ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 312, 2012-01-23 00:00

ראובן ריבלין: אדוני השר, או רבותי השרים – סליחה, חברותי וחברי הכנסת, היום יום שני, כ"ח בטבת תשע"ב, 23 בחודש ינואר 2012 למניינם, ואני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 70) (שופט עמית), התשע"ב–2012.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת: הצעת חוק פיצויי פיטורים (תיקון מס' 27) (התפטרות בשל התנדבות לשנת שירות), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת נחמן שי, איתן כבל ומירי רגב וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/3924/18 וכלה בהצעת חוק פ/3966/18 – הצעת חוק מתן ייצוג הולם לנשים בוועדות למינוי נושאי משרה שיפוטית (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת דליה איציק, ציפי לבני, נחמן שי, אורית זוארץ, דורון אביטל, רחל אדטו ו; הצעת חוק שיווי זכויות האשה (תיקון – הגנה מפני הגבלה על חופש הביטוי ועל חופש התנועה), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת דליה איציק, ציפי לבני, נחמן שי, אורית זוארץ, רחל אדטו, ודורון אביטל; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – דחיית ביצוע משכנתה על דירת מגורים), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת מירי רגב, דוד אזולאי, איתן כבל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הרשות לקידום מעמד האשה (תיקון – מניעת הדרת נשים מהמרחב הציבורי), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת דליה איציק, ציפי לבני, נחמן שי, אורית זוארץ, דורון אביטל ו; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – גמלת סיעוד למבוטח במוסד סיעודי), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת אריה ביבי ואיתן כבל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הדרכונים (תיקון – מתן דרכון לעולה), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת אלכס מילר, , , זאב אלקין, כרמל שאמה-הכהן, דליה איציק, איתן כבל, אריה אלדד, אורי אורבך, ניצן הורוביץ, אורי מקלב ועינת וילף וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הרשויות המקומיות (משמעת) (תיקון – פיצול סמכויות), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת סעיד נפאע; הצעת חוק הצהרת נאמנות, התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת דני דנון; הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון – איסור ייעוץ למדינת אויב או לישות מדינית זרה), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת אופיר אקוניס; הצעת חוק העונשין (תיקון – הדרת נשים), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת נחמן שי, דליה איציק, , מאיר שטרית, אורית זוארץ, עינת וילף, ואבישי ברוורמן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון – סמכות ועדת האתיקה), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת יצחק וקנין, אריה אלדד, ציפי חוטובלי, נחמן שי ורחל אדטו;

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק לתיקון פקודת העיתונות (ביטול הפקודה), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת , , חנא סוייד ועפו אגבאריה; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה – מבקר רשמי), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת אמנון כהן, דוד אזולאי, , גאלב מג'אדלה, אורי מקלב ו; הצעת חוק תשלומים לפדויי שבי (תיקון – תוספת מענק לפדויי שבי קשישים), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק איסור הפרעה לבחירות (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – ייצוג הולם לנשים בבחירות לכנסת), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת חנין זועבי וג'מאל זחאלקה; הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון – סיוע ריאלי בשכר דירה), התשע"ב–2012, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק לתיקון פקודת ביטוח רכב מנועי (שינוי מרכיב ההעמסה בתעריף הביטוח), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת כרמל שאמה-הכהן; הצעת חוק העונשין (תיקון – הטרדה מגדרית), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת אורי אורבך; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הצבת דברי מתיקה במרחק מזערי מהקופות), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת דני דנון ורחל אדטו; הצעת חוק סיוע חוץ לארגוני מגזר שלישי במדינות תומכות, התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת אריה אלדד; הצעת חוק מס רכוש וקרן פיצויים (תיקון – העלאת שיעור מס הרכוש על קרקע), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק דיור ציבורי באזורי ביקוש בפריפריה, התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת רוברט טיבייב; הצעת חוק עידוד התיירות, התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק המפלגות (תיקון – פיקוח על בחירות מקדימות), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת -בלילא, איתן כבל, יריב לוין וכרמל שאמה-הכהן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק קרן לאומית לבטיחות בדרכים מהכנסות המדינה מקנסות בגין עבירות קנס, התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת , ודניאל בן-סימון; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון – תגמולים של עמית שנפטר), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק דיור סוציאלי,

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ב–2012, מאת חברות הכנסת מרינה סולודקין ומירי רגב; הצעת חוק נציב החברה האזרחית, התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת נחמן שי, דורון אביטל, מירי רגב ואריה ביבי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ביטול מבחן הכנסה לצורך קבלת גמלת סיעוד), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת , , אורלי לוי אבקסיס ו; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (השארת מרכיב הפיצויים בקופת גמל), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק רשות השידור (תיקון – קליטת שידורי "קול ישראל" בכל רחבי הארץ), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת נחמן שי, רוני בר-און, אורי אורבך, ניצן הורוביץ, יוליה שמאלוב-ברקוביץ, , יריב לוין, איתן כבל ועינת וילף וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק כביש אגרה (כביש ארצי לישראל) (תיקון – הגבלת גובה הקנס), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת מירי רגב, דניאל בן-סימון, , ואיתן כבל; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הגדלת קצבת הזיקנה), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת דליה איציק, רוברט טיבייב, אורית זוארץ ויוליה שמאלוב-ברקוביץ; הצעת חוק הגנת חיית הבר (תיקון – הגבלת ייבוא קופים), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת דני דנון; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – העברת תלמידים בין אזורי רישום), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת אלכס מילר, כרמל שאמה-הכהן, זאב אלקין וגאלב מג'אדלה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון – איסור הפליה בשל שירות צבאי), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת חנין זועבי וג'מאל זחאלקה; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קצבת לידה בשל לידת תאומים), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת רוברט טיבייב, עינת וילף, יעקב כץ, מירי רגב, זהבה גלאון, איתן כבל ועפו אגבאריה; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – מניעת כפל תשלום בגין ניהול חשבון עובר ושב), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת כרמל שאמה-הכהן, אורי אריאל, אלכס מילר, נחמן שי, , עינת וילף, , אמנון כהן, עמיר פרץ, אורי אורבך, , חמד עמאר,

ירדנה מלר-הורוביץ: אילן גילאון, , יוליה שמאלוב-ברקוביץ, איתן כבל, , מירי רגב ויצחק וקנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עבודת אבטחה כעבודה מועדפת), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת אריה ביבי; הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון – הוספת יוצאי צפון קווקז כזכאים לקבלת הטבות), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת שי חרמש; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (הסדרת תקנים יעודיים למחלקות לטיפול נמרץ ומיוחד ביילודים במוסדות רפואיים), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס, עפו אגבאריה, איתן כבל, משה מטלון, ואורי מקלב; הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון – הנחה בדמי כניסה למופעי תרבות), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת דליה איציק, חיים כץ, רוברט טיבייב, אורית זוארץ ויוליה שמאלוב-ברקוביץ.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד הונחה היום על שולחן הכנסת בקשת הממשלה להאריך בצו את חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ג–2003.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: 1.

ראובן ריבלין: הארכת חוק טל – ממשלת נתניהו מעודדת השתמטות ופוגעת בשוויון בנטל;

ראובן ריבלין: 3.

ראובן ריבלין: בקשת שר המשפטים לתת חנינה לשוטר שחר מזרחי ואי-הענשת שוטרים שהרגו אזרחים ערבים

ראובן ריבלין: רבותי, כמדי שבוע אנחנו פותחים בהצעות אי-אמון.

ראובן ריבלין: יש לנו עוד הפעם שלוש הצעות אי-אמון, שהראשונה בהן היא הצעת אי-האמון של סיעת קדימה, ואחריה של סיעות העבודה ומרצ ושל הסיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את ראש האופוזיציה כמציגת הצעת האי-אמון מטעם סיעת קדימה, בכותרת: הארכת חוק טל – ממשלת נתניהו מעודדת השתמטות ופוגעת בשוויון בנטל.

ראובן ריבלין: גברתי חברת הכנסת לבני, רק צריך היום לפי השעון, כי – – –

ציפי לבני: ממש לפי השעון.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, תודה – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ציפי לבני: – – בנושא המרכזי הזה, שמולו אנחנו ניצבים, לא צריך הרבה זמן כדי לראות את העובדה הנוראה שכל מערכת הערכים שמדינת ישראל מבוססת עליה בעצם מתהפכת מול עינינו בימים האלה.

ציפי לבני: לא מדובר רק בחוק טל.

ציפי לבני: חוק טל הוא רק חלק מתופעה חברתית קשה מאוד.

ציפי לבני: יש כאן תהליך חברתי הרסני שפוגע בביטחון מדינת ישראל, לא פחות.

ציפי לבני: הביטחון הלאומי של מדינת ישראל בסכנה.

ציפי לבני: וזה לא עניין של סטטיסטיקות, וזה לא עניין של דיונים כמה חיילים בדיוק התגייסו אתמול והיום, אלא אנחנו נמצאים במצב שעוד לפני שאנחנו מגיעים – ואני אגיע גם – לדבר על חוק טל, אחרי שזרקו נשים לירכתי האוטובוס, עכשיו זורקים את החיילים מהרכבת, ואנחנו נמצאים בתהליך של הידרדרות – חברתי, ערכי, מוסרי וביטחוני.

ציפי לבני: ואנחנו במשך שנים מרמים את עצמנו, כי אנחנו אומרים בעצם: צה"ל הוא צבא העם, הילדים שלנו, וזה הילדים שלנו – זה לא הילדים של כולם.

ציפי לבני: והדברים האלה צריכים להיאמר, ואי-אפשר יותר לטאטא את זה אל מתחת לשטיח, ואנחנו לא יכולים להמשיך לומר ולדבר על צה"ל כצבא העם, כשלא כל העם כולו, לא כל אזרחי מדינת ישראל תורמים את חלקם לביטחון ישראל, או תורמים את חלקם לחברה.

ציפי לבני: ומאחר שאני מדברת היום – וקמתי גם היום לתוך כותרות אחרות, צבא העם זה גם לא הצבא של הממשלה, וזה בטח לא הצבא של ראש הממשלה, וכשאני שומעת היום שראש הממשלה בוחש, מנימוקים לא ענייניים, במינויים הבכירים בצה"ל, אז צריך לקרוא לו מכאן להסיר את ידיו הפוליטיות מהמינויים של הקצונה הבכירה בצה"ל משיקולים לא ענייניים.

ציפי לבני: והייתי בחדרי קבלת ההחלטות, והייתי בקבינט, ובשלישייה, והייתי שותפה להחלטות על מבצעים, פומביים ועלומים, על תהליכי שלום, ותמיד הגיעו הקצינים לחדר הישיבות כשהם נקיים מכל תלות, הניחו על השולחן את עמדתם, לא כי מישהו אמר להם לומר משהו.

ציפי לבני: יכולנו לאהוב את מה שהם אומרים, יכולנו לא לאהוב, יכולנו להסכים או לא להסכים, אבל תמיד ידענו שהם באים מהמקום הכי נקי שבעולם.

ציפי לבני: ואחר כך אנחנו, קובעי המדיניות, היינו צריכים לקבל את ההחלטות שלנו, בהתאם לאותה מדיניות שרצינו להוביל.

ציפי לבני: וזה לא נכון למנות את הקצונה הבכירה מראש לפי המדיניות או לפי שיקולים אחרים, שהם שיקולים לא ענייניים.

ציפי לבני: אבל הדבר המרכזי שאני רוצה לדבר עליו כאן זה באמת על צה"ל כצבא העם, או על ההידרדרות החברתית שקורית כאן.

ציפי לבני: ישראל שלנו היא מדינה שבה, קודם כול, החיילים הם אלה שמגינים על אזרחי מדינת ישראל בחזית ובשעת מלחמה, והחיילים הם אלה שקודמים לאזרחים בעת שלום, ולא משנה לי אם זה ברכבת או בכל מקום אחר.

ציפי לבני: וכשאני שומעת שיש כאלה שאומרים: נפצה את אלה שמשרתים ביותר כסף, אז זה שהם צריכים לקבל יותר זה ברור, אבל זה לא תחליף לאי-שוויון.

ציפי לבני: האם מישהו רוצה להפוך באמת את צה"ל לצבא שבו מרוויחים טוב אבל רק חלק משרתים?

ציפי לבני: אני לא מוכנה לתת את ידי לתהליך הזה.

ציפי לבני: וישראל שלנו זאת מדינה שבה כל אחד תורם לחברה שבה הוא חי.

ציפי לבני: ובגיל 18 כל אזרח מגיע לאותו חדר שממנו מתפצלות דרכים רבות, אחת הולכת לצבא – והצבא בוחר את הטובים בעיניו לשירות הצבאי, ואחרים יכולים ללכת לשירות אזרחי או לשירות לאומי.

ציפי לבני: וכן, אני מדברת גם על ערבים וגם על חרדים.

ציפי לבני: הם אזרחי מדינת ישראל, הם אזרחים שווי זכויות.

ציפי לבני: הרעיון הזה איננו נגדם, אלא הוא בעד מדינת ישראל ובעד הציונות.

ציפי לבני: אין תרגום אחר לציונות אם זה לא קורה.

ציפי לבני: עכשיו – זה נכון, תמיד היו פוליטיקות, ותמיד היו כל מיני שותפויות כאלה ועצימת עין.

ציפי לבני: ונכון שעוד מימי בן-גוריון, ונכון שגם בגין.

ציפי לבני: אז מה?

ציפי לבני: הרי מה שקורה גם – ואם אמרתי קודם שאסור לנו להסתכל על סטטיסטיקה, בכל זאת, אותו ציבור שנדמה לנו – אנחנו מדברים על עצמנו בתור רוב – זה רוב זמני; כשיותר מ-50% מתלמידי כיתה ב' אינם ציונים, יש לנו פרק זמן מאוד קצר לקבל את ההחלטות הנכונות והטובות לטובת מדינת ישראל כולה.

ציפי לבני: והמפלגות היחידות שיכולות לעשות את זה הן המפלגות הציוניות, אותן מפלגות שפעם אחת יתנערו מאותן שותפויות טבעיות שרק מחזיקות אותן בשלטון, בלי שום מסד ערכי.

ציפי לבני: כשמוכרים את כל השקפת העולם ששנינו גדלנו עליה, אדוני היושב-ראש, לטובת שותפים – לא כדי לקדם משהו, גם את זה הייתי מבינה, גם לי יש סדרי עדיפויות; אם היו באים ואומרים לי: יש עכשיו איזה משימה עליונה שצריך לקדם אותה, ולכן אנחנו משלימים לרגע עם איזה אי-שוויון – לא יודעת, יכול להיות שהייתי יכולה לחיות עם זה.

ציפי לבני: אבל אנחנו מדברים עלינו?

ציפי לבני: אנחנו מדברים על הרוב?

ציפי לבני: הרי זה לא רק דיון תיאורטי חוקתי.

ציפי לבני: זאת אותה תחושה של אי-שוויון שהובילה את אותה קבוצה שמשרתת ועושה מילואים, ועובדת, ולומדת, ומשלמת מסים, לצאת, בין היתר, לרחוב, לדרוש שינוי, בלי שהם ידעו להגיד מה מפריע להם בצורה מדויקת – זה לא היה תפקידם לומר את זה, זה התפקיד שלנו לומר להם, והתפקיד שלנו להתחייב, שמדינת ישראל בראשותנו תהיה אותה ישראל שבה צבא-הגנה לישראל הוא צבא העם, וכל אחד תורם את חלקו לחברה, אם בשירות צבאי או שירות אזרחי או שירות לאומי – נקודה.

ציפי לבני: יהיה קשה פוליטית, אני יודעת.

ציפי לבני: יהיו לזה מחירים – תאמינו לי, שילמתי כבר מספיק מחירים על העמדות שלי.

ציפי לבני: אבל בלי זה אנחנו נהיה שבטים שחיים האחד ליד השני עם אורח חיים שונה, לגמרי – מסלולי חיים שונים.

ציפי לבני: ה"אנחנו" הזה הופך להיות לאט-לאט קבוצה מצומצמת.

ציפי לבני: "הילדים שלנו" הזה, זה באמת רק שלנו.

ציפי לבני: אני לא חושבת שיש זר שיכול להבין את החוויה של הורה שמלווה את הילד שלו בגיל 18 לבקו"ם.

ציפי לבני: על הקיר יש המספרים ואותיות המתכת שמתחלפות בקול רעש – ככה זה לפחות היה בתקופה שהבאתי את שני ילדי, האחד אחרי השני, והקטן עדיין שם – ורואים את האותיות מתחלפות, ופתאום השם של הילד שלך מופיע על הקיר.

ציפי לבני: והוא הולך אחרי חייל או חיילת – כן, גם חיילת – במדים, ונעלם באוטובוס.

ציפי לבני: ואתה מאותו הרגע רק מתפלל – ושאף אחד לא יגיד כאן

ציפי לבני: מי מתפלל יותר או פחות – לחזרתו או לחזרתה הביתה בשלום.

ציפי לבני: היום הגיעו ילדים כאלה – מדהימים, מקסימים – לסיעת קדימה, והם עוברים בין סיעות הבית.

ציפי לבני: ילדים שהולכים להתגייס, שמיניסטים, והם כך כתבו: "חברי הכנסת, שרי הממשלה" – ואני רוצה פשוט להיות להם לפה כאן – "אדוני הרמטכ"ל, אדוני ראש הממשלה, אנחנו שמיניסטים.

ציפי לבני: בחודשים הקרובים נתגייס כולנו לצה"ל בגאווה ומתוך אמונה במדינת ישראל ודאגה כנה לה.

ציפי לבני: בגלל אהבתנו את המדינה נשבר לנו.

ציפי לבני: נשבר לנו שאנחנו לבד במערכה.

ציפי לבני: נשבר לנו שאף אחד לא חושב שזו בעיה שרק מחצית מהעם משרת בצבא.

ציפי לבני: נשבר לנו שלא אכפת לכם מה יקרה בעוד 12 שנים מהיום, כשיותר מ-50% מבני ה-18 יהיו ערבים או חרדים בעלי פטור מגיוס.

ציפי לבני: נשבר לנו שחרף אזהרות, אתם מעדיפים להתעסק בפוליטיקה ובכסף.

ציפי לבני: נשבר לנו לא לדעת מה הולך לקרות עם המדינה הזאת אחרי שנשתחרר מהצבא.

ציפי לבני: אבל הכי נשבר לנו, הכי מרגיז אותנו, שנראה שלאף אחד לא אכפת.

ציפי לבני: "זו דרישה שתתחילו לעשות את העבודה שלכם, ותתחילו להקשיב לאזהרות.

ציפי לבני: זו דרישה שתתחילו להקשיב לנו.

ציפי לבני: זו דרישה שתדאגו שתהיה כאן מדינה ושיהיה כאן צבא, גם אחרי שאף אחד לא יזכור מי הייתם ומה עשיתם.

ציפי לבני: "חשוב להבין, אנחנו לא אנטי-חרדים.

ציפי לבני: אנחנו בני-נוער שדואגים באמת למה שהולך לקרות כאן.

ציפי לבני: אנחנו לא חושבים שלא לגיטימי ללמוד תורה.

ציפי לבני: אנחנו פשוט חושבים שאיבדנו שליטה; שהקרבנו בשביל התורה את השוויון; שבשם לימוד התורה איבדנו את הציונות שלנו.

ציפי לבני: "על כן, אנחנו דורשים מכם להתנגד לחוק טל, שיובא לשולחן הכנסת במהלך השנה הקרובה, ולהסדיר חוק שירות צבאי או לאומי שווה לכל אזרחי מדינת ישראל.

ציפי לבני: עד שלא יתגייסו כלל אזרחי ישראל בני ה-18 לשירות לאומי, צבאי או אזרחי, לא תוכל להתקיים כאן ציונות אמיתית.

ציפי לבני: " והם מוסיפים: "זו הבטחה ציונית ופשוטה: אם לא אתם, נביא אנחנו שינוי".

ציפי לבני: הם צריכים לדעת שקדימה הגישה רק לפני חודשים ספורים את אותו חוק שמבקשים שיוגש; שמבקש וקובע שכל אזרח ישרת או בשירות צבאי, או בשירות לאומי, או בשירות אזרחי.

ציפי לבני: הצעת חוק שנדחתה, כמובן, על-ידי הקואליציה הזאת.

ציפי לבני: אני חוזרת ואומרת, כולנו, בכל השנים האחרונות בלענו את הצפרדע הזאת של אי-שוויון מתוך תקווה שמתישהו, פעם, יהיה שינוי.

ציפי לבני: אם אנחנו לא נעשה את השינוי הזה, זה לעולם לא יקרה, ואנחנו נאבד את מדינת ישראל.

ציפי לבני: ולא מספיק לדבר על איומים מבחוץ, אם אנחנו לא יודעים בעד מה אנחנו נאבקים.

ציפי לבני: ושוויון בנטל זה חלק מאותם ערכים של כל חברה ושל מדינה – אותה ישראל – שגם אני גאה להיות אזרחית שלה.

ציפי לבני: ולילדים המקסימים האלה, לנערים האלה, לעומדים בפני גיוס, לגברים ולנשים האלה, שהולכים להגן על מדינת ישראל, אני רוצה לומר שכבר הרבה שנים חלפו מאז הייתי שמיניסטית.

ציפי לבני: אני כבר אינני בת 18, אבל אני מוסיפה את חתימתי, ציפי לבני, בת 53 וחצי, חותמת, ומתחייבת לכם לעשות את השינוי הזה עבורכם ועבור הילדים שלכם, את השינוי שמגיע לכולנו.

ראובן ריבלין: תודה רבה לראש האופוזיציה, חברת הכנסת ציפי לבני.

ראובן ריבלין: ישיב על הצעה זו ישירות השר גלעד ארדן בשם הממשלה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לתומי חשבתי שביום כזה, שבו האיחוד האירופי מקבל החלטה מאוד מאוד חשובה, להטיל אמברגו על אירן, לאחר שנים של פעילות משותפת של ממשלות ישראל – גם הנוכחית, גם הקודמות, ודאי וודאי – חשבתי שיושבת-ראש האופוזיציה, אולי פעם אחת בקדנציה, יש יום שתשרה עליה רוח הממלכתיות.

גלעד ארדן: אבל, אדוני היושב-ראש, שוב התבדיתי.

גלעד ארדן: כי אין מה לעשות, יושבת-ראש האופוזיציה – וצר לי שזה הדבר שאני נזכר בו בכל פעם שאני שומע אותה, כי יש תוכנית רדיו שאני מאוד מאוד אוהב, ואני לא רוצה שאותה תוכנית תיפגע.

גלעד ארדן: אבל כשאני שומע את יושבת-ראש האופוזיציה מדברת פעם אחר פעם על כל הנושאים שלגביהם היא היתה יכולה להשפיע ולא עשתה דבר, אני פשוט נזכר בתוכנית "הכול דיבורים".

גלעד ארדן: הגברת לבני פשוט מגלמת את הביטוי "הכול דיבורים".

גלעד ארדן: למה אני אומר את הדברים בצורה הבוטה הזאת, אדוני היושב-ראש?

גלעד ארדן: חברת הכנסת לבני מכהנת בכנסת הזאת מאז שנת 1999 – דרך אגב, מעולם לא היתה מסוגלת לשמוע ביקורת בפנים, גם לא היום.

גלעד ארדן: מאז 1999 היא כיהנה, לדעתי, בשבעה או שמונה משרדי ממשלה – אני מקווה שאני לא מקפח את אחד מהמשרדים שנהנה מתפקודה, או חוסר תפקודה.

גלעד ארדן: ואם יחפשו הצופים או חברי הכנסת איזה הצעות חוק שהיא נאבקה עליהן, שהיא קידמה אותן, אם יחפש הציבור – הנבון והמשכיל והחכם, שמקשיב לה פעם אחר פעם בנאומים חוצבי להבות – מה היא עשתה בשלוש הממשלות שבהן היא ישבה – בתפקידים הכי בכירים, דרך אגב, שרת חוץ, שרת משפטים, ממלאת-מקום ראש הממשלה, וכן הלאה וכן הלאה – כמעט בכל נושא, אדוני היושב-ראש, שבו היא משתמשת להאשמות הכי קשות והכי חריפות כלפי הממשלה, כלפי ראש הממשלה, הציבור יגלה שהיא פשוט לא עשתה דבר.

גלעד ארדן: הכול דיבורים, וזה בהתאם לנושא השבועי שהתקשורת מעלה.

גלעד ארדן: כשהנושא השבועי שמעלה התקשורת הוא הדרת נשים, ציפי לבני נזכרת שהיא אשה.

גלעד ארדן: כשהתקשורת מעלה את נושא חוק טל, אז ציפי לבני נזכרת שהיא היתה פעם חיילת, והנושא של השוויון והנשיאה בנטל – כאזרחית במדינה, כך היא אמרה – גם לה חשוב.

גלעד ארדן: אבל כשהיא עולה פה פעם אחר פעם ונדרשת גם לספר מה האלטרנטיבה, איך היא תקדם את זה, כמי שכיהנה בשלוש ממשלות בתפקידים בכירים – בדרך כלל, אני מציע לחברי הכנסת להקשיב מה אומרת לנו חברת הכנסת לבני.

גלעד ארדן: היא תמיד אומרת: אני הייתי שם.

גלעד ארדן: נו שוין, אדוני היושב-ראש.

גלעד ארדן: היא היתה שם.

גלעד ארדן: היא ישבה בחדרים הנכונים כשדיברו על ירושלים.

גלעד ארדן: היא ישבה בחדרים הנכונים כשקיבלו החלטות לצאת למלחמה.

גלעד ארדן: היא ישבה באותם חדרים כשהחליטו לשתף את ה"חמאס" בבחירות ברשות הפלסטינית.

גלעד ארדן: היא ישבה בכל החדרים הנכונים.

גלעד ארדן: אבל, עם כל הכבוד, חברת הכנסת לבני, יושבת-ראש האופוזיציה, שרה בכירה בשלוש ממשלות, איפה השפעת על ההחלטות שהתקבלו?

גלעד ארדן: לא ישבת בחדר והקשבת והשתתפת בדיון?

גלעד ארדן: אז אני אזכיר לציבור, אדוני היושב-ראש, את חלקה של הגברת לבני, למשל במה שקשור לחוק טל.

גלעד ארדן: לגברת לבני, זה נכון, יש העמדה הנכונה, שכולנו שותפים לה, אני חושב.

גלעד ארדן: ואולי חוץ מהסיעות החרדיות, ואולי חלק מהסיעות הערביות, כמעט אצל כל אזרח שצופה בנו זהה התחושה המוצדקת שבמדינת ישראל חייבים לשאוף לשוויון בכל תחום, ובוודאי כשמדובר בנטל של השירות הצבאי, ואם לא שירות צבאי, אז שירות אזרחי או לאומי.

גלעד ארדן: הגברת לבני גם היא, כמו מיטב הפוליטיקאים במדינת ישראל, אמרה בעבר שכך צריך להיות.

גלעד ארדן: ושוב אני אומר לגברת לבני, כל הכבוד לך שאמרת את זה.

גלעד ארדן: השאלה, כאשר ניתנו לך ההזדמנויות לשנות את זה, מה עשית כדי לשנות את זה, ולמה שהציבור יאמין לך שבעתיד תנקטי איזה עמדות אחרות.

גלעד ארדן: קודם כול, אני מניח שהציבור זוכר שחברת הכנסת לבני, כממלאת-מקום ראש ממשלה, ישבה – ואף פעם לא שמעתי שהיא הטילה וטו – בכל הממשלות בשותפות עם ש"ס, עם המפלגות החרדיות.

גלעד ארדן: נראה שמה שפעם אמר יוסי שריד, נדמה לי, או שולמית אלוני, שבשביל השלום היא מוכנה, או מוכן, ללבוש שטריימל – זו היתה שולמית אלוני.

גלעד ארדן: אז כנראה הגברת לבני, כשמדובר היה בגירוש יהודים מגוש-קטיף, מוכנה גם היא ללבוש את השטריימל ולהיות בשותפות עם הסיעות החרדיות.

גלעד ארדן: אז חוק טל כנראה פרח מזיכרונה.

גלעד ארדן: אבל אני יכול להזכיר לך, אדוני היושב-ראש, שדווקא כשהיתה הזדמנות – אני לא מדבר על הקואליציה כיום שהיא גם פוליטית תלויה בשותפות עם הסיעות החרדיות, אני מדבר על קואליציה של דומני 76 או 78 חברי כנסת – ליכוד, שינוי, עבודה – למעשה כל החלטה בתחום של שוויון שהקואליציה הזאת היתה מקבלת, היא היתה יכולה לממש אותו על-ידי חקיקה ראויה בכנסת ישראל.

גלעד ארדן: והנה הגברת לבני – אני מצטט, מקריא פה מ-Ynet שנת 2004: השרה לבני תעמוד בראש ועדה לביטול חוק טל.

גלעד ארדן: ל-Ynet נודע, לאחר כשנה של חיפושים, נבחרה – כי זה נורא קל הרי בדיבורים לשנות את חוק טל, גם היא וגם הטוען השני לכתר, חבר הכנסת מופז, שגם הוא נזכר לאחרונה שהוא היה פעם רמטכ"ל ושר ביטחון; בכלל, הזיכרון שלהם הוא תלוי כותרות עיתונאיות.

גלעד ארדן: גם הוא זוכר את זה, הוא רק שכח שגם הוא פרגן כאן להסדר שקרוי חוק טל כשר ביטחון, ואף תמך בו פה מעל הדוכן.

גלעד ארדן: הגברת לבני, כאשר דרישה של שינוי – מפלגת שינוי דרשה לקדם בעצם את ההבטחה של אותה קואליציה, כי זאת היתה ממש התחייבות קואליציונית, לפעול לביטול חוק טל ולהסדיר את השוויון בנשיאה בנטל.

גלעד ארדן: אז סיעות הקואליציה חתמו כך – "תוך שנה יבוטל חוק טל על-ידי החלפתו בחוק אחר.

גלעד ארדן: לצורך גיבוש החוק תוקם ועדה שתיבחר בהסכמת הצדדים" – זה מ-2004 – "ומסקנותיה תתקבלנה בהסכמתם.

גלעד ארדן: מטרות ביטול החוק יהיו לעודד הרחבת שירות בצה"ל ומעבר לעבודה של בחורי ישיבות".

גלעד ארדן: אני לא יודע, כי עוד לא הספקתי לעשות את כל המחקר ההיסטורי, האם הגברת לבני עמדה בסופו של דבר בראש הוועדה, האם היא כינסה אותה בכלל, ואולי חבר הכנסת גפני זוכר, האם אותה ועדה שהגברת לבני נתבקשה לעמוד בראשה לביטול חוק טל בשנת 2004, לא היום, כשהיתה קואליציה חילונית-ציונית שהיתה יכולה להעביר כאן כמעט כל דבר כדי להסדיר שוויון בחלוקת הנטל – – –

משה גפני: היא הצביעה בעד.

גלעד ארדן: היא הצביעה בעד הממשלה, תן לי להגיע, עוד לא הגעתי לשלב הזה.

גלעד ארדן: הוא מספר סיפור לחברי הכנסת, יש לו כרונולוגיה – – –

משה גפני: אף אחד לא רוצה כאוס, באמת, עם כל הכבוד.

גלעד ארדן: בכל מקרה, חברת הכנסת לבני, שהיתה שם, והיתה בחדרים, ובחדרי החדרים, ותמיד היתה במקומות הנכונים, רק אף פעם לא הצליחה להשפיע או לממש שום דבר מהמחשבות שלה, ולתרגם אותן גם למעשים – בהחלט, כשרת משפטים היתה לה יכולת שאי-אפשר להפריז בה, להביא חוק שמתקן את חוק טל ומסדיר בצורה טובה יותר, לשיטתה, את החלוקה השוויונית של הנטל.

גלעד ארדן: אבל לא רק שחברת הכנסת לבני לא עשתה כן, אלא כפי שאמר חבר הכנסת גפני, בשנת 2007, ציפי לבני הצביעה כאן בכנסת בעד הארכת החוק בחמש שנים נוספות בלי שנעשה בחוק שום תיקון.

גלעד ארדן: ולכן, כפי שאמרתי וגם אמרו עליה את זה כאן בעבר, ציפי לבני נזכרת תמיד בזה שהיא אשה או חיילת לשעבר, או כל דבר אחר, אבל הכול תלוי בקמפיין השבועי ובכותרות ובסדר-היום התקשורתי השבועי.

גלעד ארדן: אותו דבר, ואמרתי את זה בשבוע שעבר, גם יריבה שר הביטחון לשעבר, והרמטכ"ל, , שאומנם לא יכול היה להצביע בכנסת, כי הוא לא כיהן כחבר כנסת, כי בג"ץ פסל אותו כיוון שהוא לא עמד בחובת הצינון, אבל בהחלט הוא התבטא בעד חוק טל כבר בשנת 2005, כשהממשלה הרחיבה את החוק.

גלעד ארדן: וכדי שחברי הכנסת בכל זאת לא ילכו בתחושה שאי-אפשר לשנות שום דבר – – –

ראובן ריבלין: היה שר ביטחון.

גלעד ארדן: כן, כשר הביטחון הוא תמך, ואף פרגן להסדר.

גלעד ארדן: אבל כדי שחברי הכנסת לא ילכו בתחושה שהכול עומד להישאר כפי שהוא ודברים לא עומדים להשתנות, כיוון שהממשלה הנוכחית, היא מתכוונת לשנות, אבל לשנות באופן אחראי, באופן ראוי, באופן ששומר על עם ישראל יחדיו, ולא באופן שמלבה שנאה והסתה וקיטוב – כמובן, הרי כל אחד משתמש בזה תמיד בהתאם למה שהוא רוצה, אבל אני רק אתן נתונים מספר.

גלעד ארדן: בזמנה של ציפי לבני כשרה, המספרים אז, שהצביעו על כך שחוק טל נכשל – כי אנחנו לפעמים קצרי רוח, ותהליכים שהם ארוכי טווח, אנחנו נוטים לשפוט אותם אחרי זמן מאוד קצר, כי מה שאנחנו דורשים מאחרים לגבי שינוי אורח חיים והרגלים, אנחנו בדרך כלל לא נדרוש מעצמנו, ובטח לא מבעלי הון.

גלעד ארדן: לפי הנתונים שנמסרו לי, באותן שנים שהחוק נבדק, כשבאמת היה נראה שמדובר בקטסטרופה, היה מדובר על גיוס של 31 חרדים לצבא מתוך החרדים או בחורי הישיבות שעליהם חל ההסדר.

גלעד ארדן: אבל משנה לשנה אנחנו רואים באופן הדרגתי עלייה – לא מספיקה, היינו רוצים לראות עלייה יותר משמעותית, אבל עלייה קבועה ומתמדת.

גלעד ארדן: שוב, כדי לסבר את האוזן, אדוני היושב-ראש, בשנת 2008 התגייסו לצה"ל ולשירות אזרחי 800 חרדים, ובשנת 2011, בשנה שעברה, כבר התגייסו פי-שלושה, כלומר 2,400 חרדים.

גלעד ארדן: ומי שלא מבין מה זה אומר מתוך מחזור הגיוס של החרדים שעליהם חלה החובה – מדובר על 40% מגודל מחזור הגיוס החרדי.

גלעד ארדן: כלומר, 2,400 מתוך 6,000, כאשר לפי המתווה הנוכחי אנחנו צופים שבשנת 2015 מדובר יהיה על 4,800 חרדים שיתגייסו לצה"ל ולשירות לאומי, כאשר אם אתה משווה את זה לסך החרדים שעליהם חלה חובת הגיוס, מדובר יהיה על 64% ממחזור הגיוס החרדי.

גלעד ארדן: אם אנחנו משווים את זה למגזר הלא-חרדי, או הציבור החילוני – אחוז הגיוס היום הוא 70%.

גלעד ארדן: כלומר, ברור שקיימת בעיה, וברור שיש חלוקה שעדיין איננה שוויונית, וברור לכולנו שהיעד צריך להיות שכל מי שאינו משרת בצבא, ולא מטעמים בריאותיים, יתגייס לשירות הלאומי או לשירות האזרחי.

גלעד ארדן: אבל יש הבדל, אדוני היושב-ראש, בין לדבר על הנושאים הללו ולא לעשות דבר כשיש לך אפשרות – וכך פעלה הגברת לבני – לבין לעודד תהליכים חברתיים, תהליכים כלכליים, שכל הזמן יעודדו את הציבור החרדי, ולא רק את הציבור החרדי, גם לצאת לעבודה ולהשתתף בנשיאה בנטל הכלכלי, יחד עם הציבור הכללי במדינת ישראל, וגם להתגייס לצבא או לשירות הלאומי או האזרחי ולמלא את חלקו.

