עליך פחות.

אריאל אטיאס: זה מה שהיא עושה.

אריאל אטיאס: במקום לקחת 100% הקרקע היא לוקחת 50% מהקרקע.

אריאל אטיאס: 160,000 זוגות צעירים בישראל שאין ברשותם דירה לא נופלים בקריטריון של טרכטנברג.

אריאל אטיאס: 46% מהם חיים מתחת לקו העוני.

אריאל אטיאס: תגידו לי, מה זה צדק חברתי?

אריאל אטיאס: שמעמד הביניים לא יודע לגור בכפיפה אחת עם המעמד החלש יותר?

אריאל אטיאס: צדק חברתי אומר: ביניים כן, חלשים לא? זה יחד.

אריאל אטיאס: איננו מוגבלים במספר יחידות הדיור שאנחנו צריכים להוציא במחיר למשתכן.

אריאל אטיאס: המספר – – –

מרינה סולודקין: צדק חברתי זה לעבוד.

מרינה סולודקין: זה לעבוד.

אילן גילאון: – – –

אריאל אטיאס: נכון.

אריאל אטיאס: נכון.

אריאל אטיאס: המספר 5,000 הוא פיקציה, אין מספר כזה.

אילן גילאון: השר אטיאס, אנחנו לא תמכנו בדוח-טרכטנברג, זה אתה תמכת.

מרינה סולודקין: "רבוטה".

שלמה מולה: "רבוטה".

שלמה מולה: "רבוטה".

אילן גילאון: אתה תמכת, לא אנחנו.

אריאל אטיאס: אנחנו אמרנו, כשדוח-טרכטנברג התפרסם, שחשוב לעזור למעמד הביניים, אבל אסור לשכוח בצדי הדרך את החלשים שלא יודעים להתחיל את החודש.

אריאל אטיאס: זה מה שהדוח הזה עשה.

אריאל אטיאס: זה בסדר לעזור למעמד הביניים, זה חשוב, זה חובה – לא במקום החלשים.

אריאל אטיאס: מה זה הדבר הזה?

מרינה סולודקין: אבל – – – שאתה לא בונה גם כן.

אריאל אטיאס: אנחנו לא מתביישים בזה שאנחנו היחידים בבניין הזה שצועקים; שאנחנו נאבקים למען השכבות החלשות.

מרינה סולודקין: ולא בונים דיור ציבורי.

מרינה סולודקין: רק במלים.

אריאל אטיאס: זו הבעיה שלנו עם הקריטריון של כושר ההשתכרות.

אילן גילאון: תבנה דירות.

אילן גילאון: זה דיור ציבורי, אז תבנה דירות.

אריאל אטיאס: עכשיו אני אתייחס גם לדיור ציבורי.

שלמה מולה: – – –

אריאל אטיאס: אתייחס גם לדיור ציבורי, אבל, חבר הכנסת מולה, כשאתה נתת לי פה נאום על כושר השתכרות, וכשחברת הכנסת ציפי לבני הסבירה לנו שצריך לשנות את הקריטריונים – היא היתה שרת השיכון ולא נגעה בהם.

שלמה מולה: עזוב אותך עכשיו ממנה.

אריאל אטיאס: למה "עזוב אותך ממנה", אתה תומך במופז?

אריאל אטיאס: אז מה?

אריאל אטיאס: מה זה "עזוב אותך ממנה"?

שלמה מולה: – – – זה חלק מהביזיון.

שלמה מולה: הוא לא עומד בפני עצמו.

שלמה מולה: ראש ההסתדרות, אם אתה מכניס את – – –

אריאל אטיאס: יש לי חדשות בשבילך: בכל סימולציה שעשינו – ובסוף, אנחנו בעולם המעשה, ולא בעולם הווירטואלי ולא בעולם התקשורת – אם אתה מכניס את התנאי הזה, ששני בני-הזוג צריכים לעבוד בהיקף של 125% משרה, זה אומר שמי שפוטר חצי שנה אחרי שהוא גמר לקבל דמי אבטלה – כשהוא מקבל דמי אבטלה, הוא בפנים; כשהוא גמר לקבל דמי אבטלה ולא מוצא עבודה, הוא בחוץ.

אריאל אטיאס: מי – – –

שלמה מולה: אז תן לו תקופה – – –

אילן גילאון: מי אומר את זה?

אריאל אטיאס: מי אומר את זה?

אריאל אטיאס: הקריטריונים של כושר השתכרות.

אילן גילאון: אבל בסדר, מי תומך בקריטריונים – – –?

אריאל אטיאס: מי תומך?

אריאל אטיאס: זו חזות הכול פתאום.

אילן גילאון: שמעת אותנו מדברים על זה?

אריאל אטיאס: אתם נגד כושר השתכרות?

אריאל אטיאס: תגיד, אתם נגד?

אילן גילאון: אנחנו בעד – –

אריאל אטיאס: הנה עוד אחד נגד.

אילן גילאון: – – שלכל אחד תהיה קורת גג.

אילן גילאון: זה מה שאנחנו בעדו.

אריאל אטיאס: הנה מכנה משותף, חבר הכנסת גילאון.

אריאל אטיאס: קורת גג זה דבר בסיסי – המדינה צריכה לדאוג למשפחות ולזוגות צעירים שמקיימים את חייהם, ללא קשר לדברים אחרים.

אריאל אטיאס: כמו שהמדינה דואגת לחינוך, המדינה צריכה לדאוג גם לזה.

אריאל אטיאס: אני אגיד לכם במה אנחנו הסכמנו ב"כושר השתכרות", למי שלא עקב אחרי החלטות הממשלה.

אריאל אטיאס: הממשלה הביאה החלטה, שנותנים חינוך חינם לילדים מגיל שלוש.

אריאל אטיאס: אמר היועץ המשפטי לממשלה – וזה שווה גם פה – החינוך ניתן לילד, הוא לא ניתן להורים שלו, והחינוך הזה לא יהיה מותנה במצבם האקראי של ההורים – אם פיטרו אותם מהעבודה, אם יש להם כסף, אם הכסף שלהם הולך עכשיו לרפואה או לא.

אריאל אטיאס: רוצים צהרונים?

אריאל אטיאס: בייבי-סיטר?

אריאל אטיאס: אתה רוצה לעבוד?

אריאל אטיאס: המדינה תעזור לך – אם אתה תעבוד, היא תשמור לך על הילד בצהרון.

אריאל אטיאס: אנחנו, תנועת ש"ס, תמכנו בזה שמי שלא מממש את כושר ההשתכרות, מי שלא עובד – לא יקבל צהרון.

אריאל אטיאס: זה עושה שכל, זה מעודד יציאה לעבודה, זה תומך באנשים עובדים.

אריאל אטיאס: אבל קורת גג?

אריאל אטיאס: לתת לאנשים קורת גג בסיסית במדינה מותנית במצב, גורל או מזל של בן-אדם?

אריאל אטיאס: אם הוא מצא עובדה או לא מצא עבודה?

אריאל אטיאס: אם פיטרו אותו או לא פיטרו אותו?

אריאל אטיאס: צדק חברתי אומר שמעמד הביניים ושכבות חלשות חיים תחת קורת גג אחת, ולא האחד על חשבון השני או האחד נגד השני.

אריאל אטיאס: השמיכה הזאת יכולה להיות לכולם.

אריאל אטיאס: משפט אחרון אני אגיד לכם, למי שדואג שהדיור הזה יכול ללכת בעיקר לחרדים: אני עמדתי מעל דוכן הכנסת הזה עשרות פעמים ואמרתי שהחרדים והחילונים גרים במדינה אחת, ונכון שיגורו יחד – רב המאחד על המפריד ביניהם, אבל יש להם אורח חיים שונה; החילונים לא רוצים שהחרדים יגורו בשכונות שלהם, והחרדים מעדיפים שהחילונים לא יגורו בשכונות שלהם.

אריאל אטיאס: לא צריך לעגל פינות בעניין הזה, לכל אחד יש אורח החיים שלו.

אריאל אטיאס: אלה רוצים כבישים סגורים בשבת, אלה רוצים פתוחים, אלה יש להם בניינים 16, 17, 18 קומות, חרדים לא משתמשים במעלית שבת, ולכן המציאות – כוחות השוק חזקים מכל קריטריון, הם מייצרים את הקבוצות באוכלוסייה, הם מייצרים את השכונות הנפרדות, הם מייצרים את הערים, שחלקן נפרדות.

אריאל אטיאס: ולכן, כשאנחנו משווקים יחידות דיור, באופן כללי יש כוחות שוק; אני יכול להגיד לכם שאחרי ההחלטות האלה שהעברנו היום – הקריטריונים – אנחנו סוגרים מכרזים.

אריאל אטיאס: יש מכרזים שכבר נמצאים באוויר.

אריאל אטיאס: אני אגיד לכם איפה זה: במודיעין, ביבנה, ביוקנעם, בראש-העין – שעדיין לא פתחנו אותו.

אריאל אטיאס: שם מדובר בבניינים, בבנייה לגובה, בשכונות.

נסים זאב: וזה כולם לחרדים?

אריאל אטיאס: של המגזר הכללי.

נסים זאב: כולם לחרדים?

אריאל אטיאס: יחידה אחת אין שם לחרדים.

אריאל אטיאס: אחת לא.

נסים זאב: תאמר את זה, שלא ייבהלו פשוט.

אריאל אטיאס: אמרתי לכם, שיווקנו 100,000 יחידות דיור בשלוש שנים.

אריאל אטיאס: רוב מוחץ של היחידות האלה – זה רוב חלקי הארץ.

אריאל אטיאס: צריך להפסיק, אדוני היושב-ראש, עם הדיון – – –

גאלב מג'אדלה: אבקש לסיים.

גאלב מג'אדלה: בינתיים התחלף.

אריאל אטיאס: לא משנה, גם אתה יושב-ראש.

אריאל אטיאס: יושב-ראש הישיבה.

אריאל אטיאס: – – – עם הדיון הפופוליסטי הזה.

אריאל אטיאס: אני מבין שקצת שורה על הבניין הזה ועל האווירה הפוליטית איזו ארומה של בחירות או משהו שקרוב לזה, וכולם מחדדים עמדות, אבל אחרי שנגמרות הכותרות ונגמרות ההתקפות, כולנו בני עם אחד, כולנו בני איש אחד נחנו.

אריאל אטיאס: אנחנו צריכים לחפש את המאחד ולא את המפריד.

אריאל אטיאס: ממילא אנחנו גרים בשכונות נפרדות, אבל כשהאויבים שלנו קמים עלינו לכלותנו הם לא מפרידים בין דתיים לחילונים לחרדים, וכשיש יוקר מחיה הוא לא מפריד, וכשיש בעיות בבריאות, במערכת הבריאות, היא לא מפרידה.

אריאל אטיאס: ולכן, בשביל הדברים האלה צריך לדעת להתאחד בינינו, ולהבין שמה שעשינו היום זה דברים שלא נעשו – על פני כל אלה שדיברו; הוספנו קריטריונים ליוצאי צבא, נתנו עדיפות למשרתי מילואים, הורדנו את הקריטריון שנתן באופן עקרוני העדפה למשפחות גדולות, אבל הדבר הכי חשוב – שאנחנו משווקים בכל אזורי הארץ.

נסים זאב: עוד שאלה אחת.

אריאל אטיאס: לְמה שמשווקים לחרדים לא מגיעים חילונים, לְמה שמשווקים לחילונים לא מגיעים חרדים, ומלאה הארץ דעה את ה' כמים לים מכסים.

נסים זאב: סליחה, שאלה נוספת.

יעקב אדרי: אל תפריע, אל תפריע לשר, נסים.

גאלב מג'אדלה: מה זה, מה זה "שאלה נוספת"?

גאלב מג'אדלה: סליחה.

נסים זאב: כמה מ-80,000 יחידות הדיור – – –

גאלב מג'אדלה: סליחה, הרב נסים זאב, מה זה "שאלה נוספת"?

גאלב מג'אדלה: לא הבנתי.

נסים זאב: כמה לחרדים וכמה למגזר הכללי מה-80,000?

אילן גילאון: מה זה – אנחנו אין לנו בעיה עם החרדים.

נסים זאב: לא לא לא, אני יודע שאין לך, לא, אבל מי שיש לו בעיה – שישמע את התשובה.

אריאל אטיאס: גמרנו, אין להם בעיה.

אריאל אטיאס: חבר הכנסת זאב, הכול בסדר.

נסים זאב: כמה מה-80,000 זה לחרדים?

נסים זאב: אדוני השר, אני רוצה להבין, מ-80,000 יחידות הדיור – – –

גאלב מג'אדלה: מה השאלה?

גאלב מג'אדלה: מה השאלה?

נסים זאב: – – – בנייה, כמה זה לחרדים?

נסים זאב: כמה מהפרויקט זה לחרדים?

אריאל אטיאס: אין פרויקטים משולבים, מר נסים זאב.

אריאל אטיאס: כוחות השוק קובעים.

אריאל אטיאס: אנחנו לא מחליטים מראש מה חרדים, מה חילונים.

אריאל אטיאס: בית-משפט, בצדק, לא מאפשר לנו להחליט מראש.

אריאל אטיאס: יש מכרז, הוא מכרז לקבלנים, הוא לא לדיירים.

אילן גילאון: אתה לא יכול כל הזמן להמשיך להתבכיין.

אילן גילאון: אף אחד לא תקף פה חרדים.

אריאל אטיאס: אין בעיה.

אריאל אטיאס: הוא שאל שאלה, חבר הכנסת גילאון.

אילן גילאון: החרדים שבויים בתוך המציאות שאתם – – –

נסים זאב: אז אתה לא שמעת את השאלה.

אריאל אטיאס: אבל אתה לא שמעת את השאלה.

אריאל אטיאס: תשמע את השאלה, תבין את התשובה.

אריאל אטיאס: חבר הכנסת גילאון, הוא רצה תמונת מצב בסך הכול, והוא יקבל אותה.

גאלב מג'אדלה: חברים, נא לא להפריע לשר.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

אילן גילאון: מי שאומר משהו הוא נגד החרדים.

אריאל אטיאס: כולם בעד, הכול בסדר.

אריאל אטיאס: אני חושב שאפשר להסתפק בתשובה הזאת.

גאלב מג'אדלה: תודה לאדוני.

גאלב מג'אדלה: סעיף 3: מצוקת הדיור החריפה בחברה הערבית והקפאת תוכניות המיתאר – רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, האמת, הצעת האי-אמון שלנו, של הסיעות הערביות, לא מתמקדת בדיור, אף-על-פי שהיא גם – שר השיכון משיב, או מי?

גאלב מג'אדלה: שר הפנים.

גאלב מג'אדלה: כבוד שר הפנים.

מסעוד גנאים: שר הפנים.

מסעוד גנאים: אני לא רואה אותו.

מסעוד גנאים: מי בשמו?

מסעוד גנאים: כי ההצעה היא יותר על הרחבת שטחי שיפוט ותחום שיפוט ועל תוכניות מיתאר, והיא כרוכה במצוקת הדיור, מאחר שמצוקת הדיור במגזר הערבי, בחברה הערבית, היא מיוחדת.

מסעוד גנאים: יש לה הייחוד הזה שהיא כרוכה באמת באי-הרחבת שטחי השיפוט של היישובים הערביים, אם הם ערים או כפרים, וגם באי-אישור תוכניות המיתאר.

מסעוד גנאים: לכן הגיוני ששר הפנים הוא שישיב, ולא שר השיכון.

מסעוד גנאים: אז אני לא יודע מי ישיב בשמו.

גאלב מג'אדלה: לא, לא, שר הפנים משיב.

גאלב מג'אדלה: שר הפנים.

מסעוד גנאים: איפה הוא?

גאלב מג'אדלה: מנסים לאתר אותו.

מסעוד גנאים: בסדר, אז אני מתחיל, אדוני היושב-ראש, ואני מקווה שהשר או מי מטעמו יבוא כדי להשיב.

גאלב מג'אדלה: אתה מוזמן לצאת לדרך.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: תודה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, זאת לא הפעם הראשונה, וכנראה, לצערי הרב, לא תהיה האחרונה, שאנחנו מעלים את מצוקת הדיור ובעיית הרחבת שטחי ותחומי השיפוט ותוכניות המיתאר ביישובים הערביים, אם כהצעה וכנושא לאי-אמון בממשלה ואם כנושא על סדר-יום הכנסת.

מסעוד גנאים: כי פשוט המצוקה והבעיה הולכת ומתעצמת ונהפכת ליותר קשה, ולא רואים שמתחילים לפתור אותה בצורה הנכונה.

מסעוד גנאים: המדינה עסקה לפני ימים במה שמכונה "הגבלת המרחב הציבורי לנשים", וראש הממשלה הצהיר ואמר כי לא נאפשר הגבלת המרחב הציבורי, לא לנשים ולא לכל מגזר או אוכלוסייה אחרת, אבל מה שקורה בתחום האדמות והדיור, ובמיוחד אי-הרחבת שטחי השיפוט ואישור תוכניות המיתאר, ביישובים הערביים, אין לו שם אחר אלא הגבלת המרחב והדרה – דרך הפקעה, כיתור וחניקה – של היישובים הערביים.

מסעוד גנאים: בעבר משרד הפנים וועדות התכנון טענו שהמועצות והעיריות הערביות לא מגישות תוכניות מיתאר.

מסעוד גנאים: הטענה הזאת היום היא מופרכת ולא נכונה.

מסעוד גנאים: משרד הפנים יודע שרוב היישובים הערביים או המועצות הערביות הגישו תוכניות, והבקשות שלהם – כבר עשרות שנים, ואני עכשיו אזכיר דוגמאות.

מסעוד גנאים: היסטורית משרד הפנים המעיט מאוד באישור תוכניות אלה, ולפי מחקרים, משרד הפנים, משנת 2000 עד היום, נענה או אישר רק 18% מתוכניות אלה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, האוכלוסייה הערבית, כמו שידוע, מהווה כ-20%.

מסעוד גנאים: כל שטח השיפוט של היישובים הערביים הוא כ-3%, או פחות, משטחה של המדינה.

מסעוד גנאים: זו חלוקה לא צודקת ומפלה.

מסעוד גנאים: ואם מוסיפים לזה את העובדה שמדיניות ההפקעה שהיתה מאז קום המדינה הפחיתה את כמות האדמות בצורה דרסטית, ובמקביל מספר התושבים גדל, והצורך בהרחבה עלה, בגלל הריבוי הטבעי וצורכי החיים – יכולים לדעת את גודל הבעיה.

מסעוד גנאים: תחומי השיפוט לא הורחבו, ובו בזמן גדל השטח הבנוי בתוכם פי-16, ומכאן – הצפיפות ביישובים הערביים גדלה פי-12.

מסעוד גנאים: אין יותר טוב, אדוני היושב-ראש, מהדוח של ועדת-אור, שהוקמה כדי לחקור את ההתנגשויות של אוקטובר 2000 ואת הריגת 13 צעירים ערבים.

מסעוד גנאים: היא גם התייחסה לנושא הזה.

מסעוד גנאים: וזה לא חבר כנסת ערבי שכתב, ולא מועצה מקומית, ואני מצטט – זה מהדוח של ועדת-אור.

גאלב מג'אדלה: כבוד השופט אור.

מסעוד גנאים: כבוד השופט אור.

מסעוד גנאים: בטח.

מסעוד גנאים: הוא אומר: "אחת התוצאות של הפעולות שבוצעו בנושא המקרקעין היתה צמצום דרסטי בשטחי היישובים הערביים.

מסעוד גנאים: יישובים ערביים רבים הוקפו בשטחים כמו אזורי ביטחון, מועצות אזוריות יהודיות, גנים לאומיים ושמורות טבע, כבישים מהירים וכיוצא באלה, המונעים או הפוגעים באפשרות התרחבותם בעתיד.

מסעוד גנאים: עם גידול האוכלוסייה ביישובים הערביים גבר הצורך בשטחים לצורכי מלאכה ותעשייה, אזורי מסחר ומבני ציבור.

מסעוד גנאים: ביישובים רבים לא נמצאו עתודות הקרקע הנחוצות לשם כך".

מסעוד גנאים: הוא מוסיף: "ב-50 השנים הראשונות למדינה גדלה האוכלוסייה הערבית פי-שבעה לערך.

מסעוד גנאים: במקביל נשאר השטח המאפשר בנייה למגורים בעיקרו כמעט ללא שינוי.

מסעוד גנאים: כתוצאה מכך גדלה הצפיפות ביישובים הערביים במידה ניכרת".

מסעוד גנאים: זה לפי דוח-אור.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, מה שקורה בתחום האדמות ואי-הרחבת שטחי השיפוט הערביים ומדיניות ההפקעה סותר – לא רוצה להגיד את האמנות הבין-לאומיות – הוא סותר את מגילת העצמאות.

מסעוד גנאים: הרי על זה, אדוני היושב-ראש – אני רוצה גם שישמעו, כי יש כאלה – וזה מה שחידד את הבעיה.

מסעוד גנאים: כי אנחנו, האוכלוסייה הערבית, כאשר יצאנו, מחינו, יצאנו בהפגנות נגד המצוקה הזאת, נגד החניקה הזאת, אף אחד לא הבין אותנו.

מסעוד גנאים: הם חשבו שזה איום לאומי, זו מחאה לאומית, כאילו אנחנו מאיימים על המדינה, ולא לקחו את זה כמחאה אזרחית, כי אני, כאזרח, מגיע לי לחיות, לבנות, יש לי צורכי חיים, מגיע לי להתרחב.

מסעוד גנאים: הלוא כל מה שקורה, אדוני היושב-ראש, מנוגד לכמה סעיפים במגילת העצמאות, שיש כאלה מהמפלגות היהודיות שרוצים להתעלם מהם.

מסעוד גנאים: רוצים לראות רק שזאת מדינה יהודית, וזהו, הפן היהודי, הצבע היהודי.

