ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 5, 2009-03-12 00:00

מיכאל איתן: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת היום, יום חמישי, ט"ז באדר התשס"ט, 12 במרס 2009.

מיכאל איתן: חברי הכנסת, כתוב לי כאן בטקסט "שרי הממשלה", אבל אני צריך לומר: השר בממשלה שמייצג כרגע את הממשלה; קהל הנשים היקרות שביציע האורחים, בוקר טוב לכולכם, השבוע ציינה משפחת העמים את יום האשה הבין-לאומי, שחל ב-8 במרס.

מיכאל איתן: ב-8 במרס שנת 1857 החליטה קבוצה של עובדות נועזות, שהועסקו בבתי-חרושת לטקסטיל בניו-יורק, להכריז על מרד, במחאה על תנאי הניצול המחפירים שבהם הועסקו ועל השכר הדל ששולם להן תמורת עבודה קשה ומרובת-שעות.

מיכאל איתן: באותה תקופה כל שביתה היתה מהלך מסוכן של התרסה, שהתגובה עליו היתה דיכוי בכוח הזרוע.

מיכאל איתן: שביתה, ובמיוחד שביתת נשים, נחשבה צעד קיצוני, שקשה היה להאמין שיינקט.

מיכאל איתן: הנשים הללו פעלו באומץ לב, ושילמו על כך מחיר דמים כבד.

מיכאל איתן: לימים הוחלט לציין יום זה כיום האשה הבין-לאומי.

מיכאל איתן: סיפורו של מאבק הנשים העובדות בניו-יורק והישגן מסמל מאבק של קבוצת בני-אדם, שהאפליה כלפיה, על רקע מגדרי, נוספה על האפליה המתמשכת של הימים ההם כלפי ציבור העובדים כולו.

מיכאל איתן: ההבחנה הזו בין שני סוגי האפליה, האפליה הכללית והאפליה המגדרית, חשובה מאוד להבנת מהותו של המאבק המגדרי.

מיכאל איתן: לא מדובר במאבק של קבוצה בעלת אינטרס לגיטימי, כמו ועד עובדים התובע תוספת שכר.

מיכאל איתן: אין זה מאבק על תנאי עבודה נוחים יותר.

מיכאל איתן: זהו מאבק שבא ממקום הרבה יותר עקרוני, כי מטרתו היא, בראש ובראשונה, השגת שוויון.

מיכאל איתן: זהו מאבק נגד קיפוח שרירותי, פרי עיוות היסטורי, נחלת העבר.

מיכאל איתן: לצערנו – אדוני מזכיר הכנסת, אני מעיר לחברי כנסת בדרך כלל, אבל לך אני לא הייתי צריך להעיר – למרות ההישגים, מאז החל מאבק הנשים לשוויון, אפליה וקיפוח נשים ממשיכים להתקיים ברוב תחומי החיים ובקרב קבוצות אוכלוסייה שונות: יהודים ושאינם יהודים, עשירים ועניים, ותיקים ועולים.

מיכאל איתן: יש להחיל את ההישגים שהשגנו בינתיים בתחום המאבק המגדרי גם על קבוצות אוכלוסייה נוספות.

מיכאל איתן: צריך לזכור שהמאבק של הנשים מושג אומנם בכוח ובנחישות, אבל הזכויות שלהן אינן נרכשות בכוח אלא מכוח זכותן הבסיסית והטבעית לשוויון.

מיכאל איתן: כלוחמות ליישום הזכות הזאת למען עצמן, אמורות הנשים לתמוך ביישום זכות בסיסית זו גם לטובת כלל בני-האדם.

מיכאל איתן: ואכן, אם נפלו דברי על אוזניים קשובות, אולי תיענה גם קריאתי לחברות ולחברי הכנסת השמונה-עשרה להוביל יוזמת חקיקה של מגילת זכויות האדם בישראל, יוזמת חקיקה שתעלה על הכתב את מגילת הזכויות שלנו כחלק מחוקה או כמסמך עצמאי.