גלעד ארדן: ולכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו רואים כאן תהליך מאוד מדאיג בכנסת, ובזאת אסיים.

גלעד ארדן: מצד אחד, אנחנו רואים אנשי תקשורת, שבדרך כלל תפקידם הוא לדבר, שהם, כשהם רואים לפעמים את אוזלת היד, הם עוזבים את תפקידם מאחורי המיקרופון ומתגייסים לכנסת, וגם עושים פה עבודה, אפילו די טובה – חברת הכנסת יחימוביץ, חבר הכנסת הורוביץ, חבר הכנסת אורבך.

גלעד ארדן: אתה עיתונאי לשעבר?

זאב בילסקי: כתבתי ב– – –

גלעד ארדן: אני כרגע רוצה לדבר על החילופין שאנחנו רואים, ולאחרונה גם יאיר לפיד, שאין ספק שהוא אדם ראוי, חבר הכנסת בן-סימון – – –

יצחק הרצוג: אני הייתי כתב מקומון של "ידיעות אחרונות".

גלעד ארדן: – – – הוא לא היה קופץ ואומר לי שגם הוא היה.

גלעד ארדן: הדברים כבר התיישנו, בוז'י, הציבור לא זוכר.

גלעד ארדן: אני מדבר על כאלו שהציבור זוכר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בילסקי, הציבור זוכר יותר מה כתבו עליך, לא מה אתה כתבת.

זאב בילסקי: אני כתבתי בעלון של בית-ספר.

ראובן ריבלין: זה יפה.

יצחק הרצוג: בדיוק.

יצחק הרצוג: מר בילסקי ואני תרמנו תרומה נכבדה.

שי חרמש: אני מציע שתקריא קטעים מזה בנאום – – –

ראובן ריבלין: אוקיי, חברים.

גלעד ארדן: מצד שני, אדוני היושב-ראש, כיוון שאנחנו פה תמיד מנופפים בעניין של סכנה לדמוקרטיה, ולדעתי עושים את זה בצורה קצת מהירה מדי, אני בהחלט רואה בכך – אני אומר את זה קצת בהומור כמובן – סכנה לדמוקרטיה – הנה אני מסיים – שכאשר עיתונאים רואים שאנשים שאוחזים אולי בעמדות קרובות להם, לדוגמה יאיר לפיד וציפי לבני, כשיאיר לפיד רואה ומתייאש מחוסר היכולת של הגברת לבני לשנות דברים בהוויה הישראלית, אז הוא עוזב את תפקידו כעיתונאי, כמו שאחרים טובים כמוהו נטשו את עמדת כלב השמירה של הדמוקרטיה והגיעו לכאן לכנסת; מצד שני, פוליטיקאים שהוכיחו שהם לא מסוגלים לעשות שום דבר, כפי שתיארתי לגבי הגברת לבני ועמדותיה ביחס לעשייה שלה, הם ממשיכים להישאר כאן ולחבוש את ספסלי הבית הזה, כשלמעשה אני לא בטוח שיש טעם רב בהמשך הישארותם כאן.

גלעד ארדן: ולכן, אדוני היושב-ראש, כיוון שהציבור מבין וגם חברות וחברי הכנסת מבינים שעמדותיהם של הגברת לבני ושל מר מופז הן לא בגדר עמדות בבחינת צ'ק לביצוע, כפי שהתחייבה כאן בפעם המי-יודע-כמה הגברת לבני, אלא הן בבחינת "הכול דיבורים" – ושלא ייפגעו ירון דקל ומערכת התוכנית הזאת ממה שאמרתי – אני מציע לכנסת לדחות את הצעת האי-אמון של קדימה.

גלעד ארדן: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר ארדן.

ראובן ריבלין: אנחנו נעבור להצעת האי-אמון השנייה, של סיעות העבודה ומרצ, שאותה יתרץ וינמק חבר הכנסת דניאל בן-סימון, כשכותרתה של אותה הצעת אי-אמון היא: כישלון ממשלת נתניהו בתחום המדיני, החברתי והכלכלי.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת דניאל בן-סימון.

דניאל בן-סימון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: גם על הצעה זו ישיב השר גלעד ארדן.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני קודם רוצה לברך אותך על שובך מאירלנד.

דניאל בן-סימון: קיבלנו דיווח מחברנו הרצוג על כך שהמסת את לבם.

דניאל בן-סימון: אני לא יודע בדיוק מה עשית להם – – –

ראובן ריבלין: כי באתי עם הרצוג, זה הכול.

דניאל בן-סימון: אז מי כן, הרצוג או אתה?

יצחק הרצוג: הוא בסדר, היושב-ראש.

ראובן ריבלין: הרצוג, הרצוג.

דניאל בן-סימון: נכון, אז זהו, יפה מאוד שבכל זאת הצלחת להתגבר על אירלנד, שזו ארץ לא פשוטה מבחינתנו, ואני רוצה לקשור את זה דווקא למה שקרה באירלנד, שעברה משבר כלכלי מאוד קשה, ויחד עם מה שקורה באירופה היום.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, אתה מסתובב בעולם, יש הלך-רוח קשה באירופה והשיח סובב כולו סביב מצבו הכלכלי והחברתי של האדם, של האדם הפשוט.

דניאל בן-סימון: נכנס גורם חדש שנקרא – בעצם הציבור עצמו נוטל חלק בשיח הפוליטי, זה כבר לא החלטות של הממשלה שהיא מורידה אותן למטה, אלא הציבור, כשהוא מואס בהחלטה, יורד לרחוב ומחליף שלטון.

דניאל בן-סימון: וזה קרה עכשיו בספרד, שאדם אלמוני לחלוטין יצא כאילו מתוך חדר ריק ונהפך לראש ממשלה, מפני שהמצב הכלכלי מביא מייד לטלטלה פוליטית.

דניאל בן-סימון: אותו דבר ביוון, הארץ הזאת שנשלטה הרבה שנים בידי גנרלים ואחר כך עברה בירושה בין שתי משפחות, קרמנליס ופפנדראו, והנה היום עומד בראשה אדם שאני לא יודע אם אנשים יודעים מיהו, או, אדוני היושב-ראש, אם אתה יודע מיהו, אבל המגזר השלישי הזה שהיה שקט כל כך הרבה שנים, מעלה אנשים שלא היו צפויים אצל שום פרשן, לא ברדיו, לא בטלוויזיה, והנה הם צומחים מתוך המחאה – תיכף אני אגיע אלינו – והנה אותו דבר גם באיטליה.

ראובן ריבלין: זה קורה גם בתוך מפלגות.

דניאל בן-סימון: אתה מספר לי?

דניאל בן-סימון: והנה, אנחנו מגיעים לאיטליה, ששם גם אחרי שהאיש שה"אקונומיסט" קרא לו "האיש שדפק את איטליה", ברלוסקוני, פשוט ככה – The man who screwed Italy – והאיש הזה, שהוריד את איטליה על הברכיים, יצא החוצה, ועלה אדם חדש, ששוב, הוא בא כדי לתקן את הכלכלה ואת החברה.

דניאל בן-סימון: וקורה דבר כזה בצרפת, אדוני היושב-ראש, יש אי-שקט בצרפת שכנראה יביא למצב שבו חברנו סרקוזי יפנה את כיסאו, לפי הסקרים, ויעלה אדם שמבטיח לתת יותר שוויון, לתת יותר יחס לאדם הפשוט.

דניאל בן-סימון: יש אנשים – בצרפת עם 12% אבטלה – שלא עבדו 10–20 שנה בחייהם, שזה מדהים.

דניאל בן-סימון: אדם מסיים תואר שני בביולוגיה, יוצא לשוק והשוק חסום בפניו, לא שנה, לא שנתיים, אלא עשר שנים ו-20 שנה.

דניאל בן-סימון: יש אנשים בספרד שלא עבדו כל חייהם, לא מפני שהם לא רוצים אלא בגלל שוק חסום.

דניאל בן-סימון: ולכן, האי-שקט הכלכלי מביא לטלטלה פוליטית.

דניאל בן-סימון: למה אני אומר את זה?

דניאל בן-סימון: אני חושב שהטלטלה הזאת בדרך אלינו.

דניאל בן-סימון: היא בדרך אלינו מפני שהנתונים אצלנו מצוינים – האבטלה הכי נמוכה בעולם המערבי והערבי, הצמיחה אולי הגבוהה ביותר, מדינות מפנטזות על צמיחה כזו של 3% ו-4%, ולמרות הכול יש תחושה קשה בציבור, תחושה שמשהו לא עובד כאן, תחושה שמשהו נדפק כאן.

דניאל בן-סימון: יש אנשים שאפילו מתגעגעים לשנים שהיה פחות, אבל הרגישו שהיה יותר, כי לכולם היה כמעט אותו דבר.

דניאל בן-סימון: והנה תאוות הבצע, האויב הגדול של השוק החופשי, הגיעה גם אלינו.

דניאל בן-סימון: והאויב הגדול של השוק החופשי זה תאוות הבצע, כשאדם לא יודע לשים – בהנחה, אנשים שהרגו את השוק החופשי אמרו: בשביל זה אנחנו בונים רגולציה, כדי לשים מחסום בפני תאוות הבצע.

דניאל בן-סימון: אבל גם זה קרס אצלנו.

דניאל בן-סימון: ולכן נוצרה תחושה, אדוני היושב-ראש – חברה כל כך קטנה אבל עם פערים כל כך גדולים – ולכן בקיץ האחרון צעדו פה חצי מיליון איש, דבר שהוא חסר תקדים, אגב, בהיסטוריה המודרנית.

דניאל בן-סימון: אין מדינה שמוציאה 10% מהאוכלוסייה אל הרחוב; זה כמו להוציא 30 מיליון בני-אדם בארצות-הברית.

דניאל בן-סימון: האם שמעת על זה, השר ארדן, 30 מיליון אמריקנים שצועדים?

דניאל בן-סימון: 30 מיליון אמריקנים שצועדים.

גלעד ארדן: זה תלוי מי סופר אותם.

דניאל בן-סימון: אין דבר כזה בהיסטוריה המודרנית.

ניצן הורוביץ: גם לא במספרים מוחלטים, לא רק – – –

דניאל בן-סימון: גם לא יחסי ולא מוחלט.

דניאל בן-סימון: והנה יצאו פה 10% מהאוכלוסייה, ואי-אפשר להגיד שאלה אנשים שיש להם בעיות נפשיות או פסיכיאטריות; אלה אנשים שמרצונם החופשי יצאו כדי לזעוק נגדכם.

גלעד ארדן: האוכלוסייה זה לא 8 מיליון, או שאני לא זוכר טוב?

דניאל בן-סימון: שמע, אתה רוצה להוריד את הדיון עכשיו, בוא נדבר על 500,000 איש – בכל זאת, בכל זאת.

דניאל בן-סימון: אני מבין שהמגזר היהודי יצא, אני מבין שהמגזר הערבי – לכן אני ספרתי על-פי המגזר היהודי שזה כמעט זה.

דניאל בן-סימון: והלוואי שהמגזר הערבי היה יוצא ועושה יד אחת עם המגזר היהודי.

דניאל בן-סימון: ולצערי, אדוני השר, ועל זה אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, למה יש לי תחושה שהטלטלה הזאת היא בדרכה אלינו, כמו צונאמי שמתגבר ככל שהוא מתקדם.

דניאל בן-סימון: הם באים אלינו, אדוני השר, הטלטלה הזאת היא בדרך אליכם, ואני מעז לומר פה שאתם הולכים לסיים.

דניאל בן-סימון: אתם הולכים לסיים, כי לא הבנתם את המחאה הזאת; לא הבנתם אותה ועבדתם על האנשים.

דניאל בן-סימון: פגשתי קבוצה של אמריקנים עכשיו, שפגשה את ראש הממשלה, אמרו לי: לא ראינו אדם זחוח כזה מזמן; הוא אמר בעצם I can be Prime Minister forever.

יצחק הרצוג: כן, הוא אומר לפחות שש שנים.

דניאל בן-סימון: נכון.

דניאל בן-סימון: ולכן, אני אומר לך, אדוני, למה מתחילה נפילה?

דניאל בן-סימון: כשההתנשאות והיהירות חוברות יחד בכריכה אחת, הנה לך נפילת שלטון.

דניאל בן-סימון: והאנשים האלה שחושבים – זה קרה גם למפא"י, שחשבו שאין להם סוף, והנה בא הסוף בצורה מפתיעה.

דניאל בן-סימון: ואדוני השר, למה אני לא יודע מה – לא, אני לא נביא ולא עתידן – כל העבר לפנינו, אבל יש איזה מסע שמתקרב.

דניאל בן-סימון: הוא גורף את אירופה, את העולם הערבי, וגם בארצות-הברית, אנשים דורשים יותר שוויון, אנשים דורשים יותר שוויון, וכשאין שוויון הממשלה צריכה לפעול כדי להשית את השוויון הזה על החברה.

דניאל בן-סימון: והורדתם את – הרמתם את הידיים.

דניאל בן-סימון: אתם פשוט – תנו לשוק החופשי להשתולל.

דניאל בן-סימון: מה זה הסיפור הזה?

דניאל בן-סימון: מה זה הסיפור הזה?

דניאל בן-סימון: בשביל מה נבחרתם?

דניאל בן-סימון: כדי לתת לכל אחד לעשות מה שהוא רוצה?

דניאל בן-סימון: כדי לאזן, כדי לווסת, כדי ליצור את השוויון, שתאוות הבצע מונעת ממנו להיווצר.

דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר, אדוני השר, אדוני היושב-ראש, שהמחאה היתה אולי אחד הדברים היותר גדולים שהיו פה, ומסמסתם אותה, מסמסתם כי לא רציתם להבין אותה.

דניאל בן-סימון: והמחאה הזאת תפיל אתכם, כי אלה אנשים שלצערי לא הצביעו כל כך בבחירות האחרונות, ויכול להיות שעכשיו נתתם להם סיבה ללכת לקלפיות, 400,000 האלה ישנו את מאזן הכוחות.

דניאל בן-סימון: לכן, למה אני חושב, אדוני השר ארדן, שאני אדבר אתך בפעם הבאה כשאתה יושב בספסלים אחרים?

דניאל בן-סימון: אל תיקח את זה באופן אישי.

דניאל בן-סימון: וזה טבעה – – –

גלעד ארדן: היושב-ראש יגיד לך שאני איהנה יותר שם.

דניאל בן-סימון: אז יכול להיות שזה – – – יותר ממה שזה קרוב, אם גם תיהנה מזה.

דניאל בן-סימון: כי אני מבין את הכאב הזה לבוא לענות כל שבוע את אותה תשובה סטנדרטית על הדברים האלה.

דניאל בן-סימון: אבל אני לא בא כדי להתנצח אתך.

דניאל בן-סימון: אדוני השר, אני לא בא כדי להתנצח אתך.

דניאל בן-סימון: ראש הממשלה קיבל הזדמנות יוצאת דופן לתקן חברה, והוא נשאר בקבוצת ההשתייכות שלו, הקבוצה של האנשים שיש להם הכול.

דניאל בן-סימון: ואם מנהיג מדינה מנותק מהאוכלוסייה שלו, אז המצב רע.

דניאל בן-סימון: ויש לי עוד בשורה בשבילך, אדוני השר; ערי הפיתוח, שבאופן אוטומטי ואינסטינקטיבי הצביעו בעד מנהיג הליכוד, כאילו נולדו ככה – בחלב אמם ינקו את האהדה לליכוד – גם זה הולך ונסדק.

דניאל בן-סימון: גם זה הולך ונסדק, ודי לסייר בארץ כדי להבין שהעובדה שלאנשים יש מה לאכול, אבל התחושה שהחברה לא נותנת להם את הכלים – לא להם ולא לילדים שלהם.

דניאל בן-סימון: לכן, אדוני השר, המצב לא נראה טוב.

דניאל בן-סימון: ואני רוצה מלה אחת מדינית, ברשותכם, מכיוון שאמרנו "מדיני, חברתי, כלכלי"; אני אומר מלה אחת מדינית: אין כלום.

דניאל בן-סימון: אין כלום, וזה דבר שהוא כמעט קרימינלי.

דניאל בן-סימון: מה זאת אומרת אין שיחות?

דניאל בן-סימון: מה, אנחנו באי בודד פה?

דניאל בן-סימון: מה זאת אומרת אין שיחות?

דניאל בן-סימון: אז נכון שאבו מאזן לא רוצה.

דניאל בן-סימון: אז מה אם הוא לא רוצה?

דניאל בן-סימון: אבל לא ייתכן שהעולם מסביבנו גועש – "מסביב ייהום הסער", כמו שאומרים בלשון בית"רית – – –

יצחק הרצוג: זה הפלמ"ח.

אבישי ברוורמן: זה הפלמ"ח.

ראובן ריבלין: זה שיר הפלמ"ח.

דניאל בן-סימון: אני יודע, אני יודע.

דניאל בן-סימון: ניסיתי, ניסיתי.

דניאל בן-סימון: תודה על ההקשבה.

יצחק כהן: "שתי גדות לירדן", זה.

יצחק כהן: "שתי גדות לירדן".

דניאל בן-סימון: אני יודע, ניסיתי לבדוק את ההקשבה.

יצחק כהן: – – – שיר שלנו – – –

ראובן ריבלין: שיר בית"ר זה "עברי גם בעוני בן שר".

דניאל בן-סימון: לכן, אדוני, איבדתם – בעניין המדיני – אני לא יודע למה, אני פונה אליך, אתה איש ליכוד, איש ימין, אבל נדמה לי, אולי אני טועה, שאתה מגלה רגישות שכנראה נחסכה מראש הממשלה.

דניאל בן-סימון: היהירות הזאת, ההופעה הזאת של מנהיג של מדינה שמתמודדת עם קיומה, החיוכים האלה – גם בכרמל, גם באסון, וגם כשהוא יושב עם אורחים, תחושת "אני ואפסי" שהיתה שייכת למפא"י דווקא, שנאבקתם נגדה; אתם נדבקתם בנגיף הזה.

דניאל בן-סימון: ולכן, אדוני ראש הממשלה – סליחה, הוא לא פה.

דניאל בן-סימון: בעניין המדיני, הקיפאון הזה זה דבר שלא יכול לעבור.

דניאל בן-סימון: לא יכול להיות שראש הממשלה ישתק את נשיא ארצות-הברית, וישתק את אבו מאזן, וישתק את השיח.

דניאל בן-סימון: ואני באמת – יכול להיות שהאשמה היא עליהם, אבל לא יכול להיות שהוא יכרות ברית רק עם גינגריץ', ועם רומני, ועם כל האוונגליסטים האלה, שמתפללים ליום שבו הם יבואו לפה ויחליפו אותנו.

דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר, אדוני היושב-ראש, זה לא רק הצעת אי-אמון, זה מצב שאתה רואה אותו – כמעט דיאגנוזה פוליטית, אדוני השר: אתם לקראת סיום.

דניאל בן-סימון: יעלו כוחות חדשים.

דניאל בן-סימון: יעלו כוחות חדשים שיביאו לא שוויון בהכרח, אבל יביאו תחושה – תחושה של שוויון, ושאולי, אם הם, לא הלך להם, לילדים שלהם יש עתיד טוב יותר.

דניאל בן-סימון: ונגד שני הדברים האלה לא עשיתם כלום, ולכן אני חושב שאתם בדרך להחליף כיסאות.

דניאל בן-סימון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת בן-סימון.

ראובן ריבלין: אני מזמין את השר ארדן לומר את דבר הממשלה כמענה על הצעת האי-אמון.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, תודה, טוב, מה אומר ומה אדבר, אם חבר הכנסת בן-סימון מתיימר, אפילו שכבר חרב בית-המקדש, לנבא מה יקרה כאן בחודשים הקרובים, ומי יהיה בקואליציה ומי באופוזיציה, אז אני לא.

גלעד ארדן: יהיה לי קשה להתווכח אתו, כי אני לא יודע לנבא מה יהיה ומה יקרה במערכת הפוליטית.

גלעד ארדן: אני רק אומר שזה שחבר הכנסת בן-סימון מנסה להדביק לנו, לראש הממשלה, איזה תכונות או התנהגות שהיא זחוחה או בטוחה – אין לדברים שום בסיס במציאות.

גלעד ארדן: אני חושב שהממשלה הנוכחית וראש הממשלה קשובים מאוד לכל מה שקורה בציבור הישראלי.

גלעד ארדן: מעולם – ואני אומר כאן את זה שבוע אחר שבוע, ומובן שזה לא מעניין, כי צריך לתקוף, אז אומרים מה שרוצים כדי לתקוף.

גלעד ארדן: זה לא משנה, העובדות לא יבלבלו איש מחברי האופוזיציה.

גלעד ארדן: אבל, אדוני היושב-ראש, אתה יכול להעיד כמה פעמים אני אמרתי כאן שלא כל החוכמה טמונה בממשלה; ושראש הממשלה, בהרבה מאוד אירועים, מבין שיש טעויות, וצריך לתקן אותן, לפעמים הטעויות הן באחריותנו ולפעמים הן קרו עוד בזמן הממשלות הקודמות, אבל בכל מקרה אנחנו ממש לא מתיימרים לחשוב שכוחנו ועוצם ידנו עשו ויעשו לנו את החיל הזה, אלא אנחנו חושבים שיש לנו הרבה מאוד משימות לתקן ולשפר בחברה הישראלית.

גלעד ארדן: אתה דיברת על חוסר השוויוניות, ובוודאי זו אחת הרעות החולות שצריך לטפל בהן; ואנחנו מטפלים בה.

גלעד ארדן: אבל להגיד משפט כמו: יש היום הרבה יותר, והנתונים טובים – והיום היתה פה, דרך אגב, משלחת מהאיחוד האירופי, שבאה לברר מה הסוד, מה הקסם, איך מדינה מוקפת אויבים שמוציאה כל כך הרבה על תקציב הביטחון, ופתאום צריכה גם להשקיע מיליארדים כדי לפצות מגורשים מגוש-קטיף או לבנות גדר ביטחון בדרום, בכל זאת מצליחה להביא נתונים כפי שאתה, חבר הכנסת בן-סימון, ציינת: 5% אבטלה.

גלעד ארדן: כמובן אין דבר יותר חברתי מאבטלה נמוכה, ואין דבר שיותר פוגע חברתית – ולא רק חברתית, גם בכבוד, ומעבר לזה, במעמד של משפחה ושל ראש המשפחה – כאשר האבטלה היא גבוהה וכאשר יש מפוטרים רבים המשק.

גלעד ארדן: אז אם אתה שואל אותי לגבי התחושות – אני לא יודע, לא בטוח שאתה חייב לחפש דווקא בממשלה.

גלעד ארדן: תחושות זה עניין סובייקטיבי, אתה יודע.

גלעד ארדן: תחושות לא תמיד באות רק ממה שהממשלה עושה.

גלעד ארדן: תחושות – יש עוד גורמים שמשפיעים על התחושות במדינה, ואני לא בטוח שרק הממשלה היא זאת שמשפיעה על התחושות של אזרחי המדינה.

גלעד ארדן: אני יכול לדבר על נתונים ועל עובדות.

גלעד ארדן: לגבי העובדות – אני מצטט אותך לגבי נתוני האבטלה, אני יכול להגיד לגבי עובדות – אני אומנם פה רק תשע שנים, אבל כילד עקבתי אחרי כל ממשלות ישראל – כילד שגדל באשקלון – תמיד התעניינתי בפוליטיקה וביחסים גם עם המגזר העסקי ובהחלטות שמתקבלות.

גלעד ארדן: אז אני אומר לך, ואני מישיר מבט אל כל אזרח ואזרחית במדינת ישראל: אני לא אומר שזאת הממשלה הכי חברתית מאז קום המדינה, אבל אני אומר שזאת בהחלט אחת הממשלות החברתיות ביותר מאז קום המדינה, ואני ככה שרבטתי לי רק כמה מהדברים, כדי להראות עד כמה אנחנו מחויבים – בשונה מתנועת העבודה ההיסטורית אנחנו מחויבים לציבור הרחב ולצמצום הפערים, ולא מחויבים לאינטרסים של בעלי ההון.

גלעד ארדן: דרך אגב, בעניין הזה אין אצלנו קואליציה–אופוזיציה.

גלעד ארדן: כשבשבוע האחרון הביאה חברת הכנסת גלאון – אני לא זוכר יחד עם מי – את החוק שמקשה יותר לבצע תספורות ולפגוע בנכסים הפנסיוניים או בחיסכון לטווח ארוך של הציבור, ועדת השרים לחקיקה, כפי שאתה תראה כאן ביום רביעי, תמכה בהצעת החוק הפרטית הזאת.

גלעד ארדן: מי שהקים את הוועדה לבחינת הריכוזיות במשק – שאני מקווה שהמסקנות הסופיות שלה, לאחר שהתאפשרה כמובן זכות התגובה למי שעלול להיפגע, יוצגו בקרוב לציבור – זה הממשלה הנוכחית וראש הממשלה הנוכחי.

גלעד ארדן: מי שפותח את משק החלב לתחרות וליבוא, כדי להוזיל את העלויות, ומתעלם מהאינטרסים של החברות הגדולות במשק, שתנועת העבודה – דרך אגב, לא תמיד טעתה בזה; יש גם אינטרסים חקלאיים לגיטימיים – אבל כשאתה מדבר אתי על פערים, ויוקר מחיה, ויכולות, ומה מתאפשר למשפחות אמידות ומה למשפחות פחות אמידות, אז תסתכל, אני מציע, על התנועה שאתה משתייך אליה לפני שאתה מטיח רפש בממשלה הנוכחית.

גלעד ארדן: וכן הלאה וכן הלאה: בתחום הסלולר – הפחתת העלויות שמוביל שר התקשורת והכנסת מתחרים חדשים.

גלעד ארדן: בתחום ההכנסות של המדינה, שכמובן יחזרו לאזרחים, ממשק הגז – ועדת-ששינסקי, שהקים שר האוצר.

גלעד ארדן: העלאת התמלוגים וביטול הטבות היתר שניתנו ל"כימיקלים לישראל" – דומני שזה לא על-ידי ממשלת הליכוד, אבל זה תוקן על-ידי ממשלת הליכוד הנוכחית, כולל הטלה של 3 מיליארד שקל עלויות כדי לטפל בנזקים הסביבתיים שנגרמו שם מהפעילות התעשייתית של "כימיקלים לישראל".

גלעד ארדן: וכמובן, אני אזכיר שוב ושוב, וזה לא משעמם אותי דרך אגב, כי אני מאוד גאה להזכיר שבנושאים שדיברו עליהם עשרות שנים, שלא יושמו, כמו חוק חינוך חובה חינם, כמו הנושא של הרחבת הסבסוד לצהרונים, השתתפות בתשלומי הורים, ספרי לימוד, שנת לימודים חינם באקדמיה לחיילים משוחררים ויוצאי השירות הלאומי בפריפריה – כל הדברים הללו הם לא דברים שעובדים לטובת העשירים, אלא ההיפך, הם עובדים למען הפריפריה, למען אותן שכבות חלשות או זוגות צעירים או משפחות צעירות שמתקשות לגמור את החודש.

גלעד ארדן: רק בחודש האחרון גם נכנסו לתוקף, אדוני היושב-ראש, הטבות בהיקף של מאות שקלים לאבות עובדים עם ילדים קטנים, וגם לאמהות עם ילדים קטנים.

גלעד ארדן: הממשלה משקיעה 30 מיליארד שקלים, סכום בכלל חסר תקדים כלפי כל ממשלה, כדי לצמצם את המרחקים בין הפריפריה למרכז ולהשקיע ברכבות מהירות, תחבורה ציבורית וכבישים.

גלעד ארדן: בעצם, בכל תחום, אדוני היושב-ראש, שבו אנחנו יכולים לפעול כדי לצמצם את הפערים החברתיים ולהפחית את יוקר המחיה.

גלעד ארדן: בכיוון הזה, והזה בלבד, הממשלה הזאת פועלת.

גלעד ארדן: אבל, ובזאת אני מסיים, אדוני היושב-ראש, בשונה מחברינו הנכבדים באופוזיציה, שכאשר ניתנו בידיהם ההזדמנויות הם הוכיחו פעם אחר פעם – ופה נתחבר אולי לדבר אחרון שנאמר, והאשימו אותנו כמעט בפשע על כך שאנחנו לא כופים על הפלסטינים לדבר אתנו – כאשר ההתנגשות אצל מפלגות השמאל היתה, האם בכל מחיר לבצע ויתורים כלפי הפלסטינים, גם אם לא מובטח בתמורה שום דבר ממשי, לא שלום, לא ביטחון, אלא רק ויתור על אותם מקומות, שלצערי חלק ממפלגות השמאל לא רואות בהם מקומות שלעם היהודי יש מה לעשות בהם; תמיד, בדרך כלל, הפעילות הזאת, הפוליטית, המדינית, שלא הובילה לצערנו לשום דבר, אולי מלבד להקצנה והתחזקות הגורמים הקיצוניים ועליית ה"חמאס" ועוד הרבה דברים לא טובים שקרו כאן כתוצאה מאותה תמימות – אני בטוח שהיא באה ממקום טוב, של רצון באמת להביא שלום.

גלעד ארדן: אבל מה לעשות?

גלעד ארדן: טעיתם בדרך.

גלעד ארדן: ובאותה דרך שטעיתם, חברי מהשמאל, גם פגעתם בביטחון המדינה, גם יצרתם אשליות שווא אצל הפלסטינים שהם יקבלו כאן ויתורים מטורפים שיסכנו את ביטחון ישראל, לתפיסתנו, וגם שכחתם באותן שנים את כל ההבטחות שלכם על צמצום הפערים החברתיים והטיפול באי-שוויון.

גלעד ארדן: אנחנו מחויבים לדרך הזאת.

גלעד ארדן: אנחנו מטפלים דבר-דבר.

גלעד ארדן: אבל כפי שאמרתי, אנחנו עושים את זה ברצינות, באחריות, לא בצורה שמסכנת את כלכלת ישראל או גורמת לקיטוב ושיסוי בתוך החברה הישראלית.

גלעד ארדן: אם הבוחר יחליט שהדרך הזאת נראית לו, אז בעזרת השם יבחר בנו שוב, ואם לא, תאמין לי, אני אבצע את תפקידי, זה כבוד גדול לשרת את העם גם מהאופוזיציה.

גלעד ארדן: אבל נראה שמי שיודע להתנבא איפה נהיה, זה אתה ולא אני.

גלעד ארדן: לכן אני מבקש מהכנסת לדחות את הצעות האי-אמון.

גלעד ארדן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר גלעד ארדן.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצעת האי-האמון השלישית, של סיעות בל"ד, רע"ם-תע"ל וחד"ש.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חברת הכנסת חנין זועבי לבוא ולעלות לבמה על מנת לנמק את הצעות הסיעות לאי-אמון בממשלה בעניין המוגדר: בקשת שר המשפטים לתת חנינה לשוטר שחר מזרחי ואי-הענשת שוטרים שהרגו אזרחים ערבים.

ראובן ריבלין: ישיב על הצעת האי-אמון השר לביטחון פנים, האחראי למשטרה, כפי שהממשלה החליטה שכך יעשה, ונכון גם שהוא המשיב.

ראובן ריבלין: השר נמצא.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר, האמת, אדוני היושב-ראש, יש אולי נושאים שאני חושבת שאנחנו מסכימים עליהם, אני מקווה שזה אחד הנושאים, אני תוהה, אבל את זה אני אראה.

חנין זועבי: הצעת האי-אמון – – –

יצחק כהן: מה עם הספר?

ראובן ריבלין: לא, לא, כבוד השר כהן, קודם כול, אתה לא יכול לקרוא קריאות ביניים – – –

יצחק כהן: אבל מה עם הספר?

ראובן ריבלין: לא, לא, לא, קודם כול, אתה לא יכול לקרוא קריאות ביניים, אתה יכול לשלוח פתקה, אבל אתה לא יכול לקרוא קריאות ביניים.

נסים זאב: הוא מופיע בספרייה של הכנסת?

חנין זועבי: אה, עותק מהספר.

נסים זאב: הוא לא בספרייה של הכנסת?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יצחק כהן, היא רשאית לומר מה שהיא רוצה, אתה כמובן יכול להשיב לה בכל עת שתעמוד על הבמה או תכתוב ספר בעצמך.

חנין זועבי: לא, אני מסכימה.

חנין זועבי: אני מסכימה גם שיכתבו על הספר אחרי שיקראו אותו ולא לפני שיקראו אותו, לכן אני מסכימה.

חנין זועבי: בשמחה אני אעביר לך עותק.

ראובן ריבלין: בבקשה, את לא חייבת להשיב לו, הוא חייב להשיב לך.

חנין זועבי: לא, אבל בחרתי כן.

ראובן ריבלין: את לא חייבת להשיב לו, הוא חייב להשיב לך.

חנין זועבי: כן, כן.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מחמוד גנאים נורה למוות על-ידי שוטר בשם שחר מזרחי.

חנין זועבי: לשוטר לא נשקפה שום סכנה, זה בית-המשפט שקבע כך.

חנין זועבי: בפסק-הדין בית-המשפט ציין שבפרשה שלפנינו נקבע כי המערער לא היה בסכנת חיים, לא בהיבט האובייקטיבי ולא בהיבט הסובייקטיבי.

חנין זועבי: בית-המשפט גם הראה, אדוני היושב-ראש, שיש סתירות בהודאתו של הנאשם.

חנין זועבי: הוא הראה שהמכונית של מחמוד היתה חונה וחסומה, כך שלא היה ביכולתו לדרוס את מזרחי או להוות שום סכנה בהיותו יושב במכונית.

חנין זועבי: בית-המשפט דיבר על קדושת החיים.

חנין זועבי: בית-המשפט דיבר על רגישות תפקיד השוטר ביחס לחייו של האזרח.

אריה ביבי: מחמוד היה אימאם?

אריה ביבי: מחמוד היה אימאם או מה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ביבי.

אריה ביבי: לא, הוא היה אימאם, או – – – מה הוא היה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ביבי, אתה לא יכול להפריע לה.

חנין זועבי: מה זה קשור?

חנין זועבי: אני מדברת על בן-אדם שנורה.

ראובן ריבלין: אבל אתה לא יכול, אם אתה לא מבין אז אני – – –

אריה ביבי: על מי היא רוצה להגן?

אריה ביבי: במה הוא עבד?

חנין זועבי: מה זה קשור בכלל במה הוא עבד?

חנין זועבי: הוא נורה.

אריה ביבי: במה הוא עבד באמת?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ביבי, היא לא נמצאת פה על דוכן העדים, אי-אפשר לחקור.

ראובן ריבלין: תקרא קריאת ביניים אחת, מספיק.

אריה ביבי: לא, שאלתי במה הוא עבד.

ראובן ריבלין: לא מעניין אותי מה שאלת, היא עכשיו מדברת.

ראובן ריבלין: זכותה המלאה.

חנין זועבי: אתה מחפש הצדקות?

חנין זועבי: אני לא מבינה אותך.

חנין זועבי: מה אתה מחפש?

אריה ביבי: אני לא מחפש הצדקות.

ראובן ריבלין: כבר אני מוסיף לך דקה נוספת על הזמן שהפריעו לך.

אריה ביבי: מה שהיושב-ראש אומר.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: אז בית-המשפט קבע שהשוטר לא היה בסכנת חיים.

חנין זועבי: אחרי כל זה, היה צריך ערעור, אדוני היושב-ראש, בשביל גזר-דין של 30 חודשים.

חנין זועבי: אבל לפני שנדון בעונש שלא קיבל מזרחי, עלינו לדון בחגיגת התמיכה במזרחי בקרב מערכת השיטור, החל בחבריו של מזרחי וכלה בשר לביטחון פנים.

חנין זועבי: השר לביטחון פנים איננו חרד, כנראה, מהקלות שבה שוטרים תחת מרותו הורגים אזרחים.

חנין זועבי: השר לא מוצא במעשה האיום של מזרחי סיבה לחשבון-נפש.

חנין זועבי: אין נורה אדומה שנדלקה אצל השר.

חנין זועבי: אין ולו מחשבה מקצועית קטנה אחת על משמעות הדבר ששוטר הורג אזרח כאשר לא נשקפת לו שום סכנה.