מסעוד גנאים: הוא לא רוצה לראות שבמגילת העצמאות כתבו על פיתוח הארץ לכל תושביה, ועל שוויון זכויות חברתי ומדיני בלי הבדל דת, גזע ומין.

מסעוד גנאים: איפה הזכויות הבסיסיות לבנות בית ולהתרחב?

מסעוד גנאים: זה נוגד אפילו – כפי שאמרת, אדוני היושב-ראש – את מגילת העצמאות.

מסעוד גנאים: לאחרונה היה כנס בנצרת, ועידת הנדל"ן הערבית הראשונה, ושם היה מחקר, ולפי המחקר, בעשור הבא האוכלוסייה הערבית צריכה 100,000 יחידות דיור.

מסעוד גנאים: זאת אומרת, 10,000 יחידות דיור כל שנה.

מסעוד גנאים: כל שנה חסרות בחברה הערבית יותר מ-4,000 יחידות דיור.

מסעוד גנאים: זה לפי הכנס שהזכרתי, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: בקשות להרחבת שטח שיפוט ואישור תוכניות מיתאר מונחות, כפי שאמרתי, עשרות שנים בוועדות השונות ובמשרד הפנים, אבל, לצערי, עד עכשיו לא אושרו.

מסעוד גנאים: הבעיה הולכת וגדלה, ויש הרבה דוגמאות: העיר סח'נין, שפרעם, עראבה, תמרה, ריינה, משהד, ג'לג'וליה, עשרות כפרים וערים שיש להם בקשות להרחבה של שטח השיפוט או של תוכניות המיתאר, ועד היום הן תקועות, ואף אחד – לא מזיז לו.

מסעוד גנאים: לצערי, אדוני היושב-ראש, משרד הפנים בורח גם מאחריות לפעמים – ואני יודע לפחות על המקרה של סח'נין – ומכוון את האנשים, תלכו לשכנים שלכם במועצה אזורית משגב למשא-ומתן, כדי שהם, בכבודם, "יוותרו" על אדמות בשטח השיפוט שלהם, לתת לסח'נין או לכפרים והערים המקיפים את מועצה אזורית משגב, אף-על-פי שרוב האדמות של מועצה אזורית משגב הן אדמות שהופקעו מאז קום המדינה, או משנות ה-60 וה-70 – הופקעו מהכפרים והערים האלה, מסח'נין, עראבה, דיר-חנא והשאר, וזו הבעיה.

מסעוד גנאים: המדינה אין לה הרגישות הזאת, לדעת כמה זה מכעיס את האנשים, כי היא רואה – – –

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת גנאים, כבודו יודע מה שטח השיפוט של מועצה אזורית משגב?

מסעוד גנאים: השאלה בשבילי?

מסעוד גנאים: כן, כ-180,000 או יותר.

גאלב מג'אדלה: 183,000 דונם.

מסעוד גנאים: כן, על 17,000 או 16,000 תושבים.

גאלב מג'אדלה: זה מגיע עד הרשות הפלסטינית.

מסעוד גנאים: נכון, נכון.

מסעוד גנאים: הנה, יש לי – באזור משגב, שטח השיפוט של 21 היישובים הערביים יחד הוא 206,000 דונם.

מסעוד גנאים: מועצה אזורית משגב לבד, שהיא רק, כפי שהזכרתי, כ-17,000 היום, היא 180,000 – 180,000 דונם.

מסעוד גנאים: איפה הצדק?

מסעוד גנאים: זה מה שאומרים.

גאלב מג'אדלה: לא מגיע ל-17,000.

מסעוד גנאים: מגיע להם?

מסעוד גנאים: אפילו לא מגיע, נכון, אפילו לא מגיע.

מסעוד גנאים: זאת אומרת שיש להם 12 דונם לנפש, ושאר הכפרים הערביים – דונם לכל אחד.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, יש לי הרבה דוגמאות.

מסעוד גנאים: ג'לג'וליה למשל; ג'לג'וליה היא כפר של 9,500 נפש, שטח השיפוט כ-1,900.

מסעוד גנאים: משנת 1965 לא הורחב שטח השיפוט שלה, והיא נחנקת בין מועצות אזוריות סביבה, ולא יודעים איך לפתור את הבעיה הזאת, והשלטונות – לצערי הרב, משרד הפנים לא נותן להם.

מסעוד גנאים: מג'ד-אל-כרום, הכפר הכי צפוף בישראל.

מסעוד גנאים: שטח תחום המיתאר שלו – 1,400 דונם.

מסעוד גנאים: זה משנת 1979, כאשר מספר התושבים היה 1,400.

מסעוד גנאים: היום יש 14,000 במג'ד-אל-כרום, ועד היום הם בונים ומתכננים לפי 1,400 הדונם, לפי תוכנית מיתאר משנת 1979.

מסעוד גנאים: איפה הצדק?

מסעוד גנאים: אחר כך, כאשר האנשים מוחים, יוצאים, אומרים: למה יוצאים הערבים?

מסעוד גנאים: כאילו זה פיצוץ לאומי, איום לאומי.

מסעוד גנאים: לא יודעים שהאנשים שם נחנקים.

מסעוד גנאים: גם סח'נין, אדוני היושב-ראש, שהיא גם דוגמה.

מסעוד גנאים: 27,000 תושבים, שטח השיפוט שלה 9,400 רק, ושטח המיתאר, תחום המיתאר, 4,500 דונם בלבד.

מסעוד גנאים: עיריית סח'נין הגישה בקשה משנת 1999 להרחיב את שטח השיפוט שלה.

מסעוד גנאים: עד היום לא נעשה כלום.

מסעוד גנאים: אני חושב, אדוני היושב-ראש – אדוני היושב-ראש, אני יכול להמשיך?

מסעוד גנאים: כי אני רואה שהזמן – – –

גאלב מג'אדלה: אתה תמשיך – – –

מסעוד גנאים: אין שר, יש שר?

גאלב מג'אדלה: אתה ממשיך עד שאתה מתבקש לסיים.

מסעוד גנאים: בִּאל-צַ'בְּט שהוא הולך.

גאלב מג'אדלה: כל זמן שאתה מדבר דברי טעם, אתה ממשיך.

מסעוד גנאים: עד מתי?

גאלב מג'אדלה: עד אשר יגיע כבוד שר השיכון.

מסעוד גנאים: כבוד השר, אתה משיב על ההצעה?

אריאל אטיאס: אני אענה לך, יש ברירה?

מסעוד גנאים: בסדר גמור, אומנם אתה דיברת על כל המגזרים, אבל לא הזכרת את המגזר הערבי בתוכנית החדשה שלך.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, לסוף.

מסעוד גנאים: אם שר השיכון רוצה להשיב, אני חותם בזה.

מסעוד גנאים: אי-אפשר, אדוני היושב-ראש – תמיד כאשר אנחנו מדברים על הרחבת שטחי שיפוט של האוכלוסייה הערבית או אישור תוכניות המיתאר, אומרים: הבעיה שלכם בתרבות הבנייה, יאללה, תבנו לגובה, בנייה רוויה.

אריאל אטיאס: הנה הוא בא, שר הפנים בא.

מסעוד גנאים: יכולים שניכם – יש מצוקת הדיור ויש שטחי השיפוט.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

גאלב מג'אדלה: אתה מדבר כל כך דברי טעם ששני שרים רוצים להשיב לך.

מסעוד גנאים: לפי התשובה – אם תשובת שר הפנים היא היותר-יעילה ונותנת – אז השר.

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

מסעוד גנאים: אז אני מסיים בזה, אדוני היושב-ראש, אין היגיון בזה שכאשר יש אדמה שלנו – רוב האדמה שלנו, למשל סח'נין, היתה משנת 1948, כ-80,000 דונם – הרוב הופקעו, היום רק 9,000 דונם, ומתוך אלה לא נותנים לנו להתרחב, ולא נותנים לנו ולא מאשרים תוכנית מיתאר כדי שנתרחב ונבנה.

גאלב מג'אדלה: תודה לאדוני.

מסעוד גנאים: והם מבקשים – בסוף – והם מבקשים, וכבוד שר השיכון אמר שהם מכבדים את אורח החיים של כל המגזרים, אז למה לא מכבדים את אורח החיים של הערבים, ולא תמיד להגיד להם: יאללה, תבנו לגובה או בנייה רוויה?

מסעוד גנאים: יש להם אדמה, אז תרחיבו את שטחי השיפוט ותוכניות המיתאר.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

גאלב מג'אדלה: תודה לאדוני.

גאלב מג'אדלה: יבוא ויעלה להשיב על ההצעה לסדר – על הצעת האי-אמון, סליחה – כבוד שר הפנים, הרב חבר הכנסת אלי ישי.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

אליהו ישי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו בדו-שיח הזה כבר כמה שנים, אבל לפחות אני יכול לומר, בשנים האחרונות ממשלות ישראל – משרד הפנים במיוחד מוביל עשרות תוכניות מיתאר במגזר הערבי, במועצות אזוריות, ל-21, מהן יש תוכניות גם מאושרות ועדכניות – הפזורה בנגב – תשע מהן כבר עדכניות, חלקן בהכנה לקראת אישור.

אליהו ישי: יש, הייתי אומר, רצון גדול מאוד של משרד הפנים, של ממשלת ישראל, לקדם תוכניות מיתאר ביישובים, ברשויות המקומיות, במועצות האזוריות במגזר הלא-יהודי.

אליהו ישי: זה באמת אינטרס חשוב מאוד שלנו, שלא לדבר על האינטרס גם של המגזר.

אליהו ישי: הדרישה כל פעם להרחיב גבולות בשיטה – לא נבנה לגובה, ותרחיבו גבולות כי אנחנו רוצים לבנות, זו שיטה שלא תעבוד.

אליהו ישי: כולנו בונים לגובה.

אליהו ישי: גם אני גר בקומות.

אליהו ישי: זה לא עניין של תרבות.

אליהו ישי: אני לא מקבל, אגב, את העניין של תרבות, זה לא נכון.

אליהו ישי: בעזה יש בניינים לגובה, ברמאללה – בניינים לגובה, בכל המגזר הערבי בארץ ובעולם – בניינים לגובה.

אליהו ישי: אם יש שטח, בבקשה.

אליהו ישי: כשאין מקום ואין שטח והאוכלוסייה גדלה, מטבע הדברים צריך גם לבנות לגובה.

אליהו ישי: יש איכות חיים גם בבנייה לגובה, לא רק בבנייה רוויה, לא רק בבנייה על עתודות קרקע.

אליהו ישי: ולכן חבל מאוד, חבל מאוד שהאוכלוסייה סובלת כתוצאה מכך שלא מקדמים בחלק מהמקומות תוכניות מיתאר.

אליהו ישי: אני אפילו אמרתי, אני מוכן להיות הכי נדיב במסגרת החוק, על-פי מה שבאמת מותר לי, וכך הוריתי והנחיתי את אגף התכנון במשרד, לתת אחוזי בנייה בצורה מאוד מכובדת, מה שאין בשום מקום, ובלבד שתהיה כדאיות וישתלם לבעלי קרקעות פרטיים לבנות לגובה.

אליהו ישי: יהיה מזה רווח גדול לכולם, יהיה פתרון למצוקת הדיור לכולנו.

אליהו ישי: ולכן אני חוזר ואומר: אדרבה, בואו תשתפו פעולה.

אליהו ישי: תאמינו לי שאם ישתפו אתנו פעולה, אתם תראו פתרונות מיוחדים מאוד, עם רצון עז, עם עשייה אמיתית ומיוחדת.

אליהו ישי: תקציבים רבים שהשקענו בעניין ועוד נשקיע על מנת באמת לקדם את הליכי התכנון והבנייה במגזר הלא-יהודי, גם בערים, גם במועצות המקומיות וגם במועצות האזוריות.

אליהו ישי: אנחנו נמשיך בתוכניות האלה.

אליהו ישי: אני מברך גם את ראשי הרשויות, שעם חלקם לפחות יש שיתוף פעולה יוצא מן הכלל, יוצא מגדר הרגיל, עם אחריות אמיתית, עם אומץ לב ולטובת התושבים והאוכלוסייה.

אליהו ישי: לצערנו הרב בחלק מהמקומות מתקשים מאוד כתוצאה ממאבקים של קבוצות שחלקן גם נמצאות במועצת העיר או המועצה המקומית, והם מתקשים להעביר את התוכניות הללו.

אליהו ישי: אני יכול באמת רק לברך, אגב, את כל ממשלות ישראל בשנים האחרונות במקרה הזה.

אליהו ישי: לפחות שתיים, שלוש, ארבע ממשלות לאחרונה עשו מאמצים אדירים בדחיפה קדימה של תוכניות מיתאר במגזר הערבי, וגם הממשלה הזאת עושה רבות בעניין, ואני מברך על כך.

אליהו ישי: לכן כל ההצעה חשובה, אבל היא מיותרת מבחינת האמון.

אליהו ישי: אני ממתין לשיתוף פעולה גם מצד הנהגת המגזר.

אליהו ישי: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה לאדוני השר.

גאלב מג'אדלה: אנחנו עוברים לדיון הסיעתי.

גאלב מג'אדלה: ראשונת המתדיינים – נציגת סיעת קדימה, חברת הכנסת מרינה סולודקין.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, גברתי.

גאלב מג'אדלה: לרשות כבודה שלוש דקות.

גאלב מג'אדלה: אחריה תבוא ותעלה חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

מרינה סולודקין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כתבתי את הנאום, אבל אני צריכה להתייחס למה ששמענו משר הבינוי והשיכון שאמר: הכול בסדר, העניינים הם טכניים, אין מספיק היצע של אדמות, ובגלל זה אין לנו דיור או שהדיור מאוד מאוד יקר.

מרינה סולודקין: הוא גם מתייחס לשרי הבינוי והשיכון שהיו לפניו.

מרינה סולודקין: אני חושבת שהוא עשה עוול לחלק מהשרים האלה.

מרינה סולודקין: הכרתי את נתן שרנסקי, שהיה, כראש מפלגת ישראל בעלייה, שר השיכון, ובזמנו בנו 20,000 יחידות דיור ציבורי.

מרינה סולודקין: אדוני השר אטיאס, בשלוש שנים אתה לא בנית כלום, אתה רק מדבר, ומדבר על דברים טכניים לא על דברים איכותיים.

מרינה סולודקין: אני זוכרת שציפי לבני היתה שרת הבינוי והשיכון ושרת הקליטה, ואני צריכה לומר שהשר לא יודע ששכירות ארוכת טווח – זה גם שרנסקי וגם ציפי לבני.

מרינה סולודקין: קודם כול היו קודמיו שעשו משהו, ולא צריכים לומר שלא היה כלום עד שהוא הגיע ושהוא מייצג את השכבות החלשות.

מרינה סולודקין: עכשיו נדבר איך השר מייצג את השכבות החלשות בזמן של משבר בדיור.

מרינה סולודקין: אני לא חושבת שהוא מייצג אותן נאמנה, כי קודם כול לאנשים שאין להם כסף מספיק לקנות או לשכור דירות הוא צריך לחשוב על דיור ציבורי.

מרינה סולודקין: ומה אנחנו רואים?

מרינה סולודקין: המפלגה שלו לא עושה תוכניות לדיור ציבורי.

מרינה סולודקין: הוא אפילו לוקח ומעתיק חוקים של אחרים, ולצערי הרב, גם לא מסוגל להעביר את החוקים האלה דרך הממשלה.

מרינה סולודקין: בנושא של דיור בר-השגה ודיור למשתכן, מה שאנחנו שומעים זה שערורייה.

מרינה סולודקין: השר מיסז'ניקוב היה הראשון שתפס את שר הבינוי והשיכון על חם, שהוא משנה את הקריטריונים ובדלת האחורית מכניס את קריטריון הנישואים במקום משפחות ברוכות ילדים.

מרינה סולודקין: אני בטוחה שאנחנו חייבים לתת גם למשפחות ברוכות ילדים ולחשוב על זה ברצינות, וזו בעיה ומשימה מאוד גדולה שהממשלה צריכה לעשות, אבל היתה מחאה והמעמד הבינוני אמר "עד כאן", שזה בלתי אפשרי גם לשרת, גם לעבוד, גם לשלם מסים וגם שיש קושי לשכור דירה או לקנות דבר.

מרינה סולודקין: בגלל זה אני חושבת שזה לא רק שר הפנים שנכשל באסון הכרמל, לצערי הרב, גם שר הבינוי והשיכון נכשל במשימה המאוד גדולה.

מרינה סולודקין: תודה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, ואחריה – חבר הכנסת הרב נסים זאב.

גאלב מג'אדלה: נא להתכונן.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, שלוש דקות לכבודה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, נציגות הנערות מנתיבות, בדומה למפולת שלגים המתחילה בכדור שלג המתגלגל לו במדרון, כך הקיפאון המתמשך בהתחלת הבנייה הביא למשבר החמור בתחום הדיור על תוצאותיו ההרסניות, הן החברתיות והן הכלכליות.

אורלי לוי אבקסיס: בניגוד לתופעות טבע המתרחשות לפתע פתאום ללא התראה מוקדמת כמו במפולת שלגים או ברעידת אדמה, המשבר החמור בענף הבנייה היה צפוי לכל מי שעיניו בראשו, והוא תוצאה ישירה של ההזנחה ושל הקיפאון שאפיינו את מדיניות השיכון של ממשלות ישראל למעלה מעשור שנים.

אורלי לוי אבקסיס: את מחירה של מדיניות בת היענה, שבוחרת לטמון את ראשה בחול כדי לא לראות את המציאות, משלמות היום שכבות רבות בחברה הישראלית – מעמד הביניים קורס, זוגות צעירים אינם מסוגלים לעמוד בנטל ולרבים מהם קורת גג הפכה לפטה מורגנה; השכירות גוזלת מהם את חלק הארי משכרם, והשכבות החלשות זועקות חמס, מחוסרי הדיור על ילדיהם מתגוררים ברחוב.

אורלי לוי אבקסיס: תמונת המצב החברתית של ישראל היום כוללת הומלסים עם תעודת זכאות.

אורלי לוי אבקסיס: מצב כאוב זה לא נוצר היום ולוואי שמגישי הצעת האי-אמון היום היו מגלים אותה רגישות כאשר הם כיהנו בממשלות האחראיות להיווצרותה של בעיה כאובה זו.

אורלי לוי אבקסיס: הטלת אשם ודופי בממשלה הנוכחית על-ידי הגשת האי-אמון על מצב שהתחיל והתרחב תחת ממשלותיכם, חברי באופוזיציה, משולה או לגנבת דעת או להלקאה עצמית, ותחליטו אתם.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, כפי שמסתבר, שורש הבעיה הוא לא העיקר פה, ונדמה כי בעיני האופוזיציה אף לא הפתרון.

אורלי לוי אבקסיס: יותר ויותר מתברר כי מה שמנחה את חברי האופוזיציה הוא מטען של תסכול שנפרק אחת לשבוע בהגשת אי-אמון ובגלגול האחריות לעבר הממשלה הנוכחית על דברים שנעשו או שלא נעשו עת כיהנו הם בממשלות ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: חברי הכנסת מהאופוזיציה, תקנו אותי אם אני טועה, אבל לכול ידוע היום כי בזמנכם המצב בתחום הדיור הלך והחריף ואיש מכם לא שם לב או לא רצה – – –

זאב בילסקי: אני שמתי לב.

אורלי לוי אבקסיס: אני מסכימה אתך, ראש העיר לשעבר של רעננה.

אורלי לוי אבקסיס: – – – או שהוא באמת לא רצה לשים לב לכך.

אורלי לוי אבקסיס: במשך למעלה מעשור מלאי הדירות הלך וקטן, ואילו מחירי הדירות טיפסו והרקיעו שחקים.

אורלי לוי אבקסיס: מספר הנזקקים הלך וגדל והבנייה הציבורית נעצרה כליל, כי כנראה מישהו החליט כי אין נזקקים יותר במדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: לדידו הבעיה תיפתר מאליה אם מתעלמים מקיומה.

אורלי לוי אבקסיס: ב-1998 חוקק חוק הדיור הציבורי ושנה אחריו התקבלה החלטה שלפיה כל ההכנסה ממכירת הנכסים, הנאמדת ב-2.7 מיליארד שקלים, תנותב לחידוש מלאי הדיור הציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: אך מסתבר כי הכנסה זו נלקחה מהשיכון לאוצר ולסוכנות היהודית במקום שתושקע בבנייה ובפתרון בעיות סוציאליות, כמו שהתחייבה הממשלה בשנת 1999.

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: תיכף.

אורלי לוי אבקסיס: כמו רבים מחברי, מאז כניסתי לכנסת טיפול בנושאים חברתיים היה לחם חוקי.

אורלי לוי אבקסיס: נושאים כגון דיור ציבורי, מחוסרי דיור ודיור בר-השגה, ילדים בסיכון, בעלי מוגבלויות – ומה לא, מדירים לא מעט שינה מעיני.

אורלי לוי אבקסיס: לא עובר יום בלי שלשכתי מטפלת באזרחים שידם אינה משגת קורת גג, במשפחות שלמות המתגוררות ברחוב, ובשאר מקרים מחרידים שלצערי הפכו לשגרת חיים עבור רבים מאזרחי המדינה.

אורלי לוי אבקסיס: במאמץ רב, ביוזמה ובשתדלנות, לפעמים גדלה השמחה עם פתרון בעיה כזאת או אחרת, אך כך גם העצבות והתסכול כאשר הדבר לא מתאפשר – – –

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

גאלב מג'אדלה: יש לנו סדר-יום – – –

אורלי לוי אבקסיס: אני ראיתי שהוסף גם זמן לאחרים, אני מבקשת ממך עוד – – –

גאלב מג'אדלה: לא לא, לאף אחד.

אורלי לוי אבקסיס: – – – סיכום ואני מסיימת.

אורלי לוי אבקסיס: הממשלה עושה מאמצים לשינוי המצב, אך אינני משלה את עצמי – – –

גאלב מג'אדלה: אתה רוצה להעביר לה את הזמן שלך?