מיכאל איתן: מסמך כזה יעגן את עקרונות שוויון הזכויות לנשים, יטמיע את ערכי כבוד האדם וזכויות האזרח לכל אדם בישראל ויקנה תוקף חינוכי ומשפטי רב-עוצמה למדינתנו.

מיכאל איתן: אני מזמין את שרת החוץ וממלאת-מקום ראש הממשלה, חברת הכנסת ציפי לבני, לשאת דברים כנציגת הממשלה.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום אנחנו מציינים את יום האשה הבין-לאומי.

ציפי לבני: אני לא רוצה לומר שאנחנו חוגגים את יום האשה הבין-לאומי, כי אנחנו יכולים לציין חלק מההישגים, אבל יש לנו כל כך הרבה יעדים קדימה, לציבור הנשים יש כל כך הרבה יעדים קדימה, שנדמה לי שחגיגה עוד מאתנו והלאה.

ציפי לבני: בעיני, להיות אשה זה קודם כול הזכות לבחור.

ציפי לבני: הזכות שנראית טבעית ומובנת מאליה כמעט לכל גבר עדיין איננה טבעית ומובנת מאליה לכל אשה, וכשהיא טבעית ומובנת מאליה לכל אשה, לא תמיד החברה הסובבת אותה – ולעתים זו יכולה להיות המשפחה, זו יכולה להיות החברה שבה היא חיה – לעתים היא עדיין איננה מקבלת כמובן מאליו שזכותה של האשה לבחור, לבחור את הדבר המובן מאליו: מה היא תעשה בחייה?

ציפי לבני: האם היא תהיה לבד או תינשא?

ציפי לבני: האם היה תהיה אם או לא?

ציפי לבני: האם היא תצא לעבודה או לא?

ציפי לבני: איזו עבודה?

ציפי לבני: איזה עיסוק היא תבחר להיות בו?

ציפי לבני: כל הדברים האלה, המובנים מאליהם עבור כל אדם, עדיין אינם מובנים מאליהם לכל אשה במדינת ישראל ובעולם כולו.

ציפי לבני: לפני שאני מדברת על התופעה החברתית, הייתי רוצה לפנות לנשים עצמן ולומר להן: קודם כול, בואו נסתכל על עצמנו פנימה.

ציפי לבני: כל הנשים שעדיין חוששות או שלא נעים להן לומר: כן, אני קרייריסטית.

ציפי לבני: אני מודה שבאופן אישי לקח לי הרבה מאוד זמן לומר את המלה הזאת, כאילו זה נתפס אולי כמשהו שהוא לא בסדר.

ציפי לבני: כן, אלה שאומרות: נכון, יצאנו לעבודה כי אנחנו רוצות להתקדם, כי זה נותן לנו סיפוק, וזה לא מעניין בדיוק אם השכר שאנחנו מביאות הביתה מממן את הוצאות המטפלת או לא מממן את הוצאות המטפלת – וההוצאות האלה בוודאי צריכות להיות מוכרות.

ציפי לבני: ואותן נשים שאולי חוששות לדפוק על השולחן של המעסיק, של הבוס, של הבוסית ולומר: מגיע לי שוויון בשכר.

ציפי לבני: אותן נשים שמסתכלות על עצמן ונדמה להן שכשהבעל מכה אותן אולי הן לא בסדר.

ציפי לבני: אותן נשים שמוטרדות מינית ונדמה להן שאולי זה הגיע להן.

ציפי לבני: התשובה צריכה להיאמר לכל אשה: לא, לא, לא ולא.

ציפי לבני: הבעיה היא לא שלכן, הבעיה היא של מי שמפלה אתכן לרעה, הבעיה היא של מי שלא נותן לכן להתקדם, הבעיה היא של הבעל המכה, הבעיה היא של המטריד מינית.

ציפי לבני: כל אלה, חובתנו לטפל בהם כחברה.