חנין זועבי: וזו אינה חברת הכנסת זועבי שאומרת שלא נשקפת סכנה מצד הערבי לשוטר היהודי.

חנין זועבי: נקודת ההנחה או הקביעה הזאת היא, כמו שאמרתי, של בית-המשפט.

חנין זועבי: אבל השר לביטחון פנים, שהיה אמור להזדעק, לא פעל בצורה אקטיבית בעניין, והוא לא עוצר – שמא המשטרה לא מתפקדת מול אוכלוסייה מסוימת כמערכת לשמירה על ביטחון, אלא דווקא כמערכת שמעמידה את האוכלוסייה הזאת בסכנה.

חנין זועבי: כי מחמוד גנאים לא היה הראשון.

חנין זועבי: השר לביטחון פנים נתן תמיכה בלתי מותנית, אוטומטית, מקיפה, גם לשוטר וגם לכל השוטרים שהיו לפניו שגם הרגו ערבים.

חנין זועבי: והתמיכה הזאת, שנמצאת בקרב חבריו של מזרחי, השר מסכים לה.

חנין זועבי: השר מאמץ אותה והוא מתקדם עם זה הלאה לקראת דרישה שהיא יותר מסוכנת מאשר התוצאות של ההריגה של מחמוד גנאים – השר לביטחון פנים מבקש חנינה.

חנין זועבי: אבל אני רוצה, לפני שנדון בחנינה, להגיד גם משהו לשר לביטחון פנים.

חנין זועבי: האוכלוסייה הערבית קוראת את המסר שמאחורי החנינה הזאת.

חנין זועבי: לפני החנינה – קוראת את המסר שמאחורי התמיכה בשוטר מזרחי.

חנין זועבי: המשפחה של גנאים, התושבים של באקה-אל-ע'רביה, התושבים של המשולש, האזרחים הערבים במדינה, בגליל ובנגב, קוראים את מסר התמיכה, והמסר הוא שאתה, אדוני השר, לא רואה בהריגת ערבי פשע.

חנין זועבי: השופט אור יכול לשבת, הוא יכול לכתוב עוד תריסר דוחות על התרבות העוינת של המשטרה כלפי הערבים, אבל את השוטרים ואת השר זה לא מעניין, זה לא אומר להם כלום.

חנין זועבי: לתאר עמדות של עוינות, של זלזול כלפי האוכלוסייה, כאשר יחד עם העוינות הזאת יש לשוטרים היכולת המיידית לירות ולהרוג – זה לא אומר כלום לא לשר, לא למשטרה, לא לממשלה, וגם כנראה לא לחברי הכנסת.

חנין זועבי: אחרי ועדת-אור היה מקום ליותר מ-30 ועדות, שכולן, אדוני השר, יחזרו על אותם דברים.

חנין זועבי: 34 ערבים הוצאו להורג מאז אוקטובר 2000, שבו המשטרה הציבה צלפים על גגות הבניינים, באוקטובר 2000.

חנין זועבי: זה לא עצר בנקודה זו של מערכת שנהפכה להיות מערכת מסוכנת כלפי הערבים, אבל זה עבר שלב נוסף.

חנין זועבי: זה הגיע, אדוני היושב-ראש, למערכת המשפטית, והמערכת המשפטית עצמה נכנעה לאווירה של תמיכה.

חנין זועבי: אין מי שנחלץ מתרבות דומיננטית.

חנין זועבי: אם כבר מזלזלים בחייהם של הערבים, אז עושים את זה עד הסוף.

חנין זועבי: למה לעצור בכלל אם קיימת שנאה שכזו?

חנין זועבי: השנאה יכולה לחדור בעדינות דרך כל השרשרת המערכתית של המדינה.

חנין זועבי: כאשר היא כל כך חזקה היא פשוט לא תמצא מחסומים.

חנין זועבי: המערכת המשפטית, אדוני היושב-ראש, ציינה בפסק-הדין את המשפטים הבאים: אנו רואים חשיבות רבה להבהיר, כי גם שוטרים העוסקים במלאכת אכיפת החוק, הנאלצים להתמודד עם מצבים קשים, כפופים להוראות החוק.

חנין זועבי: על כן, בבואם לאכוף את החוק, עליהם לעשות כן תוך שימוש באמצעים שהחוק מעניק להם.

חנין זועבי: בהתחשב בקדושת החיים, בהתחשב בשלטון החוק, בהתחשב בכך שהשוטרים הם אלה שמופקדים על חייו של כל אזרח במדינה, ובהתחשב בכך שלא נשקפה שום סכנה לשוטר – אחרי כל החישובים והשיקולים האלה, בית-המשפט גוזר חמש-עשרה חודשים, חמש-עשרה חודשי מאסר – – –

זאב בילסקי: חמישה-עשר.

חנין זועבי: חמישה-עשר.

חנין זועבי: מישהו מבין את זה?

חנין זועבי: צריכים מאוד להתאמץ.

חנין זועבי: ולהביא את המקרה בפני בית-המשפט העליון על מנת להכפיל את גזר-הדין, ומגיעים סך הכול ל-30 חודשים.

חנין זועבי: אני רוצה לשאול אתכם, חברי הכנסת, אם אתם מאמינים שעל הרג לא מוצדק, בלשון בית-המשפט, ועל הוצאה להורג מקבלים רק 30 חודשים.

חנין זועבי: מי יכול גם לספור תיקי רצח בלי סכנת חיים שבהם ניתן במדינה הזאת עונש משפיל שכזה?

חנין זועבי: איך מרצה, למשל מרצה בחוג למשפטים, יסביר את זה לסטודנטים שלו?

חנין זועבי: איך אמא או אבא, שאינם נגועים במחלת שנאה לערבים, יסבירו את העונש לבת או לבן שלהם?

חנין זועבי: איך בן-אדם נורמלי היה מסביר את גזר-הדין המגוחך הזה?

חנין זועבי: והשוטר שנכנס לבית-הכלא – מה הוא אמר?

חנין זועבי: הוא אמר: אני נכנס בראש מורם.

חנין זועבי: הוא יודע בדיוק על מה הוא מדבר.

חנין זועבי: גם הוא, אבל לא רק הוא, גם אנחנו וגם העולם יודעים על מה הוא מדבר.

חנין זועבי: הוא מבין את משמעות גזר-הדין.

חנין זועבי: הוא מבין שיש חברה שמקבלת אותו כאשר היא מתגאה בו, לכן הוא לא מתבייש.

חנין זועבי: גם אחרי גזר-דין משפיל זה, אדוני היושב-ראש, העניין לא מסתיים.

חנין זועבי: השר לביטחון פנים פונה לשר המשפטים ומבקש חנינה.

חנין זועבי: שר המשפטים מסכים ומעביר את זה הלאה.

חנין זועבי: חנינה שהופכת גזר-דין מגזר-דין מגוחך ומשפיל – – –

גאלב מג'אדלה: סליחה.

גאלב מג'אדלה: כבוד סגן היושב-ראש, אודה לך אם תיתן לנו פנים במקום גב.

חנין זועבי: וגם אם תקשיב.

גאלב מג'אדלה: כרמל, רק אל תיתן לי לשמוע את הקול שלך, דברו לאט.

קריאה: לא הבנתי.

גאלב מג'אדלה: הקול שלך מגיע אלי.

גאלב מג'אדלה: אני לא רוצה לדעת את הסודות ביניכם.

גאלב מג'אדלה: תודה.

חנין זועבי: החנינה, חברי הכנסת, הופכת גזר-דין מגוחך ומשפיל לגזר-דין מיותר; חנינה שהופכת פשע שלא קיבל עונש הולם לפשע שבעצם לא התקיים כלל.

חנין זועבי: החנינה במקרה של מזרחי היא מין מחיקה סופית של הפשע.

חנין זועבי: כולנו יודעים שבניכוי שליש מזרחי היה אמור להשתחרר כבר בחודש מאי.

חנין זועבי: בחודשים הקרובים הוא היה אמור להשתחרר.

חנין זועבי: האם זה לא מעורר חשש?

חנין זועבי: האם זה לא מעורר חשד לנוכח התקופה הקצרה שנותרה למזרחי ולנוכח התקופה הקצרה שהוא שהה בבית-הכלא?

חנין זועבי: שתי תקופות קצרות ללא שיעור בין כניסתו לכלא לבין החנינה, בין החנינה לבין שחרורו הצפוי ממילא.

חנין זועבי: המציאות אומרת הכול.

חנין זועבי: היא מצביעה על מצב חמור בהרבה מכל הדברים החמורים שכבר הזכרנו.

חנין זועבי: החנינה במצב זה אומרת, אדוני השר, שלא מדובר בטעמים הומניטריים, אלא בעוד מסר שמופנה אל אוכלוסיית השוטרים.

חנין זועבי: החנינה תאפשר למזרחי לחזור לתפקד כשוטר.

חנין זועבי: זה מה שאומרת החנינה.

חנין זועבי: מזרחי יחזור לאותה זירה שבה הוא הרג אזרח בלי שום הצדקה, בלי עונש ראוי על מעשיו.

חנין זועבי: מסר זה הועבר כבר לכל השוטרים שמסתובבים עכשיו בבאקה, בנצרת, בטירה, בג'דיידה, והם עוד יפיקו את הלקח ויעשו במסר הזה אולי משהו.

חנין זועבי: לא מדובר בפשע, אדוני השר, לא מדובר בחנינה, אדוני היושב-ראש, מדובר ביחס השלטון לאוכלוסייה שלמה.

חנין זועבי: די במקרה הזה, די במקרה הזה של שחר מזרחי לספר את הסיפור של יחס המדינה לערבים.

חנין זועבי: המדינה מעמידה אותנו בסכנה.

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

חנין זועבי: מערכת השוטרים – אני מסיימת – מעמידים אותנו בסכנה.

חנין זועבי: אדוני השר, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אל תהיו כל כך בטוחים שאתם יכולים לשלוח מסרים, שבשבילכם הם מובנים מאליהם, אבל בשבילנו הם מסרים שהם כמו רעידת אדמה.

חנין זועבי: ואל תהיו בטוחים שיחד עם רעידות אדמה שאתם שולחים לנו יום-יום אפשר לשמור על שקט.

חנין זועבי: אנחנו ניאבק למען הזכויות שלנו ולמען המעמד שלנו.

חנין זועבי: תודה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני, כבוד השר, להשיב על הצעת האי-אמון.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, סיעות חד"ש, בל"ד ורע"ם-תע"ל הגישו הצעת אי-אמון בממשלה בעקבות המלצת שר המשפטים לנשיא המדינה לחון את השוטר שחר מזרחי.

יצחק אהרונוביץ': ביום 21 ביולי 2010 ניתן פסק-הדין בערעורה של פרקליטות המדינה על קלות העונש שגזר בית-המשפט המחוזי בעניינו של השוטר שחר מזרחי.

יצחק אהרונוביץ': גזר-הדין של בית-המשפט העליון העמיד את עונש המאסר על 30 חודשי מאסר בפועל.

יצחק אהרונוביץ': בראשית דברי אבקש לציין כי שחר מזרחי היה שוטר מצטיין, מוערך מאוד על-ידי מפקדיו, אדם שיבקש לתרום לביטחון המדינה הן בשירותו הצבאי, שבמסגרתו הוכר כחייל מצטיין, והן בשירותו במשטרה.

יצחק אהרונוביץ': הירי מושא פסק-הדין בוצע בעקבות מרדף שביצע השוטר אחר המנוח, וייתכן שאף לאחר ניסיון של המנוח לתקוף את השוטר.

יצחק אהרונוביץ': הירי בוצע מתוך דבקות במשימה ונחישות למלא את תפקידו היטב, והכול כפי שנכתב בפסק-הדין.

יצחק אהרונוביץ': אין עוררין כי גם שוטרים העוסקים במלאכת אכיפת החוק, הנאלצים להתמודד עם מצבים קשים, כפופים להוראות החוק, ולפיכך עליהם לעשות כן תוך שימוש באמצעים שהחוק מעניק להם.

יצחק אהרונוביץ': אסור שידו של שוטר תהיה קלה על ההדק בבואו להילחם בפשיעה.

יצחק אהרונוביץ': עם זאת, יש להביא בחשבון כי החלטות במהלך פעילות מבצעית נמדדות בשבריר של שנייה ולעתים אין ללוחמים בפשיעה המותרות של חישוב צעדיהם וניהול הערכות סיכונים.

יצחק אהרונוביץ': פסק-הדין שניתן על-ידי בית-המשפט עלול לפגוע פגיעה קשה במוטיבציה של השוטרים, שעומדים בקו האש במלחמתם בעבריינים.

יצחק אהרונוביץ': כולנו זוכרים את סיפור המעשה של השוטר שלומי אסולין, זיכרונו לברכה, שבחודש ינואר 2007 רדף אחרי גנב רכב שתקף אותו במברג בראשו, תקיפה שבגינה מצא את מותו לפני כמה חודשים, באוגוסט 2011.

יצחק אהרונוביץ': אין קשר ממשי בין האירועים, אולם הם נצברים למכלול אחד הגורם לתחושה קשה וכואבת בקרב שוטרי משטרת ישראל.

יצחק אהרונוביץ': המוטיבציה הפגועה הזאת משמעותה נזק לאינטרס הציבורי, לביטחונם של אזרחים.

יצחק אהרונוביץ': כשר לביטחון הפנים, אשר אמון על שמירת הסדר הציבורי והביטחון האישי של תושבי מדינת ישראל, אני מכבד את החלטת בית-המשפט העליון, אך איני יכול שלא להביע חשש מהמסר שעולה בפסיקת בית-המשפט העליון, שאינו מגביר את הנחישות, הדבקות במשימה, אומץ הלב של השוטרים – תכונות המצויות בציר הליבה של העשייה המשטרתית.

יצחק אהרונוביץ': היפוכו של דבר, החלטת בית-המשפט עלולה בעתיד לעודד שוטרים לעצום את העין.

חנין זועבי: הם מעל החוק?

יצחק אהרונוביץ': אין להכביר מלים על משמעותה של משטרה פגיעה ונטולת מוטיבציה במדינה דמוקרטית.

יצחק אהרונוביץ': מתן חנינה או הקלה בעונש לשוטר על-ידי כבוד הנשיא, בהתאם לסמכותו על-פי חוק, יהיה בו אמירה ברורה לשוטרי משטרת ישראל על תמיכת מוסדות המדינה בעבודתם הקשה וחיזוק כוחם במשימותיהם לשמירת ביטחון הציבור ולמיגור הפשיעה, וימנע מורך לב של השוטרים מחשש שיועמדו לדין בגין פגיעה בעבריינים.

טלב אלסאנע: – – –

חנין זועבי: רשיון להרוג.

יצחק אהרונוביץ': לכן, אדוני היושב-ראש, אני מבקש להסיר את ההצעה מסדר-היום.

גאלב מג'אדלה: תודה, אדוני השר.

גאלב מג'אדלה: אנחנו מתחילים את הדיון הסיעתי.

גאלב מג'אדלה: אבל, אדוני השר, בטרם נתחיל את הדיון הסיעתי – אני מאוד מצטער שההודעה הראשונית של המשטרה באותו לילה, בטרם התבררו הרבה דברים – נתנה הודעה שמדובר בגנב רכב, מפני שהרכב שהיה – – –

כרמל שאמה-הכהן: – – – חבר הכנסת מילר.

אלכס מילר: אדוני, אני לא חושב שמקובל שיושב-ראש הישיבה מתייחס כפגיעה אישית – – –

גאלב מג'אדלה: כן, מדובר – כן, מתייחס.

שלמה מולה: למה לא?

גאלב מג'אדלה: כן.

גאלב מג'אדלה: היושב-ראש מתייחס – – –

אלכס מילר: הוא מנהל ישיבה.

שלמה מולה: היושב-ראש יכול להתייחס לכל דבר.

גאלב מג'אדלה: יש לך תקנון משלך?

כרמל שאמה-הכהן: לא.

אלכס מילר: לא.

גאלב מג'אדלה: אז תשב בשקט.

גאלב מג'אדלה: תכבד את הכנסת.

אלכס מילר: – – –

גאלב מג'אדלה: תכבד את הכנסת, תשב בשקט.

אלכס מילר: אבל אל תגיד לי לשתוק עכשיו.

גאלב מג'אדלה: זו פעם ראשונה שאומרים ליושב-ראש מה להגיד.

גאלב מג'אדלה: אני מציע לך לא להחריף את הוויכוח.

כרמל שאמה-הכהן: הוא מהמפלגה של אנסטסיה, אל תשכח.

גאלב מג'אדלה: אני מודיע לך, אם לא תקשיב עכשיו – – –

אלכס מילר: אנחנו לא נשוב לשם, אדוני.

גאלב מג'אדלה: אם לא תקשיב עכשיו, יכול להיות שאני גם – אני מציע לא להפריע.

אלכס מילר: – – – לא להכניס את דעתו האישית לניהול הישיבה.

גאלב מג'אדלה: לא לא, זה לא עניין אישי.

גאלב מג'אדלה: אני אומר לאדוני השר – – –

אלכס מילר: אתה אומר עכשיו את דעתך האישית.

כרמל שאמה-הכהן: אפשר לשאול את מזכיר הכנסת.

גאלב מג'אדלה: אני מציע לך להתאפק.

גאלב מג'אדלה: מה שאני אומר, אדוני השר, אני אומר את זה בצער רב.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, מה יש לך להגיד על אסולין – –

גאלב מג'אדלה: באותו ערב – –

אריה ביבי: – – זיכרונו לברכה?

גאלב מג'אדלה: – – המשטרה אמרה שמדובר בגנב רכב.

גאלב מג'אדלה: זה ממשיך לחזור על עצמו בכל מקום.

גאלב מג'אדלה: הרכב שהיה ברשותו, הוא קנה אותו בתשלומים.

גאלב מג'אדלה: כשבדקו במחשב – הוא היה רשום על שם מישהו אחר.

גאלב מג'אדלה: למחרת התברר שהאוטו הזה שלו, והוא קנה אותו.

גאלב מג'אדלה: והמשטרה עד היום הזה לא תיקנה, שמדובר באזרח, לא בגנב רכב.

גאלב מג'אדלה: זה לתשומת לבך.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: אנחנו ממשיכים את הדיון הסיעתי.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת יוחנן פלסנר, בבקשה.

חנין זועבי: למה לא מבקשים חנינה לשוטרים שהורגים יהודים?

חנין זועבי: למה רק ליהודים שהורגים ערבים?

חנין זועבי: יש שוטרים שהרגו יהודים, נכון?

אריה ביבי: גברתי, מה אחוז הפשיעה הערבית ביחס לאוכלוסייה?

עפו אגבאריה: זה מה שאני רוצה לשאול אותך – –

אריה ביבי: – – כמעט 20%.

עפו אגבאריה: – – מה אתם עושים בשביל זה?

עפו אגבאריה: מחלקים נשק לאנשים, לא מגינים.

גאלב מג'אדלה: חברים.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

עפו אגבאריה: אנחנו לא רוצים את הפשיעה, אנחנו דורשים שהפשיעה לא תהיה, אבל אתם חילקתם נשק.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

אריה ביבי: – – –

עפו אגבאריה: המשטרה מחלקת נשק.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אגבאריה.

עפו אגבאריה: כמה פעמים דיברתי על זה פה?

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אגבאריה.

עפו אגבאריה: תיקחו את הנשק מהמגזר הערבי.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, חבר הכנסת פלסנר.

עפו אגבאריה: אני פונה לשר עכשיו.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת עפו אגבאריה, אתה מוכן לאפשר לחבר הכנסת פלסנר לדבר?

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

חנין זועבי: – – –

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, נושא האי-אמון הזה הוא כוונת הממשלה להאריך את חוק טל במתכונתו הנוכחית, ואני מתכוון להתייחס לנושא הזה בדיוק.

יוחנן פלסנר: אני חושב שהכלי של האי-אמון נועד בדיוק להצעות מהסוג הזה – הצעה שהיא בלתי לגיטימית, ואני מקווה שכאן, בכנסת, אנחנו נצליח להכניס בה שינויים משמעותיים ולהוציא אותה שונה לגמרי מכפי שהיא נכנסה לכנסת.

יוחנן פלסנר: חברים, יש כאן חלון הזדמנויות היסטורי, ואני פונה לחברי בקואליציה, ואני מנסה – חברי – במקרה הזה גם שני החברים שם הם באמת חברי – אני מנסה לא להשתמש בשפה מנותקת מהמציאות.

יוחנן פלסנר: חלון ההזדמנויות – אלכס, אני מבקש שתקשיב לי, אני מדבר אתך – חלון ההזדמנויות, חברי אלכס, וחברי כרמל וחברי בקואליציה, לחולל שינוי הולך ונסגר.

יוחנן פלסנר: אנחנו נמצאים עכשיו על מתווה של קריסת מודל צבא העם.

יוחנן פלסנר: אנחנו נמצאים עכשיו על מתווה שאם נמשיך בו בתוך עשר שנים הדמוגרפיה והנורמות הקיימות יביאו למצב ש-60%–70% מאזרחי ישראל, הגברים גילאי 18, לא מתגייסים, והמשמעות של הדבר הזה היא שמודל צבא העם, שזה המודל שיודע להגן עלינו, יודע לייצר צבא מספיק איכותי, מספיק גדול ועם ערכים שמאפשרים את ההקרבה והנשיאה בנטל – המודל הזה לא יתאפשר.

יוחנן פלסנר: ראש הממשלה כנראה לא מתעלה להזדמנות ההיסטורית הזאת.

יוחנן פלסנר: הוא בא באמצעות יועציו לוועדת החוץ והביטחון בדיון פתוח ומסביר לנו באותות ובמופתים שהכול בסדר, הכול קורה – יש נתונים, יש הצהרות, יש נאומים, יש החלטות ממשלה – הכול קורה, והכול מתקדם, חוץ מאשר המציאות, שתיארתי אותה בתחילת הדיון הזה, שלא משתנה.

יוחנן פלסנר: המציאות היא יותר חזקה מכל נאום, מכל ספין, מכל מחויבות פוליטית של ראש הממשלה, ואנחנו צריכים לבלום את זה.

יוחנן פלסנר: יש הזדמנות, חברי חברי הכנסת, חוק טל מגיע לכנסת בחודשים הקרובים, ותוקפו עומד לפוג בחודש יולי השנה.

יוחנן פלסנר: עד חודש יולי אנחנו צריכים לעשות כאן עבודה.

יוחנן פלסנר: הצבא היום לא מקבל – החלטת הממשלה ואופן היישום של החוק היום מתכוון להגדיל את מספר המשרתים בצבא ב-1,200 בחמש השנים הקרובות.

יוחנן פלסנר: זו בדיחה, ובדיחה עלובה, כי הגידול באוכלוסייה החרדית בשנים האלה הוא יותר מה-1,200 הללו.

יוחנן פלסנר: השירות האזרחי, לא רק שהוא לא מספק את הכמות, הוא גם לא מספק את האיכות, כי לא מתקיימת שם לא הכשרה מקצועית, לא הקניית מיומנויות, ומובן שזה לא נותן את הפתרון לבעיה של נשיאה בנטל.

יוחנן פלסנר: לכן, חברי חברי הכנסת, מה שאנחנו רואים כאן זה חלק ממגמה.

יוחנן פלסנר: אתמול, במקום לפתור את בעיית הרכבות ובעיית הרכבות לפריפריה, ולהוסיף קרונות, ולהוסיף רכבות ולהתמודד עם בעיות העומק – אתמול מודיעים לחיילים שהם סוג ב' והם לא יכולים לעלות על הרכבות; היום מבשרים שהולכים להאריך את תוקף חוק טל, ומודיעים לחיילים שהם בעצם סוג ג' – הרי רק הם פראיירים שהולכים להתגייס, ורבים, יותר מחצי העם לא הולך להתגייס; מחר, עם הקומבינות שעושים עם ש"ס והסיעות החרדיות, יודיעו להם שהם סוג ד', כי בהסדרים של דיור ודיור למשתכן והקריטריונים, הם לא יכולים להיות חלק מהדבר הזה.

יוחנן פלסנר: חברים יקרים, מדינה שרוצה צבא סוג א' – –

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

יוחנן פלסנר: – – לא יכולה להרשות לעצמה שהחיילים שלה יהיו סוג ד'.

יוחנן פלסנר: זו סיבה מספיק טובה, אדוני היושב-ראש, להביע אי-אמון בממשלה הזאת, ואני מצפה למחויבות של חברי בקואליציה, שהחוק הזה, הבלתי-מוסרי, הבלתי-ראוי, שנכנס בצורה אחת לכנסת, יצא באופן אחר לגמרי, שיקבע חזון של שירות לכול.

יוחנן פלסנר: ואני מסיים רק בהערה אישית: נמצא על הדוכן חבר הכנסת אלי אפללו, עם חבריו, חברי חלקם, ומשפחתו – אלי אפללו שירת שירות אמיתי את מדינת ישראל, את אזור הצפון, את אזור הפריפריה, שירת שירות מכל הלב, שירות אפקטיבי, ואני מאחל לו המון הצלחה בהמשך הדרך, ותודה על ההזדמנות שניתנה לי לעבוד במחיצתו וללמוד ממנו הרבה מאוד.

יוחנן פלסנר: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה לאדוני.

דוד רותם: – – – עוד קצת.

דוד רותם: לא למדת מספיק.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אלכס מילר.

גאלב מג'אדלה: לפני זה, הודעה לסגן מזכיר הכנסת.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק איסור קבלת ביטחונות מעובד, התשע"ב–2012, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נאזם בדר: תודה.

גאלב מג'אדלה: תודה.

גאלב מג'אדלה: 1.

גאלב מג'אדלה: הארכת חוק טל – ממשלת נתניהו מעודדת השתמטות ופוגעת בשוויון בנטל;

גאלב מג'אדלה: 3.

גאלב מג'אדלה: בקשת שר המשפטים לתת חנינה לשוטר שחר מזרחי ואי-הענשת שוטרים שהרגו אזרחים ערבים

גאלב מג'אדלה: אדוני, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: לזכותך שלוש דקות.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לשאול אותך, כמה צביעות וציניות הבמה הזאת יכולה לסבול.

אלכס מילר: שמענו כאן את יושבת-ראש מפלגת קדימה, יושבת-ראש האופוזיציה.

אלכס מילר: אדוני, אני לא יודע אם אתה שמעת, אבל אתה ספרת כמה פעמים נאמר – אני חושב, האם זה הסלוגן החדש של חברת הכנסת ציפי לבני לפריימריס, או שזה שם של אולי סיעה חדשה, של ישראל שלנו.

אלכס מילר: כבר התעייפתי לשמוע כמה פעמים אפשר היה להגיד את זה.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, נוסף על כך, הייתי מצפה מחברת הכנסת ציפי לבני, שעולה לכאן בדיוק בתאריך הזה, 19 בינואר 2012, שתבוא ותגיד: עשיתי חשבון-נפש על כך שלא הצלחתי לעשות שום שינוי משנת 2004.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, יש לי כאן כתבה ב-Ynet, שבה מתפרסם שבסיכום הקואליציוני של שינוי והליכוד, חברת הכנסת ציפי לבני, בעודה שרת הקליטה, מתמנה ליושבת-ראש הוועדה המיוחדת לביטול חוק טל, ובתוך שנה היא היתה חייבת להביא מסקנות סביב הנושא הזה.

אלכס מילר: אז איפה המסקנות?

אלכס מילר: נגיד שלא הצליחו ולא הספיקו מ-2005 ומ-2004, אבל אחר כך ממשלה שלמה עם שרה בכירה – – –

שלמה מולה: מה אתם עושים בישראל ביתנו עם המחויבות שלכם?

שלמה מולה: – – –

אלכס מילר: סליחה.

אלכס מילר: חבר הכנסת מולה, אז אני מבין – קצת יצירתיות, קצת יצירתיות.

אלכס מילר: אתם קופצים על כל דבר שישראל ביתנו אומרת נגד.

אלכס מילר: חוק טל – אנחנו אמרנו נגד, ופתאום קפצתם.

אלכס מילר: על נושא הרכבות אמרנו נגד, ופתאום עוד פעם קפצתם.

אלכס מילר: אז קצת יצירתיות, משהו קצת חדש.

אלכס מילר: אז אנחנו נחשוב.

אלכס מילר: אולי נתמוך.

אלכס מילר: אבל אתם כל פעם מפגרים אחרי כל דבר שנעשה על-ידינו.

שלמה מולה: אתם נגד חוק טל או לא?

שלמה מולה: עזוב אותך – – –

אלכס מילר: אז או שתקבלו החלטות אמיתיות ותפסיקו להשתמש בבמה הזאת לקידום – –

שלמה מולה: עזוב את קדימה.

שלמה מולה: מה אתם עושים?

אלכס מילר: – – של הסלוגנים של מועמדים כאלה ואחרים אצלכם בפריימריס – – –

גאלב מג'אדלה: – – –

שלמה מולה: אני שואל אותך מה אתם עושים.

אלכס מילר: דרך אגב, אדוני היושב-ראש, אני חושב שכדאי לכם בישיבה של הסגנים להעלות את הסוגיה הזאת.

אלכס מילר: אנחנו עכשיו כל שבוע נראה מועמד כזה או מועמד אחר ממפלגת קדימה שעולה לכאן לקדם את העמדות והאג'נדה שלו בפריימריס.

אלכס מילר: אני לא חושב שזה מכובד לכנסת ישראל לשמוע כאן את האג'נדה האישית והקידום האישי של כל אותם האנשים שצריכים עכשיו להיבחר או לא להיבחר.

אלכס מילר: אנחנו צריכים לשמור על כבודה של הכנסת.

אלכס מילר: לשמוע כאן את הסלוגנים של מועמדים כאלה ואחרים לראשות קדימה – אני חושב שזה לא מכובד.

אלכס מילר: בלי שום קשר לכך, גם צריך לדעת איך להודות בטעויות.

אלכס מילר: כשבן-אדם בא ועולה לכאן לדבר על סוגיות שהוא היה אחראי להן ולא עשה כלום, לפחות שלא ידבר על זה.

אלכס מילר: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה לך.

גאלב מג'אדלה: אם הבנתי נכון, אתה לא מרוצה מזה שקדימה מחקים אתכם, הולכים אחריכם?

גאלב מג'אדלה: לא טוב לך?

אלכס מילר: אמרתי: קצת יצירתיות.

אלכס מילר: אני תמיד תומך – – –

גאלב מג'אדלה: מלאכתם של צדיקים נעשית על-ידי אחרים, לא?

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת נסים זאב – אני רואה שאיננו?

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: אדוני, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: שלוש דקות לרשותך.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, רציתי לדבר על טרכטנברג.

איתן כבל: אתם זוכרים "טרכטנברג", דודו רותם?

אלכס מילר: מה זה?

איתן כבל: אמרתי: טרכטנברג.

דוד רותם: אמרת: נסים זאב?

איתן כבל: זה – שבוע שעבר.

איתן כבל: מישהו זוכר?

איתן כבל: מישהו זוכר שהיתה מחאת קיץ?

איתן כבל: מישהו בכלל זוכר כאן, חברי מהקואליציה, שטרכטנברג היה אמור להיות פלסטר בכלל לכל מה שעברנו בקיץ?

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, דודו רותם, חבר בכיר בקואליציה, אני רוצה להזכיר שסיימנו לקרוא את ספר בראשית, ובפרשת מקץ, אתה זוכר את החלום על שבע הפרות הטובות ויפות המראה ושבע הפרות השדופות ורעות המראה?

איתן כבל: איך כתוב שם: "ואכלו", "ולא נודע כי באו אל קרבנה".

איתן כבל: כך אנחנו מסתכלים בכלל על כל המצב, כאילו כלום, כאילו דבר לא קורה.

ג'מאל זחאלקה: באיזה סטייק מדובר?

איתן כבל: ג'מאל, מה?

ג'מאל זחאלקה: באיזה סטייק מדובר?

ג'מאל זחאלקה: לא הבנתי.

ג'מאל זחאלקה: באיזה סטייק?

איתן כבל: חבר הכנסת זחאלקה, אני מנסה לדבר על עניין מאוד – הפרעתי לך באמצע השיחה עם חבר הכנסת צרצור, וכך שמעת רק חצי מהדברים – אני מנסה להגיד ולהזכיר שהיתה כאן מחאת קיץ, ואנחנו ממשיכים וכלום לא קרה.

איתן כבל: פשוט כלום לא קרה מאז.

איתן כבל: חבר הכנסת כצל'ה, , אנחנו באים לפה, רבים ומתווכחים, ואנחנו שואלים את עצמנו האם אנחנו באמת פועלים למען שולחינו, כל אחד על-פי אמונתו, אבל בוודאי בנושא החברתי הבית הזה כולו צריך להתאחד סביב הדברים האלה, ללא הבדל ימין, שמאל, ערבים, יהודים, דתיים וחילונים.

איתן כבל: ובשורה התחתונה – האם אנחנו באמת פועלים למען הציבור?

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, כיוון שלא נשאר לי עוד הרבה זמן, גם כך היה קשה להגות את המלה "טרכטנברג", אני חושב שהדבר היחיד הוא שעד עכשיו כשהצלחנו להגיד "טרכטנברג" בפועל, לא נעים להגיד, התכנים רוקנו מכל תוכן.

איתן כבל: לא נשאר מהם דבר וחצי דבר, לבושתנו.

איתן כבל: תודה.

דוד רותם: – – –

גאלב מג'אדלה: תודה לאדוני.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: אחריו – חברת הכנסת עינת וילף.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת השיח' אברהים צרצור.

גאלב מג'אדלה: אדוני, בבקשה שלוש דקות.

גאלב מג'אדלה: תפאדל.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, כנסת נכבדה, מי שמנתח את התנהלות מערכת אכיפת החוק בישראל מגיע למסקנות מדהימות: דם אינו אותו דם, פשע אינו אותו פשע, גזר-דין אינו גזר-דין.

אברהים צרצור: בגלל שהזמן קצוב אני אמנה בפניכם רשימה של אנשים, אסירים יהודים, שביצעו רצח כנגד ערבים ומה היתה התוצאה בסופו של דבר: דני אייזמן, מיכל הלל וגיל פוקס בשנת 1985 רצחו נהג מונית ערבי, חמיס טוטנג'י – נשפטו למאסר עולם.

אברהים צרצור: מיכל שוחררה לאחר חמש שנים, והשותפים – לאחר שבע שנים.

אברהים צרצור: דרך אגב, מיכל נרצחה על-ידי בעלה לאחר חתונתם.

אברהים צרצור: עמי פופר ב-1990 רצח שבעה פועלים פלסטינים ופצע 12 אחרים ונידון לשבעה מאסרי עולם.

אברהים צרצור: עונשו הוקצב לאחר שמונה שנים בכלא ל-40 שנה.

אברהים צרצור: בכלא הוא התחתן והביא לעולם כמה ילדים.

אברהים צרצור: בנוסף לכך, הוא זוכה לטלפון, ויצא לכ-200 חופשות.

אברהים צרצור: דוד בן-שימול ירה טיל "לאו", רצח ערבי ופצע אחרים, נידון למאסר עולם, ושוחרר לאחר 11 שנים על-ידי חנינה של הנשיא; יורם שקולניק רצח ערבי כפות בשנת 1994, נידון למאסר עולם ושוחרר לאחר שבע שנים; זאב וולף וגרשון הרשקוביץ' זרקו רימון יד על בית-קפה בירושלים, שהרג אזרח ערבי ופצע 20 אחרים, נגזר עליו מאסר עולם, והוא שוחרר לאחר שבע שנים; אלן גודמן, בשנת 1984, ירה במתפללים במסגד אל-אקצא, רצח מתפלל ופצע עשרות, נשפט למאסר עולם, שוחרר לאחר 15 שנים; נחשון וולס רצח פלסטינית בשנת 1990 – פלסטינית – ופצע אחרים, נגזר עליו עונש מאסר עולם, שהה בכלא רק 13 שנים; יונה אברושמי רצח איש "שלום עכשיו" ופצע אחרים, נידון למאסר עולם, עונשו נקצב ל-24 שנים, שוחרר לאחר שליש.

מיכאל בן-ארי: אלפי מחבלים שוחררו.

אברהים צרצור: מחתרת הטרור היהודי – מחתרת הטרור היהודי רצחה שני תלמידים, פוצצה מכוניות בגדה, תכננה פיצוץ בכיפת-הסלע, רצח ופציעת ראשי ערים בגדה וכיוצא בזה, נידונו למאסרי עולם – –

דוד רותם: – – –

אברהים צרצור: – – ואחרים לשנים, שהותם בכלא לא עברה את שבע השנים.