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, הדרך עודנה ארוכה, ויש עוד אין-סוף עיוותים בלתי פתורים, וכנראה יחלוף עוד זמן עד אשר יימצא הפתרון שישנה את התמונה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: זאת התוצאה, חברים, של אי-עשייה – ההצטברות של הבעיות כאשר דוחים את הפתרון.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נלמד מן המצב.

אורלי לוי אבקסיס: ואם למאן דהוא יש נוסחת הקסם שתפתור את מצוקת הדיור – אדרבה, יואיל נא להציג אותה כאן, כי בהטחת טונה של האשמות אין אפילו גרם התורם לפתרון הבעיה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: רק לידיעתך, חברת הכנסת אורלי, אני לא מוסיף לאף אחד דקה – – –

אורלי לוי אבקסיס: לא שמת לב – – –

גאלב מג'אדלה: לא, שמתי לב לכולם, רק חבר הכנסת גנאים, לא היה שר שישיב.

גאלב מג'אדלה: היחידי – כי אנחנו בלחץ זמנים מאוד לוחץ.

גאלב מג'אדלה: כבוד הרב נסים זאב, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: אחריו – חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, מכיוון שקראת לי רב, אני אתחיל בפסוק.

נסים זאב: כתוב בשיר השירים: "הנצנים נראו בארץ עת הזמיר הגיע וקול התור נשמע בארצנו", אבל אני רוצה לומר לך פסוק קצת שונה, מה שאני רואה מבחינת הכנסת שלנו: הליצנים נראו בארץ, עת הפריימריס הגיעה וקול הסתה נשמע בארצנו.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, כשאני שומע את הרעלים פה, את ההסתה – פשוט – כולם כאחד: חרדים עליך ישראל.

נסים זאב: מה אתם נבהלים מהחרדים?

נסים זאב: הבעיה של מדינת ישראל זה דיור לחרדים?

נסים זאב: שמעתם את שר השיכון – יש לכולם מקום, יש לכולם בבית הזה, וחרדים, משפחות ברוכות ילדים, גם הם זכאים.

נסים זאב: כן, גם הם בני-אדם.

נסים זאב: יש להם צלם אנוש.

נסים זאב: וחרדים עם עשרה ילדים, שהוא זקוק לפת לחם, גם הוא זכאי לדיור, מה לעשות.

נסים זאב: אבל זה בא על חשבון החילונים?

נסים זאב: על חשבון מי שנותן את המסים?

נסים זאב: מה, החילונים מאכילים את החרדים?

נסים זאב: תאמינו לי, רבותי, אף אחד לא מקבל את דברי ההשמצות האלה.

נסים זאב: ואני רוצה לומר, הבעיה שלנו – שעד היום לא היה מספיק שיווק של קרקעות לבנייה.

נסים זאב: סוף-סוף הממשלה התחילה לעשות מעשה.

נסים זאב: אני לא סתם שאלתי את שר השיכון – 80,000 יחידות דיור בבנייה, למי?

נסים זאב: האם זה מיועד למגזר החרדי?

נסים זאב: לא.

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם, יותר מ-90% לכלל הציבור, אולי גם 95%.

נסים זאב: יש קריטריונים ברורים.

נסים זאב: אז יש כאן בעיה, אדוני היושב-ראש, במחיר הבסיסי של הקרקע.

נסים זאב: נכון שהמדינה עושה הנחות עכשיו, דיור למשתכן, השאלה היא מהו הבסיס.

נסים זאב: אם המדינה היא האחראית לקרקעות, והיא קובעת את העלויות, וגובה מחיר הקרקע נקבע מראש פי-300 או פי-400 – גם כשאתה עושה הנחה של 50%, עדיין זה גבוה.

נסים זאב: אז זה יכול להוריד אולי משהו, אבל בשוק זה לא אומר דבר.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, אם אפשר היה להחזיר את מה שהיה לפני 40-35 שנה, שלא היה מע"מ על דירות לזוגות צעירים ולזכאים – הרי היום אין דיור ציבורי.

נסים זאב: אנחנו כולנו יודעים שמדינת ישראל חיסלה את הדירות, מכרה את כל המשאבים שהיו לה לאותם בעלי משפחות, שנכון, בהיסטוריה ההורים היו זכאים, ומכרו את הדירות האלה ב-25%.

נסים זאב: בסך הכול כמעט 2 מיליארד שקלים קופת המדינה קיבלה מאותן דירות.

נסים זאב: לאן הלכו הכספים האלה?

נסים זאב: – –

גאלב מג'אדלה: נא לסיים בבקשה.

נסים זאב: – – למה לא נקנו דירות לאותם זכאים ובעלי משפחות?

נסים זאב: כאן צריכים לתת את הדעת – –

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

נסים זאב: – – ותפסיקו לחשוב שחרדים הם כל כך מסוכנים למדינת ישראל.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה לאדוני.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת פרופסור אבישי ברוורמן, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: אחריו – חבר הכנסת הרב ישראל אייכלר.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

גאלב מג'אדלה: זמננו היום יקר, כי סדר-היום מאוד עמוס.

גאלב מג'אדלה: תודה לאדוני.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, השר וילנאי, חברי חברי הכנסת, אני הולך אחורה, להקמת מדינת ישראל.

אבישי ברוורמן: בשנים הראשונות למדינת ישראל היתה מטרה מאוד ברורה, לבנות חברת מופת.

אבישי ברוורמן: היא היתה בנויה מצד אחד על עבודה – הבטלה היא אם כל חטאת – ומצד שני למדינה היה מקום שבו היא נותנת את שירותי הבריאות, את שירותי החינוך, נותנת את השירותים לאזרח.

אבישי ברוורמן: האזרח עבד, והאזרח קיבל.

אבישי ברוורמן: לאחר תקופה התחילו להגזים בסובסידיות, ואז דברים תוקנו.

אבישי ברוורמן: אבל איפה אנחנו נמצאים היום?

אבישי ברוורמן: אנחנו נמצאים במצב שאין תמריץ לעבודה, ומצד שני כל השירותים הבסיסיים שהאזרחים מקבלים הם ברמה יותר נמוכה מאשר במדינות ה-OECD, מאשר באירופה, ויוקר המחיה עולה.

אבישי ברוורמן: ההצעה הזאת, של השר אטיאס – והשר אטיאס הוא אדם מוכשר, הוא אדם רציני, שאני מאוד מעריך – ההצעה הזאת לא מתמרצת עבודה.

אבישי ברוורמן: מה שהיא עושה – היא פוגעת בראש ובראשונה גם בחברה החרדית.

אבישי ברוורמן: אבי אמר לי תמיד: פשוט נבלה בשוק ואל תזדקק למתנת בשר ודם.

אבישי ברוורמן: הפגיעה בחוק הזה בשוויון בנטל היא תמריץ להשתמט, להתחתן בגיל מוקדם, במקום לשרת את המדינה.

אבישי ברוורמן: לכן החשש שלי – ופה אני לא פונה לשר אטיאס, אני פונה לבנימין נתניהו:

אבישי ברוורמן: אנחנו חלוקים – אני חושב שצריך לתת יותר לאזרחים בחינוך ובבריאות, ולהעלות מסים לעשירים.

אבישי ברוורמן: פה אנחנו חלוקים.

אבישי ברוורמן: אבל בנושא הזה אתה אמרת גם כשר האוצר – תמריץ לעבודה, ולא לבטלה.

אבישי ברוורמן: וכאן מה שאתה עושה – אתה נותן גיבוי לדיור.

אבישי ברוורמן: מה עם אותם צעירים שעובדים?

אבישי ברוורמן: הם לא יקבלו, כי הם עוד לא כל כך עם הרבה ילדים, ונשואים.

אבישי ברוורמן: אתה שומט את האושיות של המדינה הזאת, שהבסיס שלה היה עבודה, ומצד שני גיבוי לבריאות, לחינוך – חברה שהיא חברת מופת.

אבישי ברוורמן: לכן, רבותי, ההצעה הזאת תחזק את ההשתמטות; ההצעה הזאת, לדיור בר-השגה, של אטיאס, היא המשך ישיר לחוק טל; זוהי פגיעה קשה בעקרון השוויון בנטל, אשר מעודדת השתמטות במקום שירות ועבודה.

אבישי ברוורמן: מיצוי כושר השתכרות חייב להיכנס כקריטריון סף לקבלת דיור בר-השגה, כך שבמהירות, יחד, כעם אחד, נתעורר – וגם ידידי הרב אייכלר, ונגיע למצב, בעוד חמש, שבע, שמונה שנים, שאחוז ההשתתפות בכוח העבודה של יהודים חרדים יהיה 80%-75%, כמו בברוקלין, וכמו של יהודים מסורתיים וחילונים, וכמו של ערבים שאינם חרדים.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה לאדוני.

גאלב מג'אדלה: הרב חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: אחריו – חברת הכנסת עינת וילף.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

גאלב מג'אדלה: שלוש דקות לכבודו.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר וילנאי, חברי הכנסת, חבר הכנסת פרופסור ברוורמן, קלקלת לי את הפתיח, כי דיברת בצורה כל כך ידידותית אלי, שאני חייב לענות לך בידידות.

ישראל אייכלר: פרופסור ברוורמן, תדע לך, אילו מדינת ישראל היתה רוצה בציבור החרדי, גם בצבא, גם בתעסוקה, ובלי לחייב אותו להתבולל בתרבות החילונית, להשאיר את דרך החיים שלו, את אורחות החיים שלו, כבר מזמן מזמן היינו מגיעים להבנות בכל מיני נושאים ודברים.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה להאריך בזמן הקצר שיש לי כמה הזדמנויות היו שהוכח שלא רוצים את החרדים, אלא כשק חבטות.

ישראל אייכלר: חוסמים בפניהם את כל מקומות העבודה.

ישראל אייכלר: ישבתי עם נציב שירות המדינה והוכחתי לו איך כמעט כל תפקיד חסום, כולל תפקידים קטנים ונמוכים, שלא צריכים שם תארים גדולים.

ישראל אייכלר: ולא זה הנושא.

ישראל אייכלר: הבעיה היא, אדוני היושב-ראש וחברי הכנסת, שמדינת ישראל איננה נשלטת על-ידי הכנסת והממשלה הנבחרת.

ישראל אייכלר: זאת הבעיה שלנו.

ישראל אייכלר: אני רואה עכשיו מה קורה בסוריה, במצרים, כל ההתקוממויות וכל השליטים שנופלים בעירק, ואני חושב על הדיקטטורה הישראלית, בהבדל אחד.

ישראל אייכלר: שם הדיקטטור הוא השליט – אסד, מובארק.

ישראל אייכלר: פה יש דיקטטורים אחרים, ההיפך.

ישראל אייכלר: פה הדיקטטורה איננה השלטון הנבחר בכנסת ובממשלה, אלא מי ששולט באמת בחברי הכנסת ובשרי הממשלה ובראש הממשלה, שמסתכלים כל הזמן מה אומרים, מה כתוב בעיתון, מה אמרו ברדיו, מה הראו בטלוויזיה.

ישראל אייכלר: הכוח להשחית שיש בידי התקשורת – ואני בעד תקשורת פתוחה – מנוצל בידי דיקטטורים ושליטים בלתי נבחרים, חלקם נושאי משרות, חלקם אפילו לא נושאי משרות אלא יושבים בכל מיני משרדי פרסום, ויחצנים, וקובעים מה תהיה האג'נדה על סדר-היום היום, והם מעצבים דעת קהל, והם מארגנים הפגנות, והם מסקרים אירועים, והחמור יותר, הם מסתירים אירועים אחרים.

ישראל אייכלר: דוגמה, אדוני היושב-ראש, מישהו שמע שנשרף בית-כנסת בחריש בליל שבת – השבת הזאת?

ישראל אייכלר: לא שמעתם, ואתם לא אשמים.

ישראל אייכלר: אבל אם מישהו מ"תג מחיר" היה מצית איזה שטיח בשער של מסגד – ואני נגד הדבר הזה – 24 שעות הייתם שומעים על הדבר הזה, ויושב-ראש הכנסת היה מגנה את זה, ובצדק; וגם אני.

ישראל אייכלר: אבל שנשרף בית-כנסת בחריש בליל שבת – תקראו רק ב"המודיע", בעיתונות החרדית.

ישראל אייכלר: למה?

ישראל אייכלר: כי התקשורת איננה פתוחה, היא סגורה וחסומה.

ישראל אייכלר: ראיתי שחבר הכנסת נחמן שי התלונן על ה-CNN שלא מעסיק, או שפיטר ישראלים.

ישראל אייכלר: רציתי לשאול את נחמן שי כמה אנשים חרדים הוא מכיר ב"קול ישראל", בטלוויזיה הישראלית.

ישראל אייכלר: הוא טוען נגד ה-CNN?

ישראל אייכלר: אני רוצה להגיד לך, אדוני השר לביטחון העורף – –

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

ישראל אייכלר: כן.

ישראל אייכלר: – – אני מאוד מודאג מזה שהממשלה חלשה.

ישראל אייכלר: כי זה שאין ממשלה חזקה וכנסת חזקה, זה מזכיר לי את ממשלת ויימאר, זה מזכיר לי את ממשלת קרנסקי ברוסיה, כי הרחוב הולך לפי המסיתים הקיצוניים ביותר, שלא רוצים שום דו-קיום עם הציבור החרדי.

ישראל אייכלר: המלים הנוראיות ביותר נכתבות באתרי האינטרנט, בטוקבקים.

ישראל אייכלר: אגב, שלא תחשבו שהטוקבקים לא מכוונים.

ישראל אייכלר: יש לי אנשים שמכניסים טוקבקים, ולא מכניסים אותם, והם מעידים לי, ואני בוחן את זה.

ישראל אייכלר: רק טוקבקים אנטישמיים, עם מלים נוראיות כמו השמדת חרדים, יכולים להיכנס באתרים הישראליים, והם יוצרים דעת קהל נוראה.

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

ישראל אייכלר: לגבי העניין – ובזה אני מסיים – של מיצוי כושר השתכרות, פרופסור ברוורמן.

ישראל אייכלר: יש הבדל אם אדם בא ומבקש שכר דירה, שהמדינה רשאית וחייבת לומר לו: אדוני, קודם תמצה את כושר ההשתכרות שלך, לך לעבוד, כמה שאתה לא יכול.

ישראל אייכלר: אבל כשאדם הולך לקנות דירה ועושים לו מחיר למשתכן, בסך הכול קורת גג מגיעה לכל אחד, גם אם הוא לומד תורה, וגם אם מישהו חושב שלימוד תורה זה בטלנות.

ישראל אייכלר: אז צריך להבין שאנחנו חושבים שלימוד תורה זה עבודה קשה מאוד.

ישראל אייכלר: אני לומד בקושי שעה-שעתיים ביום.

ישראל אייכלר: מאוד קשה לי וזו עבודה קשה וזה המיצוי של המיצוי של כושר ההשתכרות.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה לאדוני.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

גאלב מג'אדלה: אני בטוח שתמצה אותן במתן ביטוי לעמדתך.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, הצעות האי-אמון הן כולן על נושא הדיור, בעיקר על חוסר הדיור.

אורי אריאל: זאת אומרת, על מצוקת הדיור.

אורי אריאל: ואתם מדברים על זה, כי יש כנראה מתוככם, לאו דווקא השר שאני מכיר אותו שהוא איש מעשי מאוד, שחושבים שאם מדברים אז הבעיות נפתרות.

אורי אריאל: בדרך כלל מייחסים את זה לליכודניקים, שהם אוהבים לדבר על הדברים באופן גדול ונרחב, וכשאתה בוחן כה וכה אז מה יצא מזה – כלום.

אורי אריאל: נאדה.

אורי אריאל: אפס.

אורי אריאל: זירו.

אורי אריאל: אתם יכולים להמשיך את זה, יש 120 לשון ולשון.

אבישי ברוורמן: גורנישט.

אורי אריאל: גורנישט, כן.

אורי אריאל: בערבית אומרים גורנישט, נכון, היושב-ראש?

אורי אריאל: ואנחנו נצביע – – –

גאלב מג'אדלה: עוד לא התחלתי ללמוד, אבל יש לי סיכוי.

אורי אריאל: ואנחנו נצביע בעד הצעות האי-אמון, כי באמת אין לכם תשובה.

גאלב מג'אדלה: אם יעקב כץ התחיל ללמוד ערבית, יש סיכוי שאני אתחיל ללמוד.

אורי אריאל: יושב-ראש הסיעה שלי, חבר הכנסת יעקב כץ, המכונה כצל'ה, לומד ערבית, והוא יכול לנאום מעל הבמה הזו בערבית.

גאלב מג'אדלה: יש לו התקדמות מהירה.

אורי אריאל: זו שפה רשמית, ואני מציע לו בהזדמנות הקרובה שהוא ידבר מפה, כדי שכולם יוכלו להבין.

אורי אריאל: כולם, זאת אומרת 20%.

אורי אורבך: חשבתי שרק ליברמן מבין ערבית, לא?

אורי אריאל: כן, ליברמן מבין ערבית, ואני יכול לחדש לך, חבר הכנסת אורי אורבך ידידי, חבר הכנסת כץ כבר למד רוסית, הוא יכול לדבר עם ליברמן ברוסית.

אורי אריאל: רק זו לא שפה שמדברים אותה בבית פה.

אורי אורבך: – – –

אורי אריאל: אבל היושב-ראש – ברשותך, זמן הפציעות שלי נגמר.

אורי אריאל: תראו, אין דיור במגזר הערבי.

אורי אריאל: דרך אגב, הממשלה לא מפלה אף אחד, השר וילנאי.

אורי אריאל: אין דיור במגזר הערבי, אין פתרון לבדואים, אין דיור לחרדים, חבל על הזמן.

גאלב מג'אדלה: (אומר דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית: כולנו באוויר ללא הבדל.

גאלב מג'אדלה: )

אורי אריאל: אין דיור כללי, ואין דירות למתנחלים ביהודה ושומרון.

אורי אריאל: למה שמישהו ילין על זה?

אורי אריאל: זאת אומרת, כולם שווים.

אורי אריאל: כולם, סליחה על הביטוי, דפוקים.

אורי אריאל: מה זאת אומרת דפוקים?

אורי אריאל: ראש הממשלה והממשלה דופקים אותם.

גאלב מג'אדלה: כולם סובלים.

אורי אריאל: זו לא גזירה משמים.

אורי אריאל: השבת קוראים פרשת בשלח, לא כתוב שם שהכול יהיה רע.

אורי אריאל: אבל לא יודע למה אתם משתדלים כל כך שיהיה רע, כי באמת, תסלחו לי על הביטוי, רק שלימזלים כמו הממשלה הזאת מסוגלת ליצור לכל כך הרבה אזרחים כל כך הרבה רוע.

אורי אריאל: אתם לא מביאים תשובות.

אורי אריאל: בטח יעלה שר ויגיד משהו ויענה שהכול נהדר.

אורי אריאל: עכשיו אני רוצה לומר על האמינות של ראש הממשלה, גם בענייני הדיור וגם בעניינים אחרים.

אורי אריאל: ראש הממשלה, חבר הכנסת אורבך, בזמן האחרון מסביר שתיכף תוקם הוועדה לענייני הקרקעות, שאתה ואני ואחרים ביקשו והוא נענה.

אורי אריאל: עכשיו, אני אזכיר לך.

אורי אריאל: זה היה לפני שלושה חודשים, ראש הממשלה מכר את התשובה הזאת כבר תשע פעמים, כל פעם – השבוע זה יוקם.

אורי אריאל: הפעם האחרונה שהוא אמר זה היתה ביום ראשון, אתמול, לשרי הליכוד.

אורי אריאל: ואני אומר לך, אדוני ראש הממשלה, אתה יודע שזה לא נכון.

אורי אריאל: היא לא תוקם השבוע, כי אין עדיין הרכב.

אורי אריאל: אבל אתה מוכן להגיד פעם אחרי פעם דברים שהם לא אמיתיים, ולא חשוב אם שרים, אם חברי כנסת, גם בעניין הזה אתה לא מפלה.

אורי אריאל: לכולם אתה אומר דברי כזב.

אורי אריאל: מדברים על חוק ההסדרה, שאולי יעלה השבוע, חבר הכנסת אורבך, של חבר הכנסת אורלב, חברנו.

גאלב מג'אדלה: אדוני, נא לסיים.

גאלב מג'אדלה: נתנו לך את שש השניות שלקחנו.

אורי אריאל: אני מסיים.

אורי אריאל: תן לי עוד שש שניות, ואני מסיים.

אורי אריאל: הרי ראש הממשלה לא מאפשר לדון על זה בוועדת שרים לחקיקה, בשם הדמוקרטיה.

אורי אריאל: אתם יודעים מה?

אורי אריאל: הוא צודק.

אורי אריאל: לפי החוק זה נכון.

אורי אריאל: הוא יכול לאסור את זה.

אורי אריאל: על זה אמרו חכמים: נבלה ברשות התורה.

אורי אריאל: זה ברשות התורה, אבל זה נבלה.

אורי אריאל: מה, אתה לא מאפשר לוועדת שרים לדון על איזה חוק, כדי ליצור איזה מין דמיון של קואליציה שמתנגדת לחוק?

אורי אריאל: אני חושב שבמציאות הזאת מה שנשאר לציין באופן ברור, שאין כלום.

אורי אריאל: לא מפלים אף אחד, לאף אחד לא נותנים פתרונות, והגיע הזמן שהממשלה הזאת תתחלף בממשלה שיודעת לעשות כמה דברים.

אורי אריאל: תודה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה לאדוני.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – מרצ.

גאלב מג'אדלה: אחריו – חבר הכנסת אורי אורבך.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

גאלב מג'אדלה: שלוש דקות לכבודו.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך.