ציפי לבני: אבל עוד לפני שאנחנו מטפלים בהם כחברה, או במקביל לעיסוק שלנו כחברה, כממשלה, ככנסת – תהיו חזקות עם עצמכן פנימה.

ציפי לבני: זאת לא בעיה שלכן, לא אתן גורמות לזה, אלא יש מישהו שהוא לא בסדר, והוא זה שגורם לחייכן להיראות כפי שהם נראים.

ציפי לבני: כשאנחנו מדברים על תופעה חברתית, חשוב לומר שהפנים של ישראל כחברה, כשאנחנו מסתכלים בראי שבו נשקפות פניה של החברה הישראלית – זו לא חוכמה להסתכל רק על הצדדים החזקים וליהנות מהם, אלא צריך לבחון את החוסן של החברה הישראלית דווקא לפי החוליות שהן, לצערנו, עדיין חוליות חלשות.

ציפי לבני: אנחנו נמצאות לפני תקופה כלכלית לא פשוטה, ואנחנו מכירים משנים קודמות את התופעות של הוצאת התסכול באלימות כנגד נשים, את התופעות שבהן נשים, שממילא מרוויחות פחות, מגיעות מהר יותר למצב של נזקקות.

ציפי לבני: לכן, כל זה בוודאי דורש טיפול, לא רק חברתי אלא גם טיפול של ממשלה וטיפול של כנסת, וזאת זירת הפעולה.

ציפי לבני: עניינה ומקומה של האשה בחברה אינם עניין לנשים בלבד.

ציפי לבני: הם עניין חברתי, הם עניין לגברים, אבל אנחנו חייבות לומר לעצמנו שאם אנחנו לא נוביל את המאבק הזה, הוא כנראה לא יתרחש.

ציפי לבני: גברים צריכים לדעת שחלק מהתפקיד שלהם הוא להצטרף למאבק הזה, ולצערי, אנחנו עדיין נזקקות לחקיקה – לא שתיתן סיכוי עודף למישהי, אלא שתיתן שוויון.

ציפי לבני: בכנסת הזאת ראיתי עם כניסתי לכנסת נשים ממפלגות שונות, שיש ביניהן הבדלים אידיאולוגיים עמוקים, פועלות ביחד על מנת לייצר חקיקה שמגינה על נשים חלשות ומאפשרת לנשים שיש להן יכולת, להתקדם, בין במקום העבודה ובין במקום אחר.

ציפי לבני: אבל גם כאן אנחנו צריכים לומר שהכנסת זאת זירת הפעולה.

ציפי לבני: אומרים על הכנסת הזאת שיש בה מספר הנשים הגבוה ביותר שהיה, וזו סיבה לציינה לחיוב, אבל זו קצת סיבה למבוכה לאור העובדה שבאוכלוסייה אנחנו למעלה מ-50%, ואנחנו עדיין רחוקות מייצוג.

ציפי לבני: ככל שנשים לא יגיעו לזירה הזאת ולמגרש הפוליטי, ככה נמצא פחות ופחות נשים בכלכלה, ככה נמצא פחות ופחות נשים מכהנות בתפקידים בכירים, וככה נמצא פחות ופחות נשים משפיעות.

ציפי לבני: המקום הזה, הכנסת, כמו גם ממשלת ישראל, הם המקומות שיקבעו איך תיראה ישראל, איך תיראה החברה הישראלית, המקום שבו ייקבע עתידן של הנשים בישראל ושל משפחותיהן, של ילדיהן ושל ילדיהם אחריהם.

ציפי לבני: זאת גם ההזדמנות לומר שיש הישגים שאפשר לציין אותם.

ציפי לבני: אנחנו רחוקים משוויון, וישראל, שגאה להיות מדינה יהודית ודמוקרטית, צריכה לחזק את הפן הזה שלה, כדי שנוכל לומר בגאווה שאנחנו מיישמים את הערכים האלה בחיי היום-יום ולא רק ביום נפלא של נאומים לאומה.

ציפי לבני: תודה רבה.