אברהים צרצור: נוסף על כך רוצחי תושבי כפר-קאסם בטבח בשנת 1956, הצהרתו של התובע הצבאי לשעבר שקבע שאין צורך לחקור כל מקרה של הרג ילד פלסטיני, ובקשתו הבוקר, או אתמול, של ראש הממשלה לפתוח בחקירה מיידית נגד המופתי בגין אמירות, כביכול, שאמר – איפה היה קולו אל מול פסקי ההלכה האין-סופיים שקוראים לרציחת תינוקות פלסטינים וכיוצא בזה?

אברהים צרצור: כבוד השר, אני פונה אליך באופן אישי, היות שאני יודע את ההגינות שלך, ולכולם, למי שרוצה לשמוע – הגיע הזמן לנהוג בשוויוניות גם בנושא זה.

אברהים צרצור: תודה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, בבקשה.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לברך את ידידי חבר הכנסת אלי אפללו בשעותיו האחרונות לקראת תפקידו החשוב ביישוב ארץ-ישראל.

מיכאל בן-ארי: אנחנו בטוחים באהבת ארץ-ישראל שלך ואנחנו סומכים עליך.

מיכאל בן-ארי: קרן קיימת לישראל זה אחד הדברים שכל אחד מאתנו, כל אחד שהוא ציוני, היה מתכבד להיות שייך לדבר הזה.

מיכאל בן-ארי: אז מקרב לב, אני חושב לא רק שלי, של רבים רבים מיושבי הבית הזה, מאחלים לך ברכה והצלחה ועשייה אמיתית למען ארץ-ישראל בהמשך של עבודה ציונית.

אלי אפללו: תודה.

מיכאל בן-ארי: ואני רוצה לומר לך, אדוני השר, גם אני מצטרף.

מיכאל בן-ארי: אני מבקש שוויוניות.

מיכאל בן-ארי: אלפי מחבלים – רק בעסקה האחרונה 600 מאסרי עולם הלכו הביתה.

מיכאל בן-ארי: 600 מאסרי עולם הלכו הביתה.

מיכאל בן-ארי: ביניהם כאלה שהיו להם 15 מאסרי עולם, 20 וכמה מאסרי עולם.

מיכאל בן-ארי: גם אנחנו מבקשים שוויוניות.

מיכאל בן-ארי: הרשימה שהוא הקריא בשלוש דקות – אם אני הייתי צריך להקריא את הרשימה של מחבלים רוצחים שהם מעודדים אותם, לא היו מספיקים לי לא שלוש דקות, לא שלוש שעות ולא שלושה ימים.

מיכאל בן-ארי: הייתי צריך שלושה שבועות כדי להקריא את שמות כל המחבלים האלה שרצחו אותנו והשתחררו.

מיכאל בן-ארי: אז אם מבקשים שוויון, בבקשה שוויון גם כלפי יהודים.

מיכאל בן-ארי: אבל לא על זה אני רוצה לדבר בזמן שנותר לי.

מיכאל בן-ארי: ישבתי היום בוועדת חוץ וביטחון ושמעתי שני סוגים של דברים בעניין הזה של חוק טל; שמעתי את אנשי המקצוע ושמעתי את הפוליטיקאים.

מיכאל בן-ארי: כשאתה מקשיב ומאזין לאנשי המקצוע, כמו אלוף דוד עברי – במילואים, כמו ד"ר ראובן גל, שעוסקים בעניין הזה של גיוס חרדים לצה"ל, אתה רואה שבאמת יש הבנה לתהליך המאוד-מאוד אמיתי שנוצר ברצון – אני לא קורא לזה אף פעם "שוויון בנטל"; אנחנו קוראים לזה, על-פי מה שמגדירים לנו במשנה, "לשאת בעול עם חברו".

מיכאל בן-ארי: העניין של נשיאה בעול הביטחוני זה לשאת בעול עם חברו.

מיכאל בן-ארי: אבל החשש שלנו הוא שהפוליטיקאים לא באמת רוצים את החרדים בצבא.

מיכאל בן-ארי: רק לפני חודשיים ימים זרקו ארבעה קצינים צוערים בבה"ד 1, כי הם לא קיימו אחת המצוות החשובות בעשרת הדיברות של הצבא: הם לא ישבו לשמוע שירת נשים.

מיכאל בן-ארי: זאת הבחינה – אם אתה לא תהיה כמונו, אם אתה לא תשיר כמונו, אם אתה לא תתנהג כמונו, אם לא תקלל כמונו, אם לא תטריד נשים כמונו, לא תהיה בצה"ל.

מיכאל בן-ארי: רבותי, המציאות הזאת זה לא מציאות שרוצים את החרדים בצבא.

מיכאל בן-ארי: רוצים להכות אותם, רוצים לשנוא אותם.

מיכאל בן-ארי: אני ראיתי היום כמה חברי כנסת שהאוזניים שלהם התפלצו ועיניהם בערו.

מיכאל בן-ארי: למה?

מיכאל בן-ארי: הם ראו את הנתונים.

מיכאל בן-ארי: אלפי חרדים מתגייסים לצבא.

מיכאל בן-ארי: זה הדבר האחרון שהם צריכים.

מיכאל בן-ארי: למה זה הדבר האחרון?

מיכאל בן-ארי: אם החרדים יתגייסו לצבא, את מי הם ישנאו?

מיכאל בן-ארי: איך הם יעשו קמפיין בחירות, לכל הרוחות?

מיכאל בן-ארי: עם מי הם יריבו?

מיכאל בן-ארי: את מי הם יקללו?

מיכאל בן-ארי: הדבר הזה הוא דבר תמוה.

מיכאל בן-ארי: מי ששמע היום את אלוף דוד עברי, שאמר דברים של טעם, אמר דברים של מישהו שרוצה באמת בתהליך, ולא רוצה מריבה, ולא רוצה קטטה – לצערנו הרב, אדוני היושב-ראש, יש מי שפה רוצה קטטה, יש מי שפה רוצה ליצור התלהמות ושסע בציבור הישראלי.

מיכאל בן-ארי: אנחנו רוצים שגם חרדים יוכלו להתגייס, לכן צריך להכפיל את הגדודים של החרדים.

מיכאל בן-ארי: "נצח יהודה" – להפוך אותו לא לגדוד, אלא לחטיבה, ולאחר מכן לאוגדה, ולתת להם את התנאים כדי שיוכלו להתגייס, ולא להגיד להם: אתם מוזמנים לצבא, אבל תיראו כמונו ותהיו כמונו, כדי לחסום בפניהם את הדרך.

מיכאל בן-ארי: אני הצעתי השבוע לחבר הכנסת אורי מקלב: תנו להם לבטל את חוק טל, ונראה אותם – –

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

מיכאל בן-ארי: משפט אחרון, אדוני.

מיכאל בן-ארי: – – נראה אותם עומדים ב"פוניבז'" ועם אזיקים לוקחים את בחורי הישיבה לצבא.

מיכאל בן-ארי: הדבר הזה הרי הוא דבר הזוי.

מיכאל בן-ארי: אנחנו רוצים בתהליך, אנחנו רוצים לראות את כל עם ישראל, וגם אלה בתל-אביב, נושאים בנטל.

מיכאל בן-ארי: נושאים בנטל, כמו שאמרתי, זה כמו שמגדירים חז"ל: לשאת בעול עם חברו.

מיכאל בן-ארי: זה תהליך שצריך לעשות אותו בהיגיון, באהבה, ולא בקטטה.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חוזרים לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

גאלב מג'אדלה: נמצא?

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס למצוקת הדיור.

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו עומדים כבר כמעט שלוש שנים מאז הבחירות, כאשר בראש כול נישאה מצוקת הדיור, כבר נישאו כאן מאות נאומים, אני אישית העליתי את הנושא כמה פעמים, הקמנו שדולות, שבענו הבטחות ותוכניות, הוקמו שדולות וועדות שונות, מחאת אוהלים גדולה, אך בפועל שום דבר באמת לא קרה.

מנחם אליעזר מוזס: במדינת ישראל של 2012 עדיין אין לזוג צעיר שום יכולת להגיע לקורת גג משלו.

מנחם אליעזר מוזס: בכל שבוע נישאים עשרות זוגות ומצטרפים למעגל ההולך ומתרחב של מחוסרי הדיור שמתגוררים במחסנים, שמתגוררים במקומות שאפילו לבעל-חיים שעל ארבע לא נותנים לגור שם, אבל זוגות צעירים – כן.

מנחם אליעזר מוזס: ואני רוצה לומר לכם שהציבור שאני מייצג סובל שבעתיים, כי זה שלא מתגורר בדירה תקנית גם לא מקבל השתתפות בשכר דירה, כי להשתתפות בשכר דירה אתה צריך חוזה של דירה מסודרת.

מנחם אליעזר מוזס: אבל אם גר במחסן, או אתה גר בדירה לא תקנית, אז למה שתקבל השתתפות בשכר דירה, שזה יכול להגיע עד 2,600 שקל מתקציב משרד השיכון?

מנחם אליעזר מוזס: ואלה סובלים שבעתיים.

מנחם אליעזר מוזס: עוד סיבה למה סובל הציבור שלי שבעתיים – כי בערים החרדיות אין כמעט אפשרויות פיתוח נוספות, ובאלה שיש הן תקועות על-ידי מהלכים ביורוקרטיים.

מנחם אליעזר מוזס: ראה בית-שמש ג2, ראה חריש – כל המקומות האלה עוברים תהליכים ביורוקרטיים שונים ומשונים שהדעת לא נותנת אותם בכלל.

מנחם אליעזר מוזס: יתירה מכך, אנחנו ראינו בתקופה האחרונה התבטאויות של ראשי ערים נגד ההתיישבות החרדית, בלי שום בושה.

מנחם אליעזר מוזס: אבל יותר גרוע מזה, שמעבר להתבטאויות הם עושים את זה בפועל.

מנחם אליעזר מוזס: ואיך מטפלים שחרדים לא יבואו?

מנחם אליעזר מוזס: פשוט מאוד, מחליטים לבנות בתים רבי-קומות, שבגלל השבת זוג חרדי לא יכול להשתמש בהם, או מקימים וילות, או מקימים צמודי-קרקע יוקרתיים, שהציבור לא יכול להגיע אליהם.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני ראש הממשלה, אתה חייב להשקיע כספים בפועל מתקציב המדינה כדי להגיע לתוצאות.

מנחם אליעזר מוזס: אם לא יוציאו מתקציב המדינה כסף, אלא יעשו כל מיני משחקים של חצי אחוז מיסוי כאן, חצי אחוז שם, לא יצא מזה שום דבר; והדבר השני, לפרוץ את החסמים הביורוקרטיים.

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

מנחם אליעזר מוזס: ואם לא תהיה תזוזה ממשית, אדוני היושב-ראש, חוששני מאוד שתפסידו מכל הבחינות, ודי למבין.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה לאדוני.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת עפו אגבאריה, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: שלוש דקות.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כאשר הועלה הנושא של השוטר שהולכים לחון אותו, זה לא רק הדליק נורה אדומה – כנראה, זה כבר מנהג של הממסד הזה לחון את האנשים, שמותר לפגוע בערבים.

עפו אגבאריה: אנחנו זוכרים את אירועי אוקטובר 2000 כאשר נהרגו 13 אזרחים, אזרחי מדינת ישראל – –

דוד רותם: – – – שהידים.

עפו אגבאריה: – – ואחרי זה, כמו בכל מדינה דמוקרטית – ומתפארים כל הזמן במדינה דמוקרטית – אז עשו ועדת חקירה, ועדת-אור.

עפו אגבאריה: ועדת-אור, היו לה המלצות שלצערי הרב – עד היום ההמלצות האלה לא מומשו ואף אחד לא דן בהן.

עפו אגבאריה: לכן כנראה מותר לפגוע בערבים, כמו שהממשלה מתנהגת.

עפו אגבאריה: ובאו עכשיו לחון את השוטר הזה.

עפו אגבאריה: יכול להיות שהוא היה שוטר טוב, אבל עובדה שבית-משפט הרשיע אותו; ובאו לחון אותו כדי שתהיה אפשרות להחזיר אותו למשטרה.

עפו אגבאריה: זאת אומרת, לתת לו את האפשרות לפגוע עוד יותר בערבים.

עפו אגבאריה: אני לא ראיתי שכששוטר יורה ביהודי באים אחר כך ונותנים לו חנינה.

עפו אגבאריה: וזה לא היה – – –

דוד רותם: – – –

עפו אגבאריה: אני לא אגיד לך, אתה לא תפסיק אותי.

גאלב מג'אדלה: אל תפריע, אל תפריע.

דוד רותם: העיקר שמשחררים – – –

גאלב מג'אדלה: אל תפריע.

גאלב מג'אדלה: אל תפריע.

דוד רותם: – – –

גאלב מג'אדלה: אל תפריע.

עפו אגבאריה: אבל כנראה כשמדברים – –

דוד רותם: – – –

גאלב מג'אדלה: אל תפריע.

עפו אגבאריה: – – על דמוקרטיה ועל דיקטטורה, אז ההבדל הוא לא גדול.

עפו אגבאריה: במשטרים דיקטטוריים יש קומץ של אנשים שמדכאים את הרוב, ובנוסח הדמוקרטיה הישראלית יש רוב שמדכא את המיעוט.

עפו אגבאריה: זה מה שקיים.

איוב קרא: איפה יש – – –

עפו אגבאריה: איפה יש דמוקרטיה, רצית לשאול, לא איפה יש דיקטטורה.

עפו אגבאריה: דמוקרטיה, רצית לשאול.

עפו אגבאריה: אני חושב שאין, אתה צודק.

עפו אגבאריה: אז אני לא מרגיש את הדמוקרטיה הזאת.

עפו אגבאריה: מה אומרים?

עפו אגבאריה: בואו תדברו ותגידו.

עפו אגבאריה: ואנחנו צועקים פה, ובפועל הדיקטטורה, "הדמוקרטיה", עושה מה שהיא רוצה לגבינו.

עפו אגבאריה: זה הסבל של האוכלוסייה הערבית במשטר הזה.

עפו אגבאריה: זה מאוד מצער שאם באמת רוצים דמוקרטיה, אז למה לא לפעול כלפי כולם?

עפו אגבאריה: האיפה ואיפה שאתם עושים כלפי אוכלוסייה מסוימת, כלפי אזרחים מסוימים, היא מאוד בוטה כלפי האוכלוסייה הערבית.

עפו אגבאריה: ראינו שאפילו כשאתם מדברים על חוק האזרחות, שעכשיו אנחנו הולכים לדבר עליו, שזה בעצם נגד האוכלוסייה הערבית בלבד, ונגד הפלסטינים בפרט.

עפו אגבאריה: אם לא תשתנה התפיסה של הממשלה, ושל כל ממשלות ישראל, מתפיסה קולוניאליסטית שרוצה למשול, למחשבה שהיא רוצה לחיות – לא יהיה שלום.

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

גאלב מג'אדלה: חבר כנסת ניצן הורוביץ, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

ניצן הורוביץ: אדוני, תודה רבה.

ניצן הורוביץ: לפני כמה ימים נפטר בתל-אביב תינוק בן מספר חודשים, שמו שלֵו, לאחר שנחנק מאוכל ושהה כך זמן ממושך ללא שאיש השגיח בו.

ניצן הורוביץ: התינוק הזה היה בחברת הרבה תינוקות וילדים אחרים באחת מהשמרטפיות הבלתי-מוסדרות שקיימות בתל-אביב ובמקומות אחרים, והסיבה שלא קראתם עליו בעיתון ושלא עשו פה דיונים מיוחדים בכנסת ושלא היתה סערה, זה פשוט כי הוא, התינוק הזה, הוא בן למהגרת עבודה מהפיליפינים ולישראלי שלא מכיר בו, והוא מת מחנק במה שנקרא "מחסני ילדים".

ניצן הורוביץ: יש בתל-אביב וגם במקומות אחרים מין מקומות כאלה – זה לא גנים, זה אפילו לא דירות, זה מחסנים כאלה ששם נמצאים הרבה ילדים בלי שום פיקוח ובלי שום השגחה.

ניצן הורוביץ: המוסדות האלה מוזנחים, זו חרפה.

ניצן הורוביץ: אין תנאי בטיחות מינימליים, לא רק לילדים, בכלל לבני-אדם.

ניצן הורוביץ: כמובן, אין מה לדבר על סטנדרטים חינוכיים, והתנאים הפיזיים והתברואתיים קשים ביותר.

ניצן הורוביץ: הממשלה החליטה כאן, במדינת ישראל – וזאת החלטת ממשלה, והדברים באו לבירור היום בבוקר בוועדה שלי, ועדת עובדים זרים – לא להגיש שירותי רווחה לילדי העובדים הזרים, להוציא מה שהממשלה קוראת "מצבי חירום קיצוניים".

ניצן הורוביץ: אלא שאותו תינוק שנחנק מאוכל בשמרטפייה הזאת, במחסן הילדים – שירותי הרווחה בכלל לא ידעו שהוא קיים ובכלל לא ידעו שהוא מת.

ניצן הורוביץ: בחודשים האחרונים היו ארבעה מקרים כאלה.

ניצן הורוביץ: כותב יצחק קדמן, מנכ"ל המועצה לשלום הילד: "אני אישית ביקרתי בכמה מהמסגרות האלה" – מסגרות – "ומצאתי מקומות מסוכנים.

ניצן הורוביץ: נחרדתי לראות באילו תת-תנאים מוחזקים ילדים ותינוקות במשך שעות ארוכות".

ניצן הורוביץ: מה קורה פה, אדוני היושב-ראש?

ניצן הורוביץ: מדינת ישראל מביאה בהיתר דרך נמל התעופה בן-גוריון רבבות עובדים זרים מדי שנה.

ניצן הורוביץ: אבל ברגע שהם כאן, אף אחד לא רוצה להתעסק בזה.

ניצן הורוביץ: יש להם קשרי זוגיות, נולדים להם ילדים.

ניצן הורוביץ: כן, ככה זה קורה עם בני-אדם.

ניצן הורוביץ: מה שנקרא – "שימותו".

ניצן הורוביץ: ואכן, הם מתים.

ניצן הורוביץ: זה הדבר שרציתי להדגיש בפניכם היום.

ניצן הורוביץ: ואני קורא לממשלה, בטרם יהיה אסון נוסף – ויהיה, כי בתנאים הנוכחיים זו רק שאלה של זמן; גם למשרד התמ"ת שאחראי על מעונות, על פעוטונים, גם למשרד הרווחה, לסגור לאלתר את המוסדות המבישים האלה ולטפל בילדים האלה כמו שמטפלים בכל ילד אחר.

ניצן הורוביץ: ילד הוא ילד, יהא אשר יהא מעמדו החוקי.

ניצן הורוביץ: תגידו, לא חוקי, בן לכזה – הוא ילד.

ניצן הורוביץ: הוא בן שנתיים, הוא בן שלוש, הוא בן ארבע, ואנחנו במדינה צריכים לתת אחריות מינימלית, תנאים מינימליים לילדים האלה.

ניצן הורוביץ: דבר נוסף אני רוצה להגיד: אני שמעתי אתמול, ואני מברך על ההחלטה של שר הפנים – אחרי שנה וחצי שהבקשות האלה מונחות על שולחנו – לאשר סוף-סוף חלק מהבקשות.

ניצן הורוביץ: אני הבנתי שזה בגלל הדיון שקיימתי הבוקר בכנסת – לא משנה, אני מברך על כך.

ניצן הורוביץ: מאות הבקשות שעוד ממתינות על שולחן שר הפנים, צריך לטפל בהן.

ניצן הורוביץ: תגיד, כן – יפה; תגיד, לא – מאה אחוז.

ניצן הורוביץ: אבל תיתן תשובה.

ניצן הורוביץ: כי המשפחות האלה והילדים האלה, שנמצאים במעמד כזה בלי ביטוח בריאות, בלי שירותי רווחה – הראיתי לכם מה התוצאות – נותנים להם רק שירותי רווחה במקרים קיצוניים.

ניצן הורוביץ: אז אני תוהה אם ילד שנחנק מאוכל ומת זה מקרה קיצוני מספיק כדי ששירותי הרווחה יטפלו בו.

ניצן הורוביץ: הדברים האלה קורים אצלנו תחת האף – בתל-אביב, בחיפה, בבאר-שבע; כאן במדינת ישראל.

ניצן הורוביץ: הורי הילדים האלה זה אנשים שעובדים בעבודות הכי קשות, הכי מלוכלכות, עבודות שישראלים לא רוצים לעשות.

ניצן הורוביץ: אז אם מביאים אותם והם ממשיכים לעבוד – –

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

ניצן הורוביץ: – – ותאמין לי, אדוני, הרבה אנשים עושים המון כסף על הגב של האנשים האלה – את המינימום, שזה טיפול בילדים האלה לפי סטנדרטים אנושיים, אנחנו צריכים לתת.

ניצן הורוביץ: תודה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אורי אורבך, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: אדוני, שלוש דקות לרשותך.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חברת הכנסת חנין זועבי כתבה הקדמה לספר עם סממנים אנטישמיים.

אורי אורבך: המופתי של ירושלים יכול לדבר בפומבי – – –

חנין זועבי: קראת את הספר?

אורי אורבך: ראיתי את הסרט.

אורי אורבך: אני רואה אותך – אני שומע אותך כאן, אני לא צריך לקרוא את הספרים.

חנין זועבי: אז לא קראת את הספר.

אורי אורבך: כן, כשאת משתמשת בתיאורים של טיהור אתני – – –

חנין זועבי: אז לא קראת את הספר, עכשיו תמשיך ותגיד מה שאתה רוצה – – –

אורי אורבך: – – – טיהור אתני, ועוד ביטויים על הישות הציונית פה, זה מספיק חמור.

אורי אורבך: עלייך לא צריך לספר שקרים, מספיק לומר את האמת.

אורי אורבך: כשהמופתי של ירושלים אומר דברים אנטישמיים על הרג יהודים, אז אנחנו עושים לו – זה נקרא הנחת שמאלנים.

אורי אורבך: טוב, זה ערבים, אנחנו אומרים, ערבים, ככה זה אצלם, הם קיצונים.

אורי אורבך: גם במשא-ומתן אתם אנחנו אומרים, על זה הם לא יסכימו לוותר, האדמה קדושה להם.

אורי אורבך: ערבים.

אורי אורבך: אפילו, עד כדי כך, שלפעמים בעיתון אנחנו קוראים ידיעה על ילד מהתנחלות, או מאיזה מקום, שהלך לאיבוד והגיע לכפר ערבי, והחזירו אותו, אתה שומע את ההתפעלות, כאילו, הא, הם לא טרפו אותו.

אורי אורבך: זו פטרונות של שמאלנים – לא של ימנים – שחושבים שהערבים זה מין תנינים כאלה, שלא צריך לבוא אליהם בדרישות.

אורי אורבך: לכן הערבי יכול לעמוד, מופתי, איש דת, או כל בן-אדם אחר, יכול לעשות הכול, כי זה משהו, זה מין חיה כזו, זה אקזוטי.

אורי אורבך: הוא יכול להגיד דברים אנטישמיים – יושב קהל שלם במסגד, מסגד זה קדוש, הם לא יפריעו לו, זה לא מנומס, לשמוע דברים נתעבים, אנטישמיים, גזעניים, ונו, ככה זה, מה לעשות, "מעלש", זו הדת שלהם.

עפו אגבאריה: הרב של קריית-ארבע – – –

אורי אורבך: חברי הכנסת, כשהרב של קריית-ארבע או הרב של אנשים אחרים אומרים דברים כאלה, אני מדבר נגדם.

אורי אורבך: אבל אתם לא מדברים נגד המופרעים שלכם, ואנשים כמותכם מוחאים כפיים, ואתם הולכים לדיקטטורים המתועבים ביותר בעולם הערבי ומתחנפים אליהם, ופה עומד חבר הכנסת ואומר דברים – גם וולגריים ושוביניסטיים, אבל גם – אפילו על העניין הזה של "רוסיה ביתנו", כי חלק מכם, חברי הכנסת הערבים, לא מכירים בזכות של היהודים כולם להיות כאן ולהקים ולבנות את מדינת היהודים.

אורי אורבך: ועושים לכם הנחה כי אתם ערבים, ככה זה אצלכם, אתם לא באמת, נו, נבוא אליהם בדרישות?

אורי אורבך: רבותי, כן; אנחנו באים אליכם בדרישות, שלא תהיו גזענים.

אורי אורבך: שלא תשתקו על דברי תועבה, גם אם הם נשמעים במסגדים.

אורי אורבך: שלא תכתבי הקדמה לסופר אנטישמי, לא רק כי את חברת כנסת ישראלית, כי את בן-אדם שצריך לבוא אליו בתביעות, ולא לעשות הנחת ערבים, ולא לעשות הנחת שמאלנים, ולא להגיד "אבל הכיבוש", "הכיבוש", "הכיבוש", על כל פשעינו יכסה הכיבוש.

אורי אורבך: נגיד שגזלו לכם את האדמה; לא גזלו, היא אדמה שלנו, לא נכנס לוויכוח.

אורי אורבך: נגיד שהקימו לכם את ההתנחלויות ולקחו לכם את כל מקורות המים.

אורי אורבך: זה לא נותן הנחה לרצוח והיתר – אז הכול מותר.

אורי אורבך: לא.

אורי אורבך: יש דרישות מוסריות, גם מערבים, אפילו מחברי כנסת ערבים.

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

אורי אורבך: ולכן, לא ניבולי הפה שלכם ולא האנטישמיות שלכם ולא הגזענות שלכם יפחידו אותנו.

אורי אורבך: אנחנו נדרוש מכם, כל אזרח בישראל, יהודי וערבי, חבר כנסת או לא חבר כנסת, להיות בן-אדם ולהיות כפוף לקודים מוסריים, ולא לקבל לא הנחת שמאלנים ולא הנחת ערבים.

חנא סוייד: קצת צניעות לא תזיק לך.

חנא סוייד: תצטנע קצת.

חנא סוייד: תצטנע.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

חנין זועבי: עכשיו כולם יקראו את הספר, זה טוב.

חנא סוייד: קצת צניעות, מה אתה, נציג אלוהים פה?

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת.

ג'מאל זחאלקה: קיבלנו בזה הרגע שיעור בגלגול עיניים למתחילים, דמגוגיה בגרוש שאפילו חבל להתווכח אתה.

ג'מאל זחאלקה: אני חש בוז עמוק לדברים שנאמרו כאן.

ג'מאל זחאלקה: אני ראיתי את חבר הכנסת אורבך מפגין נגד הרג ילדים פלסטינים בעזה?

ג'מאל זחאלקה: לא מלים, לא קריאות, לא כתיבה, אלא הרג ממש.

ג'מאל זחאלקה: אני לא ראיתי אותך.

ג'מאל זחאלקה: אתה, עולמך המוסרי פגום.

ג'מאל זחאלקה: אתה אדם לא מוסרי.

ג'מאל זחאלקה: מי שעומד מנגד כאשר במשך שלושה שבועות המטוסים הישראליים מפציצים בעזה והורגים ילדים בבתי-ספר ושותק, הוא אדם לא מוסרי.

יעקב אדרי: ואתה שותק על מה שקורה בסוריה.

ג'מאל זחאלקה: אל תדבר אתי על מוסר.

ג'מאל זחאלקה: כאשר הורגים ילדים – מי שעומד מנגד על הריגת ילדים, שלא יספר על מוסר.

ג'מאל זחאלקה: דבר על דברים אחרים.

יעקב אדרי: דבר על סוריה.

ג'מאל זחאלקה: טול קורה מבין עיניך.

ג'מאל זחאלקה: טול קורה מבין עיניך.

ג'מאל זחאלקה: לכן, כבוד היושב-ראש, הדברים האלה, אני תמיד, בכל מקרה, נגד דברי גזענות, יהיה אשר יהיה מי שאמר אותם.

ג'מאל זחאלקה: אני מצפה מחברי הכנסת שיעמדו כאן על הדוכן ויקראו לשחרורו של יושב-ראש הפרלמנט הפלסטיני, שנבחר בבחירות דמוקרטיות, שכל העולם הכיר שהן היו דמוקרטיות – לשחרר את שני חברי הפרלמנט שנעצרו היום במבצע של חטיפה ממשרדי הצלב-האדום בירושלים המזרחית.

ג'מאל זחאלקה: אין מישהו מוסרי שיעמוד כאן – קצת אינטגריטי, קצת הגינות לא תזיק לך.

ג'מאל זחאלקה: אבל מי שבא לכאן ומתקיף את חברת הכנסת זועבי על מה שאמרה – צריך להתווכח פוליטית, היא אמרה דברים פוליטיים, ויכוח אידיאולוגי, ויכוח עמוק – –

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת ביבי.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת ביבי, נא לשבת, אל תפריע לשר הביטחון – – –

ג'מאל זחאלקה: – – בבקשה, בואו תתווכחו אתה.

ג'מאל זחאלקה: להגיד שלקחו לכם את האדמה זה דבר פעוט, זה דבר לא חשוב.

ג'מאל זחאלקה: גזלו לכם, וגרשו אתכם, והרגו בכם – אתם תשתקו, כי אתם לא בני-אדם.

ג'מאל זחאלקה: אני, אין לי ציפיות ממך, אני, אין לי ציפיות מגזלן.

ג'מאל זחאלקה: אין לי ציפיות ממי שמצדיק רצח ילדים.

ג'מאל זחאלקה: אין לי ציפיות ממנו.

ג'מאל זחאלקה: בוש, תתבייש לך, אתה אדם חסר מוסר, ואלו מלים גדולות מאוד, ואפילו לא הגון.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת נסים זאב, אתה רוצה לדבר?

נסים זאב: – – –

גאלב מג'אדלה: סליחה?

גאלב מג'אדלה: לא ביקשת.

גאלב מג'אדלה: אני לא קורא דברים נסתרים.

גאלב מג'אדלה: אדוני רוצה לדבר?

נסים זאב: – – –

גאלב מג'אדלה: בבקשה, חבר הכנסת נסים זאב.

גאלב מג'אדלה: בינתיים, עד שתגיע לדוכן, יש לנו אורחים מכובדים בתא הכבוד שלנו, שבאו להיות נוכחים בנאום הפרידה של חבר הכנסת אפללו.

גאלב מג'אדלה: אנחנו מקבלים אתכם בברכה.

גאלב מג'אדלה: אני רואה את חברי היושב-ראש – היושב-ראש והיושב-ראש העמית, לא טעיתי, נכון?

גאלב מג'אדלה: ברכות על הבחירה מחדש.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, חבר הכנסת נסים זאב.

גאלב מג'אדלה: זה לא מובן מאליו, מי שלא מגיע בזמן, שיקראו לו.

נסים זאב: זה ברור.

נסים זאב: אני מאוד מעריך – – –

גאלב מג'אדלה: היות שאני יודע שאתה הולך להגיד דברי טעם ודברים חשובים, אני לא מוותר עליהם.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, כבודו.

נסים זאב: תודה לך, אדוני, אני ממש מודה לך.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כל הנושא של חנינה, הרי אנחנו ראינו שלאחרונה מדינת ישראל שחררה יותר מ-1,000 מחבלים, רוצחים, שותי דם.

נסים זאב: ומה לעשות, בעסקת – עסקת חבילה נקרא לזה, מול גלעד שליט, שהוא נחטף, הוא נגזל, והמשא-ומתן הארוך, שהיה מייגע מאוד, כשממשלת ישראל נאלצה לשלם את המחיר הגבוה ביותר שידעה אי-פעם, מישהו מחברי הכנסת הערבים בא וטען כנגד אותם משתחררים, כנגד אותם מחבלים?

נסים זאב: קיבלו חנינה.

נסים זאב: אבל כשמדובר בשוטר, שנאמר, קיבל את עונשו, ושר המשפטים ממליץ לתת חנינה, אחרי שחלק מהעונש שלו הוא כבר ריצה, מה קרה?

נסים זאב: מה האדמה פה בוערת?

נסים זאב: מה השנאה הזאת?

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אם יש לנו מה להתרעם על ממשלת ישראל, זה שהיתה אמירה, לא מזמן, שכאשר ישחררו את המחבלים בעסקת שליט, שר המשפטים ונשיא המדינה, וגם הממשלה, כמובן, בתמיכתה היא, ישחררו במקביל את כל היהודים העצורים שאין להם דם על הידיים.

נסים זאב: יושב שם – – –

גאלב מג'אדלה: סליחה, חבר הכנסת, סגן היושב-ראש.

קריאה: צודק.

קריאה: הסגן תמיד צודק.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

נסים זאב: יושב שם יהודי בשם גמליאל שאת אביו הקשיש, אדוני היושב-ראש, כמעט כל ערב שבת אני רואה בוכה בדמעות.

נסים זאב: אומר לי: יש לי שבעה-שמונה נכדים מבני.

נסים זאב: מה אני מבקש?

נסים זאב: שלפחות בשבת ייתנו לו לצאת.

נסים זאב: הרי האיש כבר ריצה יותר משני-שלישים מעונשו, הוא כבר מגיע עוד מעט למצב שכל עבריין מקבל חנינה.

נסים זאב: אז מה קרה?

נסים זאב: פתאום פה השב"כ שם את ידיו על אותו האיש, גמליאל.

נסים זאב: והוא הביע חרטה.

נסים זאב: אגב, אני דיברתי אז גם עם ראש השב"כ; אמר שהוא יעיין בזה.

נסים זאב: דיברתי עם ראש הממשלה מספר פעמים, אמר: ייקח את זה לתשומת לבו.

נסים זאב: אבל מה לעשות?

נסים זאב: כשמדובר ביהודים צריך להחמיר במקסימום.

נסים זאב: כשמדובר בערבים, בשחרור, וזה לא משנה שזה בתמורה לגלעד שליט, אדוני היושב-ראש – השתחררו פה מחבלים עם דם על הידיים, מחבלים שהיו מסייעים לרצח.

נסים זאב: אז מה קרה?

נסים זאב: אי-אפשר לתת לכמה יהודים – – –

גאלב מג'אדלה: אתה מתכוון לעסקת שליט.

נסים זאב: כן.

נסים זאב: אני אומר – היה אפשר באותה עסקה לשחרר את אותם יהודים, לפחות אלה שאין להם דם על הידיים, או שיצאה תקלה מתחת ידם, כמו אותו השוטר.

נסים זאב: אז מה כל הזעקה הזאת?

נסים זאב: כן, יש אמירה מול חנין זועבי, עם כל הכבוד, שהיא הלכה עם דגל של אויבי ישראל.

נסים זאב: בלב ים התחברה עם אותם מחבלים.

נסים זאב: והיא יושבת פה בכנסת הזאת ונשבעת שבועות אמונים למדינת ישראל.

נסים זאב: למה את נשבעת לשווא?

נסים זאב: לא תישא שם לשווא.

נסים זאב: אסור לך, יא חראם, לבוא ולומר שבועת שווא.

נסים זאב: תגידי: אני לא נשבעת.

נסים זאב: אני נציגה של אותה אוכלוסייה – –

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

נסים זאב: – – שאני מייצגת, בלי שבועה, בלי אמירות מיותרות.

נסים זאב: תודה, אדוני.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה לאדוני.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת סגן השר איוב קרא, בבקשה.

קריאה: זה אחרון.

גאלב מג'אדלה: לא, לא, לא.

גאלב מג'אדלה: זה לא אחרון.

גאלב מג'אדלה: אחריו – חבר הכנסת אפללו.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, נציג הממשלה.

גאלב מג'אדלה: סגן השר, בבקשה.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית כול אני רוצה לברך את חברי – – –

גאלב מג'אדלה: אפשר לבקש מסיעת קדימה.

איוב קרא: אם אפשר.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה, אדוני, תפוס את מקומך.

גאלב מג'אדלה: התייעצות בסיעת ש"ס במקומותיכם.

גאלב מג'אדלה: לא ליד סיעת קדימה, הם ישמעו את ההתייעצות.

אברהם מיכאלי: אתה רוצה להצטרף?

אברהם מיכאלי: אתה יכול.

גאלב מג'אדלה: לא.

גאלב מג'אדלה: אני לא רוצה שישמעו את ההתייעצות שלכם.

גאלב מג'אדלה: אה, סליחה.

גאלב מג'אדלה: הם מסתירים, לא שמתי לב.

גאלב מג'אדלה: מתנצל.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני סגן השר.

גאלב מג'אדלה: לא שמתי לב.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני בשמכם, כולם, מברך את חברנו אלי אפללו שהיום לצערנו מתנתק לכיוון, אולי לא טוב; לנו לא טוב כשאתה לא נמצא בסביבה ובזירה הזאת.