דב חנין: אנחנו ממשיכים, אדוני היושב-ראש, מסורת בכנסת – –

גאלב מג'אדלה: ממשיכים.

דב חנין: – – שבדיונים על דיור הליכוד מקפיד לא להשתתף; לא רק שאין שרים, אלא גם אין חברי כנסת.

דב חנין: זו מסורת שבכנסת לא מפירים אותה: ברגע שהסוגיה היא סוגיית הדיור – אין ליכוד.

דב חנין: מצוקת הדיור, עמיתי חברי הכנסת, היתה העילה לגל המחאה החברתית העצומה שאנחנו ראינו בקיץ.

דב חנין: למצוקה הזאת יש מופעים שונים: סובלים ממנה הצעירים בתל-אביב, שאינם מסוגלים לשכור דירה במחיר סביר; סובלים ממנה תושבי כפר-שלם, שמאיימים לסלק אותם מבתיהם; סובלים ממנה חסרי הדיור שממתינים שנים בתור הבלתי-נגמר לדיור ציבורי; סובלים ממנה בני הכפרים הערביים, שלא מסוגלים לבנות לעצמם בית ביישוב שלהם בהיעדר תוכניות מיתאר; סובלים ממנה דיירי הדיור הציבורי, שחברות הדיור הציבורי מתעללות בהם במקום לסייע – אנשים שונים מאוד זה מזה.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, בין השונים האלה יש מכנה משותף, והמכנה המשותף הוא מדינה שנסוגה מאחריותה לאזרחיה.

דב חנין: המכנה המשותף הוא אידיאולגיית השוק החופשי, שעובדת מצוין, אבל רק לטובת מי שיש לו הרבה כסף.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, ברור לכולנו שהממשלה הזאת לא מתכוונת לשנות את דרכה.

דב חנין: עכשיו היא מציעה כמה פירורים חסרי חשיבות לחלוטין, כדי שאנחנו נתקוטט בינינו.

דב חנין: כל פרשת הקריטריונים והדיון של היומיים האחרונים הם דוגמה מעולה להסחת דעת.

דב חנין: מתקוטטים על כלום.

דב חנין: במקום קריטריונים בעייתיים ישנים מציעים לנו קריטריונים בעייתיים חדשים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, מה צריך לעשות היום?

דב חנין: ראשית, חייבת להיות בנייה ציבורית גדולה על קרקעות המדינה.

דב חנין: מדינת ישראל ידעה לעשות את זה בעבר, ואין שום סיבה – חוץ מאותה אידיאולוגיה קלוקלת של קפיטליזם חזירי שבה הממשלה הזאת דוגלת – אין שום סיבה לא לחזור לבנייה ציבורית כזאת.

דב חנין: וכאשר תהיה בנייה ציבורית בהיקף גדול על קרקעות המדינה, תוכל המדינה להציע, במישרין ובעקיפין, מגוון פתרונות של דיור חברתי לרצף של אוכלוסיות שצריכות סיוע וצריכות עזרה מהמדינה.

דב חנין: כך, אדוני היושב-ראש, נייצר פתרונות גם לאלה שהם חסרי דיור וגם לאלה שעוד מעט יהיו חסרי דיור, ככל שהמדיניות הקלוקלת הזאת תימשך.

דב חנין: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה לאדוני.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אורי אורבך, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת דב חנין, אם היית משאיר את הנאום שלך פה, הייתי קורא אותו בעצמי שוב, הייתי חוסך פשוט את הטרחה.

אורי אורבך: אני מסכים עם כל מלה.

אורי אורבך: יש פה דיון גדול על קריטריונים, ואפשר באמת לדון: מיצוי כושר השתכרות או לא מיצוי כושר השתכרות, כמה שנות נישואים, האם הקריטריונים מתאימים לחרדים או שמא החרדים יתאימו את עצמם לקריטריונים; אלו דיונים גדולים, אבל אני בהחלט מסכים שהממשלה זורקת איזה עצם גרומה, צפודה, אפילו לא להמונים, להמונים הדלים, כי מדובר הרי באנשים – זה לא לכלל הציבור, הקריטריונים האלה, אלא לאלו שיש להם פחות.

אורי אורבך: וכדי שהם יתקוטטו איש עם רעהו: יוצאי צבא נגד חרדים, ערבים יגידו: למה לא אנחנו, כי לא היינו בצבא?

אורי אורבך: המתנחלים יגידו: האם זה כולל את יהודה ושומרון?

אורי אורבך: ריבו אחים, ריבו, ואנחנו את נפשנו הצלנו.

אורי אורבך: כשהפתרון – מבין אפילו מי שלא מבין בכלכלה – הוא: יש מחסור בדירות, הבה נעשה שלא יהיה מחסור בדירות.

אורי אורבך: לא בכל מחיר, אבל במאמצים גדולים מאוד.

אורי אורבך: שהדרך הזאת היא דרך מסוימת: הפשירו קרקעות, בנו בתים – ציבורי, פרטי, אבל כמות גדולה של קרקעות מופשרות מוזילות – זאת הוזלה משמעותית ביותר של מחיר הדירה.

אורי אורבך: ברגע שיהיו הרבה דירות, מחיר הדירות ממילא ירד, וגם לעניים, וגם למעמד הבינוני, אפילו לעשירים, יהיה יותר קל לקנות דירות.

אורי אורבך: זו הדרך, ולא, נעבעך, לזרוק עצם ביבנה, וקצת במודיעין, ו-1,000 דירות באשדוד.

אורי אורבך: זה חלק מהפתרון, ולא כל הפתרון, ובינתיים אנחנו עסוקים במריבה של עניים בעניים, למי מגיע יותר.

אורי אורבך: אלה יאשימו את השר מש"ס, והשר מש"ס יגיד: אני פוגע בכלל באנשים שלי.

אורי אורבך: אני לא מאמין לאף אחד מאלה.

אורי אורבך: הפתרון הוא, בידי המדינה יש המשאב הכלכלי היקר ביותר, וזוהי האדמה.

אורי אורבך: שחררו יותר אדמות יותר במהירות, עם כל הרפורמות הנפלאות שעברו פה בשלוש השנים האחרונות; לבצע אותן במהירות זה הדבר אשר יוריד את המחיר יותר מכל דבר אחר.

אורי אורבך: והערה קצרה אחרונה: אמר שר השיכון אטיאס שהמבחן הוא איפה בונים.

אורי אורבך: הוא אומר: אם אני בונה בקריית-ספר או בביתר, חילונים לא יבואו, ואם אני בונה במודיעין – חרדים לא יבואו, וככה: לא כצעקתה.

אורי אורבך: טועה השר אטיאס.

אורי אורבך: נכון שחילונים לא יבואו לגור בעיר חרדית, אבל חרדים, בגלל מצוקתם, יבואו גם יבואו לגור באשדוד, וביבנה, ואפילו במודיעין.

אורי אורבך: ויבורכו כל מי שרוצה לגור איפה שהוא רוצה, אבל יזכור השר אטיאס שברגע ש-20% או 30% מהזוכים מקבלים את הניקוד הגבוה, יהיו חרדים במודיעין ובמקומות אחרים – אל תספרו לאף אחד: אחרים לא יגיעו.

אורי אורבך: אדם משקיע בדירה, זה כל אוצרו – –

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

אורי אורבך: – – והוא לא רוצה לגור בשכונה חרדית או מתחרדת מראש – –

גאלב מג'אדלה: תודה רבה לאדוני.

אורי אורבך: – – ועל כן גם האחרים יהיו חרדים.

אורי אורבך: ולכן, גם אם כוונתו לטובה, מעשיו בקטע הזה עלולים לצמוח לנו לרעה, ולתגרה מתמשכת בין קבוצות אוכלוסייה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: שלוש דקות.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני חושבת שמספיק נתון אחד מהנתונים שמדברים עליהם כל יום, שמתארים את מצב הקרקע ואת מצב הדיור של הערבים, כדי להפיל ממשלה אחרי ממשלה.

חנין זועבי: מספיק הנתון הבא, ש-20% מהאוכלוסייה גרה בשטח שיפוט שלא מגיע ל-3% משטח המדינה.

חנין זועבי: זה מספיק להוכיח אפליה, נישול, זה מספיק גם להוכיח זלזול, וכאשר התהליך התכנוני נמשך לאורך זמן, כאשר יש הקפאה תמידית של תוכניות מיתאר, גם אין חיים.

חנין זועבי: כאשר אין קרקע, כאשר אין אדמה, אין חיים, אין מרחב ציבורי, אין איפה לגור, אין איך לבנות, אין איפה להקים פארק, אזור תעשייה, בית-ספר, מפעל, וכאשר אין מרחב ציבורי ולא נותנים רישוי לבנות – יש ועוד יש צפיפות, בנייה בלי אישורים, שקוראים לה בלקסיקון הישראלי "בנייה לא חוקית".

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, אפילו לפני שנדבר על תקציבים לבנייה, או לתעשייה, או לפיתוח, כאשר אין קרקע, גם אם יש תקציב, הרי אנחנו לא יכולים לנצל את התקציבים.

חנין זועבי: כלומר, למשל, גם אם משרד החינוך מקצה תקציב לבית-ספר, או מוכן להקצות תקציב לבית-ספר, אבל אין קרקע, אז אין בית-ספר.

חנין זועבי: כאשר התמ"ת מתקצב מעונות-יום ואין קרקע, התקציב לא מנוצל, ואז השלטון המקומי הערבי מחזיר את התקציב למשרד התמ"ת, ומשרד התמ"ת מעביר את התקציב הזה, שלא מנוצל, ליישובים היהודיים, ואז הפער בין היישובים היהודיים לערביים גדל.

חנין זועבי: האמת שדיברנו, ומדברים וחוזרים על אותם דברים כל יום, כל שבוע, ויש הסוגיה של הכפרים הלא-מוכרים.

חנין זועבי: תוכנית פראוור החדשה מוחקת 30 כפרים מעל האדמה, משתלטת על האחוז האחרון שעוד נמצא בבעלותם של הערבים.

חנין זועבי: היעדר תוכניות מיתאר עדכניות, היעדר תוכניות דיור ממשלתיות, היעדר דיור ציבורי שמותאם לצורכי האוכלוסייה – מדברים על זה כל יום.

חנין זועבי: אפילו מה שנעשה לעיר ערבית אחת שהיא העיר שלי, נצרת, זה מספיק להפיל ממשלה.

חנין זועבי: אם היתה חברה מתוקנת, אם יש – – –

גאלב מג'אדלה: סליחה, חבר הכנסת חרמש, אני מאוד מעריך את מה שאתה עושה, אבל לא להפריע.

חנין זועבי: שטח השיפוט, חברי הכנסת, של העיר נצרת, שבה חיים 75,000 תושבים – –

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

חנין זועבי: חצי דקה?

חנין זועבי: – – הוא כ-14,000 דונם.

חנין זועבי: לעומת זאת, שטחה של נצרת-עילית שהוקמה על אדמותינו, אנחנו תושבי נצרת והכפרים הסמוכים – נצרת עילית מונה 52,000 תושבים; שטח השיפוט – 35,000 דונם.

חנין זועבי: אנחנו בעצם עומדים במציאות של שתי מדינות לשני עמים באותה מדינה.

חנין זועבי: ואין מציאות יותר מכוערת מאשר זו של הפרדה אתנית שמובילה לאפליה בזכויות.

חנין זועבי: וחברי הכנסת, על מדיניות התכנון – – –

ראובן ריבלין: – – – חדש, אז אני נותן לך עוד דקה.

חנין זועבי: תודה רבה.

חנין זועבי: אני מסיימת.

חנין זועבי: – – – על מדיניות התכנון והקרקעות אתם יכולים לקרוא בספרו של בן ווייט.

חנין זועבי: זה הפרק השני בספר שעיתונאים כתבו עליו בלי לקרוא אותו.

חנין זועבי: אז מה שאנחנו אומרים פה יום-יום נמצא בספרו של בן ווייט, בפרק השני.

חנין זועבי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת חנין זועבי.

ראובן ריבלין: אחרון הדוברים – נציג הליכוד, חבר הכנסת דני דנון.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: לרשותך גם כן שלוש דקות.

ראובן ריבלין: ואחריו – השר, סגן ראש הממשלה השר דן מרידור יסכם את הדיון.

ראובן ריבלין: הוא יסכם אותו בקצרה, ומייד לאחר סיכומו אנחנו נעבור להצבעה.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, שמעתי את חברת הכנסת חנין זועבי מדברת על מצוקת הדיור החריפה בחברה הערבית, והקפאת תוכניות המיתאר, יחד עם שאר חברי הכנסת הערבים.

דני דנון: ואני שואל את עצמי, עכשיו אתם מתעוררים?

דני דנון: למה אתם, במקום להתעסק בבעיות האמיתיות שיש במגזר הערבי – ואני מסכים אתכם שיש בעיות בתוכניות מיתאר, בעיות של ניהול, של קידום תב"עות.

דני דנון: אבל למה ביום-יום לא רואים אתכם מתעסקים בזה בוועדות בהצעות חוק?

דני דנון: ובמקום זה אתם בוחרים נושאים הרבה יותר פופוליסטיים.

דני דנון: חברת הכנסת זועבי, את בחרת לנסוע לספינת ה"מרמרה", וחבר כנסת גנאים בחר לנסוע ולהצטלם עם המחבלים ששוחררו בעסקת שליט, וחבר הכנסת טיבי בחר ללכת ולדבר על השהידים.

דני דנון: והרשימה כל כך ארוכה.

דני דנון: ואני שואל את עצמי, איך אתם יכולים לבוא לפה ולהגיד: לא מטפלים.

דני דנון: ואני לא רואה אתכם ביום-יום, בעבודה הפרלמנטרית שלשמה נבחרתם, לקדם את התב"עות, לקדם תוכניות מיתאר, לקדם תקציבים למגזר שבחר בכם.

דני דנון: זו המהות שבשבילה אתם צריכים לבוא ולשמש.

דני דנון: אבל הרבה יותר קל, חבר הכנסת גנאים, לבוא ולהצטלם עם מחבל של ה"חמאס", והרבה יותר קל, חברת הכנסת חנין זועבי, לכתוב הקדמה לספר אנטישמי, או לעלות על סירה או ספינה, "מרמרה" כזו ואחרת.

דני דנון: אבל הרבה יותר קשה, אדוני היושב-ראש, הרבה יותר סיזיפי להתעסק בבעיות של תשתיות, של ביוב, של חינוך, כי זו עבודה קשה, עבודה קשה.

דני דנון: אבל, הבוחרים שבחרו בכם, הבוחרים שבחרו, חבר הכנסת בר-און – – –

רוני בר-און: – – – מה זה, אנחנו רוצים להבין – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: סיזיפוס זה גם בעברית, זה גם באנגלית.

ראובן ריבלין: זה שמו.

רוני בר-און: אני רוצה להבין – – –

דני דנון: סיזיפית – היא באה לתאר תהליך קשה וארוך שלא תמיד יש תמורה מיידית בצדו.

רוני בר-און: להיפך, שתמיד הוא לא מצליח.

רוני בר-און: תמיד הוא לא מצליח.

דני דנון: נקבל זאת.

ראובן ריבלין: שהוא חסר תוחלת.

דני דנון: ופה אני אומר לחברת הכנסת זועבי – – –

ראובן ריבלין: סיזיפוס העלה את האבן הגדולה, את הסלע לראש ההר.

ראובן ריבלין: וכשהיה מגיע עד כמעט הסוף, היה מתגלגל הסלע לתחתית.

דני דנון: נכון, אדוני היושב-ראש.

דני דנון: אבל היום השימוש בשפה העברית הוא גם – משתמשים בזה לדברים שלא תמיד אתה רואה את התוצאה מייד בחלון.

דני דנון: ואני אומר לכם, חברי חברי הכנסת, יכול להיות שיותר קל לעלות על ספינת ה"מרמרה" או יותר קל ללכת ולהשמיץ את מדינת ישראל, אבל הציבור שבחר בכם והציבור שמסתכל עליכם צריך דירות.

דני דנון: זה בעיה במגזר הערבי, זה בעיה במגזר החרדי.

דני דנון: זה בעיה גם במגזר הערבי.

דני דנון: אותו ציבור בא ומצפה מכם להתעסק בנושאים האלה.

דני דנון: ואני אפתיע אותך, חבר הכנסת גנאים, אם תביאו נושאים כאלו, אני אהיה הראשון, הראשון שיצעד אתך יד ביד וילך אתך ביחד למשרדים על מנת לקדם את התוכנית של שינויים במגזר הערבי.

מסעוד גנאים: למה, למה – – –

דני דנון: אבל כשאתה תלך יחד עם אויבינו, ותצטלם עם מחבלים, אני אהיה הראשון שיילחם בכם – – –

ראובן ריבלין: אני נותן לך עוד דקה.

ראובן ריבלין: אני נותן לך עוד דקה, כי הפרעתי לך.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: אבל לא יותר.

שי חרמש: – – –

דני דנון: – – – ואני אהיה הראשון שיילחם בכם ויפעל להוציא אתכם מכנסת ישראל, ושהציבור שבחר בכם יוציא אתכם מפה, ולהוכיח את זה שאתם לא משרתים את הציבור הזה.

רוני בר-און: יש מהלכים – – –

דני דנון: חבר הכנסת בר-און, יש לי מהלכים.

דני דנון: לא נחשוף אותם פה.

דני דנון: כרגע אתם עסוקים בפריימריס, ושם אין לי מהלכים.

דני דנון: אבל אני אומר לחברי, חברי הכנסת הערבים, תסתכלו פעם אחת באמת בסדר-יומכם, ובמה אתם עוסקים, מה אתם מקדמים, ולשם מה נבחרתם.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת דנון.

ראובן ריבלין: כבוד סגן ראש הממשלה השר דן מרידור יסכם בקצרה או בתמציתיות את הנושא, ומייד לאחר שהוא יבחר לרדת מהבמה כמובן אנחנו נעבור להצבעה.

ראובן ריבלין: אדוני סגן ראש הממשלה – בבקשה, חבר הכנסת מרידור.

דן מרידור: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שוב אנחנו ניצבים כאן ביום שני כדי להשיב על הצעות אי-אמון שמגישות כמסורת בשנתיים וחצי האחרונות סיעות האופוזיציה – –

רוני בר-און: תסקור את מה שבית"ר – – – תתחיל בז'בוטינסקי.

דן מרידור: – – והפעם הנושא הוא דיור, שיכון.

דן מרידור: אין ספק שאחת מחובותיה של המדינה לאזרחיה היא להבטיח שיכון, מעון בלשונו של זאב ז'בוטינסקי.

דן מרידור: היא אחת מחמשת מהמ"מים שהמדינה צריכה להבטיח לאזרחיה.

דן מרידור: עדיין נשאלת השאלה, כיצד עושים זאת.

דן מרידור: אנחנו לא רוצים להיות במצב שהמדינה תבנה בתים ותושיב את האנשים בתוכם.

דן מרידור: היינו בעולם הזה, וראינו כי הוא רע.

דן מרידור: לכן, השאלה היא איך אנחנו יכולים לייצר מנגנון של שוק חופשי שהוא מטבעו יותר יעיל, ובכל זאת אנשים לא יישארו ללא מעון.

דן מרידור: נדמה לי שההתבוננות במהלך שוק דיור, במחירי שוק הדיור, מלמדת את הבעייתיות המיוחדת של השוק הזה, בגלל הזמן החולף בין הרגע שבו מזהים שיש צורך בדירות, שיש ביקוש, ועד שהדירה נבנית, שנתיים, שלוש שנים, אולי יותר.

דן מרידור: נוצר מעגל של התייקרות הולכת וגוברת, ככה שאנחנו נמצאים במחזוריות שבה מחירי הדיור עולים הרבה מאוד, מגיעים לשיא, מתחילים לרדת וחוזר חלילה.

דן מרידור: והיינו בשנה האחרונה בשיא של מהלך כזה.

דן מרידור: אני מציע לחברים לקרוא מחקר של בנק ישראל – אפשר למצוא אותו באתר של בנק ישראל – על התנהגות מחירי הדיור עד לפני שנה וחצי.

דן מרידור: ותראו שעם העלייה הגדולה באה בנייה גדולה מאוד.

דן מרידור: מחירי הדיור עלו עד שהגיע הרגע שהעלייה ירדה בממדיה, ונוצר מלאי דירות גדול.

דן מרידור: ואז במשך כעשר שנים היתה ירידה קבועה של מחירי הדיור.

דן מרידור: כשמחירי הדיור יורדים, אנשים ממהרים למכור כדי שלא ירדו יותר, וזה עוד מגביר את ירידת המחירים.

דן מרידור: והגענו לשפל כזה, ואז התחילה שוב עלייה.

דן מרידור: ואנחנו היינו בקפיצה של עלייה כזו בשנה האחרונה, ונדמה לי שכולם רואים גם בנתונים המתפרסמים, שיש תחילת ירידה של מחירי הדירות.

דן מרידור: השאלה האחרת היא איך הממשלה יכולה לעזור, למי צריך לעזור.

דן מרידור: הנושא הזה מעורר מחלוקת.

דן מרידור: אני רוצה לומר משהו מוסרי.

דן מרידור: למדינה אין יכולת לעזור לכולם במחירי הדירות.

דן מרידור: אבל נדמה לי שזה לא נכון לבוא אל המדינה, כלומר אלינו, משלמי המסים, ולבקש שנעזור כאשר המבקש איננו, קודם כול, מנסה לעזור לעצמו.

דן מרידור: לכן, זו לא אמירה מוסרית, לא אמירה בעלת תוקף מוסרי – – –

ראובן ריבלין: אני אעזור לך.

ראובן ריבלין: רבותי, מייד כשסגן ראש הממשלה מסיים את דבריו אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: לכן, כדי שלא תרוצו, נא לשבת.

ראובן ריבלין: נא לשבת, כי אני יודע שהשר מאוד מקצר בדבריו, ומייד שהוא יסיים אנחנו נעבור להצבעה.