מיכאל איתן: בדרך כלל, על-פי התקנון של הכנסת, לא מקובל שתהיינה מחיאות כפיים, אלא באירועים מיוחדים.

מיכאל איתן: למען הפרוטוקול וכדי להכשיר את מחיאות הכפיים האלה, אומר שגם היום יש לנו אירוע מיוחד.

מיכאל איתן: תודה רבה למוחאות הכפיים ותודה רבה.

מיכאל איתן: לא, לא, עד כאן.

לימור לבנת: גם דבריך היו מיוחדים.

מיכאל איתן: רבותי, במסגרת האירועים היום נקיים עכשיו דיון סיעתי.

מיכאל איתן: יהיו לנו גם נאומי בכורה של נשים, ולאחר מכן נקיים דיון באודיטוריום, שבו נוכל לאפשר גם לאורחים לשאת דברים – דבר שאנחנו לא יכולים לעשות כאן.

מיכאל איתן: מהדוכן הזה אנחנו לא יכולים לאפשר לאורחים לדבר.

מיכאל איתן: את זה נעשה במסגרת דיון באודיטוריום.

מיכאל איתן: כל חברי הכנסת מוזמנים.

מיכאל איתן: אני מזמין את הדוברת הראשונה, יושבת-ראש הכנסת לשעבר, חברת הכנסת דליה איציק, שבזמן כהונתה שתיים משלוש רשויות השלטון היו בידי נשים: הרשות השופטת והרשות המחוקקת, וגם לא היה חסר הרבה שגם הרשות המבצעת – – –

קריאות: – – –

מיכאל איתן: כמעט הגענו לשלוש.

מיכאל איתן: חבר הכנסת טיבי, חבר הכנסת ברכה, אני מאוד מבקש.

מיכאל איתן: חברת הכנסת דליה איציק מסיעת קדימה, בבקשה.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני המועמד לראשות הממשלה, אני רואה במליאה את חברת הכנסת לשעבר זהבה גלאון.

דליה איציק: אני בטוחה שה"לשעבר" הזה יימחק מהר מאוד.

דליה איציק: את חסרה בוודאי בנושאים הללו.

מיכאל איתן: גבירותי ורבותי, אני חושב שאמרתי – אני מבקש.

מיכאל איתן: עד עכשיו, בסדר.

מיכאל איתן: העניין של מחיאות כפיים לא מקובל בכנסת, ואני מאוד מבקש להקפיד.

מיכאל איתן: תודה.

מיכאל איתן: בבקשה.

אחמד טיבי: אבל, זהבה – – –

דליה איציק: אני גם מבקשת לומר כאן תודה גדולה לציבור הנשים שיושבות כאן ביציע, שהגיעו לכאן, שלא מעט בזכותן ההישגים, ויש כאלה של החברה הישראלית, של ציבור הנשים.

דליה איציק: זה נעשה כאן בזכותכן.

דליה איציק: תודה גדולה לכן, וטוב שאתן כאן אתנו.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, אין ספק שהחברה הישראלית עשתה צעדים גדולים בהשתלבותן של נשים בתפקידים בכירים.

דליה איציק: אתה עצמך הזכרת, יש לנו ראש רשות שופטת.

דליה איציק: היתה לנו ראש רשות מחוקקת שעוד תשוב בוודאי.

דליה איציק: יש לנו מועמדת לראשות ממשלה שעוד בוודאי תהיה ראש ממשלה.

דליה איציק: אני לא מכירה ארץ סקנדינבית אחת, אגב, שבראש שלוש הרשויות יש נשים.

דליה איציק: אבל אפשר לומר: גבירותי, זה לא קטן עלינו.

דליה איציק: כך גם מספר הנשים בכנסת הנוכחית גדל מאוד, והוא עומד על 21.

דליה איציק: כל זה טוב ויפה, אבל זה רחוק מלהיות מספק ומספיק.

דליה איציק: כל אחת מאתנו מכירה הערות כאלה ואחרות – כמעט בכל שלבי חיינו – של גברים.