איוב קרא: אבל כולנו, באמת מהנשמה, מהלב, א.

איוב קרא: מאחלים לך בריאות שלמה – –

רוברט טיבייב: אמן.

איוב קרא: – – והצלחה גדולה, כי אתה חבר, חבר לדרך, ואוהבים אותך פה כולם.

איוב קרא: דבר שני – אני רוצה לאחל הצלחה לוועדת הפנים שהחליטה היום, בראשותו של חבר הכנסת בילסקי, לחבר את דאלית-אל-כרמל עם כביש 4.

איוב קרא: זו החלטה מאוד חשובה לאור כך שבעצם בשרפה האחרונה שהיתה בכרמל, שעד עכשיו אנחנו מצפים ומחכים למסקנות עליה, לא טרחו לפעול לבד להביא לחיבור הכביש הזה.

איוב קרא: אני מקווה שכל הגורמים יתיישרו לעמדתו של שר התחבורה, שאני מעריך ומכבד אותו מאוד, שהקצה כבר תקציב מיוחד לצורך הכביש הזה, וגם של שר הפנים שתומך בכביש הזה.

איוב קרא: זה צורך חשוב מאוד מאוד אפילו, מאחר שבאזור הזה ישנה בעיה קשה של דרכי מילוט אם חס וחלילה יקרה אסון – אם חס וחלילה יקרה אסון, ואי-אפשר לדעת מה ילד יום.

איוב קרא: אני רוצה לברך את נגיד בנק ישראל שהוריד היום את הריבית ל-2.5%, אדוני היושב-ראש.

איוב קרא: זו בשורה מאוד חשובה, כיוון שזה מייצב את המשק, מייצב את הכלכלה בישראל, ולחזק גם את שר האוצר, שבעצם בתקופתו אנחנו המדינה היחידה שזכתה להעצמת האשראי הבנקאי לעומת מדינות שונות באירופה שקיבלו החודש הזה, וגם בחודשים קודמים, הורדה בדירוג האשראי שלהן.

איוב קרא: אני חושב שזו בשורה מאוד חשובה לאור המשבר הכלכלי העולמי שעדיין בעיצומו ואנחנו לא יודעים לאן זה מוביל בסופו של יום.

איוב קרא: לכן, אנחנו גאים על כך שבעצם הממשלה הזאת, ממצב של כלכלה מתפוררת, אנחנו רואים שבשנתיים, שלוש השנים האחרונות, אנחנו במצב של כלכלה יציבה, כלכלה שבעצם איש לא ציפה שהיא תהיה כלכלה כזאת חזקה לעומת מה שקורה היום בכלכלה העולמית.

איוב קרא: אני רוצה לברך את מנכ"ל משרד הפנים שהביא לכך שבעוד חודש, חודש וחצי מקסימום, יביאו מטעמו, הממונה על מחוז הצפון במשרד הפנים, המלצה לחבר את הבתים שיש להם בעיה עם חיבורי החשמל.

איוב קרא: בכרמל, קודם כול, כפיילוט.

איוב קרא: ואני מקווה שבכך נביא לפתרון בסוגיה הזאת.

איוב קרא: אני רוצה לומר לכם, חברים, שאנחנו נמצאים בדיוק היום שנה מרגע המהפך, או מה שכונה "האביב הערבי".

איוב קרא: במצרים בחרו היום פרלמנט חדש.

איוב קרא: בחרו פרלמנט חדש, ואנחנו ציפינו, אדוני היושב-ראש, ציפינו היום כמחווה, כמו ששחררו אלפי אסירים, רציתי וציפיתי שישחררו את עודה תראבין.

איוב קרא: לצערי הרב, לא שמעתי בשורה טובה.

איוב קרא: לא רק זה שאין שחרור של עודה תראבין, אלא יש עוד אזרח ישראלי, זחאלקה שמו, שעומד למשפט בתחילת החודש הבא גם כן על עבירות שהן בעצם מפוקפקות.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, אנחנו צריכים להתגאות שיש לנו מדינה דמוקרטית שאנחנו בה לא רק פותחים את הפה כשאוכלים או כשהולכים לרופא שיניים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

איוב קרא: אני גאה במדינה הזאת, והגיע הזמן שאלה שמקניטים, או מדברים נגד, שירימו קול זעקה מזרחה ודרומה.

איוב קרא: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, נא לשבת.

ראובן ריבלין: אנחנו, בהסכמת כל מגישי הצעות האי-אמון, ניפרד עכשיו – לפני ההצבעה; לפני ההצבעה – נא לשבת, כולם – ניפרד מחברנו אלי אפללו, אשר הגיש היום בשעה 11:40 מכתב התפטרות מהכנסת עקב היבחרו להיות יושב-ראש הקרן הקיימת, יושב-ראש עמית של הקרן הקיימת לישראל.

ראובן ריבלין: ההתפטרות שלו תיכנס לתוקפה, אם הוא לא יחזור בו, ביום רביעי בשעה 11:40.

ראובן ריבלין: אני מזמין עכשיו את חבר הכנסת אפללו, לא חכ"ל אפללו, והשר לשעבר, לבוא ולשאת את דבריו.

ראובן ריבלין: אלי, בבקשה, יקירי.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: רבותי, נא לשבת.

ראובן ריבלין: מייד לאחר שאפללו יסיים את דבריו, ולא פחות מחמש דקות מרגע זה, תתבצע ההצבעה.

אלי אפללו: אדוני היושב-ראש, גברתי יושבת-ראש האופוזיציה, שרים, חברי כנסת נכבדים – –

ראובן ריבלין: משפחתך היקרה.

אלי אפללו: אני אגיד את זה בסוף, אדוני היושב-ראש.

אלי אפללו: – – אני נרגש וגאה לעמוד כאן

אלי אפללו: היום ולומר דברי פרידה לפני שאני יוצא לדרך חדשה כיושב-ראש עמית במוסד היהודי הציוני הגדול בעולם, הקרן הקיימת לישראל.

אלי אפללו: היתה לי הזכות הגדולה, במסגרת התפקידים הרבים שמילאתי בכנסת, בממשלה, לעמוד וללמוד לעומק את התהליכים בבית-המחוקקים ואת היחסים שבין הכנסת והממשלה.

אלי אפללו: אבל לא פחות מכך, זכיתי להכיר קבוצת אנשים יוצאת-דופן, שעושה עבודה לילות כימים למען ציבור הבוחרים שלה.

אלי אפללו: לצערי הרב, הפעילות היסודית והמעמיקה שנעשית במליאה ובוועדות לא זוכה לביטוי ולהכרה המתאימה לה.

אלי אפללו: הכנסת היא הזירה המרכזית של הדיונים הציבוריים בישראל.

אלי אפללו: הכנסת – האינטרסים השונים מתנגשים לפעמים, והיצרים מתלהטים.

אלי אפללו: שמחתי לגלות שגם אחרי הוויכוחים הסוערים וההחלטות הקשות, החברות האישית ממשיכה, אף מתחזקת.

אלי אפללו: כנציג הפריפריה בכנסת, פעלתי כפי יכולתי לצמצם את הפערים הקיימים בין הפריפריה למרכז מדינת ישראל.

אלי אפללו: אבל אין לי כל ספק ששום דבר לא היה קורה בלי העזרה שלכם והתמיכה שלכם.

אלי אפללו: ועל כך אני מבקש להודות לכם, על שיתוף הפעולה הטוב, בשם כל תושבי מדינת ישראל, ובפרט בפריפריה.

אלי אפללו: חברי כנסת נכבדים, הספקתי לעבוד בהרבה מאוד תפקידים אתכם, אבל אחת התקופות היפות שלי היתה כיושב-ראש הקואליציה.

אלי אפללו: ראיתי ולמדתי להבין את הקשר – באופן יסודי – בין הממשלה והכנסת.

אלי אפללו: ופה, אדוני היושב-ראש, ראיתי שבאמת אחד המרכיבים העיקריים הוא החברות בין חברי הכנסת, וזה לא משנה מאיפה.

אלי אפללו: אני חייב תודה גדולה לכל עובדי הכנסת, אדוני היושב-ראש.

אלי אפללו: היה לי לעונג לעבוד עם כולם, בלי יוצא מן הכלל.

אלי אפללו: כמובן, תודה מיוחדת למשפחתי: לרונית, אשתי, שנמצאת כאן, לילדים שלי ולנכדים שלי.

אלי אפללו: אני מקווה להמשיך ולפעול למען קידום המטרות שבהן אני מאמין גם בקרן קיימת לישראל, שחוגגת בימים האלו 110 שנים להקמתה, מוסד מפואר ששם על סדר-היום הלאומי שלו בהעדפה את הפריפריה.

אלי אפללו: למדתי להכיר את קרן הקיימת בזמן הקצר שאני נמצא שם, מוסד שעושה עבודה נאמנה; מוסד עם עובדים נהדרים, ובשיתוף פעולה מלא עם היושב-ראש, אפי שטנצלר, שנמצא כאן, בשיתוף פעולה מלא.

אלי אפללו: ואני שמח שאני הולך לדרך חדשה, אדוני היושב-ראש, ואני מודה לך ומודה לכולם.

אלי אפללו: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו מודים לאלי אפללו, השר לשעבר, חבר הכנסת ויושב-ראש עמית של קרן הקיימת בעוד 48 שעות, אם לא תתחרט.

ראובן ריבלין: עד יום רביעי בשעה 11:40 אתה חבר כנסת.

ראובן ריבלין: ואנחנו מאחלים לך, בכל אשר תבחר, בכל אשר תעשה, הצלחה גדולה ומלאה, חברנו, אלי אפללו.

ראובן ריבלין: תודה.

אלי אפללו: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה, אם כי זה היה תקדים שלא ישנה, אלא במקרים מאוד מיוחדים.

ראובן ריבלין: אני מאפשר לכם לומר לאלי אפללו, לכבוד ראש הממשלה, לכל מי שרוצה לומר לו, ומייד אנחנו נעבור להצבעה.

ישראל חסון: אפשר להצביע להשאיר אותך בכנסת?

ישראל חסון: 1.

ישראל חסון: הארכת חוק טל – ממשלת נתניהו מעודדת השתמטות ופוגעת בשוויון בנטל;

ישראל חסון: 3.

ישראל חסון: בקשת שר המשפטים לתת חנינה לשוטר שחר מזרחי ואי-הענשת שוטרים שהרגו אזרחים ערבים

ראובן ריבלין: טוב, רבותי חברי הכנסת, רבותי השרים, תם הסיבוב הראשון, וחבר הכנסת אפללו צריך להצביע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אפללו, אתה צריך להצביע, אז נא שב, ואחרי זה, או בעוד דקה – אחרי זה תחזרו אליו.

ראובן ריבלין: אני הדגשתי שהתפטרותו תיכנס לתוקפה ביום רביעי ב-11:40.

ראובן ריבלין: עד אז הוא יכול לחזור בו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי השרים, חברי הכנסת, נא לחזור למקומותיכם.

ראובן ריבלין: ובכן – לא, לא, כל מה שקשור לפרידות אחרות, פרידות גסטרונומיות, אנחנו משאירים זאת לשיקול דעתו של כל חבר כנסת וחבר כנסת.

ראובן ריבלין: תודה רבה, רבותי, נא לשבת.

ראובן ריבלין: נא לשבת.

ראובן ריבלין: ובכן, לפנינו – נא לשבת.

ראובן ריבלין: יושב-ראש הקואליציה בפועל, נא לערוך את כוחותיך.

ראובן ריבלין: אנשי האופוזיציה, נא להיערך.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: לפנינו שלוש הצעות אי-אמון, שהראשונה שבהן היא הצעת אי-אמון מטעם סיעת קדימה, בנושא:

ראובן ריבלין: הארכת חוק טל – ממשלת נתניהו מעודדת השתמטות ופוגעת בשוויון בנטל, כפי שנומקה על-ידי חברת הכנסת וראש האופוזיציה ציפי לבני מטעם סיעת קדימה.

ראובן ריבלין: רבותי, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד האי-אמון?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 32 נגד – 47 נמנעים – אין הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

בעד – 32, נגד – 47, נמנעים – אין.

אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעת קדימה, כפי שנומקה על-ידי ציפי לבני, לא נתקבלה.

אנחנו עוברים להצעת אי-אמון מטעם סיעות העבודה ומרצ – נא לא להפריע, נא לא להפריע – מטעם סיעות העבודה ומרצ, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת דניאל בן-סימון, בכותרת: כישלון ממשלת נתניהו בתחום המדיני, החברתי והכלכלי.

נא להצביע, רבותי חברי הכנסת, מי בעד אי-האמון, מי נגד, מי נמנע.

נא להצביע.

הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות העבודה–מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 40 נגד – 47 נמנעים – אין הצעת סיעות העבודה–מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

40 בעד, 47 נגד, אין נמנעים.

אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעות העבודה ומרצ לא נתקבלה.

רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת אי-אמון מטעם סיעות בל"ד, רע"ם-תע"ל וחד"ש, כפי שנומקה על-ידי חברת הכנסת חנין זועבי, שנושאה: בקשת שר המשפטים לתת חנינה לשוטר שחר מזרחי ואי-הענשת שוטרים שהרגו אזרחים ערבים.

נא להצביע – מי בעד, מי נגד, מי נמנע?

הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעות בל"ד–רע"ם-תע"ל–חד"ש להביע אי-אמון בממשלה – 10 נגד – 52 נמנעים – 1 הצעת סיעות בל"ד–רע"ם-תע"ל–חד"ש להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

עשרה בעד, 52 נגד, אחד נמנע.

אני קובע שגם הצעתן של סיעות בל"ד, חד"ש ורע"ם-תע"ל לא זכתה ברוב, והצעת האי-אמון נדחתה.

דני דנון: רבותי, אני עובר עכשיו לבקשת הממשלה להאריך בצו את תוקפו של חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ג–2003.

דני דנון: יציג את ההצעה שר הפנים וסגן ראש הממשלה, השר אלי ישי.

אליהו ישי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עניין הוראת השעה הוא סוגיה שכבר מספר שנים, בעקבות דיונים בבג"ץ אם החוק הוא חוקתי או לא חוקתי – אדוני היושב-ראש, אם יהיה קצת שקט באולם, במליאה, אז אני אוכל לדבר.

דני דנון: אני מבקש ממי שלא מעוניין לשמוע את השר לצאת החוצה וממי שבמליאה – לשבת.

דני דנון: בבקשה.

אליהו ישי: לא, גם מי שמעוניין והוא מדבר שיצא החוצה; זה לא משנה אם הוא מעוניין או לא מעוניין.

דני דנון: חבר הכנסת מגלי והבה, תודה.

דני דנון: אני מבקש לשבת.

דני דנון: חבר הכנסת אלי אפללו, אנחנו מבקשים שתישאר אתנו.

אליהו ישי: חבר הכנסת אפללו, אתה יכול להצביע על הצעת חוק מאוד חשובה לפני שאתה פורש, זה דבר חשוב.

אליהו ישי: הנה, יש לך עוד הצבעה להיסטוריה ולסדרת ההצבעות שהצבעת עד היום.

דני דנון: חבר הכנסת אפללו, יש הרבה מאוד אנשים עצובים כי אתה עוזב אותנו היום, אולי יש מעט ששמחים, אנחנו נשמח שתשמע את השר.

דני דנון: אני סוגר את הרשימה.

דני דנון: כרגע הרשימה נסגרת, מי שרוצה להירשם שייגש לירדנה.

דני דנון: הרשימה סגורה.

דני דנון: אדוני השר, בבקשה.

אליהו ישי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, סוגיית איחוד המשפחות והוראת השעה נדונה במהלך השנים האחרונות מספר פעמים בבג"ץ.

אליהו ישי: בית-המשפט העליון ביקש לחוקק באופן מסודר חוק שיסדיר את העניין הזה, כי החוק הקיים, לשיטתו, על-פי פסיקותיו בעבר, הוא לא חוקי, או שהוא לא מספיק טוב.

אליהו ישי: ממשלות ישראל במהלך השנים האחרונות, פעם אחר פעם, שרי הפנים במהלך השנים האחרונות גם כן דחו את זה וביקשו הוראת שעה פעם אחר פעם, ובמסגרת הזמן הזה נתבקשנו להכין הצעת חוק חדשה.

אליהו ישי: אכן, ראש הממשלה הקים ועדה בראשות השר נאמן, ושם התחלנו לגבש הצעת חוק חדשה.

אליהו ישי: היה דיון בבג"ץ לפני שבוע, ובדיון בבג"ץ היה שינוי בעמדות, שינוי בעמדות שקבע בצורה מפורשת דברים מאוד ברורים לגבי החוק, ואני לא רוצה לפתח ולהאריך, אני מעריך שכולם עברו, קראו לפחות את עיקרי הפסיקה.

אליהו ישי: בשורה התחתונה, הממשלה מתכוונת כן לסיים את הצעת החוק ולהגיש אותה לכנסת במועד קרוב – במהלך השנה הקרובה.

אליהו ישי: עד אז אנחנו מבקשים שוב הוראת שעה.

אליהו ישי: הוראת שעה נועדה להסדיר שלא יהיו פרצות במסגרת איחוד משפחות, וזה יהיה למרות הפסיקה של בג"ץ, פסיקה שעושה סדר ומאפשרת באמת לתקן את זה בצורה טובה, לתת תוקף להוראת השעה ובכלל לחוק.

אליהו ישי: לעניות דעתי, מכל מקום, נגיש הצעת חוק מתוקנת ומסודרת באופן כזה שיסדיר את זה באופן שאפשר יהיה לעמוד מול כל בג"ץ בעתיד.

אליהו ישי: מכל מקום, אני מבקש את הצבעת הכנסת על הוראת השעה, וקריאה אחת שתיתן תוקף לחוק הזה שימשיך במסגרת הוראת השעה.

אליהו ישי: תודה רבה, אדוני.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: אני מודה לשר אלי ישי.

דני דנון: אנחנו פותחים את הדיון.

דני דנון: רשימת הדוברים סגורה.

דני דנון: ראשון הדוברים, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, קודם כול אני רוצה לברך את חבר הכנסת אפללו, אני והוא נכנסנו לכנסת באותו יום, והוא היה ידוע ביחסיו הטובים עם כל חברי הכנסת.

ג'מאל זחאלקה: אכן, היה נעים לדבר אתו – עם החיוך, עם האנושיות.

ג'מאל זחאלקה: אני מאחל לו הצלחה בחיים הפרטיים שלו.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, אני הייתי בכנסת כאשר הובא חוק האזרחות בשנת 2003, ואז עמד על הדוכן שר הפנים דאז, לא ממפלגתו של חבר הכנסת אלי ישי, אלא דווקא, איך אומרים, לא אויב נפשו אבל אויב מפלגתו.

ג'מאל זחאלקה: אז היה שר הפנים פורז ממפלגת שינוי, והוא אמר חגיגית מעל הדוכן: סיבת החוק היא ביטחונית, וכאשר יעבור זעם יעבור החוק.

ג'מאל זחאלקה: עבר זעם מספר פעמים, והחוק כמות שהוא.

ג'מאל זחאלקה: אחר כך אמר אריאל שרון ואמרו אחרים שמדובר בחוק דמוגרפי, למנוע כניסתם של פלסטינים לגור בתוככי מדינת ישראל.

ג'מאל זחאלקה: החוק, שהוא הוראת שעה בעצם, אושרר מספר פעמים בכנסת, ואנחנו בעצם חוזרים על אותם דברים, אבל מה לעשות, כבוד היושב-ראש, שהבעיות אותן בעיות; לא שהבעיות נפתרו, אלא החמירו.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, אותן משפחות – נגיד ילדים שלא ראו את אבא שלהם שנה, עכשיו כבר תשע שנים שהם לא ראו אותו, ופרידה של שנה או שנתיים היא קלה יותר אפילו מפרידה של תשע או עשר שנים.

ג'מאל זחאלקה: שר הפנים מבטיח לנו שלאחר פסיקת בג"ץ הוא יהפוך את זה לחוק קבע.

ג'מאל זחאלקה: החוק הזה לא רק מונע איחוד משפחות, אלא מפורר משפחות קיימות.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, אותן משפחות שנבנו לפני חקיקת החוק, החוק אומר להן – צריך לחזור אחורה.

ג'מאל זחאלקה: מה יעשו אותן משפחות?

ג'מאל זחאלקה: החוק מותיר להן את האפשרות, ושופטי בג"ץ, איך אומרים, בפסיקה שאני חושב שצריך לתרגם אותה לאנגלית ולהפיץ אותה בכל העולם, שלא חבר כנסת הזוי בכנסת, אלא שופט בית-משפט עליון בישראל אומר לאזרח פלסטיני: אם אתה אוהב את אשתך, תעזוב את הארץ.

ג'מאל זחאלקה: אפילו העיתונאי ירון לונדון כתב טור: "אם הפלסטינים כל כך אוהבים את הנשים שלהם, שיעזבו את הארץ וילכו אחריהן לרמאללה או למקומות אחרים"; זה מבחן אהבה של הפלסטינים.

ג'מאל זחאלקה: עם כל הכבוד, אני חושב שמדובר לא רק בחוק גזעני, אלא בחוק אנטי-אנושי, שמפורר משפחות, שמרחיק אמא מהילדים, אבא מהבנים שלו, אשה מגבר, ועל כן זה אות קלון לפרלמנט ואות קלון לבית-המשפט העליון, שהמלה צדק לא צריכה להיות כלולה בשמו.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת זחאלקה.

דני דנון: הדובר הבא – חבר הכנסת חנא סוייד.

דני דנון: לרשותך שלוש דקות.

דני דנון: ואחריו – חבר הכנסת .

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, החוק, או הוראת השעה שמובאת בפנינו להארכה כאן, והתירוצים להצדקתה, מזכירים לי את המנהג שהיה מקובל באימפריה הרומית – כל פעם שצבאות האימפריה רצו לעשות איזשהו כיבוש, אז לפני יציאת הצבא היו אנשי הדת נאספים בשערי העיר ומחליטים שהמתקפה הזאת או הכיבוש הזה הוא לצורכי הגנה עצמית, ורק אחר כך, כשכולם מהנהנים בראשם שזה הגנה עצמית, אף-על-פי שהכוונה היא כיבוש, היו מאפשרים לצבאות לצאת לכיבושים, ובדרך הזאת לאט לאט האימפריה הרומית בעצם כבשה את כל העולם.

חנא סוייד: וזו דוגמה – החוק הזה הוא בעצם "פוטו קופי" של המנהג הזה שאני תיארתי – כיבוש שמגביל את זכויות היסוד של הנכבשים, מנסה לנגוס עוד ועוד בזכויות הבסיסיות של משפחות, של הורים, של ילדים, תחת המכסה ותחת התירוץ והאמתלה של הגנה עצמית.

חנא סוייד: דבר כזה לא יכול להתקבל על הדעת בשום פנים ואופן.

חנא סוייד: מדובר כאן בחוק שהוא רטרואקטיבי, שפוגע פגיעה אנושה ולא מידתית בזכויות אדם בסיסיות.

חנא סוייד: החוק מנשל את ההורים ואת הילדים מזכות בסיסית לחיות יחד כמשפחה.

חנא סוייד: אני לא מכיר עוד חוקים שממש חודרים כל כך עמוק, עד כדי כך, לתא המשפחתי, שרוצים לפצל אותו.

חנא סוייד: החוק הוא פרי באושים של הכיבוש.

חנא סוייד: מדובר בכיבוש שהוא כמעט נצחי, שהיה "כיבוש נאור", שאפשר מיזוג של אוכלוסיות אבל בתנאי שלא יתאהבו אחד בשני ולא יבנו משפחות ולא יתחתנו.

חנא סוייד: זה לא יכול להיות.

חנא סוייד: החוק הזה מבקש לתת הכשר מוסרי לצעדים שהם לא מוסריים בעליל.

חנא סוייד: החוק הזה מנסה כאילו ליצור מטרייה בשביל לעשות דברים שהם לא מוסריים בשום פנים ואופן.

חנא סוייד: החוק הזה מראה על ריקבון מוסרי מוחלט בברנז'ה ובין מקבלי ההחלטות בישראל.

חנא סוייד: זה מגיע עד כדי קהות חושים לא מתקבלת על הדעת, להיכנס לרזולוציה הזאת של אב ובן או אמא ובת.

חנא סוייד: אני רוצה לקבוע כאן, אדוני היושב-ראש – –

דני דנון: נא לסיים.

חנא סוייד: – – שבדיוק כמו שבארצות-הברית הקונגרס האמריקני ביקש סליחה מהיפנים ממוצא אמריקני, שבשנת 1942, בגלל המלחמה שהיתה בין יפן לבין ארצות-הברית, היפנים נעקרו ממקומותיהם ורוכזו במחנות ופוצלו מהמשפחות שלהם, תחת – כאילו הם מהווים סכנה לביטחון – אותה אמתלה שיש לנו כאן, אותו תירוץ שיש לנו כאן – הקונגרס ביקש סליחה מהאזרחים האמריקנים ממוצא יפני.

חנא סוייד: ומעניין שגם בית-המשפט העליון בארצות-הברית, במקרה של קורימצו, הצדיק את ההחלטה הזאת, ואחר כך הקונגרס חזר וביקש סליחה מהאמריקנים ממוצא יפני.

חנא סוייד: אין לי ספק שבבוא הזמן גם הכנסת, וגם מדינת ישראל, וגם הממשלה, יבקשו סליחה מהעם הפלסטיני ומהאנושות על צעדים כמו שהם מובאים או כמו שהם מוצגים בחוק הזה.

חנא סוייד: תודה.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת סוייד.

דני דנון: אני רק לא זוכר אם בהיסטוריה האמריקנית האזרחים ממוצא יפני היו מעורבים בפעילות טרור.

דני דנון: במקרה שלנו האחוזים והמספרים של אותם אנשים שהגיעו באיחוד משפחות והשתתפו בפעילות טרור הם מטרידים ביותר, זה גם עלה בפסיקת בית-המשפט העליון.

חנא סוייד: תראה, אדוני היושב-ראש, אתה מנצל את ההזדמנות שאתה יושב-ראש.

חנא סוייד: אם אתה רוצה אני אחזור ואני אענה לך.

דני דנון: לא, אני בטוח שחבר הכנסת דב – – – תודה, חנא סוייד.

חנא סוייד: יש לי תשובה אליך.

חנא סוייד: בארצות-הברית עשו את המעשה הזה, של עקירת האזרחים היפנים, תחת אותה כותרת – – –

דני דנון: אף יפני לא היה מחבל.

חנא סוייד: היו, היו – –

דני דנון: הפיגוע – – –

חנא סוייד: – – היו כמה מקרים, ולקחו אותם כ"פריטקסט", לקחו אותם כאמתלה להגיד שכל היפנים מסוכנים וצריך לאסוף אותם וצריך לסגור אותם.

דני דנון: תודה.

חנא סוייד: היו מקרים כאלו.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: חבר הכנסת , בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

דני דנון: המחבל שעשה את הפיגוע במסעדת "מצה", חבר הכנסת חנא סוייד, גם הגיע באותה מסגרת של איחוד משפחות, והרשימה עוד ארוכה ומטרידה.

חנא סוייד: תראה, אתה כאן מנצל מצב שהוא לא – –

דני דנון: לא, נתתי לך אפשרות להגיב.

חנא סוייד: – – שוויוני.

חנא סוייד: אני מוכן לחזור עוד פעם ולענות לך.

דני דנון: אני בטוח שחבר הכנסת חנין יוכל לענות.

חנא סוייד: אתה מנצל את ההזדמנות שאתה יושב-ראש ונותן לעצמך זכות לדבר מתי שאתה רוצה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: חבר הכנסת חנין, בבקשה.

דני דנון: לרשותך שלוש דקות.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש, אם תרצה להיכנס אתי לוויכוח אני ברצון אכנס לוויכוח הזה, רק שהוא לא יהיה על חשבון זמני.

דב חנין: אז אני מראש מודיע לך שאם יש לך שאלות, או הערות, או תוספות, אני אשמח להתייחס לכל אחת מהן.

דב חנין: תן לי את מסגרת הזמן ואני מבטיח לך התייחסות עניינית.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, החוק שאנחנו מתבקשים לאשר היום במליאה הוא ירידה נוספת במדרגות הרוע.

דב חנין: החוק הזה הוא רע מכיוון שהוא איננו מאפשר לבני-זוג שאחד מהם ישראלי לחיות יחד בישראל אך ורק מכיוון שבן-הזוג הוא ערבי פלסטיני מהשטחים.

דב חנין: ואם זו איננה בעיה, ואם זה איננו עוול, ואם זה איננו רוע, כנראה אנחנו כבר לא יודעים מהו עוול ומהו רוע.

דב חנין: ואני, אדוני היושב-ראש, רוצה להתמודד בקצרה עם הטענה המרגיזה והמקוממת שקראתי, שאומרת: מי אמר שזכותו של אזרח ישראלי למשפחה צריכה להתממש דווקא בישראל?

דב חנין: לפי ההיגיון הזה, אדוני היושב-ראש, בכלל אין שום משמעות לשום זכות, כי מי אמר שאיזושהי זכות צריכה להתממש דווקא בישראל?

דב חנין: השאלה הזאת היא שאלה שבעצם מאיינת לחלוטין את זכויות וחירויות היסוד.

דב חנין: אנחנו מקיימים את הדיון הזה זמן קצר אחרי פסק-דינו של בית-המשפט העליון ברוב של שישה נגד חמישה לאשר את חוקיות החוק.

דב חנין: אני קראתי היטב את פסק-דינו של בית-המשפט העליון, ואני אומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, זה פסק-דין שמלמד על חולשה, פסק-דין שמלמד על כך שלא נוכל עוד להמשיך להסתמך על בית-המשפט העליון כמי שימשיך להוציא ערמונים מהאש ולחלץ את המחוקק מכל מעשי הביש שהוא מייצר.

דב חנין: פסק-הדין הזה רצוף בהנחות לא מוכחות, כולל, אדוני היושב-ראש, הטענה שפלסטינים שזכו לאיחוד משפחות נוטים לבצע פעולות טרור.

דב חנין: הטענה הזאת איננה עומדת במבחן המציאות, לא הסטטיסטית ולא העובדתית.

דב חנין: אפשר למצוא מקרה חריג בכל מצב.

דב חנין: אפשר גם למצוא, אדוני היושב-ראש – – –

דני דנון: יש לך נתונים אולי, חבר הכנסת חנין?

דב חנין: יש לי נתונים.

דב חנין: אפשר למצוא גם, אדוני היושב-ראש, מצבים שבהם יהודים ביצעו מעשי טרור, אז אולי גם יהודים לא צריך לאפשר להם להיכנס לישראל, כי הרי גם יהודים ביצעו מעשי טרור.

דב חנין: אני יכול, אדוני היושב-ראש, לתת לך רשימה ארוכה של יהודים שביצעו מעשי טרור.

דב חנין: אז אולי לפי העיקרון הזה, כיוון שיש יהודים שביצעו מעשי טרור, תחוקק הכנסת חוק ותגיד: ליהודים אסור להיכנס לישראל, כי היו יהודים שביצעו מעשי טרור.

דב חנין: זה ההיגיון, ואני מצטער על כך שגם בבית-המשפט העליון אצל כמה מהשופטים ההיגיון העקום הזה נכנס.

דב חנין: אני מצטער על כך שמי שעתיד להיות נשיא בית-המשפט העליון, השופט גרוניס, מצא לנכון להביא דווקא מדבריו, בדעת מיעוט, של השופט ג'קסון, השופט העליון האמריקני, שנתן פסקי-דין מיעוט ופסקי-דין ייחודיים בתקופה הקשה של המקארתיזם בארצות-הברית.

דב חנין: דווקא מהתקופה הזאת אנחנו צריכים ללמוד?

דב חנין: דווקא מהתקופה הזאת בית-המשפט העליון אצלנו מבקש ללמוד?

דב חנין: חברות וחברים, עמיתי חברי הכנסת, אכן אנחנו נמצאים בשפל, והחוק הזה מוריד אותנו לנקודה נמוכה עוד יותר.

דב חנין: תודה רבה.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

דני דנון: הדובר הבא הוא חבר הכנסת עפו אגבאריה, ואחריו – חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום אנחנו דנים בחוק שכאילו הכותרת שלו היא בעיה ביטחונית, והמהות שלו היא פוליטית; הבעיה הביטחונית שאתה מדבר עליה ושדיברת עליה לא מזמן, וכולם כאילו עושים מעטפת של בעיה ביטחונית.

עפו אגבאריה: אני אפילו מוכן להסכים עם חבר הכנסת אלדד, שאמר היום שמבין 100,000 ומשהו הפלסטינים שקיבלו אזרחות ישראלית – זה כולל כמובן את הילדים שלהם ושכבר היו פה במשך 40 שנה – אז קומץ קטן של אנשים היו מעורבים בטרור.

עפו אגבאריה: אנחנו יודעים שזה רק בגלל שאנחנו, מבחינה ביטחונית, חושבים שזו פצצה דמוגרפית.

עפו אגבאריה: אז תגידו את הדברים כהכשרם.

עפו אגבאריה: אני חושב שזו צביעות לבוא ולהגיד שזה בגלל הטרור.

עפו אגבאריה: האמת היא שזה בגלל הגזע, בגלל שהם פלסטינים.

עפו אגבאריה: וגם לא הסתירו את זה ראשי ממשלות לשעבר; לא רק הנוכחי.

דני דנון: אולי זה גם וגם.

עפו אגבאריה: לא הסתירו את זה.

עפו אגבאריה: זה לא רק גם וגם.

עפו אגבאריה: אז עובדה – אתם תגידו את זה, אז תגידו את זה בגלוי.

עפו אגבאריה: למה?

עפו אגבאריה: שכל העולם ידע שמדינת ישראל רק מחוקקת חוקים נגד האוכלוסייה הערבית.

עפו אגבאריה: אבל זה לא רק אתם.

עפו אגבאריה: בזמנו ראש ממשלה, אשה, אמרה שכל ילד פלסטיני שנולד מדיר את השינה מעיניה.

עפו אגבאריה: ואתה יודע על מי מדובר?

עפו אגבאריה: חברת הכנסת, ראש הממשלה גולדה מאיר, בזמנו אמרה את זה.

עפו אגבאריה: אני נזכר במה שענה לה חבר הכנסת, זיכרונו לברכה, חברנו תופיק זיאד.

עפו אגבאריה: הוא צלצל אליה פעם בשתיים-עשרה בלילה ואמר לה: נולד לי בן, האם זה מדיר את השינה מעינייך?

עפו אגבאריה: אותו לילה היא לא ישנה.

עפו אגבאריה: אז תראה, זה הולך מממשלה לממשלה.

עפו אגבאריה: באמת, הבעיה היא בעיה דמוגרפית, אז למה אתם לא מדברים על זה בגלוי?

עפו אגבאריה: ועכשיו באים לחוקק את החוק הזה רטרואקטיבית, כדי להוכיח שהאנשים האלה הם שוהים בלתי חוקיים.

עפו אגבאריה: איפה זכויות הילד?

עפו אגבאריה: אתה, כיושב-ראש ועדת זכויות הילד – האם מותר להפריד משפחות?

עפו אגבאריה: האם מותר לזרוק אבא או אמא ולחסל משפחות שלמות?

דני דנון: יש פה עוד – – –

עפו אגבאריה: כאשר מדובר על משפחה ולזרוק ילדים – לא מתקוממים נגד זה?

עפו אגבאריה: ילד הוא ילד.

עפו אגבאריה: עכשיו דיברתם על זה.

עפו אגבאריה: דיברו על זה גם אנשים מהימין.

עפו אגבאריה: ילד הוא ילד בכל מקום.

עפו אגבאריה: לא משנה אם הוא ערבי אם הוא יהודי.

עפו אגבאריה: אבל אם הוא ערבי, אז כנראה שבממשלה הזאת יש לגביו קריטריון אחר.

דני דנון: נא לסיים.

עפו אגבאריה: לצערי הרב זה המדרון החלקלק שהממשלה הזאת ממש מחליקה בו לכיוון הפאשיזם, לכיוון האפרטהייד.

עפו אגבאריה: ואל תבואו בטענות אם אנחנו נראה לעולם את החוקים האלה שאתם מחוקקים כל הזמן נגדנו, כאוכלוסייה חלשה במדינה שבה הרוב הדיקטטורי נגד המיעוט.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

דני דנון: שאלת אותי על זכויות הילד, אז גם הזכויות של הילדים היהודים מדירות שינה מעינינו, לא רק של הילדים הפלסטינים.