דן מרידור: אני אומר, אדוני היושב-ראש, הזכאות לדיור היא לכל אזרחי המדינה ותושביה, יהודים כערבים, משרתים בצבא, ולא משרתים בצבא.

דן מרידור: כולם זכאים לעזרה; אני חושב שזה נכון לומר, כדי למנוע תחושה של אפליה, או של הדרה, של חלקי אוכלוסייה – דתיים או חילונים, יהודים ושאינם יהודים.

דן מרידור: יחד עם זה, הנכונות של המדינה להירתם – בין בדירות ממש, בין בסיוע בשכר דירה – מותנית, לתפיסתי, בכך שהמבקש את העזרה, מכלל ישראל, עושה קודם מה שהוא יכול, במלים אחרות, ממצה את כושר השתכרותו.

דן מרידור: לא נכון בעיני שאדם יאמר: אני לא אעבוד, יהיו לי ילדים, ואתם, במחילה, תעבדו בשבילי.

דן מרידור: לכן נדמה לי שנכון יהיה שהקריטריונים שלפיהם המדינה מסייעת לחסרי הדיור יכללו את התביעה המוסרית הזאת.

ראובן ריבלין: כבוד השרים הנכבדים, סגן ראש הממשלה משיב בשם הממשלה.

ראובן ריבלין: הנה, כולם שבו, כי ברגע שהוא מסיים אנחנו נצביע.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

דן מרידור: בשלוש השנים האחרונות, שבהן הממשלה הזאת משרתת את הציבור, עשינו לא מעט כדי למתן את עליית המחירים ולהביא לתחילת ירידתם.

דן מרידור: הרפורמה שנעשתה במינהל מקרקעי ישראל אמורה להביא, כך אני מקווה, להגברת היצע הקרקעות.

דן מרידור: זה לוקח זמן, זה אמור להגיע.

דן מרידור: אני חושב שמדיניות בנק ישראל תרמה גם היא משלה למצב כלכלי שיאפשר לנו לצאת מהר יותר לצמיחה יותר גדולה, כדי להקל גם בדרך זאת על אנשים לרכוש דירות.

דן מרידור: בסופו של דבר המדינה צריכה במשאביה לנהוג בשוויון ובהגינות.

דן מרידור: לא שוויוני הוא לתת לאדם לפי מוצאו; לא שוויוני הוא לתת לאדם לפי קרבתו לשלטון; לא הגון לקחת מן הכלל ולתת לפרט, אם הפרט איננו מוכן להשתדל בעצמו.

דן מרידור: אני מקווה שהקריטריונים שיתגבשו בזמן הקרוב ייתנו ביטוי לעקרונות האלה, שקבעתי כאן, שהם העקרונות שלפיהם נכון יהיה לחלק את הסובסידיה הממשלתית לדיור.

דן מרידור: הממשלה עשתה מאמצים, ותמשיך לפעול בהם בתקופה הנותרת – קרוב לשנתיים, עד הבחירות הבאות – כדי להקל עוד את מצוקת הדיור.

דן מרידור: אני עוד זוכר מימים עברו מצוקות דיור שבהן היינו עם שלושה וארבעה ילדים בחדר.

דן מרידור: אני זוכר מצוקות דיור שהיום נשמעות כחלום רע רחוק.

דן מרידור: נעשתה קפיצת מדרגה גדולה במשך שנים לא מעטות, ובסך הכול רכישת דיור בארץ – גם על-ידי ותיקים וגם על-ידי אלה שמקרוב באו, עולים חדשים – הביאה לכך שחלק עצום מן האוכלוסייה הוא בעל דירה, משלם את המשכנתה, ועדיין מנהל את חייו בצורה ראויה, ותעיד על כך רמת החיים הקיימת והעולה; יעיד על כך מצב הדיור בארץ.

דן מרידור: זה לא משחרר אותנו מן הצורך לדאוג לחלשים, לאלה שלא הצליחו, אבל לדאוג להם כך שנעשה את זה בהגינות, ותוך שמירה על התקציב, שאם לא נעשה כן, כולנו ניפגע.

דן מרידור: אני מציע, אדוני היושב-ראש, לחברי הכנסת לדחות את הצעות האי-אמון שהוגשו נגד הממשלה.

ראובן ריבלין: לפי דעתי אתה ממצה – –

דן מרידור: תודה רבה.

ראובן ריבלין: – – אבל יש לך עוד כמה דברים, אתה יכול – לא יושב-ראש הקואליציה יקבע לראש הממשלה ולסגנו מתי להפסיק את הדיבור.

דן מרידור: אני סיימתי את דברי.

ראובן ריבלין: אם סיימת את דבריך ודאי שאני אסכים.

ראובן ריבלין: רבותי, נא לשבת כל אחד במקומו.

ראובן ריבלין: אני מודיע – אנחנו עוברים להצבעות על הצעות האי-אמון השונות.

ראובן ריבלין: ישב כל אחד בניחותא על מקומו, ואנחנו נעבור להצביע על הצעת האי-אמון הראשונה משלוש, שנושאה: ממשלת נתניהו פוגעת בזכותו הבסיסית של מעמד הביניים לדיור בכלל ולדיור בר-השגה בפרט, שנומקה על-ידי חבר הכנסת מולה; הצעה של סיעת קדימה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד אי-האמון?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 31 נגד – 49 נמנעים – אין הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 31 בעד האי-אמון, אין נמנעים, אבל 49 נגד.

ראובן ריבלין: הצעת האי-אמון של סיעת קדימה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו נעבור להצעת האי-אמון של מרצ והעבודה, שנומקה על-ידי חבר הכנסת אילן גילאון, ונושאה: מחדל הדיור של ממשלת נתניהו – הפקרת הזוגות הצעירים, הרס הדיור הציבורי וההתאכזרות למחוסרי הדיור.

ראובן ריבלין: הצעת אי-אמון – מי בעדה?

ראובן ריבלין: מי נגדה?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות העבודה–מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 32 נגד – 51 נמנעים – אין הצעת סיעות העבודה–מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד ההצעה – 32, נגדה – 51, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שגם הצעת סיעת מרצ והעבודה, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת אילן גילאון, לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: ואנחנו עוברים להצעת האי-אמון השלישית, שהיא הצעת אי-אמון מטעם סיעות רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד, בנושא:

ראובן ריבלין: מצוקת הדיור החריפה בחברה הערבית והקפאת תוכניות המיתאר, שנומקה על-ידי חבר הכנסת מסעוד גנאים.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעות רע"ם-תע"ל–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 23 נגד – 52 נמנעים – אין הצעות סיעות רע"ם-תע"ל–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד הצעת האי-אמון – 23 חברי כנסת, נגדה – 52 חברי כנסת, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שגם הצעת האי-אמון של סיעות רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד, שנומקה על-ידי חבר הכנסת מסעוד גנאים, לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום, חברי הכנסת, ועל סדר-היום: החלטת הממשלה, בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, בדבר העברת הסמכות הנתונה לשר התעשייה, המסחר והתעסוקה בסעיף 29(א) לחוק הנהיגה הספורטיבית, התשס"ו–2005, להתקין תקנות בנושא ייבוא כלים תחרותיים וחלקי חילוף להם, לשרת התרבות והספורט.

ראובן ריבלין: אנחנו מצביעים על הצעה זו.

ראובן ריבלין: נא לשבת, כי מי שרוצה להצביע – אנחנו מצביעים על הצעה זו, שכן – סליחה, חשבתי שזה רק הצבעה.

ראובן ריבלין: הבנתי.

ראובן ריבלין: הבנתי.

ראובן ריבלין: יציג את הבקשה שר התעשייה, המסחר והתעסוקה.

שלום שמחון: שמע, זה די נדיר אצלי שאני מעביר סמכויות, אז תיתן לי את ההזדמנות הזאת.

ראובן ריבלין: בהחלט.

ראובן ריבלין: ונרשמו לדיון בעניין זה שלושה חברי כנסת, ואני סוגר את הרשימה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

שלום שמחון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת כי הממשלה החליטה, בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר את הסמכות הנתונה לשר התעשייה, המסחר והתעסוקה בסעיף 29(א) לחוק הנהיגה הספורטיבית, התשס"ו–2005, להתקין תקנות בנושא ייבוא כלים תחרותיים וחלקי חילוף להם – לאחר היוועצות בשרת התרבות והספורט ושר התחבורה, התשתיות הלאומיות והבטיחות בדרכים – לשרת התרבות והספורט, שתתקינן לאחר היוועצות בשר התעשייה, המסחר והתעסוקה, שר התחבורה, התשתיות הלאומיות והבטיחות בדרכים.

שלום שמחון: בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, אני מבקש את אישורה של הכנסת להחלטה הזאת.

שלום שמחון: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים, חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: אורי אריאל – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: מי שאינו נוכח, זמנו עבר.

ראובן ריבלין: אחריו – אחרון הדוברים, מיכאל בן-ארי, אם אכן יהיה.

ראובן ריבלין: הוא נוכח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, חבר הכנסת בן-ארי – – –

ישראל אייכלר: אדוני, אני פה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אריאל, אתה ויתרת על דברך.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אתה פה, זה בסדר, אבל לא היית קודם.

ראובן ריבלין: מייד אחרי בן-ארי אתה תוכל לדבר, כי בן-ארי כבר בדרכו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אייכלר, כמי שמקפיד על זמנים ועל מועד, אתה צריך להיות באולם כשאני קורא בשמך, אבל אתה דיברת, פשוט לא שמעת אותי.

ראובן ריבלין: היית באולם, איך שלא יהיה.

ראובן ריבלין: שלוש דקות לכל אחד.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו מדברים על החלטת הממשלה בדבר העברת הסמכות הנתונה לשר התעשייה, המסחר והתעסוקה בסעיף 29(א), וכמובן מדובר בנושא מאוד מאוד חשוב.

מיכאל בן-ארי: אבל יש נושא שמסעיר בימים האחרונים את מדינת ישראל, והוא משום מה גם כן טורד שינה מעיני, ואני מדבר על פרשת התאומים וההתעללות, לכאורה, של הוריהם.

מיכאל בן-ארי: הסיפור הזה, אני רוצה לומר לכם – אינני מכיר, שאף אחד לא יחשוב, אני לא מכיר את ההורים מקרוב, אני לא מכיר את הפרשה מקרוב, רק מרחוק, רק כאבא – ואני רוצה להביע קצת עמדה שונה מה"עליהום" שאני רואה שבא לידי ביטוי בכל מיני כיוונים, הן אצל הטוקבקיסטים, מה שנקרא, והן בהתנהלות המשטרתית והמשפטית בעניין הזה.

מיכאל בן-ארי: אני שואל את עצמי, חזקתם של הורים שמרחמים על ילדיהם, חזקתם של הורים שמטפלים בילדיהם, שנותנים להם את כל מה שהם יכולים לתת להם.

מיכאל בן-ארי: לקחו זוג הורים, שיכול להיות, ב-97% מהסיכויים, שהם פגעו בילדיהם, אבל יכול להיות גם כן 3% שלא, ויכול להיות גם כן שאם הם פגעו בילדיהם זה לא היה בזדון, אלא מתוך חוסר ניסיון, מתוך חוסר הבנה, ועשו את מה שעשו, שזה נורא ואיום, והתוצאות הן מרות, מרות מאוד.

מיכאל בן-ארי: כל מי ששמע בסוף השבוע על פטירתו של אחד הילדים, לא היו העיניים שלו יכולות להישאר יבשות.

מיכאל בן-ארי: אבל יחד עם זה, לוקחים את זוג הורים האלה, שילדיהם נמצאים בכזה מצב, ויש סיכוי של לפחות אחד למאה, חבר הכנסת זאב, שהם לא הפוגעים, אז איזה סדום זאת?

מיכאל בן-ארי: איזה סדום?

מיכאל בן-ארי: גם הילדים שלהם נמצאים בכזה מצב קשה – האם זה מצב רגיל?

מיכאל בן-ארי: האם זה מצב פלילי רגיל?

מיכאל בן-ארי: האם אי-אפשר היה לנהל את כל החקירה הזאת ללא כל הטררם הזה של מעצרים של אב ואם, ושל ילד שנמצא בכזה מצב קשה ולא נותנים לאמא שלו להיות לידו בשעות האלה?

מיכאל בן-ארי: יש לי תחושה שאנחנו איבדנו פה משהו, איבדנו פה איזה סוג של רגישות מינימלית ביחס שלנו לקשר שבין הורים לילדיהם.

מיכאל בן-ארי: הכול משפטי; הם התעללו בילדיהם – יכול להיות, הדברים יכולים להתברר, ואם כן, ראוי שייענשו, אבל הדברים לא התבררו, ובשעות הכי קשות הם כבר נענשים.

מיכאל בן-ארי: הם באים להיפרד מילדם בשעה שמנתקים אותו מהמכשירים.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה לומר לכם שלי היה קשה מאוד להחליט; התלבטתי אם להוציא מכתב, התלבטתי בכל מיני דברים, אבל אמרו לי, שמע, היו דברים מעולם.

מיכאל בן-ארי: אני אומר לעצמי, גם אם היו דברים מעולם, בגלל הסיכוי שלא – זה סדום – זה סדום לקחת – בגלל סיכוי אחד שלא.

מיכאל בן-ארי: תארו לעצמכם איפה נשים את עצמנו כממסד, איפה נשים את עצמנו כאומה, כחברה, אם יתברר שכל הסיפור הזה לא היה ולא נברא, ומה שהיה שם או לא היה או לא היה בזדון, וכך התעללנו בהורים.

מיכאל בן-ארי: מי ייתן את הדין על התעללות בהורים?

מיכאל בן-ארי: היה ראוי להתנהלות – חבל שהשר לביטחון פנים לא פה – היה ראוי להתנהלות יותר רחמנית, התנהלות יותר מתחשבת, התנהלות יותר מורכבת, זאת אומרת, אפשר לאחוז בשני הקצוות לעתים; אפשר להמשיך בחקירה בלי לקחת אמא מבנה הגוסס ומבתה שנמצאת במצב קשה.

מיכאל בן-ארי: אפשר למצוא את הדרך לזה, אבל משום מה הכול אצלנו קשה, נוקשה, וגם ביחס של הורים לילדיהם.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

אורי מקלב: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה, היושב-ראש נתן לך את האפשרות לחזור ולדבר על החלטת הממשלה.

אורי מקלב: שלוש דקות לרשותך, אחר כך נעבור מייד להצבעה.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, השרים, חברי הכנסת, בפרשת השבוע, בסוף פרשת השבוע, אנחנו לומדים: "ויבא עמלק וילחם עם ישראל ברפידם"; עמלק בגימטריה – ספק.

ישראל אייכלר: עמלק זה מי שרוצה לקרר את האמבטיה, את האמונה, את הרצון הטוב.

ישראל אייכלר: ופה מסופר על המלחמה בעמלק, וכתוב דבר מדהים: "והיה כאשר ירים משה ידו וגבר ישראל וכאשר יניח ידו וגבר עמלק".

ישראל אייכלר: שואלת המשנה במסכת ראש השנה, וכי ידיו של משה עושות מלחמה או שוברות מלחמה?

ישראל אייכלר: הרי יש חיילים, יש יהושע, וכולם יצאו – אלא בזמן שישראל מסתכלים כלפי מעלה, ומשעבדים את לבם לאביהם שבשמים, היו נוצחים, ואם לאו, היו נופלים.

ישראל אייכלר: והמשנה ממשיכה לגבי נחש הנחושת: וכי נחש נחושת מרפא, ממית או מחיה?

ישראל אייכלר: אלא בזמן ישראל מסתכלים כלפי מעלה, ומשעבדים את לבם לאביהם שבשמים, היו נרפאים, ואם לאו, היו נמוגים.

ישראל אייכלר: הדבר הזה, המלחמה הזאת היא מלחמה שלא היתה רק אז, אחרת היא לא היתה כתובה בתורה – תורתנו היא נצחית.

ישראל אייכלר: עד היום הזה יש מאבק בין הטוב לרע, בין יצר הטוב ליצר הרע.

ישראל אייכלר: המלחמה הזאת מתנהלת בגופו של כל אדם, במעשה של כל אדם, בכל רגע ובכל עת.

ישראל אייכלר: הגמרא אומרת: יצרו של אדם מתגבר עליו בכל יום ומנסה להפילו.

ישראל אייכלר: והדרך היחידה שגם היחיד וגם הרבים יתמודדו מולו היא בתורה ובאמונה.

ישראל אייכלר: היה פה רמטכ"ל צבא ארצות-הברית – השר וילנאי שומע?

ישראל אייכלר: אני זוכר את אביך, זיכרונו לברכה, החוקר הגדול, אוהב ארץ-ישראל, פרופסור וילנאי, זאב וילנאי, אמר לי: אה, אני הייתי ילד בקישינב, עליתי לארץ-ישראל בתקופות הכי קשות, והיום הבן שלי מייעץ לצבא האמריקני איך להתמודד עם המלחמות בעולם.

מתן וילנאי: – – –

ישראל אייכלר: כן, אז נזכרתי בזה עכשיו, כי הרמטכ"ל האמריקני הגיע עכשיו לארץ, והוא יודע יותר מכל אחד מאתנו מה עוצמתו של הצבא האמריקני האדיר, כמה טנקים יש לו, כמה מטוסים, כמה פצצות חכמות, כמה – דברים שאני אפילו לא יודע שיש לו.

ישראל אייכלר: ומה הוא אומר כשהוא הגיע פה ל"יד ושם"?

ישראל אייכלר: ה' אלוקי ישראל, יושב בשמים, הוא יגן על עם ישראל.

ישראל אייכלר: הוא אמר – אנחנו כמובן נתמוך, אבל בסופו של דבר הוא הגיע למסקנה הזאת.

ישראל אייכלר: אני מייחל ליום שבו רמטכ"ל ישראלי, שבו שר ביטחון ישראל, יקומו ויאמרו: אנחנו נעשה את הכול, אבל ה' אלוקי ישראל, הוא יציל אותנו מידי האירנים, הוא יציל אותנו.

ישראל אייכלר: אנחנו צריכים לעשות את ההשתדלות שלנו, אבל – וכי ידיו של משה עושות מלחמה או שוברות מלחמה?

ישראל אייכלר: אלא בזמן שישראל מסתכלים כלפי מעלה ומשעבדים את לבם לאביהם שבשמים, היו מנצחים.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

אורי מקלב: אם כך, אנחנו נוכל לעבור להצבעה על החלטת הממשלה שהציג שר התעשייה, המסחר והתעסוקה שלום שמחון, החלטת הממשלה בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה בדבר העברת הסמכות הנתונה לשר התעשייה, המסחר והתעסוקה בסעיף 29(א) לחוק הנהיגה הספורטיבית, התשס"ו–2005, להתקין תקנות בנושא ייבוא כלים תחרותיים וחלקי חילוף להם, לשרת התרבות והספורט.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 4 בעד ההחלטה – 23 נגד – אין נמנעים – אין ההחלטה בדבר העברת הסמכות הנתונה לשר התעשייה, המסחר והתעסוקה בסעיף 29(א) לחוק הנהיגה הספורטיבית, התשס"ו–2005, להתקין תקנות בנושא ייבוא כלים תחרותיים וחלקי חילוף להם, לשרת התרבות והספורט נתקבלה.

אורי מקלב: 23 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך אני קובע שהצעת חוק זו של – הצעת ההחלטה של הממשלה התקבלה.

אורי מקלב: אני מוסיף את הצבעתו של חבר הכנסת מאיר שטרית בלי לשנות את תוצאות ההצבעה.

אורי מקלב: אנחנו נעבור להצעת חוק הבאה: הצעת חוק הפעלת רכב (מנועים ודלק) (תיקון מס' 5), התשע"ב–2012, קריאה ראשונה.

אורי מקלב: יציג את הצעת החוק שר האנרגיה והמים עוזי לנדאו.

אורי מקלב: בינתיים הודעה לסגן מזכיר הכנסת.

אורי מקלב: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 7 והוראת שעה) (שירות במשטרה ושירות מוכר) (תיקון מס' 14), התשע"ב–2012, שהחזירה ועדת החוץ והביטחון.

נאזם בדר: תודה.

נאזם בדר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/647).

נאזם בדר: ]

אורי מקלב: בבקשה, אדוני השר.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מטרת החוק היא להגביר את הפיקוח על התאמת כל סוגי הדלקים הנמכרים בתחנה לדרישות לפי החוק.

עוזי לנדאו: נכון להיום, כל תחנת דלק מחויבת בהתקשרות עם מעבדה שתבצע שש בדיקות בכל שנה, בלי קשר למספר סוגי הדלק הנמכרים בתחנה, וזאת כאשר קיימים מקרים שבהם תחנות מוכרות שלושה סוגי דלק שונים, לדוגמה, בנזין, סולר או גפ"מ, ואחרות מוכרות סוג דלק אחד בלבד.

עוזי לנדאו: לכן, ועל מנת להסדיר את הנושא, מוצע בהצעת החוק כי מכל תחנת תדלוק יינטלו מדי שנה שלוש דגימות דלק מכל סוג דלק הנמכר בתחנה.

עוזי לנדאו: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני השר.

אורי מקלב: רשימת הדוברים: חבר הכנסת ישראל אייכלר – בבקשה, שלוש דקות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, השרים, אני לא רציתי לדבר עכשיו מהנייר אלא לדבר בעל-פה, ואם נצליח גם מהלב.

ישראל אייכלר: אני שומע בשבועות האחרונים זעקות שבר וזעקות אימים נגד שר השיכון, הרב אריאל אטיאס, שהוא מפלה לטובה את הציבור החרדי.

ישראל אייכלר: אני רוצה לגלות לכם שיש עיתון בשם "יתד נאמן", שהיושב-ראש יודע, מכיר אותו, שיצא דווקא בהתקפה שהציבור החרדי יצא ניזוק מהקריטריונים.