דליה איציק: טוב עשה גדעון סער שלקח את ראשות הוועדה, ולוואי שראש הוועדה למעמד האשה יהיה דווקא גבר.

דליה איציק: יש פה איזה מסר ואמירה שלא נשים מקפחות נשים, בדרך כלל גברים מקפחים נשים, והמהפכה הזאת צריכה להיעשות יחד עם גברים.

דליה איציק: לא נגדם, לא במקומם, יחד אתם.

דליה איציק: זו תפיסתי.

דליה איציק: אבל, אדוני המועמד לראשות הממשלה, תרשה לי, א.

דליה איציק: אני מאחלת לך הצלחה גדולה בהרכבת המשימה הלא-פשוטה הזאת.

דליה איציק: אבל אני הייתי רוצה להסב את תשומת לבך גם כמי שהיה שר האוצר.

דליה איציק: מצבן של הנשים בשוק העבודה, אתה יודע, נחות מאוד ביחס לגברים.

דליה איציק: הן מרוכזות בתחתית סולם השכר והדרגות כמעט בכל הענפים והמקצועות.

דליה איציק: שיעור האבטלה בקרבן גבוה יותר.

דליה איציק: בדרך יצא לי לשמוע בשידור – אני לא יודעת אם יצא לך לשמוע – דברים קורעי לב של אמא לארבעה ילדים, שמספרת איך פיטרו אותה.

דליה איציק: שואלת אותה המראיינת: "היית פעם בבית-מלון?

דליה איציק: " והיא אומרת: "אף פעם לא".

דליה איציק: היא אומרת: "נסעת פעם לחוץ-לארץ?

דליה איציק: " והיא אומרת: "אף פעם לא".

דליה איציק: "אף פעם לא היית בבית-מלון?

דליה איציק: אפילו לא ישבת בלובי?

דליה איציק: " היא אומרת: "אף פעם לא".

דליה איציק: ומפטרים אותה.

דליה איציק: נשים הן גם הנפגעות העיקריות עכשיו במצב הכלכלי, וצריך מאוד לשים לב לזה.

דליה איציק: הן נתפסות כמפרנסות משניות – לא יעזור שום דבר – אף שחלקנו מפרנסות יותר, ומשכורתן יותר גדולה מהמשכורת של הבעלים.

דליה איציק: אבל עדיין זה תמיד נתפס כמשכורות משניות – אני יודעת שיש לך רעיה בבית שמאוד מודעת לנושא הזה – בהשוואה כאילו לגברים, שהם המפרנסים העיקריים.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, נשים הן גם הנפגעות העיקריות מהפרת חוקי העבודה.

דליה איציק: אני חושבת שזו הזדמנות בלתי רגילה.

דליה איציק: הנתונים הללו – העגומים, צריך לומר – מאתגרים את חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה שחוקקה הכנסת, שנצטרך לעמול עליו, וגם את חוק שכר שווה לעובדת ולעובד, שהרעיון שלו היה רעיון נפלא, אך האכיפה שלו רחוקה מלהיות רצינית, וצריך לטפל גם בה.

דליה איציק: אני מקווה שיהיה כאן

דליה איציק: גם לגברים וגם לנשים וגם לי אתגר לטפל גם בזה.

דליה איציק: ובכן, לנוכח הנתונים הקשים האלה, אני חושבת שנדרש פה מאמץ משולב של הרשויות – המחוקקת, השופטת והמבצעת – אבל בעיקר של הרשות המבצעת, כי יש פה גם בעיות אכיפה לא פשוטות.

דליה איציק: בהידוק הפיקוח ובאכיפה נמרצת אני חושבת שנוכל לומר משהו.

דליה איציק: לסיום, אני רוצה רק לומר שלצערי, מסיבות אישיות, לא אהיה בדיון אחר כך; ואני מברכת אותך על כך.