דני דנון: הדובר הבא, חבר הכנסת , אינו נמצא.

דני דנון: חבר הכנסת אמנון כהן – אינו נמצא.

דני דנון: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני כבר לא יכולה לספור את הפעמים שבהן כנסת ישראל הולכת לתת שוב לגיטימציה, באופן רטרואקטיבי, לחקיקה גזענית, מפלה ובלתי מתקבלת על הדעת.

זהבה גלאון: כל פעם שנדמה, אדוני היושב-ראש, שהגענו לתחתית המדרון המוסרי ולא ניתן להתנוול יותר, מתברר שאין גבול לעומקה של התהום הזאת.

זהבה גלאון: והתהום היא עמוקה שבעתיים, אדוני היושב-ראש, לא בגלל הכנסת – מהכנסת, לצערי, כבר אין לי ציפיות – היא עמוקה שבעתיים בגלל הרוח הגבית שהכנסת הזאת מקבלת מפסיקת בג"ץ, פסיקה שמשמעה שתש כוחו של בג"ץ להיאבק בגזענות.

זהבה גלאון: וזו תוצאה של הקמפיין הפוליטי של הכנסת הזאת, שבמשך שנתיים-שלוש פועלת כדי לרסק את בית-המשפט, כדי לפגוע בעומדת בראשו, כדי לקעקע אותו, כדי לאיים על בג"ץ.

זהבה גלאון: זו התוצאה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, בבג"ץ יושבים שופטים.

זהבה גלאון: והשופטים יושבים בקרב עמם.

זהבה גלאון: אמרתי את זה לא אחת, ואני אומרת גם כאן:

זהבה גלאון: שופטים אינם מלאכים, וגם מלאכים זה לא מה שהיה פעם.

זהבה גלאון: השופטים שיושבים בבית-המשפט הגבוה לצדק נחלקו ביניהם – אני רוצה לומר את שמותיהם – נחלקו ביניהם לגבי ההחלטה על חוק האזרחות.

זהבה גלאון: אני עתרתי לבג"ץ ביחד עם קבוצה של חברי כנסת נגד החוק הזה, אדוני היושב-ראש.

זהבה גלאון: לצערי בג"ץ בעצם נתן לגיטימציה לטרנספר דה-פקטו של אזרחי ישראל הערבים.

זהבה גלאון: בג"ץ בעצם מגרש מפה את האנשים, וכנסת ישראל נותנת לזה הכשר בחקיקה הנוספת שלה.

זהבה גלאון: אומרים לאנשים: אתם רוצים להינשא לבני-זוגכן או לבנות-זוגכם – קחו את עצמכם מכאן ותעברו לגור במדינה אחרת.

זהבה גלאון: תוך כדי זה שאני מדברת, אדוני, אני מחפשת את הרשימה של שופטי הרוב ושופטי המיעוט, אבל אני לא מוצאת את זה כאן בדפים שלי.

זהבה גלאון: בכל אופן, אדוני היושב-ראש, שופטי המיעוט סברו שמדובר באפליה ושהשינויים בחוק אינם ממתנים את הפגיעה בזכות לשוויון, כי החוק שמובא כאן היום קובע שלא יתאפשר איחוד משפחות לישראלים עם בני-זוג פלסטינים אם גילו של בן-הזוג הפלסטיני הוא 36 ומעלה, או שגילה של בת-הזוג הפלסטינית הוא 26 ומעלה.

זהבה גלאון: הרי זה בלוף, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: אתם יודעים שהחוק הזה נועד לפגוע באזרחים בגלל ההשתייכות האתנית והלאומית שלהם.

זהבה גלאון: החוק הזה בעצם – בכסות של מה שנקרא, אני מכניסה את המלה למירכאות: "צורכי ביטחון", אותה מילת קסם שמהלכת אימים – לכאורה בכסות של צורכי ביטחון, נותנים יד לפרקטיקה פסולה של פגיעה בזכות הבסיסית לשוויון, בזכות לחיי משפחה; לסיטואציה שבה אלפי ילדים נקרעים מהוריהם, אלפי ילדים נותרים לחיות כאן בארץ ללא זכויות, ללא מעמד, ללא ביטוח, ללא בריאות.

זהבה גלאון: מה בדיוק אנחנו משיגים בזה?

דני דנון: נא לסיים.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני מסיימת.

זהבה גלאון: אנחנו כאן בכנסת הולכים להצביע.

זהבה גלאון: אני קוראת לכם, חברי חברי הכנסת, לא לתמוך בחוק הזה.

זהבה גלאון: היתה לבג"ץ הזדמנות נדירה לפסול את החוק, אבל לצערי גם בג"ץ מסתכל לכנסת, וההחלטה שלו היא תוצאה של מסע ההפחדה הזה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, תצביעו נגד החוק.

זהבה גלאון: אולי השופטים שישבו בבג"ץ בפעם הבאה יחשבו אחרת.

זהבה גלאון: לצערי, אני לא בונה על זה.

זהבה גלאון: תודה.

דני דנון: תודה רבה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

דני דנון: הדובר הבא – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אנחנו צריכים לתאר לעצמנו מצב שבו אזרח ישראלי מתחתן עם אשה לא ישראלית, או נאמר אשה ישראלית מתחתנת עם גבר לא ישראלי, וכשהוא רוצה להביא את אשתו לארץ, כשאשתו רוצה לבוא אתו לארץ, לגור אתו, עם בעלה, עם המשפחה שלה, אז אומרים לו: היא לא יכולה לבוא.

ניצן הורוביץ: ואז הוא שואל: מדוע?

ניצן הורוביץ: ואומרים: כי היא אולי תהיה טרוריסטית.

ניצן הורוביץ: זה הנימוק.

ניצן הורוביץ: אפילו הנימוק – שמעתי שרים שאומרים את זה בצורה הכי מפורשת – הנימוק הביטחוני.

ניצן הורוביץ: למה בני-הזוג הזרים לא יכולים לעבור לארץ?

ניצן הורוביץ: כי אולי הם יעסקו בטרור.

ניצן הורוביץ: זה דבר שהוא לא ייאמן.

ניצן הורוביץ: ואז, שמעתי באיזה ריאיון ברדיו את שר החינוך אומר:

ניצן הורוביץ: אבל זה לא נגד ערבים, גם אם יהודי יתחתן עם מישהי משכם הוא לא יוכל להביא אותה.

ניצן הורוביץ: איזו היתממות זאת?

ניצן הורוביץ: כמה יהודים מתחתנים עם ערביות משכם?

ניצן הורוביץ: כל הסיפור הוא הערבים הישראלים – למנוע הקמת משפחות שלהם עם בני-זוג ערבים לא ישראלים.

ניצן הורוביץ: זה כל הסיפור.

ניצן הורוביץ: אבל יש כאן עוד איזה דבר נורא מעניין, ואדוני, כדאי שתשמע.

ניצן הורוביץ: אם השטחים – שכם, רמאללה, כל מיני כפרים, זה ארץ אויב, ואסור שהם יבואו לארץ, אז מה אתם עושים שם?

ניצן הורוביץ: למה אתם נשארים שם?

ניצן הורוביץ: למה אתם מתנחלים שם?

ניצן הורוביץ: למה אתם רוצים לספח את זה?

ניצן הורוביץ: מצד אחד אומרים: זה שלנו, ואני בטוח, אדוני, שאתה תגיד גם כן: זה שלנו, השטחים זה שלנו, יהודה ושומרון.

ניצן הורוביץ: מצד שני, אסור להביא משם בני-זוג – לאן?

ניצן הורוביץ: לישראל.

ניצן הורוביץ: אז זאת אומרת שאתה מודה, וכל אלה שיצביעו כאן מודים, שזה לא ישראל.

ניצן הורוביץ: ותגידו את זה.

ניצן הורוביץ: אבל היות שאתם כן מעבירים את החוק, ביודעכם שאתם נמצאים שם, בעצם החוק יוצר בפועל, בשטח, מצב שאפשר לתאר אותו במלה אחת ברורה, מצב של אפרטהייד.

ניצן הורוביץ: כי ברגע שבאותו שטח עצמו יש שתי נורמות כלפי התושבים, לפי המוצא, או האתניות שלהם, או הגזע, זהו מצב של אפרטהייד.

ניצן הורוביץ: צר לי מאוד שהיום הכנסת מעבירה את החוק הזה, שהוא חוק מביש, שעושה אפליה אך ורק כלפי ערבים מסוג מסוים.

ניצן הורוביץ: אין פה שום "ביטחוני", אין פה שום זה – אומרים את זה, כאילו מבהילים אותנו ממה שנקרא "השד הדמוגרפי", והתוצאה הישירה היא סבל מאוד ממשי של הרבה מאוד משפחות שנקרעות כבר שנים רבות בגלל התקנה האיומה הזאת.

ניצן הורוביץ: וצדקה חברתי זהבה גלאון שכבר קשה לספור את הפעמים שאנחנו עומדים כאן ומדברים על חוקים איומים, אבל הערב הזה זה אחד השיאים.

ניצן הורוביץ: תודה.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

דני דנון: הדובר הבא – חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת אורי אריאל.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר לביטחון פנים, חברי הכנסת, חברות הכנסת, הדיון מתמצה למעשה בדבר אחד בלבד, מהו הפירוש של שוויון אזרחי במדינה דמוקרטית, כפי שאנחנו מתיימרים להיות?

אילן גילאון: מהו הפירוש המובהק ביותר?

אילן גילאון: זו זכות אזרחית שווה במדינה דמוקרטית, כפי שאנחנו מתיימרים להיות כאן.

אילן גילאון: אני רוצה להזכיר לאדוני שמדינת ישראל היא מדינת היהודים, אלה שחזרו לכאן, וגם כל אזרחיה שהיו כאן.

אילן גילאון: ובעניין הזה אי-אפשר להפלות בין אזרח לאזרח.

אילן גילאון: אני יודע שהאפליה הזאת, תבואו ותגידו לי שהיא לא רק כלפי פלסטינים – נכון, גם לעובדים זרים אסור להתאהב פה וללדת.

אילן גילאון: אבל זה נתון באותו שורש של פחד.

אילן גילאון: ואתה יודע, אדוני היושב-ראש, במפלט הזה, של הביטחון, יכול בסופו של דבר להסתתר כל מנוול.

אילן גילאון: אבל על-פי החוק אפשר לתת אזרחות רק אם שר הפנים ישתכנע שאותו פלסטיני מזדהה עם מדינת ישראל, ושיתף פעולה עם ישראל וסייע לביטחון המדינה.

אילן גילאון: ממש לא ברור מה הכוונה.

אילן גילאון: זאת אומרת – מה?

אילן גילאון: רק מי שיש לו תמונה של הרצל בסלון והוא יודע את שלום עליכם בעל-פה?

אילן גילאון: או מישהו שהוא סייען?

אילן גילאון: רק הוא יוכל לקבל כאן את האזרחות?

אילן גילאון: אנחנו מקדשים, אדוני, מאוד מאוד – וכאן שמעתי, על הבמה הזאת, כמה מקדשים את ערך המשפחה, וכמה כאן הימין מדבר על כך שצריך לקחת ולהקים משפחות גדולות.

אילן גילאון: הדבר הזה הוא מאוד חשוב כאשר הוא נוגע ליהודים.

אילן גילאון: אבל כאשר מעלים את עקרון הביטחון, כאילו אפשר היה לחשוד בכך שמדובר כאן

אילן גילאון: בפצצה מתקתקת – ואני לא מדבר בשם יפי הנפש, אני מדבר בשם אלה שרוצים את ביטחונה של מדינת ישראל, אבל לא מוכנים לחיות בתוכה אם היא תהפוך למדינה מנוולת שעושה כזאת אפליה בין אזרח לאזרח, פשוטו כמשמעו.

אילן גילאון: הזכות הבסיסית ביותר, אדוני, לאזרחות, והמשמעות הבסיסית ביותר של שוויון אזרחי, זה היכולת של אנשים להקים משפחות.

דני דנון: ולחיות בביטחון גם.

אילן גילאון: ולחיות בביטחון ולהקים משפחות.

אילן גילאון: אז אפשר לעצור את האנשים הללו, כמו שאנחנו רודפים – לחלופין, אני אומר – אחרי ילדים של עובדים זרים בני שלוש ובני ארבע, כדי באמת לעצור את הבעיה שיש, שבעיני רבים נראית בעיה דמוגרפית.

אילן גילאון: אולי אפשר לפתור את הדברים בצורה אחרת.

אילן גילאון: יש יצירה מאוד יפה, מאוד משמעותית, שכתב שאול טשרניחובסקי, והיא נקראת "בין המצרים".

אילן גילאון: ו"בין המצרים" מתארת מצב שבמלחמת פלופונס, אדוני, שני אחים נלחמים משני צדי הגבול, אחד של טורקיה ואחד של יוון.

אילן גילאון: נדמה לי שהחקיקה הזאת, או: המשך החוק הנואל הזה, המפלה הזה, הגזעני הזה, כזה שמקומו לא יכירנו בשום מפלגה דמוקרטית, ייתן הרבה מאוד פרנסה לנובלות, לטלנובלות ולהרבה מאוד רומנים על פיצול משפחות, אותו ערך שהוא כל כך קדוש אצלנו, אצל היהודים.

אילן גילאון: אבל כנראה מה שקדוש אצל היהודים לא עובר על פני אנשים אחרים ולגביהם איננו קדוש.

אילן גילאון: אני מציע להרחיק מאוד את החוק הזה, שהוא חלק מאותם חוקים שאני קורא להם "חוקי האח הגדול" ו"חוקי הישרדות".

אילן גילאון: אגב, לשני החוקים האלה, לשני הסטים של חוקים אלה, יש תוכניות בערוץ הטלוויזיה, אלה תוכניות ריאליטי.

אילן גילאון: בואו לא נהיה כאלה.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון.

דני דנון: הדובר הבא – חבר הכנסת אורי אריאל, ואחריו – חבר הכנסת אריה אלדד.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, זכויות בסיסיות אכן צריכות להינתן לכל בר-אנוש, לכל בן-אדם.

אורי אריאל: וכולם נבראו בצלם, זה כתוב אצלנו, בתורתנו, מלפני אלפי שנים, וצריך להתחשב בגר, ביתום ובאלמנה, דבר שחוזר בתורה פעם אחר פעם, ואנחנו מחויבים כבני-אדם, ודאי כיהודים, להשתדל להתקרב למידות האלה שאנחנו מצווים עליהן.

אורי אריאל: אבל גם כתוב: ונשמרתם לנפשותיכם, ואפשר להמשיך לצטט.

אורי אריאל: זה לא הפקרות.

אורי אריאל: מי שנוהג מנהג של בני-אדם, אכן צריך לנהוג בו כבן-אדם; ועוד פעם, אני מדגיש, אנחנו הראשונים, היהודים, שמצווים על זה, ומחויבים בזה ורוצים לנהוג כך.

אורי אריאל: אבל מי שלא נוהג כך לא יקבל את הזכות הזאת.

אורי אריאל: הרי הזכות להתפוצץ בתוך ציבור של ילדים, מבוגרים, צעירים ואחרים לא קיימת בשום מקום בעולם, ובעזרת השם לא תהיה קיימת.

אורי אריאל: אז מי שעושה את זה בעירק, מי שעושה את זה בבגדד, לאחים שלו, זה חמור, זה מעורר דאגה, זה עניינו.

אורי אריאל: פה, במדינת ישראל המתקוממת, מלשון תקומה, והמתחדשת אחרי קרוב ל-2,000 שנה, ברוך השם, זה לא יהיה.

אורי אריאל: יש פה ערבים, יש פה דרוזים, יש פה אחרים רבים וטובים, יש להם כל הזכויות, אבל זה לא הפקרות, ומי שחושב שדרך זה הוא יכול להתפוצץ עלינו, החוק הזה שם לזה קץ.

אורי אריאל: ולצערנו הרי אנחנו מדברים אחרי שזה קרה.

אורי אריאל: אם מישהו היה אומר: זה לא קרה, אתה לא יודע, זאת שאלה, יש חשש – אחרי שזה קרה, אסור שזה יקרה פעם נוספת.

אורי אריאל: אני חושב שהחוק הזה הוא חוק טוב.

אורי אריאל: יכול להיות שצריך יהיה לבחון אותו בעוד כמה שנים ולראות אם חל שינוי לטובה, אפשר לבדוק אותו פעם נוספת.

אורי אריאל: בכל מקרה, במקרה הזה ודאי שצריך להצביע בעד החוק.

אורי אריאל: החוק הזה יעבור ברוב גדול.

אורי אריאל: ולא רק זאת, אלא שצריך להשלים אותו עם מספר חוקים נוספים שמטפלים בבעיה, קרי מטפלים באותן אוכלוסיות או אותם אנשים שהם פוטנציאלים להביא למקרים חמורים ביותר, ועל-ידי זה להרבות את הביטחון במדינת ישראל כפי שמגיע לכל אזרחיה, ללא הבדל.

אורי אריאל: תודה.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת אורי אריאל.

דני דנון: הדובר הבא – חבר הכנסת אריה אלדד, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, לפני שאדבר על חוק האזרחות אני מבקש לדבר על חוק אחר, חוק שאני מבקש להגיש לכנסת, הצעת חוק שתאסור גלגול עיניים במליאת הכנסת אלא אם נוכח באולם רופא עיניים מומחה.

דני דנון: אני לא בטוח שבית-המשפט העליון יאשר את ההצעה הזאת.

אריה אלדד: יכול להיות שזה לא חוקתי, אבל בכל זאת, מרוב מגלגלי עיניים כאן – – –

עפו אגבאריה: יש רופא נשים – – –

אריה אלדד: לא לא, גינקולוג לא יעזור וכירורג לא יעזור.

אריה אלדד: צריך רופא עיניים מומחה, כי גלגול העיניים פה הפך להיות מגפתי.

אריה אלדד: כשאני רואה את חברי הכנסת הערבים ואת חברי הכנסת מן השמאל – תומכיהם מהשמאל הציוני או הפוסט-ציוני או האנטי-ציוני – איך הם מגלגלים עיניים נגד החוק הזה, אני ממש מודאג.

אריה אלדד: לא שאני מודאג שמא עיניהם יתגלגלו עד לדרגת פזילה קבועה, אלא אני חושש שמא חלק מעם ישראל שלא רואה את זה בערוץ הכנסת, ולא רואה שהם מגלגלים עיניים, אלא רק שומע את זה ברדיו או קורא את בעיתון, עלול לחשוב שהם מתכוונים ברצינות.

אריה אלדד: יש כמה מוסדות מחקר במדינת ישראל שעוד לא הצליחו לפצח את ההסבר המדעי לתופעה הזאת של נישואין חד-סטריים.

אריה אלדד: איזה מין תופעה מגפתית כמעט, של נישואים חד-סטריים של ערבים מיהודה ושומרון ומעזה, שרוצים – איך נגדיר את זה, אדוני היושב-ראש – הם רוצים להקים בית בישראל.

אריה אלדד: זה מה שהם רוצים.

דני דנון: לעשות עלייה.

אריה אלדד: הם רוצים להקים בית בישראל.

אריה אלדד: איך אפשר להתנגד לדבר כזה?

אריה אלדד: הלוא אנחנו כמעט מברכים כל פעם שזוג צעיר מתחתן, שהוא הקים בית בישראל.

אריה אלדד: ובכל זאת, זו השאיפה, ואין לי אלא להודיע מטעמי, אבל להבנתי גם מטעמו של הרוב הציוני במדינת ישראל, שאין לנו שום כוונה להפוך את מדינת ישראל למדינה דו-לאומית, או רב-לאומית; לא בדרך של כיבוש, ולא בדרך של שיבת פליטים, ולא בדרך של איזה התקף נישואין המוני.

אריה אלדד: פשוט אין לנו שום כוונה לעשות את זה, ויכולים השמאל הישראלי וחברי הכנסת הערבים להמשיך לצעוק.

אריה אלדד: ממש אין לנו שום כוונה להפוך את ישראל למדינה דו-לאומית.

אריה אלדד: ועוד הערה אחת.

אריה אלדד: אנחנו שומעים הרבה מאוד גינויים על מדינת ישראל בגלל החוק הזה, אבל לא רק בגללו: שהיא הולכת להיות מדינת אפרטהייד, ושהיא פאשיסטית, ושהיא איומה ונוראה, ושהיא שוללת זכויות בייחוד למיעוטים, בייחוד לערבים, ושהיא אנטי-דמוקרטית.

אריה אלדד: אם זה כל כך גרוע, למה כולם רוצים לבוא הנה?

עפו אגבאריה: – – –

אריה אלדד: למה לא ילכו למחוזות האושר בסוריה, במצרים, בירדן?

אריה אלדד: למה כולם כל כך רוצים להתחתן ולבוא דווקא למקום הגרוע הזה, אלא אם הם באמת רוצים לכבוש אותו?

אריה אלדד: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אריה אלדד.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש שמציעים שיהיה כאן רופא עיניים בזמן הנאום של חברי הכנסת הערבים, ואני באמת מציע שיהיה כאן פסיכיאטר, כבוד היושב-ראש, כאשר נואמים חברי הכנסת מהימין, כי הכוחנות מעבירה אותם על דעתם.

טלב אלסאנע: הם מאבדים את שפיותם.

טלב אלסאנע: אנו רואים את זה מתוך הצעות החוק.

טלב אלסאנע: אבל מתוך הגישה והתחרות ביניהם כל פעם מי יותר קיצוני, מי יותר מטיף נגד הציבור הערבי – מעבירה אותם על כל שיקול דעת עד כדי אובדן השפיות שלהם.

טלב אלסאנע: שמעתי את חבר הכנסת אורי אריאל אומר שזה חוק טוב, רבותי.

טלב אלסאנע: אם זה כל כך טוב, אז אני מציע לו לאמץ אותו, להחיל אותו על כלל אזרחי המדינה, כולל האזרחים היהודים – את העניין של איחוד משפחות.

טלב אלסאנע: אין איחוד משפחות אוטומטי.

טלב אלסאנע: כל איחוד משפחות חייב לעבור את המסננת והסינון ולעשות סלקציות.

טלב אלסאנע: הרי כולנו יודעים שהחוק הזה מיועד אך ורק לפגוע בציבור הערבי.

טלב אלסאנע: וראו במה מדובר, בדבר הכי בסיסי שיכול להיות, והוא הזכות להקים משפחה, הזכות שבני-זוג יחד עם ילדיהם יחיו בתא המשפחתי.

טלב אלסאנע: הדבר הזה היה לפני שהאנושות המציאה חקיקה.

טלב אלסאנע: זו זכות טבעית.

טלב אלסאנע: זו זכות שניתנת לכל בעל-חיים, לא רק לבני-אדם כשלעצמם.

טלב אלסאנע: ואין מדינה בעולם שמתערבת, רבותי, בדבר הבסיסי, שאזרחיה יבחרו לעצמם במי הם יתאהבו, ועם מי הם יתחתנו.

טלב אלסאנע: זו המדינה היחידה שמחליטה לאזרחים – אתה מותר לך להתאהב או להתחתן עם זו או אחרת.

טלב אלסאנע: זה ביזיון.

טלב אלסאנע: זה דבר שהוא מביש.

טלב אלסאנע: אין דבר יותר מביש מהצעת החוק הבזויה הזאת.

טלב אלסאנע: וכאשר מדברים על מדינה שמהווה "אור לגויים", איזה אור?

טלב אלסאנע: איזה חושך לגויים הדבר הזה, כאשר מתערבים בזכות הבסיסית, וקורעים את המשפחה לגזרים, ועושים את זה בשם הביטחון.

טלב אלסאנע: איזה ביטחון דבר כזה יביא כאשר מתסכלים את בני-הזוג?

טלב אלסאנע: מדינה שיש לה כוח להתמודד עם כל כך – מעצמת-על, מדינה שהופכת להיות מייצאת הנשק השנייה בעולם אחרי ארצות-הברית, מדינה שמפתחת ארסנל לא קונבנציונלי, רואה בחתונה של בני-זוג פלסטינים איום על ביטחונה.

טלב אלסאנע: ושואל חבר הכנסת אריה אלדד: מדוע כאן?

טלב אלסאנע: מדוע כאן?

טלב אלסאנע: – מדוע לא כאן?

טלב אלסאנע: הרי הם לא רוצים, רבותי חברי הכנסת, להקים משפחה בישראל.

טלב אלסאנע: הם רוצים להקים משפחה בפלסטין, כי זו מולדתם, זה הבית שלהם, כאן נולדו, כאן רוצים לחיות וזה גם הזכות שלהם – איפה לחיות.

טלב אלסאנע: ולדעתי, גורלו של החוק הזה לא ישנה את המציאות, אבל הוא ישנה – יוריד את המסכה מעל הפרצוף הדמגוג הזה שמתיימר להיות מדינה דמוקרטית.

טלב אלסאנע: החוק הזה גורלו להיות – לגזור אותו, לשלוח אותו לפח האשפה, ואת החיים האחרים – –

יצחק וקנין: תודה.

טלב אלסאנע: – – את הזכות הזאת, נמשיך האזרחים הערבים לממש.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת אברהים צרצור, שיח' אברהים צרצור.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, ממשלת ישראל ובעצם ממשלות ישראל לא מפסיקות לספק לנו ולעולם שיעורים באזרחות.

מסעוד גנאים: זו האזרחות, לצערי הרב, הבנויה על פחד והפחדה, ומה שמכתיב אותה זה האיומים וההפחדות – איומים ביטחוניים, איומים דמוגרפיים.

מסעוד גנאים: ואוי לו, למורה לאזרחות הזה, כי הוא ייפול במה שאמר בנימין פרנקלין: אלו שמוותרים על החירות כדי להרוויח ביטחון לא ראויים לא לחירות ולא לביטחון.

מסעוד גנאים: וכאן מורי האזרחות שלנו קל להם, ובכיף הם רומסים את החירות והזכות הבסיסית והטבעית של הערבים לאהוב, לברית נישואים, להקים בית ומשפחה.

מסעוד גנאים: יש למעשה הזה שם אחד – שמו גזענות.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני חיפשתי באמת מיהו המורה, מאיזה בית-מדרש יצא דבר כזה של העניין – איך להכתיב את המדיניות, מה שמכונה איום דמוגרפי?

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני מצאתי שהמקור הבסיסי זה במדיניות הפרעונית.

מסעוד גנאים: זה פרעה במצרים, אדוני היושב-ראש, הלוא הוא – לפי התנ"ך ולפי ספרי הקודש ולפי ההיסטוריה גם – הרי הוא ראה בכל רחם של אם עברייה ויהודייה איום דמוגרפי – נכון או לא? – על שלטונו, על ממלכתו.

מיכאל בן-ארי: – – –

מסעוד גנאים: והנה היום, והנה היום – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת בן-ארי.

מסעוד גנאים: – – ומשיעורי האזרחות האלה – –

מיכאל בן-ארי: – – –

מסעוד גנאים: – – ממשלת ישראל מכתיבה ומחוקקת חוק גזעני כזה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, זה אותו עיקרון; אתה רואה בבן גזע אחר, בבן לאום אחר, איום – בעצם היותו בן ללאום אחר הוא איום דמוגרפי, הוא איום קיומי עליך.

מיכאל בן-ארי: – – –

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, מי שמעמיד זכויות אדם כאנטי-תזה וכפרדוקס לאינטרס הלאומי, כאילו שזכויות אדם הן איום קיומי, הוא מצדיק מדיניות ומנטליות של "תג מחיר", כי חוק זה הוא "תג מחיר" באישור הממשלה, הכנסת, ולצערי הרב גם הרשות השופטת.

מסעוד גנאים: החוק מעניש פלסטינים וערבים על עצם היותם פלסטינים שיש להם רגשות, שהם העזו לאהוב, לבנות בית, להקים משפחה, ואני לא אתפלא, אדוני היושב-ראש, אם בסוף ישימו תמרורים בכבישים וברחובות: סטופ, תיזהר, פלסטיני מתאהב / בונה בית / מקים משפחה לפניך.

מסעוד גנאים: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אברהים צרצור.

יצחק וקנין: לרשותך, חבר הכנסת אברהים צרצור, שלוש דקות.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, כנסת נכבדה, למה אנחנו מתנגדים לחוק הזה?

אברהים צרצור: כי החוק הזה מנוגד לחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו.

אברהים צרצור: חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו זה אחד משני חוקי-יסוד שנחשבו בשנות ה-90 כשיא של מה שנקרא "האקטיביזם השיפוטי".

אברהים צרצור: החוק הזה בא ומרוקן את החוק הזה מתוכנו, אף שבחוק עצמו יש האלמנט הביטחוני, לצערי הרב, שמרוקן גם את שאר הזכויות שהחוק הזה בא כדי לשמור.

אברהים צרצור: החוק הזה בא לרוקן את שארית הזכויות שקיימות בחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו.

אברהים צרצור: בשנים האחרונות הוגשו עתירות נגד החוק הזה לבג"ץ.

אברהים צרצור: העתירות האלה, כבוד היושב-ראש, עברו שבעת מדורי גיהינום.

אברהים צרצור: הראשונה היתה בשנת 2006.

אברהים צרצור: ומה היו התוצאות של הדיון באותה שנה?

אברהים צרצור: 11 שופטים ישבו בכס השפיטה בבג"ץ באותו דיון, התוצאה היתה חמישה שקבעו בצורה חד-משמעית שהחוק הזה לא חוקתי; חמישה שופטים אחרים אמרו דבר שלא שונה מהחלטתם של חמשת השופטים הראשונים, אבל בצורה יותר קלה.

אברהים צרצור: אמרו: כן, הוא חוק לא חוקתי, אבל אפשר לסבול אותו בצורה כזאת או אחרת.

אברהים צרצור: שופט אחד, בשם אדמונד לוי, אמר:

אברהים צרצור: אני תומך בכך שהחוק הזה לא חוקתי, אבל היות שהכנסת הולכת לדון בחוק הזה בעוד כמה חודשים, ניתן לממשלה לשקול את החוק הזה שנית.

אברהים צרצור: זאת אומרת, הרוב באותה שנה, 2006, תמכו בכך שהחוק הזה אינו חוקתי, אבל רצו שהממשלה תשקול את ההחלטה ותקבל את ההחלטה הנועזת והאמיצה והנכונה בכוחות עצמה, בלי שבג"ץ יתערב.

אברהים צרצור: בשנת 2009, כבוד היושב-ראש, מרכז "עדאלה" ואחרים הגישו עתירה נוספת נגד החוק הזה, ולאחר דיונים שנמשכו כמעט שלוש שנים, או אפילו יותר משלוש שנים, הדיונים הסתיימו, ו-11 השופטים אמרו: אנחנו נדון בסוגיה ונקבל את ההחלטה בהקדם האפשרי.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, יותר משנה עברה מאותו תאריך שבו הסתיימו הדיונים בבג"ץ.

אברהים צרצור: הדלפות לאמצעי התקשורת אמרו, רמזו, הצביעו על כך שהשופטים נטו להחליט נגד החוק, אבל ברגע האחרון מה היו התוצאות?

אברהים צרצור: שישה בעד החוק, חמישה שופטים נגד החוק, וכבוד השופט אדמונד לוי, שבשנת 2006 היה לשון המאזניים, דווקא הפעם תמך בעתירה והתנגד לחוק.

אברהים צרצור: אז מה קרה?

אברהים צרצור: באותה הזדמנות – – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

אברהים צרצור: אני מסיים.

אברהים צרצור: משפט אחרון.

אברהים צרצור: מה קרה?

אברהים צרצור: שנה וחצי השופטים דנים.

אברהים צרצור: כשרוב השופטים ראו שהרוח נושבת לכיוון של ביטול החוק הזה, עשו שינוי גברי בקבוצת השופטים, אחת השופטות, שנטתה לתמוך בעתירה, יצאה מהמעגל, נכנס במקומה שופט מתנחל, והוא תמך בחוק, ובזאת יצאה ההחלטה של שישה שופטים נגד חמישה שופטים.

אברהים צרצור: אני חושב, כבוד היושב-ראש, שהגיע הזמן להפסיק עם החוק הזה.

אברהים צרצור: אין סיכוי שהכנסת הזאת אכן תבטל את החוק, אבל אולי ביום מן הימים הכנסת, גם הציבור, גם הממשלה, יתעשתו ויבינו: החוק הזה פועל לרעתה של ישראל, ולא אך ורק לרעתם של הפלסטינים.

אברהים צרצור: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אברהים צרצור.

יצחק וקנין: חבר הכנסת – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו יעלה חבר הכנסת אופיר אקוניס, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות, חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: הרב ישראל אייכלר.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, חברי הכנסת, כשמדברים על חוק אזרחות, אני שואל את עצמי, אזרחות של איזו מדינה?

ישראל אייכלר: של מי המדינה הזאת?

ישראל אייכלר: אני יודע של מי הארץ הזאת, זו ארצנו, אני יודע שזאת ארץ-ישראל שלנו, כי הקדוש-ברוך-הוא כרת ברית עם אברהם ואמר לו: "לזרעך אתן את הארץ הזאת", הקדוש-ברוך-הוא אמר ליעקב כשהוא היה בבית לבן: "קום צא מן הארץ הזאת ושוב אל ארץ מולדתך", "ואת הארץ אשר נתתי לאברהם וליצחק לך אתננה ולזרעך אחריך אתן את הארץ".

ישראל אייכלר: אבל כשאני שומע על הסכנה הדמוגרפית של לידת ילדים יהודים בארץ-ישראל אני שואל את עצמי: סליחה, של מי המדינה הזאת, לא שלנו?

ישראל אייכלר: בשם איזה מדינה מדברים?

ישראל אייכלר: דמוקרטיה?

ישראל אייכלר: אם מדברים על דמוקרטיה, דמוקרטיה פירושה מדינה רב-לאומית, כמו צרפת, כמו ארצות-הברית, כמו כל מדינות המערב.

ישראל אייכלר: מה פה הפחד הגדול הזה שצריך מדינה יהודית?

ישראל אייכלר: מי שמאמין שיש בורא לעולם, והוא נתן לנו את הארץ הזאת, ובשבילו אנחנו קיימים, אני מבין למה הוא רוצה מדינה יהודית בארץ-ישראל.

ישראל אייכלר: אבל כשאני שומע בתקשורת הישראלית שעושים צחוק ממעמד הסנה של משה רבנו, רחמנא ליצלן, ואני לא רוצה אפילו לצטט איך מציגים את הבסיסים של האמונות היהודיות, אני אומר: ריבונו של עולם, מה הם עונים לפלסטינים?

ישראל אייכלר: אני שומע פה את חברי הכנסת הערבים, ואני רוצה להגיד לך שמבחינה לוגית, דמוקרטית, חילונית, חסרת אלוקים, הם צודקים בכל מלה.

ישראל אייכלר: במה הארץ הזאת שייכת יותר למישהו שבא מאי-שם מאשר לאנשים שגרים פה?

ישראל אייכלר: אנחנו מאמינים שארץ-ישראל היא שלנו, ויש בה מקום גם לתושב ולגר ולתושבי הארץ, גם שאינם יהודים, וצריך לכבד אותם ולתת להם זכויות והכול, אבל בבסיס הארץ הזאת שלנו, כי הקדוש-ברוך-הוא נתן לנו.

ישראל אייכלר: אבל מי שלא מאמין שיש בורא לעולם, מי שרואה סכנה באלה שיושבים ולומדים תורת ישראל, תורת הקדוש-ברוך-הוא, בארץ-ישראל, אז שיענו בבקשה תשובה – איך אומר הרב אמנון יצחק?

ישראל אייכלר: תשובה חילונית ולא תשובה דתית, שתשיב לחבר הכנסת השיח' צרצור המכובד למה כבשו את יפו, את חיפה ואת כל 400 היישובים הערביים שנהרסו והוקמו עליהם קיבוצים ומושבים.

ישראל אייכלר: אני יודע למה, כי היתה מלחמה.

ישראל אייכלר: ואני יודע, חבר הכנסת צרצור, שאם היהודים, גם החילונים, לא רק הדתיים – אם אתם לא הייתם נלחמים נגד היישוב היהודי בארץ-ישראל 100 שנים, לא היה קורה כל הנכבה וכל הגירוש וכל הטרנספרים וכל מה שהיה ב-1948.

ישראל אייכלר: אבל אני מדבר עכשיו בלוגיקה של אנשים שאומרים שהדמוקרטיה היא אם כל הסיבות בשביל שתתקיים פה מדינה.