ישראל אייכלר: אבל אני שואל שאלה, חברי הכנסת: למה המשחק צריך להיות או אנחנו או אתם, או מפסיד או מרוויח, או מנצח או מובס?

ישראל אייכלר: למה, ריבונו של עולם, למה?

ישראל אייכלר: אי-אפשר שתהיה פה מדינה דמוקרטית ששם כולם מרוויחים, משחק win-win?

ישראל אייכלר: שיהיה גם לדתיים, שיהיה גם לחילונים, גם לערבים, גם לחרדים?

קריאה: – – –

ישראל אייכלר: למה מישהו צריך לחנך את הציבור שכבר 3,300 שנה שומר באדיקות על דתו – לחנך אותו, לשנות אותו, לכפות עליו אורחות חיים אחרים?

ישראל אייכלר: כדי שהוא יזכה לקורת גג בכיתה הוא צריך ללמוד א', ב' וג'?

ישראל אייכלר: יש לנו כיהודים דתיים שחיים בארץ-ישראל, יש לנו העוז או הרצון או הכוח ללכת להכתיב לבתי-ספר ממלכתיים, להגיד להם מה ללמוד, איך ללמוד, שתהיה שם הפרדה או משהו כזה?

ישראל אייכלר: סיפר לי עכשיו עוזרו של חבר הכנסת בן-ארי, שאתמול הביאו ילדים מבית-הספר ליד האוניברסיטה, למערת המכפלה, ואמרו להם, סיפורי אגדה – אומרים שכאן טמונים אברהם, יצחק, יעקב, אבל זה כאילו הכניסו בהם את עמלק הספק הזה.

ישראל אייכלר: מי שרוצה שהילדים האלה ירצו לחיות בארץ הזאת יגיד להם שכל הסיפור של מערת המכפלה זה סיפור אגדה?

ישראל אייכלר: אז אני בא לבית-הספר של ליד"ה להכתיב להם איך ללמד – ואני בבואי מפדן – איך ללמד אותם אהבת ארץ-ישראל?

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: בקושי אני יכול לחנך את הילדים שלנו, הלוואי שנצליח.

ישראל אייכלר: אבל כשבאים לעניין של דיור, ואני אחזור בפעם אני לא יודע כמה, על העובדה שכשאני התחתנתי היתה פה ממשלת מפא"י, ואגודת ישראל לא היתה בקואליציה, ולא עלה על דעת אף אחד לעשות קריטריונים שיפלו לרעה אנשים חרדים או אחרים.

ישראל אייכלר: ההיפך, ידענו שמשפחה ברוכת ילדים – זה היה ניקוד ברור במשרד השיכון בימי מפא"י.

ישראל אייכלר: היה ניקוד לפי כמה ילדים שיש במשפחות בני-הזוג מלפני הנישואין – ההיגיון הפשוט אמר שאדם שיש לו יותר ילדים או שיש לו יותר מצוקת דיור, צריך לעזור לו יותר; אדם יש לו פחות כסף, צריך לעזור לו יותר; יש לו יותר, צריך לעזור לו פחות.

ישראל אייכלר: התהפכו היוצרות.

ישראל אייכלר: רק שלהוא לא יהיה.

ישראל אייכלר: ומתי מדברים?

ישראל אייכלר: בתקופה שהציבור החרדי, כבר שנים אין לו קורת גג, אלפי אנשים גרים במחסנים, וכולם יודעים את זה.

ישראל אייכלר: אז זה הדרך להילחם?

ישראל אייכלר: ועוד מבקשים מאתנו להשתלב בחברה שמשדרת כל כך הרבה איבה ועוינות ושנאה.

ישראל אייכלר: ואיפה אנחנו רואים את זה?

ישראל אייכלר: לא ברחוב.

ישראל אייכלר: ברחוב אנשים אוהבים אותנו.

ישראל אייכלר: רואים את זה בתקשורת.

ישראל אייכלר: ומה הבעיה?

ישראל אייכלר: שראש הממשלה ושריו קוראים בתקשורת ועושים לפי מה שהתקשורת מצווה עליהם.

ישראל אייכלר: ולכן, אדוני היושב-ראש, צריך לעשות פה משחק win-win שכולם ירוויחו ולא משחק כוחות של מי ינצח את מי ומי יביס את מי, ומי ייקח את מי בכוח לבתי-הסוהר.

ישראל אייכלר: אם חלילה – –

אורי מקלב: תודה.

ישראל אייכלר: – – אנחנו נידרדר למלחמת כוח, אף אחד לא יודע לאן אנחנו נגיע.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

אורי מקלב: חבר הכנסת אורי אריאל – לא נמצא.

אורי מקלב: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

אורי מקלב: למען דעת – הרשימה סגורה.

אורי מקלב: אחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת אריה אלדד.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מי לא ביקר ב"מאהל הפראיירים"?

מיכאל בן-ארי: אתה לא ביקרת ב"מאהל הפראיירים"?

מיכאל בן-ארי: מהר-מהר תיסע לעיר שאחוזי הגיוס בה מרקיעים שחקים.

קריאה: בשבוע הבא.

מיכאל בן-ארי: יש להם שם כמעט 50% גיוס בתל-אביב, אתה יודע?

מיכאל בן-ארי: כמעט 50% גיוס יש להם בתל-אביב.

מיכאל בן-ארי: איפה עשו את "מאהל הפראיירים"?

מיכאל בן-ארי: איפה שיש לאנשים זמן, כי הם לא מתגייסים לצבא.

מיכאל בן-ארי: אני חייב לספר סיפור אמיתי – חברי ועדת חוץ וביטחון יעידו ביחד אתי – לפני שנה היינו, סיור של ועדת חוץ וביטחון בבקו"ם, היו שם מאות חיילים שעמדו באותו יום להתגייס, הם כבר באותו יום היו שם, הם היו עדיין על אזרחי.

מיכאל בן-ארי: שאל אותם אחד מחברי הכנסת: מי כאן מתל-אביב?

מיכאל בן-ארי: אתם יודעים כמה קמו?

מיכאל בן-ארי: איך אומר השיר של "הגשש"?

מיכאל בן-ארי: – "אף אחד לא קם".

מיכאל בן-ארי: אף אחד לא קם.

מיכאל בן-ארי: היו שם מאשדוד, היו שם מחדרה, היו שם מקריית-ארבע, היו שם מכל מיני מקומות, אבל מתל-אביב – אף אחד.

מיכאל בן-ארי: אבל אני רוצה לומר לכם, אני מעודד.

מיכאל בן-ארי: משנה שעברה לשנה, עלייה עצומה באחוזים – אני לא יודע איך סופרים מאפס למשהו – ומכל מקום, השנה היינו שם שוב עם יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון מופז, אבל לא שאלו את השאלה.

מיכאל בן-ארי: שוב היו מאות של חיילים, ואני שאלתי שאלה, אדוני השר: מי כאן מתל-אביב?

מיכאל בן-ארי: היתה התפתחות חיובית – אחד קם, אחד קם.

מיכאל בן-ארי: אומר לי קצין בכיר – לא אזכיר את שמו כי זה לא לעניין, קצין בכיר באכ"א – הוא אומר לי: יש בתי-ספר תיכוניים בתל-אביב, תקשיבו היטב, בתי-ספר תיכוניים בתל-אביב שלא נותנים לקציני צה"ל לשים את כף רגלם בתוך בתי-הספר.

דוד רותם: אז מה?

מיכאל בן-ארי: מה זה אז מה?

מיכאל בן-ארי: זאת אומרת, אלה החבר'ה, זה בתי-הספר האלה שלאחר מכן הם באים שם להילחם בחרדים, שהם לא מתגייסים.

מיכאל בן-ארי: לפי הנתונים שאנחנו קיבלנו פה בשבוע שעבר, מהר מאוד יגיע היום שאלה בתל-אביב – לא מדבר על – גם אני גדלתי בתל-אביב, אבל אלה – – –

 משה (מוץ) מטלון: – – –

מיכאל בן-ארי: גם אתה גדלת, מוץ?

מיכאל בן-ארי: גם מוץ.

מיכאל בן-ארי: גם מוץ גדל בתל-אביב, יש פה עוד כמה – אפילו, לא נעים לו שאומרים לו את זה, חבר הכנסת אלדד, אם אני לא טועה, אפילו גם הוא נולד בתל-אביב, ובכל זאת תת-אלוף, בכל זאת תת-אלוף במילואים; לא מזכירים עבירות ראשונים, אבל לטובת העניין.

מיכאל בן-ארי: אבל אלה החצופים, איפה הם עושים את "מאהל הפראיירים"?

מיכאל בן-ארי: איפה שאנחנו פראיירים שלהם.

מיכאל בן-ארי: לכו ליהודה ושומרון, שם יש 70%, שם שניים מכל שלושה חיילים בקרבי, אחד מכל שישה קצין.

מיכאל בן-ארי: אז, רבותי, מי פה פראייר?

מיכאל בן-ארי: אנחנו פראיירים של החצופים האלה שאוהבים להסית נגד החרדים, להסית נגד הדתיים, בזמן שהם מכירים את חיילי צה"ל, רק – אתה שומע, חבר הכנסת כבל, ואתה מכיר את העובדות – רק כשהם צריכים לבוא ולהתלונן על החרדים.

מיכאל בן-ארי: הם בעצמם לא מתגייסים.

מיכאל בן-ארי: ויותר מעזים בחוצפתם מנהלי בתי-ספר של משרד החינוך – לא להכניס קציני צה"ל כדי לדבר עם חיילים על גיוס משמעותי ועל שירות משמעותי.

מיכאל בן-ארי: אז, רבותי, יש גבול לצביעות.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אריה אלדד, ולאחר מכן אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אריה אלדד, לרשותך שלוש דקות.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, לא שחברי מיכאל בן-ארי לא דיבר דברי טעם, אבל אני מתנצל מראש, אני אדבר על הדלק.

אריה אלדד: השר ביקש שיינתנו סמכויות לבצע יותר בדיקות בתחנות הדלק לגבי איכות הדלק, והדבר בוודאי ראוי.

אריה אלדד: יש כנראה במדינת ישראל שלושה סוגים של תחנות דלק.

אריה אלדד: הרוב המכריע, אני מניח, מוכרים דלק כשר למהדרין, מזוקק, טהור כהלכה.

אריה אלדד: יש תחנות דלק שבהן נמצאו מים בדלק, ויש תחנות דלק שבהן נמצאו עקבות דלק במים.

אריה אלדד: זה רק עניין כמותי.

אריה אלדד: החוק הקיים היום מאפשר ביצוע שש בדיקות בשנה, והחוק הקיים היום, ואני מצטט, אומר: "המנהל" – מנהל מינהל הדלק, "יפרסם רשימה של תחנות תדלוק שנמצא בהן דלק לא תקין".

אריה אלדד: כך ראוי – שהציבור ידע איפה לקנות דלק, איפה לקנות מים – מה שהוא צריך באותו יום.

אריה אלדד: נכנסתי לאתר של מינהל הדלק – יש שם רשימה של 1,083 "תחנות תקינות".

אריה אלדד: אין רשימה של תחנות לא תקינות.

אריה אלדד: אז אם המצב כל כך טוב, וכל התחנות מוכרות דלק כשר למהדרין, למה צריך עוד בדיקות?

אריה אלדד: אלא שמינהל הדלק נמנע, כנראה באופן עקבי, מלפרסם את שמן של התחנות שמוכרות דלק מהול במים, כי זה לא נעים, כי יתבעו אותו, כי מחר יגידו לו: ניקינו את המכל כפי שאנחנו מחויבים ועכשיו הדלק תקין – תמחק.

אריה אלדד: למה לטרוח?

אריה אלדד: ולמה לעזור לציבור כדי להראות לו איפה לקנות ואיפה לא לקנות?

אריה אלדד: אז אינני מבין מדוע מבקשים להוסיף עוד בדיקות, אם ממילא לא מתכוונים לעשות אתן שום דבר.

אריה אלדד: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אריה אלדד.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק הפעלת רכב (מנועים ודלק) (תיקון מס' 5), התשע"ב–2012.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 22 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הפעלת רכב (מנועים ודלק) (תיקון מס' 5), התשע"ב–2012, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יצחק וקנין: 22 בעד, אין מתנגדים, רבותי, ואין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, ההצעה הזאת תובא להכנתה לקריאה שנייה וקריאה שלישית בוועדת הכלכלה של הכנסת.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/649).

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 70) (שופט עמית), התשע"ב–2012, קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק במקום שר המשפטים השר מתן וילנאי.

מתן וילנאי: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מציג את החוק בשם שר המשפטים פרופסור יעקב נאמן.

מתן וילנאי: הצעת החוק מבקשת להגדיל את מספר השופטים והדיינים במערכת בלי להוסיף תקנים חדשים, ובכך לייעל ולזרז את שמיעת המשפטים ולהפחית במידת מה את העומס המוטל על בתי-המשפט, וזאת באמצעות האפשרות למנות שופט עמית לכהונה בבית-המשפט המחוזי, בית-משפט השלום, בית-דין רבני אזורי, בית-דין לעבודה, בית-משפט לעניינים מקומיים ובתי-המשפט לתביעות קטנות.

מתן וילנאי: תרומתם של השופטים העמיתים הוכיחה את עצמה במהלך תקופה של ארבע שנים שבה חלה הוראת שעה שבה מונו לפרקי זמן שונים ארבעה שופטים בבתי-המשפט לתביעות קטנות בנצרת, רחובות, אשקלון, נתניה ופתח-תקווה, ונסגרו יותר מ-6,500 תיקים.

מתן וילנאי: על-פי הצעת החוק יש לקבוע את הוראת השעה כהוראת קבע לפי ההסדר המוצע, כאשר לבית-משפט שלום ולבית-משפט מחוזי שר המשפטים ימנה, לפי בחירת הוועדה לבחירת שופטים, שופט בית-משפט שלא במחוזי, שיצא לקצבאות, לכהן כשופט עמית שדרגתו אינה גבוהה מדרגת בית-המשפט שבה כיהן ערב יציאתו לקצבה, לתקופה אחת שלא תעלה על ארבע שנים, ובלבד שלא יכהן כשופט עמית מי שמלאו לו 75 שנה.

מתן וילנאי: מוצע להפוך את הוראת השעה שנקבעה בסעיף 9(א) לחוק הדיינים, התשט"ו–1955, המאפשרת מינוי דיין עמית לכהונה בבית-דין רבני אזורי, להוראת קבע.

מתן וילנאי: היא מראה שגם ביחס לדיינים עמיתים מוכח על-פי נתונים ההסדר כמוצלח, ותרומתו למערכת בתי-הדין היא רבה.

מתן וילנאי: כמו כן מוצע להחיל את ההסדר של שופט עמית גם בבתי-דין לעבודה, בית-משפט לעניינים מקומיים ובית-משפט לתביעות קטנות.

מתן וילנאי: על כן הממשלה מבקשת כי הכנסת תתמוך בהצעת חוק זו.

מתן וילנאי: אני מניח שההצעה צריכה להגיע לדיון בוועדת החוקה.

יצחק וקנין: תודה לשר מתן וילנאי.

יצחק וקנין: אני פותח את הדיון בהצעת החוק.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת אורי אריאל וחבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

יצחק וקנין: אני סוגר את רשימת הדוברים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת הרב אייכלר, לרשותך שלוש דקות.

ישראל אייכלר: תודה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כל הטענות שמדובר עליהן, אי-אפשר להכניס אותן בשלוש דקות, ולכן אני מתנצל שאני עולה כמה וכמה פעמים כדי להשלים את דברי כנאום אחד, שלא תחשבו שכל רגע אני רוצה עוד פעם לדבר.

ישראל אייכלר: העניין הזה של מיצוי כושר ההשתכרות והטענות נגד הקריטריונים של משרד השיכון עושה פה כזה עוול כפול.

ישראל אייכלר: אני מנסה לשכנע את חברי הכנסת ואת הצופים שלנו שיבינו פה את הבעיה.

ישראל אייכלר: מדינת ישראל במשך שנים, במקום לקחת את כל קרקעות המדינה ולהוציא אותן למכרזים – לא לפי המרבה במחיר, כמו שהיה כל השנים, שקרן קיימת ומינהל מקרקעי ישראל היו כדי שאנשים יוכלו לבנות קורת גג.

ישראל אייכלר: יש כל כך הרבה שטחים, יש כל כך הרבה מקומות, שאפשר היה לחלק לכולם במחירים סבירים.

ישראל אייכלר: מה עשה השלטון הקפיטליסטי – ואני יודע גם איך השתלטו עליו הטייקונים.

ישראל אייכלר: הם ישבו במשך שנים עם אנשי האוצר לשכנע אותם שהצמיחה תהיה על-ידי זה שהם יתעשרו וכל הרכבת תנוע.

ישראל אייכלר: אני זוכר את שר האוצר נתניהו מסביר פה בטוב טעם ודעת שכשהקטר יהיה מלא דלק הוא יסחב אחריו את כל הקרונות, אבל מה לעשות שהצ'ופצ'יק שם, שבין הקרונות, היה תלוש, והקטר רץ קדימה וכל הקרונות נשארו למטה מאחור.

ישראל אייכלר: זה מה שקרה גם בעניין הקרקעות.

ישראל אייכלר: אמרו להם: בואו תעשו ביזנס מהקרקעות.

ישראל אייכלר: מינהל מקרקעי ישראל הרוויח – כבוד היושב-ראש יודע את זה הרבה יותר טוב ממני, הרב יצחק וקנין כבר שפך דם לבו בעניין של הדיור – זה הפך לביזנס.

ישראל אייכלר: נותנים לספסרים ולכל מיני עשירים, משקיעים, מכרזים, למי שמרבה במחיר.

ישראל אייכלר: במקום לתת לעם ישראל קרקעות, הלכו ונתנו את זה לטייקונים, וככה העלו את המחירים.

ישראל אייכלר: מה שרוצה לעשות שר השיכון עכשיו זה בדיוק הפוך: לעשות מחיר למשתכן, פשוט כדי להוריד את המחיר – שתהיה תחרות בין הקבלנים מי ייתן בפחות.

ישראל אייכלר: לכאורה היו צריכים לתת לכל אזרח בישראל – שכל הבנייה תהיה במחיר למשתכן; להפסיק עם הספסרות.

ישראל אייכלר: וכך היו מספיק דירות לחרדים, לחילונים, לצעירים, לזקנים, למשפחות ברוכות ילדים ולכולם.

ישראל אייכלר: כשעשו את זה ממש בצמצום, כולם זועקים: גם לי גם לך לא יהיה.

ישראל אייכלר: אני שואל את הזוג הצעיר החילוני: עד היום היתה לך דירה?

ישראל אייכלר: לא; את הזוג הצעיר החרדי: עד היום היתה לך דירה?

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: עכשיו באה הממשלה ואומרת: בואו נהפוך קצת את הסדרים, כדי שיהיו לכולם דירות.

ישראל אייכלר: לא – גם לי גם לך לא יהיה.

ישראל אייכלר: זו ממש מידת סדום.

ישראל אייכלר: אז אני מבין שהצבא רוצה שייתנו ליוצאי צבא.

ישראל אייכלר: מקובל בכל העולם שצריך לצ'פר אנשי צבא – אם הייתי מעז לדבר בנושא הייתי בכלל מבטל את גיוס החובה, והצבא היה לוקח רק אנשים מוכשרים, ומצ'פר אותם, ומשלם להם כהוגן, ולא לוקחים את כל אלה שלא תורמים שום דבר בצבא – –

יצחק וקנין: תודה.

ישראל אייכלר: – – אבל קטונתי מלשנות סדרי בראשית.

ישראל אייכלר: יש אנשים שמאמינים שצריך להיות גיוס לכולם.

ישראל אייכלר: לא נכנס לוויכוח.

ישראל אייכלר: לא נכנס לוויכוח שהצבא צריך לתת נקודת זיכוי לאדם ששירת.

ישראל אייכלר: אבל כל הסיפור הזה של מיצוי כושר השתכרות וכל התנאים האחרים האלה – פשוט רשעות לשם רשעות, כדי שליהודי החרדי לא תהיה דירה.

דוד רותם: לא נכון.

ישראל אייכלר: מה שאני אומר זה אמת ויציב ונכון.

דוד רותם: – – –

ישראל אייכלר: אתה יכול להביע דעה אחרת.

ישראל אייכלר: זכותך להביע דעה אחרת.

יצחק וקנין: רבותי, רבותי, זה לא ויכוח.

ישראל אייכלר: בדיוק, בפרט שהזמן שלי הסתיים.

ישראל אייכלר: אני חוזר על מה שאמרתי קודם:

ישראל אייכלר: המיצוי שבמיצוי זה מי שיושב ולומד תורה.

ישראל אייכלר: זו העבודה הקשה ביותר.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורי אריאל – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי – אחרון הדוברים.

יצחק וקנין: רבותי, מייד אחרי כן הצבעה.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בעניין בתי-המשפט אולי נדבר בהזדמנות אחרת.

מיכאל בן-ארי: יותר בוער לי לדבר על פעולה טובה שעשה משרד החינוך בהנהגתו של השר גדעון סער, והיא העניין של ביקורי תלמידים באתרי מורשת יהודית כמו חברון.

מיכאל בן-ארי: אלא מה?

מיכאל בן-ארי: בתחילת השבוע למדנו שהדבר הזה הופך להיות לא להנחלת מורשת, אלא להנחלת שנאה – להנחלת שנאה למורשת היהודית, להנחלת שנאה לחיילי צה"ל, להנחלת שנאה למדינת ישראל, כי מי שילווה את הסיורים של תלמידי הליד"ה – "ליד האוניברסיטה" – יהיו לא אחרים מאשר ארגון "שוברים שתיקה".

מיכאל בן-ארי: ועכשיו 30 שניות, אדוני השר, על ארגון "שוברים שתיקה".

מיכאל בן-ארי: ארגון "שוברים שתיקה", ארגון ישראלי עוין למדינת ישראל, אבל יותר עוין לחיילי צה"ל; מככב בדוח-גולדסטון, עוסק בהסתה נגד מדינת ישראל וצה"ל בכל רחבי העולם.

מיכאל בן-ארי: ארגונים אנטישמיים מאוד אוהבים להזמין את המרצים שלהם.

מיכאל בן-ארי: אני אקריא לכם דבר אחד לדוגמה שאומר אחד מהמרצים ומהמנהיגים של "שוברים שתיקה": "אנו המדכאים, אנו אלה שמפירים את זכויות האדם על בסיס יומיומי.

מיכאל בן-ארי: למעשה, אנו יוצרים את הטרור נגדנו".

מיכאל בן-ארי: אנחנו אשמים שרוצחים אותנו.

מיכאל בן-ארי: כשהם הגיעו לחברון, אמרו: פה ד"ר גולדשטיין עשה ככה וככה, אבל הם דילגו, משום מה, על הטבח הנורא בתרפ"ט, שבו נרצחו 66 יהודים שחיו שם בשלווה ובהרמוניה, עד שיום אחד החליטו לשרוף אותם חיים תחת פרימוסים, לאנוס ילדות לעיני הוריהן ולאחר מכן לשחוט אותן.

מיכאל בן-ארי: זה שכחו.

מיכאל בן-ארי: שכחו את הרצח ב"בית הדסה", שכחו את הרצח של מרדכי ושלום לפיד, שכחו את הרצח של יהושע סלומה, שכחו את הרצח של אהרן גרוס, ועוד רשימה, לצערנו, כל כך ארוכה, כואבת וכואבת.

מיכאל בן-ארי: אבל מה?

מיכאל בן-ארי: לוקחים את הארגון הזה של "שוברים שתיקה", שמאשימים את ישראל – ישראל עוסקת ברצח-עם בעזה.

מיכאל בן-ארי: זה הארגון, זה הארגון, אומר שאנחנו עושים רצח עם בעזה.

מיכאל בן-ארי: תקשיבו.

מיכאל בן-ארי: יורים עלינו "קסאמים", יורים עלינו פצמ"רים, מדינת ישראל כולה מתמגנת מפני עזה, וארגון "שוברים שתיקה", שתיכף נדבר על המימון שלו, אומר שאנחנו עושים רצח-עם בעזה.

מיכאל בן-ארי: שר החינוך מאוד כעס אתמול על התגובה שלי בעניין הזה, אבל כדאי שיתייחס עניינית.

מיכאל בן-ארי: לא יכול להיות שארגון עוין למדינת ישראל יהיה שותף בשם האיזון הקדוש.

מיכאל בן-ארי: האיזון הזה לא קדוש.

מיכאל בן-ארי: אין איזון בינינו לבין אויבינו.

מיכאל בן-ארי: לא יכול להיות שניתן להרעיל את הבארות של הילדים שלנו.

מיכאל בן-ארי: אנחנו צריכים להעניק להם מוסר, צריכים להעניק לילדים שלנו ערכים.

מיכאל בן-ארי: אנחנו לא צריכים להגיד להם: תשמעו, לגנוב זה לא טוב, אבל יש פה כמה גנבים שרוצים ללמד אתכם שלגנוב זה לפעמים מוצלח.

מיכאל בן-ארי: האם יעלה על הדעת כזה דבר?

מיכאל בן-ארי: איפה ההיגיון הבריא?

מיכאל בן-ארי: ורק נקדיש 20 שניות למימון.

מיכאל בן-ארי: רבותי, מדובר במיליונים על מיליונים הן מהקרן החדשה לחיסול מדינת ישראל, שכולנו מכירים אותה ואת מטרותיה.

מיכאל בן-ארי: ועוד משפט אחד – ובמיוחד במיוחד מהאיחוד האירופי, שם המרצים שלהם הולכים, מסיתים נגד מדינת ישראל וחוזרים עם תקציבים של מיליונים להמשיך להסית, להרעיל בארות.

מיכאל בן-ארי: חבל מאוד ששר החינוך, שעשה פעולה טובה בהחלטה להביא תלמידים לשם, נסחף אחרי הגורמים העוינים למדינת ישראל.

מיכאל בן-ארי: איזון?

מיכאל בן-ארי: שילכו לעזה לעשות איזון.

מיכאל בן-ארי: פה ננחיל לילדים שלנו ערכים – אהבת הארץ, אהבת עם ישראל, בלי פשרות, בלי היסוסים ובלי גמגומים.

מיכאל בן-ארי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה – הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 70) (שופט עמית), התשע"ב–2012, קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד, מי נגד.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 19 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 70) (שופט עמית), התשע"ב–2012, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יצחק וקנין: 19 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותועבר להכנתה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/648).

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 66) (הסדרי טיעון), התשע"ב–2012 – קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק השר מתן וילנאי בשם שר הביטחון.

מתן וילנאי: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא לאישור מליאת הכנסת בקריאה ראשונה את הצעת חוק השיפוט הצבאי בעניין הסדרי טיעון.

מתן וילנאי: כל המהות של ההצעה – איתן, לאה, אני מבקש – כל המהות של ההצעה זה להביא הצעה שמתאימה להצעה שמקודמת במקביל על-ידי משרד המשפטים ונמצאת בוועדת החוקה, שעוסקת באותו תחום במשפט האזרחי.

מתן וילנאי: הצעת החוק של משרד המשפטים באה להסדיר בחוק סדר הדין הפלילי את השימוש בהסדרי הטיעון במערכת אכיפת החוק כדי לעצב אמות מידה שקופות וברורות להפעלת הסדר זה.

מתן וילנאי: מרבית הסעיפים המוצעים במסגרת הצעת החוק זהים להצעת החוק מטעם משרד המשפטים, אבל לנוכח ייחודה של מערכת השיפוט הצבאית התעורר הצורך לעשות כמה שינויים בלשון הסעיפים.

מתן וילנאי: אני מציע כי הצעת החוק תאושר בקריאה ראשונה, תועבר לוועדת החוקה, כך ששתי ההצעות, האזרחית והצבאית, תידונה על-ידי אותה ועדה במקביל.

יצחק וקנין: תודה לשר מתן וילנאי.

יצחק וקנין: רבותי, אני פותח את הדיון בהצעת החוק.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, ואחריו – חבר הכנסת – – –

מתן וילנאי: שידבר על החוק לשם שינוי.

יצחק וקנין: – – – חבר הכנסת אריה אלדד.

מיכאל בן-ארי: מזל שאת המשכורת אני לא מקבל ממך.

מיכאל בן-ארי: אני אדבר על מה שאני רוצה.

דוד רותם: נכון.

יצחק וקנין: רבותי, השר מתן וילנאי, אני חושב שכמי שוותיק קצת בכנסת, גם כבודו ותיק, יודע שחבר כנסת רשאי לדבר אפילו על הירח אם הוא רוצה.

מיכאל בן-ארי: אדוני השר, אולי זה לא נוח, אבל אלה הכללים.

מיכאל בן-ארי: זכותי לדבר ואני אדבר על מה שאני רוצה.

יצחק וקנין: שלוש דקות, חבר הכנסת בן-ארי.

מיכאל בן-ארי: והפעם אני רוצה לדבר על מפלגה גזענית שנמצאת פה בכנסת.

מיכאל בן-ארי: המפלגה הזאת קוראים לה מרצ, אחת המפלגות הגזעניות ביותר שכל הזמן מטיפה לאחרים שהם גזענים.

מיכאל בן-ארי: היום היה דיון הזוי ביותר בוועדת הפנים; דיון שלא יעלה על הדעת עצם הקיום שלו, עצם הקיום שלו.

מיכאל בן-ארי: אם אני הייתי מבקש דיון על כניסת ערבים לצפת, היו פוסלים לי את זה, היו אומרים: גזענות.

מיכאל בן-ארי: אבל אם מדברים על מתנחלים שבאים לערים המעורבות ומנסים לכבוש אותן, זה כבר לגיטימי.

מיכאל בן-ארי: רבותי, אני רוצה לומר לכם, לא מזמן הייתי בנצרת-עילית, אחת מהערים שאנחנו מקווים מאוד שתשמור על צביונה היהודי כעיר יהודית, יחידה שם באזור שהולכת ונכבשת, לצערנו.

מיכאל בן-ארי: ואומרים לנו אנשים שהם יוצאים מהמרפסות: תבואו לפה, תבואו לפה, תבואו לגור פה.

מיכאל בן-ארי: אנשים מתחננים.

מיכאל בן-ארי: אותו דבר ביפו, אותו דבר בלוד, אותו דבר ברמלה.

מיכאל בן-ארי: רבותי, יש לנו מאבק על הארץ הזאת, ובאה המפלגה הזאת, כל פעם שבאים אויבים שלנו, מוחאים להם כפיים.

מיכאל בן-ארי: אם מישהו יגיד מלה על זה שעושים לו חגיגות עד אמצע הלילה, על זה שכל השכונה משנה מצביונה, יגידו: זאת גזענות.

מיכאל בן-ארי: הרב של צפת הוא גזעני, אבל הם מרשים לעצמם לבוא לכאן ולהשתלח ביהודים.

מיכאל בן-ארי: ויש להם שם קוד ושם הקוד הוא "מתנחלים".

מיכאל בן-ארי: נכון, אני מודה, לא באשמה, אני מודה בזכות להיות ממתנחלים בארץ הזאת בכל מקום, בכל אתר; ביהודה ושומרון, בגבעות, בהרים וגם בתל-אביב וגם בלוד וגם ברמלה וגם בנצרת-עילית וגם בחדרה וגם בכל מקום, כי אנחנו אוהבים את הארץ הזאת.

מיכאל בן-ארי: ואני רוצה לגלות לכם סוד, אנשי מרצ: אוהבים אותנו, מקבלים אותנו.

מיכאל בן-ארי: בתי-הכנסת הריקים מתמלאים.

מיכאל בן-ארי: יש תוכן יהודי שחוזר אל הרחובות; מה שרציתם להשמיט, מה שרציתם להשמיד, מה שרציתם להכרית, זה חוזר.

מיכאל בן-ארי: אני יודע, זה למורת רוחכם.

מיכאל בן-ארי: אתם הולכים ומצטמצמים, אנשי מרצ, אתם נעלמים מן העולם.

מיכאל בן-ארי: אם תיכנסו לתא טלפון יישאר כבר המון מקום.

מיכאל בן-ארי: אפשר להכניס את מפלגת העבודה כמעט בפנים.

מיכאל בן-ארי: אבל אין מה לעשות.

מיכאל בן-ארי: אנחנו מתנחלים ויש לנו כיפות ויש לנו זקנים ויש לנו גם אהבת הארץ הזאת ויש לנו גם כן ערכים ואנחנו נמשיך למרות הקריאות הגזעניות שלכם.

מיכאל בן-ארי: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אריה אלדד, בבקשה, ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת נסים זאב; אחרון הדוברים לחוק זה, כמובן.

אופיר אקוניס: בבקשה.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אינני מתלהב בכלל מהסדרי טיעון, גם לא בחוק האזרחי, אבל אפשר להבין שכשהעומס הוא בלתי נסבל, אין ברירה אלא להנהיג הסדרי טיעון.

אריה אלדד: אבל ודאי אינני מתלהב מהסדרי טיעון בחוק השיפוט הצבאי, החלים על אלה הכפופים לחוק שירות ביטחון, או בקיצור, הסדרי ביטחון.

אריה אלדד: לפני כחודשיים או שלושה החלה ישראל לקיים שיחות עם הרשות הפלסטינית בירדן, בין השאר כדי לחזק את עבדאללה, אבל גם כדי לרצות את העולם, שרצה שנקיים שיחות עם הרש"פ.

אריה אלדד: מה עושה המלך עבדאללה כתגובה?

אריה אלדד: הוא מארח אתמול את ח'אלד משעל כדי לחזק את ה"חמאס" וכדי לחזק את קשריו עם ה"חמאס", כתגובה על כך שישראל מנסה לחזק אותו.

אריה אלדד: אם היו מחר בחירות ברשות הפלסטינית, יש להניח ש"חמאס" היה מנצח בבחירות ברשות הפלסטינית, אפשר לומר – שוב מנצח בבחירות ברשות הפלסטינית.

אריה אלדד: אז למה לאבו מאזן לחכות?

אריה אלדד: הרשות הפלסטינית כבר מתנהגת בהרבה היבטים כמו ה"חמאס".

אריה אלדד: שמענו את המופתי ואת קריאותיו לרצח יהודים כדי לזרז את תחיית המתים של המוסלמים.

אריה אלדד: שמענו בטלוויזיה הפלסטינית לפני יום או יומיים את שבחי "הגיבורים" רוצחי משפחת פוגל.

אריה אלדד: ואיך מגיב ראש הממשלה?

אריה אלדד: מה התגובה הציונית ההולמת לכך שהמלך עבדאללה יוצר קשרים מחודשים עם ה"חמאס", שבטלוויזיה של הרשות הפלסטינית המופתי קורא לרצח יהודים ומהללים את רוצחי משפחת פוגל?

אריה אלדד: היום נמסר בתקשורת כי עורך-דין מולכו, שליחו של ראש הממשלה, כבר העביר לפלסטינים בשיחות – לסאיב עריקאת – העביר להם כבר ויתור עקרוני על בקעת-הירדן, ויתור עקרוני על הריבונות, ואנחנו נסתפק, כך נאמר לו, בסידורי ביטחון.

אריה אלדד: אבל לא היינו צריכים את ההדלפה הזאת.

אריה אלדד: ראש הממשלה עצמו, מעל הדוכן הזה, כשדיבר על מיתאר ההסדרים העתידיים שלו, אמר:

אריה אלדד: נעמוד על האינטרסים הביטחוניים של ישראל בבקעת-הירדן, ומכלל הן שמענו לאו.

אריה אלדד: לא בהכרח יעמוד ראש הממשלה על מה שעמדו ראשי ממשלה לפניו, על נוכחות אזרחית והמשך ההתיישבות היהודית בבקעת-הירדן.

אריה אלדד: להבנתי, לא לחינם הוא אמר: נעמוד על האינטרסים הביטחוניים שלנו.

אריה אלדד: אנחנו יודעים להבדיל – מה ההבדל בין התיישבות והסדרים ביטחוניים.

אריה אלדד: ואם זו התגובה של ראש הממשלה להסתה ברשות הפלסטינית – –

אופיר אקוניס: סיום.

אריה אלדד: – – לקשרים של המלך עבדאללה עם ה"חמאס", נדמה לי שהסדרי הביטחון הראויים הללו לא יכולים להיות פתרון לבעיה המדינית ולבעיה הביטחונית של ישראל.

אופיר אקוניס: תודה.

אריה אלדד: עוד משפט אחד.

אריה אלדד: ראיתי היום איך ועדת החוץ והביטחון נוהגת ביחס לחוק שירות ביטחון.

אריה אלדד: אני מבקש שאם החוק שאנו דנים בו עכשיו יתקבל, שהוא יעבור לטיפולה של ועדת החוקה, חוק ומשפט, ולא לוועדת החוץ והביטחון.

אריה אלדד: תודה רבה.

אופיר אקוניס: כך נמסר לי שגם ביקשה הממשלה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני חבר הכנסת נסים זאב.

אופיר אקוניס: אחריו נעבור להצבעה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כפי שאמר חבר הכנסת אלדד, עניין של עסקת טיעון זה דבר שמקל על מערכת המשפט, וטוב להגיע לעסקת טיעון.

נסים זאב: גם השופט פחות שובר את הראש, הפרקליטות פחות מתאמצת, ומגיעים לעסקת טיעון.

נסים זאב: זה צריך לחול גם בעסקת טיעון במסגרת הצבאית כלפי חשודים, גם בשירות האזרחי, ודינם שווה.

נסים זאב: באחד הסעיפים כתוב שהתובע הצבאי רשאי לערוך הסדר טיעון אם הדבר עולה בקנה אחד עם טובת הציבור.

נסים זאב: היום, אדוני היושב-ראש, נפל דבר.

נסים זאב: יש ביקורת קשה כלפי שר האוצר ושר הפנים, הדלפה מכוונת, שבאה ממשרד מבקר המדינה, זדונית.

נסים זאב: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, הניסיון להטיל עליהם אחריות אישית גובל באבסורד מוחלט, הזוי, מכוער וקיצוני.

נסים זאב: אני רוצה להבין מדוע, אדוני היושב-ראש, אין המלצות למשל בכל אירוע חריג, בכל תאונה קשה, כנגד שר התחבורה.

נסים זאב: למה לא להטיל אחריות אישית על שר התחבורה?

נסים זאב: אותם כבישים אדומים, רוויים בדם, אין להם מענה.

נסים זאב: יש מספיק חולים שאין להם מיטות אשפוז, אז להאשים גם כן את שר הבריאות.

נסים זאב: אפשר להאשים גם את השר המכובד שיושב לידנו כשאין ערכות מגן, מסכות.

נסים זאב: יש מגבלה תקציבית, ואם יש תקציב, אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אין בעיה.

נסים זאב: אפשר לתת מענה לכל דבר שהוא נצרך במדינת ישראל.

נסים זאב: כולנו יודעים שהכישלון הוא של ממשלות ישראל לדורותיהן.

נסים זאב: לזרוק את האחריות על שר הפנים, שעשה הרבה יותר מקודמיו – גם התריע, גם תקצב – זה פשוט לזרוק אש זרה בשדה קוצים.

נסים זאב: לגרום לתסיסה אישית, להסתה פרועה, כנגד השרים, זה מעשה שלא ייעשה.

נסים זאב: אין ספק, אדוני היושב-ראש, היתה פה תקלה חמורה בשיקול דעת.

אופיר אקוניס: לסיום, אדוני.

נסים זאב: כאשר האירוע הטרגי הזה שהתרחש – אין ספק שהדבר יכול היה להיות אחרת.

נסים זאב: אין שום קשר אם היו יותר – או מערכת הכבאות היתה, הייתי אומר, בשיפור לאין ערוך באותה תקופה, ייתכן שהאסון הזה לא היה נמנע.

אופיר אקוניס: טוב.

נסים זאב: אז לכן לבוא להטיל את הרפש, את ההסתה הזאת, כאילו המבקר – הוא לא יודע איך זה הודלף, הוא פשוט לא יודע, והוא אומר מפורש שהוא – לכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שיש פה מקום לחשבון-נפש.

אופיר אקוניס: תודה.

נסים זאב: תודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: נחכה שתחזור למקומך, חבר הכנסת זאב, ונעבור להצבעה.

אופיר אקוניס: הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 66) (הסדרי טיעון), קריאה ראשונה – אני מפעיל את מערכת ההצבעה.

אופיר אקוניס: בבקשה, נא להצביע.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 66) (הסדרי טיעון), התשע"ב–2012, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

אופיר אקוניס: ובכן, 13 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: אני קובע שהצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 66) (הסדרי טיעון) תעבור לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

אופיר אקוניס: [מס' כ/433; "דברי הכנסת", חוב' י"א, עמ' 25496; נספחות.

אופיר אקוניס: ]

אופיר אקוניס: הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 7) – קריאה שנייה וקריאה שלישית.

אופיר אקוניס: תציג את הצעת החוק יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה, חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

אופיר אקוניס: אין מסתייגים להצעת החוק, ולכן לאחר הצגת החוק על-ידי יושבת-ראש הוועדה אנחנו נעבור להצבעה.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, שלום, חברי חברי הכנסת, אני שמחה להביא בפניכם תיקון שהוא לא פחות ממהפכה בנוגע לחוק למניעת הטרדה מינית.

ציפי חוטובלי: החוק הזה, שהוא חוק חדש במחוזותינו ומקומותינו, חוק שעדיין עובר תהליכי הפנמה בחברה הישראלית, קיבל על-ידי המחוקק המקורי תקופת התיישנות קצרה, תקופה של שלוש שנים, בעוד תקופת ההתיישנות האזרחית עומדת על שבע שנים.

ציפי חוטובלי: אמר המחוקק: זה חוק ניסיוני, בוא נראה איך בכלל אנשים יטמיעו אותו במערכות שלהם, נראה בכלל אם גברים יפנימו מהי הטרדה, מהי לא הטרדה.

ציפי חוטובלי: וכשהגיע המחוקק לפשרות הסופיות, בסוגיית ההתיישנות, התפשרו על שלוש שנים.

ציפי חוטובלי: אין דבר מקומם יותר מאשר לזלזל ברגשות של אשה, או ילד, או נער, או כל אדם שהטרידו אותו, ולומר לו: רגשותיך, הפגיעה הנפשית החמורה שחווית בעקבות אותה הטרדה, הם פחות חשובים מאיזה חוב אזרחי על סך של 1,000 שקל, שאני יכול לתבוע אותו אחרי שבע שנים.

ציפי חוטובלי: לעומת זאת, כאן מירוץ ההתיישנות נפסק אחרי שלוש שנים.

ציפי חוטובלי: הוועדה לקידום מעמד האשה החליטה – בעצם הגשתי הצעת חוק בנושא הזה של הארכת תקופת ההתיישנות, ובשילוב ידיים עם ארגוני הנשים רצינו להאריך את תקופת ההתיישנות לשבע שנים.

ציפי חוטובלי: היה מאבק לא פשוט, מאבק לא פשוט שעובר אותו כל מחוקק בדרך אל החקיקה, אל השלב של הקריאה השנייה והקריאה השלישית.

ציפי חוטובלי: ואני רוצה לבשר לכם בכנסת הזאת, שהצלחנו לקבל את דרישותינו, בעצם נוסח הצעת החוק המקורי, במלואן, כלומר שההתיישנות תעמוד על שבע שנים, ממש כפי שהיא היום בהתיישנות האזרחית.