ישראל אייכלר: אז אם הדמוקרטיה, בבקשה, כל אזרחי הארץ, מהירדן עד הים, יעשו בחירות, אם ראש הממשלה יהיה מג'אדלה – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

ישראל אייכלר: – – זו תהיה מצוות הדמוקרטיה.

ישראל אייכלר: לכן אני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש, ולומר: ארץ-ישראל שייכת לנו כי הקדוש-ברוך-הוא אמר לנו, אבל הקדוש-ברוך-הוא גם אמר – ובזה אני אסיים: "אם שמוע תשמע בקול ה' אלהיך לשמֹר לעשות את כל מצותיו אשר אנכי מצוך היום ונתנך ה' אלהיך עליון על כל גויי הארץ ובאו עליך כל הברכות האלה והשיגוך", ובהמשך, מצד שני, באותו פרק כ"ח בספר דברים כתוב: "אם לא תשמֹר לעשות את כל דברי התורה הזאת הכתֻבים בספר הזה ליראה את השם הנכבד והנורא הזה, את ה' אלוקיך, והפלא ה' את מכותְך ואת מכות זרעך" וכו' "והפיצך ה' בכל העמים מקצה הארץ ועד קצה הארץ".

ישראל אייכלר: זאת אומרת, הקיום שלנו כאן תלוי בשמירת התורה והמצוות, ומזה אנחנו לא רוצים להתחמק.

ישראל אייכלר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת, הרב ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אופיר אקוניס – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ראלב מג'אדלה.

יצחק וקנין: אחריו – – –

גאלב מג'אדלה: יצחק, מילא אם אשכנזי היה אומר רי"ש, אני מקבל.

גאלב מג'אדלה: אבל אחד כמוך, ספרדי, שלא ידע להגיד עי"ן.

יצחק וקנין: מה?

יצחק וקנין: ע'אלב.

גאלב מג'אדלה: איוא.

ישראל אייכלר: אנחנו יודעים להגיד: רי"ש.

יצחק וקנין: אחריו יעלה חבר הכנסת , ואם הוא לא יהיה כאן – אז חבר הכנסת דני דנון.

אופיר אקוניס: איפה מולה?

אופיר אקוניס: הוא לפני.

יצחק וקנין: לא.

אופיר אקוניס: כן.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אי-אפשר לתפוס את המקל בשני הקצוות – לומר לנו: מדינה יהודית וגם דמוקרטית.

גאלב מג'אדלה: אנחנו יכולים לדבר לפחות לעצמנו ביושר, אדוני היושב-ראש.

גאלב מג'אדלה: במקרה של החוק, חוק האזרחות, היהדות ניצחה את הדמוקרטיה.

דני דנון: קודם יהודית ואחרי זה דמוקרטית.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת דנון, אני לא קבעתי את זה.

גאלב מג'אדלה: אתם קבעתם: מדינה יהודית ודמוקרטית.

גאלב מג'אדלה: מה שאני מבין הוא ששני האספקטים שווים.

גאלב מג'אדלה: במקרה של חוק האזרחות, נקבע ללא כל ספק שהיהדות ניצחה את הדמוקרטיה.

דני דנון: חוק השבות זה אותו דבר.

גאלב מג'אדלה: אני לא בוויכוח אתך עכשיו.

גאלב מג'אדלה: אני הוכחתי לכם לפני שבועיים שאני מאוד מאופק.

דני דנון: זה – כן.

דני דנון: מקום ראשון – – –

גאלב מג'אדלה: אני גם אמרתי – אגב, אתה צריך להיות עד – שבועיים לפני זה, מכאן, מהדוכן, אמרתי לחבר הכנסת רותם: אל תנצל את האיפוק שלי בהמשך החקיקה הגזענית האנטי-דמוקרטית.

גאלב מג'אדלה: גם אמרתי לו למה אני מאופק – כי ילדי ומשפחתי וסביבתי מצפים ממני בכל מצב להגיב באופן ראוי, דמוקרטי ומתורבת.

גאלב מג'אדלה: אם אנחנו מחנכים לסובלנות, לכבוד לאחר, גם בשעת מבחן קשה ומביך אסור להטיף למשהו ולפעול משהו אחר.

גאלב מג'אדלה: לכן לא תצליח להוציא אותי מהכלים.

גאלב מג'אדלה: אני מציע לך שתקשיב לי.

גאלב מג'אדלה: אני אומר לך את זה בתור אזרח.

דני דנון: – – –

גאלב מג'אדלה: תזכור שיש בעולם יהודים קצת יותר ממה שיש במדינת ישראל, ומחר יחזירו לכם במטבע הזה, כפי שאתם נוהגים עם האוכלוסייה, המיעוט במדינת ישראל.

אריה אלדד: שהם יעלו לארץ.

גאלב מג'אדלה: הם פחות יעלו לארץ כאשר יראו שיש כאן גזענות, כאשר יראו שיש כאן מיעוט מופלה לרעה.

אריה אלדד: אם לא – – – למה אתה – – –

גאלב מג'אדלה: כאשר יראו כאן שאין דמוקרטיה, הם פחות יעלו, כי ירצו לחיות בחברה מתוקנת, בחברה דמוקרטית, בחברה שראוי לחיות בה.

אריה אלדד: – – –

גאלב מג'אדלה: לכן, תפסיקו לדבר לא אמת – אני לא רוצה להגיד: שקר – לעצמכם.

גאלב מג'אדלה: אין שום בעיה דמוגרפית.

יצחק וקנין: חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, אם אפשר – משפט אחרון.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, אני מסיים, ואני מכבד את ההערה שלך.

גאלב מג'אדלה: אין כאן גם בעיה דמוגרפית.

גאלב מג'אדלה: אני נתתי לכם את זה כדוגמה לא פעם ולא פעמיים.

גאלב מג'אדלה: עכשיו, חבר הכנסת דנון – בזה אני רוצה לסיים – בסיפור הזה, לי אף אחד לא יספר סיפורים, כי אני עמדתי בראש שנתיים.

גאלב מג'אדלה: אני מכיר את החוק הזה.

גאלב מג'אדלה: אני הארכתי את הוראת השעה שלו, אחרי שהאיש הכי בכיר שאחראי לביטחון של המדינה הופיע בפני הוועדה בחדר סגור ובא לקראת הוועדה בהקלות נוספות, גילאים ואחרים.

גאלב מג'אדלה: אני חושב שצריך כאן פעם אחת שהכנסת תחוקק חוק ראוי למדינה דמוקרטית.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אופיר אקוניס, ואחריו – חבר הכנסת .

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בבית הזה יושבים חברי כנסת שמנצלים את הדמוקרטיה הישראלית כדי לחסל אותה.

אופיר אקוניס: בבית הזה יושבים נבחרי ציבור שנפגשים עם טרוריסטים צמאי דם, עם מחבלים שדם יהודים על ידיהם.

אופיר אקוניס: אדוני, בבית הזה יושבים חברי כנסת שמהללים שהידים, משבחים אותם, ומחזקים אותם עד הניצחון.

קריאה: זה ממש נכון.

קריאה: צודק.

אופיר אקוניס: בבית הזה יושבת חברת כנסת שהשתתפה בפיגוע טרור נגד חיילי צה"ל וכתבה הקדמה לספר אנטישמי שקובע שישראל היא כובשת – לא בקווי 67', אדוני, אלא בקווי 47'.

אופיר אקוניס: ב-13 ביולי 2012 אמרתי כאן בדיון, שהתקיים גם כן בנושאים דומים, שאם ישראל לא תהיה דמוקרטיה מתגוננת – היא עלולה לא להיות בכלל.

אופיר אקוניס: משום כך אנחנו נאבקים כאן עכשיו, הערב, בעצם כל יום, כל היום, על קיומה של ישראל בכלל ועל ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית – מדינת הלאום של העם היהודי.

אופיר אקוניס: אדוני, זו לא זכותנו להמשיך ולהתגונן בכלים הדמוקרטיים שבידינו כדי לבצר את ישראל ולחזק אותה – זוהי חובתנו.

אופיר אקוניס: כל הניסיונות במכבסת מלים לטשטש או לבטל את היותה של ישראל מדינת העם היהודי על-ידי הכנסת המוני מהגרים פלסטינים לתוך ישראל, תוך קבלת מעמד מכוח חוק האזרחות שבפועל מהווה מימוש של זכות השיבה – בדלת האחורית, באיזה תירוצים של זכויות אדם וזכויות אזרח, ואיך קוראים לזה: איחוד משפחות – זהו ניסיון לחסל את מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: אדוני, מי אומר זאת?

אופיר אקוניס: חברי כנסת מן הימין, מן הליכוד – זה ברור.

אופיר אקוניס: לפי פסק-דין של השופטת פרוקצ'יה, 130,000 פלסטינים – אדוני היושב-ראש, תשמע את המספר, זה מספר מפחיד: 130,000 פלסטינים – כבר קיבלו, מ-1994 ועד שחוקק החוק לראשונה ב-2002, אזרחות ישראלית.

אופיר אקוניס: זה דבר שהייתי אומר שהוא לא רק איחוד משפחות.

אופיר אקוניס: אגב, אם רוצים איחוד משפחות, שיתאחדו בשטחי הרשות הפלסטינית.

אופיר אקוניס: אנחנו לא נמנע מהם.

אופיר אקוניס: רוצים איחוד משפחות?

אופיר אקוניס: יכולים לעבור לרשות הפלסטינית.

עפו אגבאריה: תסיימו את הכיבוש.

עפו אגבאריה: תסיימו עם הכיבוש, תצאו משם קודם.

מירי רגב: – – –

אלכס מילר: – – –

אופיר אקוניס: אדוני, לא בכדי אמר השופט גרוניס: "זכויות אדם אינן מרשם להתאבדות לאומית", חברי במרצ.

אופיר אקוניס: אני חוזר על דבריו של השופט גרוניס: זכויות אדם – שאני מכבד וכל אחד בבית הזה מכבד, ואל תגידו "אנחנו מכבדים זכויות אדם יותר מאשר הספסלים הללו"; נהפוך הוא, אנחנו מכבדים של כל אחד וכל אחת, אבל לא על חשבון זכויות האדם של האחר.

טלב אלסאנע: רואים עד כמה.

טלב אלסאנע: זו דמגוגיה.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

אופיר אקוניס: חברי, אנחנו לא ניתן להפוך את מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית למדינת כל אזרחיה או חלילה לדברים אחרים.

אופיר אקוניס: התפקיד שלנו, כאן בבית הזה, על כל קצות הקשת הפוליטית – – –

טלב אלסאנע: – – – אפרטהייד.

יצחק וקנין: נא לא להפריע לו.

אופיר אקוניס: תגידו.

אופיר אקוניס: תחזרו על המשפטים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת – – –

טלב אלסאנע: – – – אפרטהייד.

אופיר אקוניס: התפקיד של כל קצות הקשת הפוליטית, הציונית, הלאומית, האחראית, הוא לתמוך בהארכת החוק ולהמשיך לשמור על עצמנו.

אופיר אקוניס: מדינה ששומרת על עצמה ועל אזרחיה, ולא מאבדת את עצמה לדעת.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אופיר אקוניס.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דני דנון.

יצחק וקנין: אחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת נסים זאב.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לחזק את ראש הממשלה במאמצים שלו למנוע הריסת בתים יהודיים במגרון ולהגיע להסדר עם התושבים שגרים שם, עם החלוצים.

דני דנון: אנחנו נבחרנו על מנת לבנות וליישב ולא להרוס, ואני מאמין ומקווה שבימים הקרובים ובשעות הקרובות יימצא ההסדר שיאפשר את המשך הפיתוח של אותם ציונים חלוצים שגרים בארץ-ישראל.

דני דנון: חבר הכנסת טלב אלסאנע וחבר הכנסת עפו אגבאריה, אולי הזיכרון שלכם קצת מתעתע בכם, אבל את הפיגוע במסעדת "מצה" בחיפה אתם זוכרים?

דני דנון: את הפיגוע המחריד הזה?

דני דנון: אתם יודעים מי ביצע את הפיגוע הזה?

דני דנון: ביצע אותו מחבל בן-בליעל שהגיע למדינת ישראל על בסיס מאוד נאיבי וטהור של איחוד משפחות.

דני דנון: והרשימה עוד ארוכה, של אותם מחבלים שניצלו את הסעיף הזה.

דני דנון: אנחנו לא חיים פה בשווייץ.

דני דנון: אני מסכים שאם לא היתה פה בעיה ביטחונית אפשר היה להתווכח על הנושא הדמוגרפי.

דני דנון: זה ויכוח ראוי – מה האופי של מדינת ישראל.

דני דנון: אבל איך אפשר להתעלם מהעובדה שמנצלים את הסעיף של איחוד משפחות מחבלים, ודי להקשיב לדבריו של ראש השב"כ שבא ואומר שמנצלים את הסעיף הזה ל"פיגועים איכותיים".

דני דנון: כי אם יש לך תעודת זהות כחולה ורשיון לוחית רכב צהובה אתה יכול להגיע לכל מקום במדינת ישראל ולבצע "פיגועים איכותיים".

דני דנון: לכן אני בא ואומר – אני מתנצל בפני אותם אלפים ועשרות אלפים שייפגעו מהחוק הזה.

דני דנון: אבל מספיק שאנחנו מצילים יהודי או ערבי אחד, אזרח ישראלי, מהפיגוע הבא – החוק מוצדק.

דני דנון: אי-אפשר להתווכח עם הנתונים שמראים את האחוזים הגבוהים של פיגועי טרור שבוצעו על-ידי אנשים שנכנסו תחת סעיף זה.

דני דנון: החוק הוא מאוזן, הוא קובע שיכולים לגור בארץ, אבל בגילים מסוימים: לגברים זה גיל 36, לנשים זה גיל 26.

דני דנון: אבל מי שרוצה להתחתן עם בן או בת זוג ממדינת אויב או מרשות עוינת, שייקח בחשבון שהוא לא יוכל להביא אותו למדינת ישראל.

דני דנון: גם אם בארצות-הברית יבוא מישהו וירצה להתחתן עם פעיל ב"אל-קאעידה" לא ייתנו לו להיכנס בשערי ארצות-הברית.

דני דנון: לכן, חברי חברי הכנסת, אני חושב שהוויכוח שהעליתם פה הוא ראוי, לגבי אופיה של המדינה, ואני אומר פה בצורה ברורה, אנחנו לא רוצים לראות "מדינת כל אזרחיה" או "מדינת כל ערביה" – מדינה יהודית ודמוקרטית.

דני דנון: ואם אתם מדברים על חוקים לא דמוקרטיים אז בואו נדבר גם על חוק השבות; למה מותר רק ליהודים, חבר הכנסת גילאון, לעלות?

דני דנון: למה?

דני דנון: מה ההבדל בין חוק השבות לחוק החשוב הזה?

דני דנון: אין שום הבדל.

דני דנון: אין שום הבדל – – –

אילן גילאון: – – –

דני דנון: המהות של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית מאפשרת לנו לחזק אותה, ולומר לכל יהודי שהוא יכול לבוא ולגור פה.

דני דנון: ואני חושב שאנחנו צריכים, אדוני היושב-ראש, להפסיק – – –

אילן גילאון: – – – ססמה ריקה – – – כל אזרחיה החיים בתוכה.

אילן גילאון: זאת ססמה ריקה.

יצחק וקנין: תודה, חבר הכנסת.

דני דנון: על מנת שיהודים יחיו פה בביטחון – –

אילן גילאון: – – –

דני דנון: – – אנחנו לא נאפשר לאותם מחבלים להיכנס בדלת האחורית.

דני דנון: תודה רבה.

אילן גילאון: – – – את הארץ.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אילן גילאון, הוא צריך כבר לסיים את דבריו.

דני דנון: אתה מאוד מודע לצרכים של הילדים.

דני דנון: תלך לבקר את היתומים ואת האלמנות שנפגעו מהפיגועים של אותם מחבלים שנכנסו תחת החוק הזה – –

אילן גילאון: – – –

יצחק וקנין: תודה.

דני דנון: – – ותסביר למה החוק זה לא ראוי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דנון, נא לא לנהל אתו דיאלוג.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דני דנון.

יצחק וקנין: יעלה אחרון הדוברים, חבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אנחנו לא נוכל להיות לא עיוורים ולא חירשים.

נסים זאב: צריך לראות את המציאות: מנסים ליישם את מורשת ערפאת.

נסים זאב: מה, שכחנו מה הוא אמר?

נסים זאב: הוא אמר שהרחם הפלסטינית תנצח את האויב הציוני.

נסים זאב: אנחנו בדמוגרפיה שלנו, בילודה שלנו, אנחנו נביא לפה רוב פלסטיני – –

אילן גילאון: – – –

נסים זאב: – – אנחנו יכולים להרשות לעצמנו להביא פלסטינים כשאנחנו בקונפליקט וכשברור מעל לכל ספק שמדובר פה בעם שהוא אויב עוין את מדינת ישראל.

נסים זאב: אני רוצה להזכיר לכולם, על-פי אותם נתונים רשמיים: למעלה מ-54 נתינים פלסטינים שרכשו מעמד בישראל במסגרת של איחוד משפחות היו מעורבים בפעילות של טרור.

נסים זאב: אני רוצה להזכיר לכולם שעשרות נהרגו.

נסים זאב: על מה אנחנו מדברים?

נסים זאב: הזכות לחיים של אזרחי מדינת ישראל היא לא פחות חשובה, והרבה יותר חשובה.

נסים זאב: כל עוד אנחנו נמצאים במצב של מלחמה אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו את ההפקרות הזאת של אזרחי מדינת ישראל.

נסים זאב: תראה, אדוני היושב-ראש, מה הפלא?

נסים זאב: בארצות-הברית, למשל, כשמדברים על מדינה נאורה ודמוקרטית, איזה אזרח ממדינת אויב יכול להיכנס היום לתחומי ארצות-הברית?

נסים זאב: אין דבר כזה "איחוד משפחות".

נסים זאב: על איחוד משפחות לא מדברים כל עוד מדובר במדינת אויב, באזרחים שבמוצהר יוצאים להילחם נגד המדינה שאליה הם רוצים לבוא כטוריסטים ואחר כך לקבל מעמד של קבע.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו צריכים לדעת שחיינו קודמים, ואנחנו לא יכולים לתת לאותם טרוריסטים – אפילו ירושלמים שהיו פה, שכחנו את הטרקטוריסטים שבאו עם הטרקטור והתחילו להכות במרכז העיר אזרחים בתוך הרכבים שלהם?

נסים זאב: אנחנו שכחנו את ההרג משנת 2002, את האינתיפאדה, של למעלה מ-1,000 הרוגים שהיתה פה במדינה לעם ישראל במשך שמונה שנים?

נסים זאב: אנחנו לא יכולים להתעלם מזה.

נסים זאב: צריך להבין שהתשובה שלנו צריכה להיות חד-משמעית: כל עוד – – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

נסים זאב: – – – כל עוד לא הגענו להסכמים, כל עוד אין שלום, הפלסטינים שגרים ביהודה ושומרון נחשבים מבחינתנו כאויבים למדינת ישראל, ואין מקום להביא אותם וליישם כאילו את זכות השיבה הזוחלת לתוך מדינת ישראל.

נסים זאב: מי שרוצה שילך להגר בכיוון ההפוך; מי שכבר מצא – – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

נסים זאב: משפט אחרון.

נסים זאב: כל מי שרוצה להגר יהגר מ"הקו הירוק" לתוך יהודה ושומרון.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: בקשת הממשלה להאריך בצו את חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ג–2003.

יצחק וקנין: רבותי, הצבעה: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 4 בעד בקשת הממשלה – 37 נגד – 14 נמנעים – אין בקשת הממשלה להאריך בצו את תוקפו של חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ג–2003, נתקבלה.

יצחק וקנין: 37 בעד, 14 נגד.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, בקשת הממשלה נתקבלה ואושרה.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: אני לא יכול לשנות את ההצבעה, אני יכול להכריז: חברת הכנסת אורלי לוי לא הספיקה להצביע, אבל אני לא יכול לשנות את התוצאה.

יצחק וקנין: [מס' כ/379; "דברי הכנסת", מושב שלישי, חוב' כ"ח, עמ' ; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: הצעת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של משקאות אלכוהוליים, התשע"ב–2012, קריאה שנייה וקריאה שלישית – יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת כרמל שאמה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת כרמל שאמה נמצא?

יצחק וקנין: רבותי, חבר הכנסת כרמל שאמה נמצא?

יצחק וקנין: לא נמצא.

יצחק וקנין: אני ממשיך הלאה בסדר-היום.

יצחק וקנין: גם החוק הבא זה כרמל שאמה, לצערי הרב.

יצחק וקנין: מרכז הקואליציה, חבר הכנסת ציון פיניאן, צריך לדאוג שיושב-ראש ועדת הכלכלה יהיה, כיוון ששני החוקים הבאים – השאלה אם הוועדה הכינה לו את הדברים, זה לא פשוט.

קריאות: הנה הוא הגיע.

יצחק וקנין: חבר הכנסת כרמל שאמה, תואיל לעלות.

יצחק וקנין: יש הסתייגויות אבל זה לא – – –

קריאה: הוסרו.

יצחק וקנין: המשרד לביטחון פנים, אתם הסרתם?

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: יושב-ראש ועדת הכלכלה יציג את הצעת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק על משקאות אלכוהוליים.

יצחק וקנין: בבקשה, חבר הכנסת כרמל שאמה.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של משקאות אלכוהוליים, התשע"ב–2012, שיוזמיה הם – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אברהם מיכאלי, בבקשה, יושב-ראש סיעת ש"ס, אתם עומדים ומדברים בקול רם, וזה מפריע לדיון.

אברהם מיכאלי: על היין.

דוד אזולאי: על היין, על היין.

אברהם מיכאלי: הם דואגים שלא יהיה קידוש בשבת.

יצחק וקנין: יין ישמח לבב אנוש.

אברהם מיכאלי: הם דואגים שלא יהיה קידוש בשבת.

כרמל שאמה-הכהן: – – חברי הכנסת דני דנון, אורי אורבך, אברהם דיכטר, אברהם מיכאלי, אריה אלדד, יוחנן פלסנר, חמד עמאר, יריב לוין ואורי מקלב.

כרמל שאמה-הכהן: תופעת השתייה המופרזת של משקאות משכרים הביאה בשנים האחרונות לגילויים רבים של אלימות קשה, ואף למספר מקרי רצח, שחלקם בוצעו בידי קטינים בעת שהיו תחת השפעת אלכוהול.

כרמל שאמה-הכהן: בהקשר זה אזכיר כי על-פי הנתונים של ארגון הבריאות העולמי, אלכוהול הוא גורם המוות השלישי בעולם, אחרי יתר לחץ דם ועישון סיגריות, ו-70% ממקרי האלימות בעולם המערבי מקורם באלכוהול.

כרמל שאמה-הכהן: הצעת חוק זו מבקשת לקבוע שורה של הסדרים שתכליתם להביא לצמצום צריכת האלכוהול, בייחוד בקרב קטינים, באמצעות הטלת מגבלות על פרסום ושיווק של משקאות משכרים.

כרמל שאמה-הכהן: ועדת הכלכלה דנה ארוכות בסעיפי הצעת החוק, שלגבי חלקם התגלעו חילוקי דעות עמוקים, לא רק בין גופים שייצגו אינטרסים לגיטימיים שונים, אלא אף בין משרדי הממשלה השונים.

כרמל שאמה-הכהן: אחת הסוגיות העיקריות שהוועדה בחנה לעומקה במסגרת הדיונים היתה שאלת האפשרות להחריג חלק מהמשקאות המשכרים מתחולת החוק.

כרמל שאמה-הכהן: בעניין זה הועלתה ההצעה להחריג את היין מתחולת החוק, הן משום שהוא משמש לצרכים דתיים – לקידוש – והן בשל העובדה שתעשיית היין מהווה מקור פרנסה לתעשייה ישראלית מתפתחת הזקוקה להגנה.

כרמל שאמה-הכהן: עוד נטען כי בפועל בני נוער וצעירים אינם צורכים יין בכמויות גדולות וכי אין חשש כי החרגת היין תביא לעלייה בהיקף הצריכה של משקה זה.

כרמל שאמה-הכהן: תוצאת החרגה כזאת היתה מביאה לכך שהוראות החוק יחולו על משקאות אלכוהוליים אחרים, גם אם אחוז האלכוהול בהם נמוך יותר.

כרמל שאמה-הכהן: לעניין זה הוועדה קיבלה את עמדת היועצת המשפטית לוועדה, שהצעה זו מעוררת קשיים חוקתיים, הן בשל כך שתעשיית הבירה במדינת ישראל מעסיקה לא פחות עובדים מאלה המועסקים בתעשיית היין, והחרגה רק של ענף היין מתוך רצון להגן על תעשייה זו מעלה חשש לאפליה בלתי מוצדקת של יצרני משקאות בעלי תכולה נמוכה יותר של אלכוהול, ובכלל זה בירה.

כרמל שאמה-הכהן: במאמר מוסגר אזכיר כי מאחר שהסתבר שיין משמש לפולחן דתי – לקידוש – לא רק ליהודים, אלא גם בנצרות, אין אפשרות להחריג יין לקידוש, יין כשר.

כרמל שאמה-הכהן: בשלב זה נבחנה האפשרות להחריג מתחולת החוק את כל המשקאות האלכוהוליים שנפח האלכוהול בהם אינו עולה על 15.5%.

כרמל שאמה-הכהן: נגד הצעה זו יצאו גורמי המקצוע, בעיקר משרד הבריאות והרשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול, בטענה שיש חשש ממשי שתחול עלייה בצריכת משקאות שיוחרגו מתחולת החוק, בעיקר על-ידי בני נוער, וכך תסוכל מטרת החוק.

כרמל שאמה-הכהן: בסיום כל הדיונים החליטה הוועדה כי לא תהיה הבחנה בין משקאות שנפח האלכוהול בהם אינו עולה על 15.5%, שהוא שיעור האלכוהול המצוי בדרך כלל ביין, ובין אלה שנפח האלכוהול שבהם עולה על האחוז האמור, למעט לעניין דרכי שיווק של משקאות אלכוהוליים, כפי שאפרט בהמשך.

כרמל שאמה-הכהן: עם זאת, כדי לאפשר התמודדות עם אפשרות של שינויים עתידיים בהרגלי הצריכה של משקאות משכרים, קבעה הוועדה כי שר הבריאות ושר התמ"ת, באישור ועדת הכלכלה, יהיו רשאים לשנות את אחוז האלכוהול האמור.

כרמל שאמה-הכהן: אסקור עתה חלק מהוראות החוק המוצע:

כרמל שאמה-הכהן: הצעת החוק קובעת איסור מוחלט על הצגת פרסומות למשקה משכר בשלטי חוצות, כהגדרתם בחוק העונשין, וכן איסור פרסומות למשקאות משכרים בעיתונים ודברי דפוס המיועדים לקטינים.

כרמל שאמה-הכהן: נוסף על כך, בשידורי הרדיו והטלוויזיה המיועדים לקטינים לא ישודרו פרסומות למשקה משכר כלל, והרשות השנייה ומועצת הכבלים והלוויין יקבעו כללים לעניין זה.

כרמל שאמה-הכהן: עוד קובעת ההצעה כי מספר מודעות הפרסומת לשם מסחרי של משקה משכר אחד שיהיה אפשר לפרסם במהדורה אחת של עיתון או של דבר דפוס אחר לא יעלה על שלוש, אלא אם כן מדובר בפרסומת לסל מוצרים שגודל הפרסומת למשקה המשכר שבה אינו עולה על 5% משטח המודעה כולה.

כרמל שאמה-הכהן: נוסף על כך, הצעת החוק קובעת רשימה סגורה של פרטים שאפשר לכלול בפרסומות למשקאות משכרים, שעיקרם פירוט אינפורמטיבי המתייחס למוצר, דוגמת שם המוצר, היצרן, סימנם המסחרי, אחוז האלכוהול במוצר, מקום מכירתו, מחירו ועוד.

כרמל שאמה-הכהן: ההצעה כוללת התייחסות מיוחדת לעניין פרסום בכתבי עת מקצועיים שעניינם משקאות משכרים.

כרמל שאמה-הכהן: אשר לכלל הפרסומות למשקאות משכרים קובעת הצעת החוק כי הן יכללו אזהרה בנוסח שיקבע שר הבריאות באישור ועדת הכלכלה.

כרמל שאמה-הכהן: אופן הכללת האזהרה בשידורי הרדיו והטלוויזיה ייקבע בידי שר הבריאות, באישור הוועדה ובהתייעצות עם מועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו והמועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין, לפי העניין.

כרמל שאמה-הכהן: לסעיף זה הגיש חבר הכנסת דני דנון הסתייגות שלפיה חובת שידור האזהרה לא תחול במסגרת שידורי הרדיו, מאחר שהפרסומות ברדיו קצרות, ובהתחשב בכך שהמדיום הרדיופוני ממילא מאפשר הכללת הרבה פחות פרטים מאמצעי פרסום אחרים.

כרמל שאמה-הכהן: אני כבר מקדים ומציע לחברי הכנסת לקבל הסתייגות זו.

כרמל שאמה-הכהן: הוראות נוספות בהצעת החוק – – –

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, מה שנכתב לפני ומה שהודיעו לי – שכל ההסתייגויות הוסרו.

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת דנון, משכת את ההסתייגות הזאת?

דני דנון: – – –

יצחק וקנין: משכו.

יצחק וקנין: ולכן זה קצת מפליא אותי.

יצחק וקנין: בכל מקרה אני, לפני שנצביע על החוק, אודיע שכל ההסתייגויות הוסרו.

כרמל שאמה-הכהן: אם כך – אין צורך לאשר את ההסתייגות שנמשכה.

כרמל שאמה-הכהן: הוראות נוספות בהצעת החוק נוגעות בהגבלות על דרכי שיווקם של משקאות אלכוהוליים.

כרמל שאמה-הכהן: מוצע לקבוע כי יחול איסור על הענקת משקאות משכרים כפרס בתוכנית משודרת בטלוויזיה או ברדיו, ולא יוזכר שמו של יצרן משקאות משכרים כמי שמעניק פרס בתוכנית כזאת.

כרמל שאמה-הכהן: עוד מוצע כי על שיווק משקאות משכרים שנפח האלכוהול בהם עולה על 15.5% יחולו שתי מגבלות נוספות: האחת, איסור שיווק משקה משכר כאמור שנלווים אליו פרס או זכות להשתתפות בהגרלה או בתחרות; והשנייה, איסור שיווק משקה משכר לצרכן ללא תמורה.

כרמל שאמה-הכהן: עם זאת, הוראה זו לא תחול כאשר המשקה ניתן לשם צריכה במקום שבו הוא שווק, כדי לאפשר מבצעי טעימות במסגרת פסטיבלים או במסעדות ובפאבים, וכן לאפשר במקומות אלה מבצעים כמו שתייה על חשבון הבית.

כרמל שאמה-הכהן: אבקש להדגיש כי הקלות אלו אינן גורעות מהוראות חוק העונשין האוסרות מכירה של משקה משכר לקטינים או שידולם לשתות משקה משכר.

כרמל שאמה-הכהן: עוד החליטה הוועדה כי הגדרת שיווק בחוק תתייחס למכירה, אספקה או ייבוא של משקה משכר שנעשו למטרות מסחר בלבד, כך שהאיסורים המוצעים לא יחולו על חלוקת יינות במסגרת סלי מזון המחולקים לנזקקים.

כרמל שאמה-הכהן: כן קבעה הוועדה כי האיסורים האמורים יחולו על שיווק לצרכן כהגדרתו בחוק הגנת הצרכן, כך שפעולות שיווק עסקיות כמו משלוח דוגמאות ללא תמורה לקמעונאים לא יוגבלו.

כרמל שאמה-הכהן: הוראה נוספת שמוצע לקבוע בחוק זה היא חובת הדבקת אזהרה על בקבוקי משקה משכר.

כרמל שאמה-הכהן: נוסח האזהרה ייקבע על-ידי שר הבריאות, באישור ועדת הכלכלה של הכנסת, והשר יהיה רשאי לקבוע נוסחים שונים של האזהרה למשקאות משכרים מסוגים שונים.

כרמל שאמה-הכהן: הפרת הוראות החוק תהווה עבירה פלילית שבצדה קנס.

כרמל שאמה-הכהן: בהתאם למוצע, תחילתו של החוק תהיה שלושה חודשים מיום תחילתן של התקנות שבהן יקבע שר הבריאות את נוסח האזהרה, ואולם מתוך התחשבות במאפייני שוק המשקאות המשכרים ובהתחשב בצורך למכור את המלאי המצוי בחנויות, קבעה הוועדה כי החובה להדביק אזהרה על גבי בקבוקים של משקאות אלכוהוליים שנפח האלכוהול בהם עולה על 15.5% תהיה שנה מיום תחילתן של התקנות, ואילו לגבי משקאות שאחוז האלכוהול בהם נמוך מהאחוז האמור תחל החובה להדביק אזהרה שנתיים מיום תחילתן של התקנות.

כרמל שאמה-הכהן: אני מבקש לומר שדעתי האישית היא שגם אם אפשר להבין את הנימוקים להסתייגות שכבר הוסרה, ולכן אין צורך לעסוק בה – ולכן אגש ישר לסיום הדברים.

כרמל שאמה-הכהן: אני רוצה להודות – ולשבח את חברי הכנסת המציעים על יוזמת חקיקה חשובה זו, ואני מקווה שהחוק, לאחר שיתקבל, יסייע בהפחתת הצריכה המופרזת והבלתי מבוקרת של משקאות משכרים.

כרמל שאמה-הכהן: אני קורא לחברי הכנסת לקבל – אין צורך לקבל, כי היא הוסרה, אבל היא רשומה לי פה לאורך כל הנאום, ההסתייגות של דני דנון – ובכל מקרה לאשר את החוק, שהוגש בסופו של דבר למליאה ללא שום הסתייגות – –

אברהם מיכאלי: כהצעת הוועדה.

כרמל שאמה-הכהן: – – כנוסח הוועדה, פה אחד.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

כרמל שאמה-הכהן: כמובן, לא ארד לפני שאודה לצוות הוועדה, מנהלת הוועדה, גברת , היועצת המשפטית לוועדה, עורכת-הדין אתי בנדלר, המשנה ליועץ המשפטי לכנסת, ועורך-הדין אלקנה, שיושב שם למטה ורואים את קצה ראשו, שגם היה חלק מהחקיקה והעשייה בוועדת הכלכלה, וכמובן לכל חברי הכנסת שהשתתפו בדיונים הארוכים והרבים להשלמת החקיקה.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת כרמל שאמה.

יצחק וקנין: כאמור, אין הסתייגויות לחוק הזה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: הצעת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של משקאות אלכוהוליים, התשע"ב–2012 – קריאה שנייה.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 5 בעד סעיפים 1–13 – 24 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–13 נתקבלו.

יצחק וקנין: בעד – 24, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק נתקבלה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: אדוני יושב-ראש הוועדה, לעבור להצבעה בקריאה שלישית?

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יצחק וקנין: רבותי, הצעת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של משקאות אלכוהוליים, התשע"ב–2012 – קריאה שלישית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 23 נגד – אין נמנעים – אין חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של משקאות אלכוהוליים, התשע"ב–2012, נתקבל.

יצחק וקנין: בעד – 23, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דני דנון, רוצה לסכם ולברך את עבודת הוועדה; הוא בעצם מהיוזמים הראשיים של הצעת החוק.

יצחק וקנין: בבקשה, חבר הכנסת דנון.

דני דנון: תודה רבה.

יצחק וקנין: כן, לא הודעתי שהחוק התקבל בקריאה שלישית וזה הכי חשוב.

יצחק וקנין: הצעת החוק נתקבלה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: חבר הכנסת, יושב-ראש ועדת הכלכלה כרמל שאמה, מייד אחרי זה יש לך עוד נושא ששייך לוועדה.

דני דנון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

דני דנון: חברי חברי הכנסת, ראשית אני רוצה לומר שהחוק הזה נולד בגלל יצר הרע, אדוני היושב-ראש, של אותם אנשים שרצו למכור יותר אלכוהול לקטינים.

דני דנון: כשאני יצאתי ממוסד חינוכי ליד מקום מגורי וראיתי שלט ענק שאומר לילדים ולבני-הנוער, שאותו סוג משקה אלכוהול מחליק לך בגרון וגורם לך לעלות למקומות אחרים, הגעתי למסקנה שיש פה בעיה אמיתית.