ציפי חוטובלי: ואני חייבת להגיד שהצלחנו בזכות אדם אחד בעיקר – ואני תיכף אתן קרדיטים לכל מי שהיה שותף בעשייה המבורכת הזאת – תודה אישית מיוחדת לשר יעקב נאמן, שר המשפטים, שהטיל את כל כובד משקלו, באמת, על החוק הזה, שאמר: זה חוק ראוי, זה חוק חשוב, ואני רוצה לתת לזה גיבוי.

ציפי חוטובלי: אמר את זה שר המשפטים, וסייע לנו מאוד גם גלעד סממה, שהוא העוזר שלו.

ציפי חוטובלי: ואחרי שהודיתי בעצם לפורום שקידם לנו את זה במסגרת הממשלה, אני חייבת לומר שאין יושב-ראש ועדה שלא יודע שהחקיקה – הפעילות של הוועדה – מתבצעת בעיקר בזכות שני גורמים, למעשה: הגורם הראשון הוא הצוות המקצועי, והגורם השני הוא כמובן הגורם המחוקק, חברי הכנסת, ואני רוצה להודות לשני הגורמים האלה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להודות תודה אישית לצוות האישי שלי, ליעל פולק, שהיא עוזרת החקיקה שלי, לעופר מעוז ולדוד בן-גיגי; אני רוצה להודות תודה שחוזרת על עצמה תמיד כאן, בכל חוק של הוועדה, למנהלת הוועדה שלי, דלית אזולאי, וליד ימינה אריאלה אהרון, ולדוברת הוועדה רבקה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר שהיועצת המשפטית של הוועדה עמלה מאוד יחד אתנו למצוא ניסוח שישביע את רצונו של שר המשפטים ויעלה בקנה אחד עם רצוננו, ולכן תודה מיוחדת גם לתמי סלע.

ציפי חוטובלי: כעת כל מה שנותר זה לעגן את המהפכה הזאת בחוק.

אופיר אקוניס: אגב, בואי רק תסבירי לטובת הצופים, אולי, משום שפה – גם מי שנמצא פה, לא כולם האזינו – כדי שנבין בדיוק.

ציפי חוטובלי: מצוין.

אופיר אקוניס: אגב, הצופים – שלא יהיו לך אי-הבנות – צופים רבים מאוד בערוץ הכנסת.

ציפי חוטובלי: אני יודעת, כמה מבני משפחתי הקרובים.

אופיר אקוניס: נכון.

אופיר אקוניס: את יודע, אני מגיע השבוע לכל מיני מקומות ברחבי הארץ, מנתיבות ועד בית-שאן, וזה מדהים – בתווך כולם רואים, אז למען מי שרואה.

ציפי חוטובלי: אני מסכימה, ולמען ציבור האזרחים ששמח שאנחנו מחוקקים עבורו חוקים.

אופיר אקוניס: בדיוק.

אופיר אקוניס: זה היה שלוש שנים ועולה לשבע שנים.

ציפי חוטובלי: וכעת זה יהיה שבע שנים בתביעה אזרחית.

ציפי חוטובלי: אני אסביר את המשמעות: כשאשה עובדת אצל אדם מסוים, והיא מרגישה שמרותו – יכול להיות מורה, יכול להיות בוס, יכול להיות מפקד בצבא, יכול להיות כל אדם שהוא בעל סמכות כלפי אותה אשה.

אופיר אקוניס: מרגע הסיום, שבע שנים?

ציפי חוטובלי: מרגע שהתבצעה העבירה עד הרגע שבו היא יכולה להגיש את התביעה האזרחית, שבע שנים.

ציפי חוטובלי: מהערב.

אופיר אקוניס: יפה מאוד.

ציפי חוטובלי: מרגע שבו נאשר את החוק.

ציפי חוטובלי: זה שולח מסר לציבור הנשים – – –

דוד רותם: כשיתפרסם.

אופיר אקוניס: צודק.

אופיר אקוניס: צודק.

אופיר אקוניס: יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט מתקן: מרגע שיתפרסם ברשומות, לא מהערב.

אופיר אקוניס: אבל זה לוקח זמן קצר יחסית.

ציפי חוטובלי: ברור לכולנו שהמסר שאנחנו שולחים מעל הדוכן הזה היום הוא מסר לכל הנשים שמפחדות להתלונן, לכל הנשים שמרגישות איזה איום על מקום התעסוקה שלהן, מפחדות שיתנכלו להן בדרך כזאת או אחרת: אתן יכולות לתבוע גם אחרי שבע שנים; כשיכול להיות שתרגישו בטוחות יותר, יכול להיות שכבר תהיו במקום עבודה אחר, תוכלו לתבוע את מה שמגיע לכן מאותו אדם שרצה להטריד אתכן.

ציפי חוטובלי: וזה גם מסר, כמובן, לכל אדם, שלא יעלה בדעתו להטריד – במחשבה האווילית, במחשבה הרעה, שתגיד: כרגע היא תחת מרותי, והיא לא תלך להתלונן, כי היא מפחדת.

אופיר אקוניס: יפה מאוד.

ציפי חוטובלי: לכן אני מבקשת מכל חברי חברי הכנסת, מהשרים שנמצאים כאן, לתמוך בהצעת החוק הזאת, שמוגשת ללא הסתייגויות.

ציפי חוטובלי: אני קוראת לכם לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה, חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

אופיר אקוניס: בהחלט חוק שהיינו חושבים שייצר יותר דרמות, אבל יחסית אנחנו מעבירים אותו ללא הדרמות – תקשורתיות כמובן.

אופיר אקוניס: אני עובר להצבעה.

ציפי חוטובלי: אני מעדיפה חוקים טובים על דרמות.

אופיר אקוניס: זה נכון.

אופיר אקוניס: לפעמים יש חוקים טובים שהם גם עם דרמות.

אופיר אקוניס: אנחנו מצביעים בקריאה שנייה כרגע.

אופיר אקוניס: הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 7).

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 8 בעד סעיף 1 – 13 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

אופיר אקוניס: ובכן, 13 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: אני קובע שהצעת החוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 7) עברה בקריאה שנייה.

אופיר אקוניס: גברתי, האם להמשיך לקריאה השלישית?

אופיר אקוניס: חברת הכנסת חוטובלי?

ציפי חוטובלי: כן, בוודאי.

אופיר אקוניס: בלי אישור שלך זה לא יכול היה לקרות.

יצחק הרצוג: גם בליכוד אומרים את זה.

אופיר אקוניס: אתם תתעסקו בענייניכם ואנחנו נתעסק בעניינינו.

אופיר אקוניס: כל אחד בעניינים הפנימיים שלו.

אופיר אקוניס: קריאה שלישית.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 9 בעד החוק – 8 נגד – אין נמנעים – אין חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 7), התשע"ב–2012, נתקבל.

אופיר אקוניס: ובכן, הצעת החוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 7) – – –

אורלי לוי אבקסיס: רגע, לא הספקתי.

אופיר אקוניס: אם לא הספקת, נוסיף את הצבעתך.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס מצטרפת להצבעה.

אופיר אקוניס: במקרה הזה, מבחינתי, אין לי בעיה להוסיף – תשעה בעד, עם חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: אני קובע שהחוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 7) עבר בקריאה שנייה ובקריאה שלישית וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: אנחנו סיימנו את פרק החקיקה ליום זה, ואנחנו עוברים לשאילתות לשר החוץ.

אופיר אקוניס: כבוד הסגן.

יצחק הרצוג: תקלה.

יצחק הרצוג: אפשר לרשום שתמכתי בחוק וההצבעה לא נקלטה?

אנסטסיה מיכאלי: אם אפשר, בבקשה גם – – –

אופיר אקוניס: לא נקלטה.

אופיר אקוניס: ובכן, לא נקלטו הצבעותיהם של חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס וחבר הכנסת יצחק בוז'י הרצוג, ואנחנו כמובן לא נשנה את התוצאות – בלאו הכי החוק עבר בקריאה שנייה ושלישית.

אופיר אקוניס: לפרוטוקול.

אופיר אקוניס: אדוני הסגן, בבקשה, בשם שר החוץ.

אופיר אקוניס: נא לענות על שאילתות.

דניאל אילון: – – –

אופיר אקוניס: כך כתוב: שאילתות לשר החוץ.

דניאל אילון: – – –

אופיר אקוניס: אתה צריך להיות כאן.

אופיר אקוניס: הוא ישאל.

אופיר אקוניס: השואל הראשון – נפתח לו מיקרופון מן הצד – חבר הכנסת דורון אביטל.

אופיר אקוניס: לאחר מכן – חבר הכנסת אריה אלדד.

אופיר אקוניס: הנה הוא פה.

אופיר אקוניס: ואחרון השואלים – חבר הכנסת יצחק וקנין.

אופיר אקוניס: אם יהיה פה, ישאל; אם לא יהיה פה, לא ישאל מן הסתם.

אופיר אקוניס: בבקשה, תעלה, תפוס את מקומך.

אופיר אקוניס: כבוד סגן שר החוץ.

אופיר אקוניס: בבקשה, נא לפתוח מיקרופון לחבר הכנסת אביטל.

אופיר אקוניס: מספר השאילתא של חבר הכנסת אביטל 1694, וכותרתה: ביטול התשלום לאונסק"ו.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

דורון אביטל: אני מאמין גדול בתזמון, והשאילתא הזאת, הגשתי אותה כבר לפני כמה שבועות, אבל בשטרסבורג בשבוע שעבר גם ישבתי במשך חצי שעה עם המזכ"לית של אונסק"ו, אז השאילתא הזאת מקבלת משנה תוקף.

דורון אביטל: אני קורא פה מהדף, אני אשמח להרחיב – החלטת ממשלת ישראל להקפיא את התשלום לארגון, או: מה המשמעות של ההחלטה ומה בדיוק הפרטים שקשורים להחלטה הזאת.

דורון אביטל: רצוני לשאול: 1.

דורון אביטל: מה היא המדיניות העתידית ביחס להמשך חברותנו בארגון והתשלומים?

דורון אביטל: 2.

דורון אביטל: מה היא התבונה המדינית הגלומה בהחלטה שלא לשלם את התשלומים האלו?

דורון אביטל: עמדתי ברורה.

דורון אביטל: אני אשמח אחרי דבריך להגיד מה אני חושב.

אופיר אקוניס: תודה.

דוד רותם: – – – עכשיו הוא ייתן להם את הכסף, מה הבעיה – – –

דורון אביטל: אנחנו חייבים לשלם, לדעתי.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת רותם, נדמה לי שחבר הכנסת אביטל, אף שקצת חרג מן הטקסט שהוא שאל בשאילתא, הבהיר בעברית רהוטה את שאלותיו, וניתן לסגן לענות.

דניאל אילון: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, מכובדי המשנה לראש הממשלה השר בוגי יעלון, חבר הכנסת אביטל, תראה, ההיגיון הוא מאוד פשוט.

דניאל אילון: כמו שאנחנו יודעים, בניגוד לכל נורמה בין-לאומית מקובלת, ארגון אונסק"ו – נכפה עליו, אני חייב להגיד – קיבל את הישות שנקראת "רשות פלסטינית" כמדינה חברה, כחברה בגוף שרק מדינות חברות יכולות להיות בו.

דניאל אילון: לכן מניעת התשלום כרגע לאונסק"ו, מבחינת ישראל, זה ביטוי של מחאה תקיפה על מה שנעשה.

דניאל אילון: אין באי-התשלום שאנחנו מבצעים עכשיו לערער על מעמדנו, מכיוון שאנחנו בדקנו, ולפי תקנון הארגון גם אם אתה לא משלם את מסי החבר יש לפחות שנתיים-שלוש עד שמתבררים העניינים האלה.

דניאל אילון: אנחנו פה גם נתלינו באילן מאוד גבוה – ארצות-הברית גם היא הקפיאה את התשלומים שלה לאונסק"ו, גם מתוך העברה של מסר מדיני תקיף, גם לפלסטינים וגם לקהילה הבין-לאומית.

דניאל אילון: עכשיו, גם כשמדברים על ארגון אונסק"ו, כמו כל ארגון או כמו כל סוכנות או"ם, צריך להבחין בין המזכירות המקצועית – שאתה יש לנו קשרים ונמשיך להיות אתם בקשרים טובים, והם בהחלט מקדמים דברים שחשובים לנו, כמו למשל לימודי השואה בכל העולם, וימשיכו לעשות את זה; אבל לצערנו יש הגוף של המליאה, או הוועד המנהל, שמורכב מכל המדינות החברות באו"ם, וזה כמובן גוף פוליטי.

דניאל אילון: הפלסטינים פה ניצלו את הרוב האוטומטי שיש להם באו"ם לכפות דבר חמור ביותר, שהוא בניגוד לכל ההסכמים אתם, בניגוד לכל היגיון – הייתי אומר גם מדיני, או היגיון שמצביע על פיוס או כוונה טובה להתקדם.

דניאל אילון: לכן לממשלת ישראל לא היתה שום ברירה אלא להעביר את המחאה שלנו בצורה הברורה ביותר על-ידי עיכוב התשלומים, על-ידי מסר חמור ומחאה, למזכ"לית הארגון ולוועד המנהל, כמו שעשו ארצות-הברית ומדינות נוספות.

דניאל אילון: כרגע אין שום פגיעה בקשרים שלנו עם אונסק"ו, במעמדנו באונסק"ו ובחברות שלנו שם.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: שאלה נוספת, חבר הכנסת אביטל?

אופיר אקוניס: בבקשה.

דורון אביטל: התייחסות לשאלה.

דורון אביטל: אני מבין את המורכבות, אני מבין מה זה אקט מחאה, אני גם מבין את המורכבות שקשורה להחלטת הקונגרס האמריקני ול-waiver – כל המבנה הזה ברור.

דורון אביטל: עדיין נראה לי חשוב להבין – לוגיקה מאוד פשוטה – אני יכול להיות חבר במועדון גולף או לא להיות חבר במועדון גולף, אבל אם אני חבר אני צריך לשלם את מסי החבר.

דורון אביטל: לדעתי – אני מדבר עכשיו על מדיניות עתידית – אקט מחאה, יפה מאוד.

דורון אביטל: אם אנחנו חושבים שאנחנו צריכים להיות חברים באונסק"ו, לדעתי מן הראוי שנשלם.

דורון אביטל: אנחנו אומה אמיצה וגאה ולא צריך לעשות מהלכים פיננסיים וכיפופי ידיים פיננסיים בדרך.

דורון אביטל: אני חושב שזה גם יכול, כמו שאומרים באנגלית – to backfire.

דורון אביטל: אונסק"ו זה ארגון חשוב מאוד במדינות עולם שלישי.

דורון אביטל: מן הראוי שברגע מסוים נסתנכרן עם האמריקנים.

דורון אביטל: מה שהמליאה של אונסק"ו החליטה, החליטה – זה עדיין ארגון חשוב מאוד של האו"ם, והייתי שמח מאוד שבסופו של דבר נשלם את מסי החבר.

דניאל אילון: תודה.

דניאל אילון: הדבר הזה נמצא כל הזמן במעקב.

דניאל אילון: אנחנו גם בתיאום עם ידידינו מארצות-הברית.

דניאל אילון: אנחנו הפסקנו את העברת התשלום באופן אוטומטי.

דניאל אילון: אנחנו נבחן כל דבר לגופו, ודרך אגב, זה דבר די מקובל מבחינת הקהילה, כי הרי אין איזו סנקציה שאנחנו יכולים לנקוט, למעט הקפאה של דמי החבר.

דניאל אילון: ושוב, זה דבר מקובל, ואין פה שום דבר – לא המצאנו פה את הגלגל.

דניאל אילון: דרך אגב, מבחינת מוסר התשלומים של ישראל לגבי כל דמי החברות שלה, לא רק באונסק"ו – בכל ארגוני האו"ם ובעצרת הכללית ובכוחות שלום – אנחנו תמיד מקפידים לשלם בזמן.

דניאל אילון: לפעמים אנחנו משלמים אפילו מראש, ואני יכול להגיד לך כאן שגם במקרה של אונסק"ו, למשל, לשנת 2011 שילמנו מראש.

דניאל אילון: אז ככה שכל מה שמדובר זה רק לגבי השנה הזאת והלאה.

דניאל אילון: האמריקנים, למשל, שנמצאים בפיגור של כשנתיים חייבים כבר לארגון למעלה מ-25 מיליון, וזה באמת מעיק על הארגון ופוגע בו.

דניאל אילון: אני מניח שיש שם איזו חשיבה מחדש, וודאי שהחשיבות מבחינת האקט המדיני שעשינו היא גם לסמל את הגבולות ואת ההשלכות החמורות שיהיו מניסיון פלסטיני להתקבל כחברה גם בסוכנויות או"ם רבות.

דניאל אילון: אז זה כל ההיגיון כולו, וכמו שאמרתי, זה לא דבר שהוא סופני מבחינה זו שאין דרך חזרה.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך.

אופיר אקוניס: שאילתא 1712 של חבר הכנסת אריה אלדד שכותרתה: משקיפי או"ם.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני סגן השר, ב-9 בנובמבר 2011 הגיע צוות משקיפי או"ם לנצר, בין אלעזר לאלון-שבות, כדי להתערב בסכסוך קרקעות בין יהודים לערבים בחלקה המוגדרת אדמת מדינה.

אריה אלדד: רצוני לשאול: 1.

אריה אלדד: האם הפרטים נכונים?

אריה אלדד: 2.

אריה אלדד: אם כן – מה ייעשה מול האו"ם בירושלים כדי למנוע התערבות כזאת בעתיד?

אריה אלדד: תודה.

דניאל אילון: תודה, חבר הכנסת אלדד.

דניאל אילון: אנחנו ביררנו את העניין.

דניאל אילון: לא היינו מודעים לעניין הזה, ביררנו אותו, ומסתבר שהפרטים לא מדויקים מהבחינה הזאת שלא היו שם משקיפי או"ם.

דניאל אילון: למשקיפי או"ם יש הרי מנדט – לא היו שם משקיפי או"ם, כי לא נתנו לאף משקיף או"ם מנדט להסתובב באזור הזה.

דניאל אילון: מסתבר שמדובר בחברי ה-UNDP.

דניאל אילון: ה-UNDP זה סוכנות האו"ם לפיתוח שלמעשה המנדט שלהם זה מנדט הומניטרי כלכלי בלבד, והם פועלים מהבחינה הזאת בסמכות, כמובן, ללא שום השלכות לבירורים פוליטיים, לדיווחים פוליטיים.

דניאל אילון: לכן הם לא היו משקיפים ואסור להם גם לעשות דוח; גם דוח שלהם לא היה מתקבל.

דניאל אילון: בכל אופן, מה שהם דיווחו זה שלא נוצר, או לפחות לא דיווחו על כל מגע עם המתיישבים, לא היתה התערבות קולית או אחרת בסכסוך.

דניאל אילון: אנחנו גם לא קיבלנו ולא נקבל מ-UNDP שום תלונה לגבי קרקעות, כי שוב, זה לא המנדט שלהם, זאת לא הסמכות שלהם, ומהבחינה הזאת האירוע הסתכם בכך שאנשי ה-UNDP הגיעו לאזור הזה, ומסתבר שהם ערכו שם צילומים.

דניאל אילון: אנחנו הודענו להם שכל דבר כזה שיכול להתפרש כפרובוקציה או חריגה מהמנדט, יכולות להיות לו השלכות.

דניאל אילון: הבטיחו לא לחזור על זה.

אופיר אקוניס: שאלה נוספת ואחרונה, בבקשה.

אריה אלדד: אני מודה לך על התשובה, היא תשובה חשובה.

אריה אלדד: פעם ישב בארמון הנציב בירושלים הנציב הבריטי ל"פלסטיין"; אחר כך התיישב שם כוח משקיפי או"ם להשגיח על הפסקת האש עם ירדן.

אריה אלדד: אחר כך גירשנו את הירדנים כשהבסנו אותם בששת הימים, והאו"ם בארמון הנציב התחיל לחפש עבודה.

אריה אלדד: באמת אין לו מה לעשות בארמון הנציב בירושלים.

אריה אלדד: אין לו הפסקת אש.

אריה אלדד: האם תשקלו להמליץ להם לעבור לסוריה ולנסות להשיג שם הפסקת אש?

דניאל אילון: אתה צודק.

דניאל אילון: מבחינה היסטורית אני לא חולק עליך, זה עובדות שהן עובדות.

דניאל אילון: בהחלט עכשיו הנציג, מזכיר האו"ם לאזור, יושב שם.

דניאל אילון: דרך אגב, הוא אחראי גם לכוח אונדו"ף שהוא כוח המשקיפים ברמת-הגולן.

דניאל אילון: על יוניפי"ל – לא.

דניאל אילון: יוניפי"ל זה מישהו אחר – – –

אריה אלדד: – – –

דניאל אילון: נכון, UNSTO, עדיין – אותם משקיפים ידועים, אחד מפירות שביתת הנשק מ-1949.

דניאל אילון: נכון, עדיין קיים בצורה מאוד ארכאית.

דניאל אילון: אבל הם הסבו את העניין הזה כרגע לנושאים כלכליים וכו'.

דניאל אילון: אני מעריך שכרגע – ואולי נקיים על זה דיון, אבל אני מעריך שכרגע, לפחות אני, המלצה אישית שלי, אין טעם כרגע לדון בזה כיוון שזה יכול להיתפס כאיזו פרובוקציה מול האו"ם בתקופה שכרגע אולי לא כל כך נוחה לנו מבחינה מדינית.

דניאל אילון: כרגע אנחנו לא רואים נזקים בשטח מהעניין הזה, אבל בהחלט, אני מעריך שכשיגיע סוף-סוף הסכם הקבע, אני בטוח שארמון הנציב, כמו שהוא, יחזור לחיק המדינה היהודית.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: תודה לך, סגן שר החוץ.

אופיר אקוניס: תם סדר-היום.

אופיר אקוניס: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, ז' בשבט התשע"ב, 31 בינואר 2012, בשעה 16:00.

אופיר אקוניס: ישיבה זו נעולה.