דני דנון: לכן יזמתי יחד עם חברי כנסת נוספים ורבים את הצעת החוק החשובה הזאת, שבאה להילחם במגפה של האלכוהול.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, מדינת ישראל היא במקום השלישי בעולם בצריכת אלכוהול של ילדים גילאי 11.

דני דנון: זו בושה וחרפה.

דני דנון: אנחנו אמורים להיות אור לגויים.

דני דנון: אנחנו רואים נתונים מפחידים, והחוק הזה יצמצם את ממדי התופעה, יצמצם את האווירה, את המסר המטעה, שאלכוהול זה חיובי וצריך לצרוך אותו וזה יכול לעזור לך בחיים; זה לא יסיים, אבל זה בהחלט יצמצם.

דני דנון: אני רוצה להודות לכותב החוק, עורך-דין נריה מאיר, שהיה עוזרי בעבר, שעמל רבות על החוק הזה ורשם אותו; לחברי הצוות שעובדים אתי היום, איציק פול, תומר כהן ויפעת עובדיה.

דני דנון: כמובן ליושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת כרמל שאמה-הכהן, שבסבלנות רבה מאוד התמודד עם כל הקשיים והלחצים והאיומים, ובסופו של יום הבאנו את החוק הראוי הזה והשלמנו את הליך החקיקה.

דני דנון: כמובן לגברת לאה ורון, מנהלת ועדת הכלכלה, הצוות המשפטי של הוועדה, בראשות עורכת-דין אתי בנדלר, לאלקנה, לכל מי שעשה בדבר.

דני דנון: אני מקווה שבעזרת חוק זה לא נראה תופעות של הרעלות אלכוהול בחדרי המיון בימי שישי ושבת ונצמצם את התופעה, את המגפה, של צריכת אלכוהול על-ידי קטינים.

דני דנון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דני דנון.

יצחק וקנין: חבר הכנסת כרמל שאמה יציג את בקשת ועדת הכלכלה לפי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת לפצל את הצעת החוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 102), התשע"א–2011.

יצחק וקנין: לפני כן, הודעה למזכיר הכנסת – עד שיגיע יושב-ראש הוועדה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בנושא:

נאזם בדר: עצירת תקנים לאיוש תפקידים ברשות להגנת הצרכן ולסחר הוגן על-ידי משרד האוצר, הצעתו של חבר הכנסת יואל חסון.

נאזם בדר: עוד אודיע

נאזם בדר: כם כי חבר הכנסת שלמה מולה מבקש להסיר את שמו מהצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – תקופת צינון לאנשי תקשורת), שמספרה פ/2107/18.

יצחק וקנין: תודה לסגן מזכיר הכנסת.

יצחק וקנין: [נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אדוני יושב-ראש ועדת הכלכלה, רשות הדיבור שלך.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

כרמל שאמה-הכהן: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 102), התשע"א–2011 – להלן: הצעת החוק – נדונה בכנסת בקריאה הראשונה ביום כ"ד באדר ב' התשע"א, 30 במרס 2011, והועברה לדיון בוועדת הכלכלה.

כרמל שאמה-הכהן: הצעת החוק כוללת הסדרים חדשים בשני נושאים.

כרמל שאמה-הכהן: עניינו של הנושא הראשון הוא נהג חדש ונהג חדש צעיר, שהוא נהג חדש שטרם מלאו לו 24 שנים.

כרמל שאמה-הכהן: במסגרת נושא זה מוצע, בין היתר, לקבוע כי על נהג חדש, בשנתיים הראשונות מיום מתן הרשיון, יחולו הוראות מיוחדות, ולגבי נהג חדש צעיר יחול תנאי נוסף – נהיגה עם מלווה לפי תוכנית ליווי, שהוכחת ביצועה תהווה תנאי לקבלת רשיון נהיגה.

כרמל שאמה-הכהן: הנושא השני נוגע להוראת נהיגה, ובמסגרתו מוצע לקבוע כי הכשרת מבקשי רשיון נהיגה, שתכלול הכשרה עיונית ומעשית, תהיה במסגרת מרכזי לימוד נהיגה.

כרמל שאמה-הכהן: כן מוצע לקבוע הוראות לעניין רישוי מרכזי לימוד נהיגה ופיקוח על פעילותם.

כרמל שאמה-הכהן: מאחר שמדובר בשני נושאים נפרדים, שאינם תלויים זה בזה, ולאור חילוקי דעות שעלו במהלך דיוני הוועדה ביחס להוראות הנוגעות להוראת נהיגה ובעיקר לגבי מרכזי לימוד נהיגה, ולאחר ששר התחבורה פנה אלי באופן אישי וביקש, החליטה ועדת הכלכלה, בהתאם להוראות סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת, לפצל מהצעת החוק את ההוראות הנוגעות לנושא הוראת הנהיגה, כדי לאפשר את התקדמות הליכי החקיקה בנושא נהג חדש.

כרמל שאמה-הכהן: נושא הוראת הנהיגה יובא לקריאה השנייה ולקריאה השלישית במועד מאוחר יותר.

כרמל שאמה-הכהן: כבוד היושב-ראש, חברי לוועדת הכלכלה, אני מוכרח לציין שאני לא הייתי שלם עם הוראת הפיצול הזאת, אבל מאחר שהממשלה ושר התחבורה, שהוא הגורם המקצועי – מדובר בהצעת חוק ממשלתית – עמד על כך שהנושא יפוצל, הוועדה ניאותה לאשר את בקשתו, וכך זה מובא היום בפני חברי המליאה – לאשר את הודעת ועדת הכלכלה.

כרמל שאמה-הכהן: הכנסת מתבקשת לאשר החלטה זו.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכלכלה.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: בקשת ועדת הכלכלה לפי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת לפצל את הצעת החוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 102), התשע"א–2011 – רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 7 בעד הצעת ועדת הכלכלה – 17 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכלכלה בדבר פיצול הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 102), התשע"א–2011, נתקבלה.

יצחק וקנין: בעד – 17, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, בקשת הפיצול נתקבלה.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/436).

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל (תיקון מס' 5) (איסור גביית תשלום), התשע"ב–2012, של חבר הכנסת משה מוץ מטלון וקבוצת חברי הכנסת – קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת משה מוץ מטלון.

יצחק וקנין: רבותי, קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: מהמקום, נא לפתוח מיקרופון.

 משה (מוץ) מטלון: פתוח.

 משה (מוץ) מטלון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, בשנה האחרונה נתקלנו בתופעה בלתי מתקבלת על הדעת בעליל, שכמה גורמים, כמו רשויות, עמותות וכך הלאה, ביקשו לגבות כסף על אירועי יום הזיכרון לחללי צה"ל.

 משה (מוץ) מטלון: בעקבות אותה תופעה, שלא מתקבלת על דעתנו, ביקשתי להוביל חקיקה בנושא הזה, שתאסור את גביית התשלום, על כל מה שמשתמע מכך, וביקשתי לצרף להצעת החוק הזאת חברי כנסת שונים, בהם חברת הכנסת שלי יחימוביץ, שהיא שותפה שלי בחוק, יוזמת, ואני מודה לך על היענותך לבקשתי.

 משה (מוץ) מטלון: מוצע בהצעת החוק הזאת לתקן את חוק יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ולקבוע שלא ייגבה תשלום בעבור השתתפות באזכרות, עצרות עם וטקסי התייחדות, או בעבור כל אירוע אחר לציון יום הזיכרון, שמארגנים בין היתר גופי ממשלה, רשויות מקומיות וכן תאגידים וגופים שהמדינה או רשויות מקומיות משתתפות בתקציבם או בניהולם.

 משה (מוץ) מטלון: אני מקווה, אדוני, שהצעת החוק הזאת תובא בהקדם לדיון בוועדת החינוך לקראת קריאה שנייה ושלישית, וכבר בשבועות הקרובים נוכל להתברך בעוד הצעת חוק שהיא ערכית ממדרגה ראשונה, ותשמר את האתוס הציוני היהודי שאנחנו מחויבים לו.

 משה (מוץ) מטלון: אני מודה לך מאוד.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת משה מוץ מטלון.

יצחק וקנין: רבותי, יש כמה דוברים שביקשו לשאת דברים בדיון בנושא הזה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יעקב כץ, ראשון הדוברים.

יעקב כץ: משם.

יצחק וקנין: ודאי.

יצחק וקנין: רבותי, אני סוגר את רשימת הדוברים.

יצחק וקנין: סגרתי את רשימת הדוברים.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, הגמרא במסכת פסחים אומרת – דף נ':

יעקב כץ: מקום שהרוגי מלכות עומדים אין כל ברייה יכולה לעמוד במחיצתם.

יעקב כץ: אנחנו אומרים כל שבת בתפילת מנחה: ומי כעמך ישראל – –

יצחק וקנין: גוי אחד בארץ.

יעקב כץ: – – גוי אחד בארץ.

יעקב כץ: מתי באה לידי ביטוי האחדות המאחדת את כל חלקי האומה?

יעקב כץ: ביום הזיכרון.

יעקב כץ: אני חושב – בהתחלה היתה לי דעה קצת שונה, כשבאתי לוועדה, ועלה בדעתי שאולי זה יכול לגרום לכך שבגלל החוק של חבר הכנסת מטלון יימנעו אירועים, אבל הוא שכנע אותי, בדרכו החביבה והמשכנעת, ואני השתכנעתי.

יעקב כץ: לכן אני עומד פה ומבקש – זה דבר שכנראה הולך לקרות – שבאמת אנחנו, חברי הכנסת, נעשה את כל המאמצים שיום הזיכרון, בשונה מיום העצמאות, יהיה יום שלא רק בני המשפחות השכולות, אלא כל הנלווים אליהם – לצערנו הרב, או כך זה בנוי, שבכל משפחה יש אחים ואחיות, דודים דודות – יוכלו להגיע ללא צורך בתשלום כלשהו.

יעקב כץ: היתה טענה שבגלל העובדה שהאירועים האלה יהיו אירועים שלא ייגבה בהם כסף, והמדינה והעיריות לא יכולות – לא מסוגלות – לעמוד בתשלום ההוצאה הכוללת, לא יגיעו זמרים ברמה גבוהה, או אמנים ברמה גבוהה.

יעקב כץ: אני טוען שזה לא נכון.

יעקב כץ: בבירור יותר אמיתי שעשינו, ביום הזיכרון, בסופו של יום, אמנים ברמה שנקראים אמנים מהשורה הראשונה יגיעו, וגם אם הם לא יגיעו, יתגלו אמנים חדשים, שימצאו את מקומם דרך יום הזיכרון, ואז יתברר שהם האמנים הראשונים, הם השורה הראשונה, קודם כול כי הם מסרו את נפשם והחליטו להופיע ביום הזיכרון, שהוא יום שמאחד את האומה, שכל האומה מתרכזת כולה יחד ומתייחדת עם זכר נופליה.

יעקב כץ: אז אני רוצה להגיד פה גם למוץ וגם לשלי, ולכל מי שחתם על החוק ונאבק שהחוק הזה יבוא ויהיה, שאנחנו מאחוריו ואנחנו נדאג ונעשה מאמצים שכך יהיה.

יעקב כץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב כץ.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורי אריאל – איננו; חבר הכנסת שלמה מולה – איננו.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: אני אמתין עד שאתה תגיע למקומך.

יצחק וקנין: שלי, את רוצה להגיד משהו?

יצחק וקנין: אני אאפשר לך.

שלי יחימוביץ': חשבתי שנרשמתי.

יצחק וקנין: לא נרשמת, אבל אני אאפשר לך.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אנחנו מקיימים כאן לעתים קרובות, לשמחתי, דיונים על גבולות ההפרטה.

שלי יחימוביץ': לשמחתי, כי עד לפני כמה שנים לא היו מתקיימים בכלל דיונים, והפרטות התרחשו כאילו מדובר בעשרת הדיברות שירדו מהר-סיני.

שלי יחימוביץ': אבל גם למצדדי ההפרטה הגדולים ביותר, הקפיטליסטים הגדולים ביותר, שחושבים שכל המדינה כמעט צריכה להיות מופרטת, גם להם יש גבולות.

שלי יחימוביץ': והגבול הזה, שנחצה ביום הזיכרון לחללי צה"ל אשתקד, הוא גבול שאין עליו בכלל עוררין.

שלי יחימוביץ': את השכול לא מפריטים.

שלי יחימוביץ': את זכר הנופלים לא מפריטים.

שלי יחימוביץ': את האתוסים המכוננים המשותפים לנו כאן לא מפריטים.

שלי יחימוביץ': את האבל הקולקטיבי לא מפריטים.

שלי יחימוביץ': והנה, התברר שהגבול הזה נחצה.

שלי יחימוביץ': הוא נחצה בשנה שעברה, כשאנשים שבאו לאירועי יום הזיכרון, אירועים עירוניים, כמו ממלכתיים, התבקשו לשלם כסף בכניסה.

שלי יחימוביץ': בחלק מהמקומות אף הפגינו רוחב לב והסכימו לתת הנחה או לאפשר אי-תשלום למשפחות שכולות כנגד הוכחת שכול, וגם זה דבר שהוא בלתי נתפס.

שלי יחימוביץ': זה מסוג החוקים, חבר הכנסת מטלון, ואני מודה לך על כך שצירפת אותי כיוזמת לחוק הזה – זה מסוג החוקים שלא היינו צריכים לחוקק במצב שהוא נורמלי וסביר.

שלי יחימוביץ': אבל בתקופה שיש בה גם משום אובדן ערכים ואובדן גבולות אנחנו צריכים לבוא כמחוקקים ולהציב את הגבולות הערכיים האלה, ולכן החוק הזה פשוט היה נחוץ, כדי לעצור את התופעה שהתחילה בקטן, אבל אם לא היינו עוצרים אותה, ביום הזיכרון הבא לחללי צה"ל היא כבר היתה שוטפת אותנו בשטף גדול.

שלי יחימוביץ': עלתה התנגדות, במהלך הדיונים, של עמותות מסוימות שביקשו לאפשר להן ולהחריג אותן ולקרוא לאירועים שלהן ערבי שירה, כדי שהן יוכלו להזמין זמרים מפורסמים שנוטלים תשלום גבוה בעד ההופעה, וגם לזה התנגדנו מכול וכול, כי אז היו נוצרים אירועים סוג א', "ערבי שירה", בתשלום, ואילו האירועים הממלכתיים והעירוניים היו הופכים לאירועים דרג ב', כי היו מתרוקנים מתוכן.

שלי יחימוביץ': וגם אני אומרת, כמו חברי, אם הזמרים לא רוצים לבוא ולהופיע חינם – וזאת זכותם המלאה, הם לא חייבים להתנדב, התנדבות מעצם טיבה היא וולונטרית – יבואו להקות זמר מקומיות וישירו, וכולנו נתכנס ביום הזה סביב הזיכרון המשותף של הנופלים, בלי תשלום.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל (תיקון מס' 5) (איסור גביית תשלום), התשע"ב–2012, בקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 17 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל (תיקון מס' 5) (איסור גביית תשלום), התשע"ב–2012, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יצחק וקנין: 17 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: רבותי, הצעת החוק חוזרת לדיון להכנתה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת החינוך, התרבות והספורט.

יצחק וקנין: נתקבלה בקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/435).

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק – סליחה, סליחה, הצעת חוק הספורט (תיקון מס' 8) (הוראות שונות), התשע"ב–2012, של חברת הכנסת רונית תירוש, קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת רונית תירוש.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אכן, בחוק הספורט יש די הרבה לקונות, ואנחנו מדי פעם משתדלים לתקן את העיוותים הללו.

רונית תירוש: זה לא קל.

רונית תירוש: אני חייבת לומר שמשתדלים להגיע להסכמות, כי יש כל כך הרבה אגודות ואיגודים עם הרבה מאוד כוח, ויש לומר גם כוח פוליטי, אז כשאנחנו מצליחים להביא לגמר הצעה ולחוקק חוק זה כבר סימן שהגענו להסכמות, ואפילו לא רק הסכמות, פשרות סבירות בינינו.

רונית תירוש: מה שהציק לי – בעיקר כשהייתי מנכ"לית משרד החינוך, התרבות והספורט, לצורך העניין – נתקלתי בהרבה מאוד תלונות של ילדים ובני-נוער, צעירים, שנכנסים לקבוצה, לשחק בקבוצה – קבוצת חובבנים, בשלב הראשון – וככל שהם באמת מתגלים ככשרונות, מסתבר שקשה מאוד להם לעבור אחר כך לקבוצה שנחשבת לקבוצה ברמה גבוהה יותר, שמשחקת בליגה גבוהה יותר.

רונית תירוש: אז חלות עליהם כל מיני מגבלות של הסגרים, הקפאות למיניהן.

רונית תירוש: אותו ילד, אותו נער, נדרש לשבת על הספסל, או בבית, והוא לא משחק במשך עונה, ולפעמים יותר, וכך יוצא שכל הכשרון הזה הולך לאיבוד, וחבל.

רונית תירוש: ילדים, כשהם נכנסים לשחק, לא חושבים שלושה צעדים קדימה – מה יקרה אם וכאשר.

רונית תירוש: לכן ביקשתי קצת להקל.

רונית תירוש: אז יש כמה סעיפים שתוקנו בחוק הספורט.

רונית תירוש: אחד מהם מדבר על כך שאותם ילדים עד גיל 17 יקבלו בעת הרשמתם לקבוצה דף נהלים עם הגדרה ברורה של הזכויות שלהם, של החובות שלהם, כדי שלא יאמרו "לא ידעתי".

רונית תירוש: הדבר השני, ביקשתי לעשות הבחנה – וכך גם אושר – בין גילאים השונים.

רונית תירוש: ילד שנע גילו בין 15–17, אני מבקשת לאפשר לו להודיע – או בפגרה, או אפילו במחצית הראשונה של העונה – שהוא מעוניין לעבור לקבוצה אחרת, ואז הוא בעצם נכנס להקפאה להמשך העונה.

רונית תירוש: זאת אומרת, הוא יכול להיות מוקפא לחודשים ספורים, כמחצית עונה, בניגוד למצב שהיה בעבר, שאפשר היה לייבש אותו על הספסל או בבית במשך עונה ואפילו יותר.

רונית תירוש: אלה הילדים המאוד-צעירים, וזה באמת הדבר הקל ביותר.

רונית תירוש: הגיל הבא הוא – מגיל 17.

רונית תירוש: אנחנו מבקשים, גם כן, לאפשר להם לעבור מקבוצה לקבוצה, כשההקפאה שלהם, או הצינון שלהם, יהיו לא יותר מעונה אחת, זאת אומרת, משנת משחקים אחת.

רונית תירוש: ופה אנחנו מאפשרים לכל אגודה להחליט בעצמה – בתקנון יהיה כתוב מראש – מהן מגבלות הזמן של הצינון.

רונית תירוש: כלומר, המקסימום הוא עונה, אבל יכול להיות שתהיה אגודה שתגיד פחות.

רונית תירוש: ביקשנו שהמגבלות הללו יהיו בדיפרנציאציה שתתאים לענף של המשחקים, שיש בו מידת ההשקעה – כמה השקעתי בנער הזה.

רונית תירוש: אני לא רוצה לאבד אותו ברגע אחד אחרי שהשקעתי בו הרבה מאוד זמן.

רונית תירוש: תלוי אם זה משחק שהוא משחקי יחידים או תחרות יחידים, או בקבוצות.

רונית תירוש: וכמובן, גיל הספורטאים.

רונית תירוש: מאחר שדיברתי על 17 ומעלה, לא חתכתי, לא בגיל 22 ולא גיל 25.

רונית תירוש: מובן שמי שכבר נושק לגיל 30 בכדורגל, למשל, אז ברור שאין לו עוד הרבה שנים, ואם ייבשו אותו שנה על הספסל, אז בעצם הבחור פורש – יש לומר באיזון, הבחורה פורשת, יש גם כדורגל לנשים, ויש גם – כמובן, לא מדובר פה רק על כדורגל, מדברים על כל ענפי הספורט, לסוגיהם השונים.

רונית תירוש: לכן נתנו פה מרווח נשימה לכל אגודה להחליט – בתקנון, בצורה בהירה – מה היא מחליטה מבחינת תקופת צינון; ורוחב או גודל הצינון, או היקף הצינון, יהיה בהתאם להיבטים שהזכרתי: גיל, סוג הספורט וכו', ומידת ההשקעה, כמובן.

רונית תירוש: דבר נוסף, נוצר לעתים מצב של כפל ביטוחים.

רונית תירוש: אגב, בכלל, אני חושבת שהמדינה צריכה לעשות סדר.

רונית תירוש: שוב, בהיותי מנכ"לית משרד החינוך, ידעתי שיש לנו ביטוח "ענבל", שמבטח כל ילד בישראל 24 שעות, גם אם הוא לא נמצא בתוך בית-הספר.

רונית תירוש: אם חלילה קורה לו משהו, יש לו ביטוח.

רונית תירוש: עכשיו, בנוסף, כשילד רוצה להתאמן באיזו קבוצת ספורט או אגודה – וככל שהרמה גבוהה יותר וזה תחרותי, גם הסיכונים כנראה גדלים – שם דורשות האגודות גם ביטוח בהקשר הזה, כי הוא פה נחשף אולי לסיכונים נוספים.

רונית תירוש: אז ילד יכול לשחק בקבוצה ונדרש ביטוח.

רונית תירוש: אותו ילד, הוא יכול להיות כשרון, ואז הוא גם משחק מטעם האגודה, או האיגוד – גם ליגות אחרות, לא רק של הקבוצה הקטנה שלו, אלא בתחרויות ארציות, ולפעמים תחרויות בין-לאומיות – ואז דרשו עוד ביטוח.

רונית תירוש: כלומר, נוצר פה מצב של כפל – ושילוש אפילו – של ביטוחים, כאשר האחד לא מדבר עם השני, כל אחד מנהל את העסק שלו, ורוצה להפתיע.

רונית תירוש: בעניין הזה, חשבתי שאין צורך.

רונית תירוש: מי שמתעשר פה זה רק חברות הביטוח, מהכפל והשילוש הזה, ובסך הכול, הילד יכול להיות מבוטח במקום אחד.

רונית תירוש: יחליטו ביניהם מי המקום שמבטח, ולא תהיה כפילות.

רונית תירוש: אלה, בעיקר, שני השינויים העיקריים.

רונית תירוש: דיברנו גם על נושא של בית-הדין המשמעתי – מי ראוי להיות בורר; מי אסור שיהיה בעל קבוצה, או לחלופין, שופט שעבר עבירה שיש עמה קלון, הכוונה דיין בבית-הדין המשמעתי – גם שם צריך לעשות סדר, אבל נתנו להם הרבה מאוד אפשרות לחופש פעולה, כשחשוב היה לנו שייתנו את הדעת על זה ויכתבו את הנהלים שלהם בתקנונים מאוד ברורים.

רונית תירוש: אני שמחה שהגענו להסכמות, ושיוצא לדרך תיקון נוסף בחוק הספורט.

רונית תירוש: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת רונית תירוש.

יצחק וקנין: אני פותח את הדיון בהצעת החוק.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: אחריו – אורי אריאל.

יצחק וקנין: אני סוגר את רשימת הדוברים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אייכלר, לרשותך שלוש דקות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, בעוד אנחנו מדברים כאן בשובה ונחת על נושאים גורליים – מהפצצה הגרעינית ועד מינוי נשיא לבג"ץ, ואפילו יש לנו זמן לדבר בנושאי ספורט – בינתיים, ברחוב התקשורתי, שיש לו השפעה גדולה על המוני העם, מתנהלת ממש מלחמת דמים, שהולכת ומתקרבת ממש לשפיכות דמים, חס וחלילה.

ישראל אייכלר: אני אביא דוגמה קטנה של דה-לגיטימציה, שלילת הלגיטימציה של ההלכה היהודית, בידיעה שקראתי היום: "ויצעקו" חדש, שקבוצת נוער דתית אי-שם בגולן, שעוסקים בכושר, עשו זאת בהפרדה בין בנים ובנות – רחמנא ליצלן.

ישראל אייכלר: השבוע הוגשה לוועדת השרים אפילו הצעת חוק שהדרת נשים היא עבירה פלילית.

ישראל אייכלר: תארו לעצמכם, הרב נסים זאב היה מגיש הצעת חוק שחילול שבת במרחב הציבורי הוא עבירה פלילית – היו סוקלים אותנו ברחובות.

ישראל אייכלר: ופה נוצר מצב שהדת היהודית וההלכה היהודית הופכות לבלתי לגיטימיות.

ישראל אייכלר: אבל זה עוד כלום לעומת הביטויים ה"שטירמריים" שנשמעים ונאמרים בתקשורת הישראלית נגד השם, נגד ילדים שלומדים את תורת השם, וכבר מזמן מזמן עברו את גבולות חופש הביטוי.

ישראל אייכלר: ואילו הדברים היו נאמרים רק בתקשורת, ולא היו הופכים לסכנה של קטטות רחוב, של אלימות, של שליטים, של פקידים, של שוטרים ושל שופטים, שפוגעים בזכויות האדם הבסיסיות ביותר – החרשנו.

ישראל אייכלר: אבל היום אנחנו במצב שהמאסה הקריטית של התעמולה האנטי-דתית, של התעמולה האנטישמית, שהאזרח החשוף – שלא מכיר אנשים חרדים מקרוב – והוא חשוף 24 שעות ביממה, כמעט אין תוכנית רדיו או טלוויזיה שאין שם אייטם או נגד חרדים, או נגד מתנחלים, או נגד הרבנות, או נגד תקציבים של תלמידי הישיבות – הדברים האלה הופכים ממש לסכנה.

ישראל אייכלר: זה מתחיל מוועדת השרים, אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: ועדת השרים לחקיקה – הגשנו הצעת חוק היתומים, וזעקנו פה את זעקת היתום, שיתומים שלומדים בחינוך החרדי מפסיקים להם את קצבת השאירים המסכנה בגיל 18.

ישראל אייכלר: וועדת השרים דוחה את זה שוב ושוב ושוב, אף שהשר כחלון וכולם אמרו שאין בזה צדק.

ישראל אייכלר: זו אפליה על רקע גזעני, לא לפי ארץ המוצא של האדם, כי גם יתומים אתיופים, וגם יתומים ספרדים ואשכנזים, כולם מקופחים אם הם לומדים בחינוך חרדי.

ישראל אייכלר: וזה ממשיך ועובד לפקידים שמתנכלים לאנשים חרדים שמגיעים אליהם.

ישראל אייכלר: ובתקופה האחרונה, של השבועות האחרונים, אני מקבל דיווחים יומיומיים על אנשים חרדים שמעולם לא הרגישו את הדבר הזה, כשהם מגיעים שהם צריכים לקבל שירות ציבורי ומתנכלים להם בגלל היותם חרדים.

ישראל אייכלר: והכי נורא שיושבים אנשים וזוממים איך למנוע את הילודה החרדית והסכנה – היום אמר הרב נסים זאב בדיון בוועדת חוץ וביטחון, שהסכנה היא עצם קיומם של חרדים.

ישראל אייכלר: רבותי, אילו הדברים האלה היו נאמרים על אתיופים או על ערבים או על רוסים, הארץ היתה מזדעזעת.

ישראל אייכלר: אסור לנו לשתוק – כי "מדשתקי רבנן שמע מינה ניחא להו".

ישראל אייכלר: המציאות היא שכאשר נהגי אוטובוסים, ואני לא מאשים אותם, כי הם שומעים כל היום רדיו, הם שומעים שהחרדים הם סכנה – – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר שכל אלה שאומרים שהילודה החרדית היא סכנה יותר מהסכנה האירנית, מסכנים את קיום היישוב היהודי בארץ-ישראל ומסכנים את הדו-קיום בין יהודים ליהודים, שלא לדבר על בין יהודים וערבים.

ישראל אייכלר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת הרב ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורי אריאל – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת שלמה מולה – איננו.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק הספורט (תיקון מס' 8) (הוראות שונות), התשע"ב–2012, קריאה ראשונה – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הספורט (תיקון מס' 8) (הוראות שונות), התשע"ב–2012, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יצחק וקנין: תשעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה ותועבר להכנתה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת החינוך, התרבות והספורט.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/436).

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: סעיף 9 של סדר-היום: הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 53) (שיחה למוקד חירום טלפוני לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית), התשע"ב–2012 – קריאה ראשונה – של חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס וגדעון עזרא.

יצחק וקנין: תציג את הצעת החוק – לי רשום בטעות אני חושב, אני קורא לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; נכון שרשום לי רונית תירוש, כנראה טעות בהדפסה.

רונית תירוש: אני שמחה להצטרף להצעה הזאת.

יצחק וקנין: באינטואיציה, אני רואה שחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – זה אחד מהדברים שהיא מובילה בכנסת ביד רמה.

יצחק וקנין: לכן, קצת היה משונה לי שרשמו לי רונית תירוש.

אורלי לוי אבקסיס: בכל אופן, אני בטוחה שגם חברת הכנסת, כמו שהיא אמרה בעצמה, רונית תירוש, זה חוק שהיה יכול להתאים גם לה.

אורלי לוי אבקסיס: באמת, הצעת החוק הזאת היא ביחד עם חברי חבר הכנסת גדעון עזרא, שלצערי לא נמצא כאן היום, אבל הוא בהחלט שותף להצעת החוק הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: על מה מדברת הצעת החוק?

אורלי לוי אבקסיס: היא מדברת על כך שכל שיחה למוקדי החירום של מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית, אם מטלפון קווי, אם סלולרי או ציבורי, תהיה בחינם.

אורלי לוי אבקסיס: צריך לזכור מי הם אותם מרכזי הסיוע.

אורלי לוי אבקסיס: במקרים רבים הם בעצם חדר המיון הקדמי של כל אותם אירועים שבהם הנפגעים, שלפעמים הם לא רק נפגעים בגוף, אלא גם בנפש, בעצם זקוקים לעזרה שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: שם מקבלים פניות 24 שעות ביממה.

אורלי לוי אבקסיס: רוב האנשים שעוסקים בתחום הזה הם אנשים שמתנדבים.

אורלי לוי אבקסיס: חשוב לציין שהרבה פעמים, מעבר לאוזן הקשבת, לפעמים אותה אוזן קשבת היא גם הצלת חיים בפני עצמה, כי כאשר יודע המותקף או הנפגע שיש מי שמאזין לו בצד השני, זה הרבה פעמים מוריד את הלחץ הנפשי, את התחושה של הלבד שמלווה בדרך כלל קורבנות שכאלו.

אורלי לוי אבקסיס: במרכזי הסיוע גם פורסים לפני המתלוננים את האופציות העומדות לרשותם, מלווים אותם מהדקה הראשונה ועד לסיום התהליך, וכאשר ממליצים לכל אחד ואחת מאותם נפגעים על המסלולים השונים, מנסים להתאים את הטיפול באמת למורכבות המאוד-מיוחדת של האינדיבידואל.

אורלי לוי אבקסיס: צריך לזכור, לא כל אותם הנפגעים או הנפגעות הגיעו להחלטה ללכת להליך פלילי, הרבה פעמים הם בעצם רוצים לטפל בנפשם או בגופם ולדעת מה הזכויות שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: לכן, לא כל מי שמתקשרים לאיגוד מרכזי הסיוע הללו, אלה אותם אנשים שכבר הגיעו לשלמות ולמורכבות, כי אנחנו יודעים שתהליך של פתיחת ושל כניסה להליך הפלילי וכדומה, מצריך גם חוזק נפשי של אותו מתלונן, אותו נפגע עבירה, כי בית-המשפט הרבה פעמים – זה שוב הפעם מחזיר אותך לטראומה, ואתה צריך להתמודד מול הפוגע, ולא לכולם זה מתאים.

אורלי לוי אבקסיס: לכן לא כופים את זה גם בעניין הזה – מרכזי הסיוע הם באמת קודם כול חדר מיון קדמי, ואוזן קשבת.

אורלי לוי אבקסיס: לצערי הרב, אם מוקד 100 או 101, של מגן-דוד-אדום או של המשטרה, יש להם מכנה משותף עם מרכזי הסיוע ונפגעות ונפגעי תקיפה מינית – כי הם יכולים להציל חיים.

אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת על לא מעט מקרים שבאמת היתה כאן הצלת חיים.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת החוק הזאת אומרת לא רק שאותן שיחות שייכנסו לארגוני הסיוע יהיו חינם, אלא שהשיחה שלהם תהיה לא מזוהה, גם כאשר יבקש המנוי פירוט שיחות, מאחר שהוא לא יצטרך לשלם.

אורלי לוי אבקסיס: גם קל להסתיר את המספר הזה.

אורלי לוי אבקסיס: הגענו לסיכומים גם עם משרד התקשורת, וגם עם הגופים הנוספים, שצריך להזכיר אותם, כי מדובר באמת בכל חברות הטלפוניה והתקשורת בארץ למיניהן, שהסכימו לכך שהזהות של הפונה, לא רק תישאר חסויה אלא גם לא תיכלל בפירוט השיחות.

אורלי לוי אבקסיס: זה מציל חיים, כי אם ההתעללות או הפגיעה בתוך המסגרת הביתית הרבה פעמים מלווה גם בטרור כלכלי, בשליטה על כל מה שהנשים הללו עושות, או הילדים, ואז אם חלילה וחס לוקחת סיכון, או לוקח סיכון אותו נפגע ומרים טלפון, ורואה אותו מתעלל בפירוט השיחות שהוא הגיע למרכזי הסיוע, הוא מרגיש שהדברים סוגרים עליו, ולכן הוא יכול גם לאיים על חייהם של אותם פונים.

אורלי לוי אבקסיס: לכן חשוב כל כך שהשיחה תישאר חסויה וכך באמת גם הצלחנו.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, במדינה מתוקנת, כמובן ראוי ונכון היה שהדבר יצא מתוך אוצר המדינה, מי שיממן את אותן שיחות.

אורלי לוי אבקסיס: אבל לאור הנסיבות והקשיים שעמדו בפנינו, הגענו באמת להסכמה, ביחד עם משרד התקשורת, עם כל חברות התקשורת במדינת ישראל – זה סוג של תרומה שלהן לקהילה; חשוב לי להגיד שבלי הסכמתן כנראה זה לא היה עובר.

אורלי לוי אבקסיס: אז צריך להגיד להן גם תודה על כך, כי אם המדינה לא עושה את זה, אז טוב שיש גם אנשים טובים באמצע הדרך.

אורלי לוי אבקסיס: כשאני ראיתי את העיוות הזה, והבנתי שיכול להיות שמדובר בלא מעט כסף, אז כך במחשבה מסוימת שאני חייבת להגיד, שגם הצלחנו להעביר אותה עם רשות המסים, לראות בכל אותם טפסים – כי זה עולה כסף לחברות עצמן – בעלות הזאת, תרומה.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן, למשל, המיסוי יהיה כאילו מיסוי על תרומה.

אורלי לוי אבקסיס: הן יצאו בסדר עם זה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מודה להן ומודה לרשות המסים.

אורלי לוי אבקסיס: אני כמובן אודה לכם על התמיכה שלכם.

אורלי לוי אבקסיס: צריך להגיד תודה למשרד התקשורת שעזר בהצעת החוק הזאת, וכמובן לוועדה לקידום מעמד האשה, ליושבת-ראש ציפי חוטובלי, שגם הצלחנו להסדיר את כל הנושאים ואת הבעיות שהיו במחלוקת.

אורלי לוי אבקסיס: אני מאמינה שלאחר הקריאה הראשונה, ומאחר שהנוסח כבר מסוכם, תהיה קצרה מאוד הדרך לקריאה שנייה ושלישית.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לכם.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יצחק וקנין: רבותי, נרשמו כמה דוברים.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים – גדעון עזרא, איננו; ישראל אייכלר – איננו; אורי אריאל – איננו; שלמה מולה – איננו.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אף אחד מהדוברים לא נמצא.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצבעה על הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 53) (שיחה למוקד חירום טלפוני לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית), התשע"ב–2012 – קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 53) (שיחה למוקד חירום טלפוני לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית), התשע"ב–2012, לוועדה לקידום מעמד האשה נתקבלה.

יצחק וקנין: עשרה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק התקבלה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדה לקידום מעמד האשה להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: רבותי, תם סדר-היום.

יצחק וקנין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, כ"ט בטבת התשע"ב, 24 בינואר 2012, בשעה 16:00.

יצחק וקנין: ישיבה זו נעולה.

יצחק וקנין: תודה.