דליה איציק: גם היום על ספה של שנת 2009, האמרה המפורסמת של סימון דה-בובואר – זה כל כך נוגע ללב, אני לא יודעת אם למישהו יוצא עכשיו לקרוא את הספר – מומלץ – "Tête à Tête"; "בארבע עיניים", בעברית.

דליה איציק: היא אומרת: אשה לא נולדת אשה, אלא הופכת אשה.

דליה איציק: האמירה הזאת נמצאת רלוונטית להחריד.

דליה איציק: אני מאמינה שלהיות אשה בישראל של שנת 2009 זה לא רק זהות פיזית, זה בעיקר זהות חברתית, כלכלית, פוליטית, שהיא בבחינת מיעוט.

דליה איציק: אדוני, כשאני משווה את חיי לחיי אמא שלי, שתהיה בריאה ותיבדל לחיים ארוכים, חיי שלי אחרים לגמרי.

דליה איציק: אני מקווה שחייה של בתי יהיו אחרים לגמרי, ואני מקווה שהנכדה שלי, לכשתהיה לי, תאמר לעצמה שהיום הזה צריך להיזרק לפח ההיסטוריה, כי כבר לא יצטרכו לחגוג את יום האשה הבין-לאומי.

דליה איציק: תודה רבה לך, אדוני.

מיכאל איתן: תודה רבה, גברתי.

מיכאל איתן: חברת הכנסת גילה גמליאל מסיעת הליכוד, בבקשה.

גילה גמליאל: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, בדרך כלל ביום האשה הבין-לאומי אנחנו מציינות את ההתקדמות, ההתפתחות – היכן ניתן לזקוף את ההישגים של הנשים במדינת ישראל ובעולם.

גילה גמליאל: עם זאת, תמיד ביום הזה יש לנו גם האפשרות לראות לאן אנחנו צריכות עוד לשאוף, לאן צריך להגיע, ולעתים, לצערנו, הנתונים גם די מדאיגים.

גילה גמליאל: זה לא סוד שנשים משכילות יותר.

גילה גמליאל: לצערנו, הן גם מרוויחות פחות.

גילה גמליאל: אם אנחנו בודקים את נתוני הלמ"ס, אנו רואים כי במדינת ישראל נשים רבות יותר הן בעלות תארים אקדמיים, הרבה יותר מגברים.

גילה גמליאל: זו עובדה.

גילה גמליאל: לצערנו, כשאנו באות לבדוק מה שיעור הנשים המחזיקות בתפקידי ניהול בחברות המובילות במשק הישראלי, האחוז זועק.

גילה גמליאל: מדובר רק על 14.8% בלבד.

גילה גמליאל: אם נשווה את זה לשנה שעברה, נבין שמצבנו אך הורע: 19% בשנה שעברה.

גילה גמליאל: לשם השוואה, כדי לבדוק מה קורה בעולם, נראה כי נשים המחזיקות בתפקידי ניהול בעולם מגיעות לכדי 30%.

גילה גמליאל: כלומר, יש עוד עבודה רבה.

גילה גמליאל: אם אנחנו בודקות עוד את שיעור הנשים בתפקידי הניהול הבכירים, אז המצב גרוע עוד יותר.

גילה גמליאל: שיעור הנשים בקרב היושבי-ראש והמנכ"לים בחברות הגדולות והמשפיעות בישראל עמד בשנת 2008 על 8.9% בלבד.

גילה גמליאל: אלה דברים שלדעתי הגיע העת לבחון, ובין היתר – ממה הבעייתיות הזאת נובעת.

גילה גמליאל: כשנסת

גילה גמליאל: כל כאן, בכנסת ישראל, נראה שהדברים מתחילים כנראה מכאן.

גילה גמליאל: נכון שאנחנו יכולות לבוא ולזקוף עלייה של 2.5% בייצוג של נשים בכנסת.

גילה גמליאל: זו הפעם הראשונה שיש 21 חברות כנסת במדינת ישראל.

גילה גמליאל: עם זאת, הנתונים מאוד מאוד לא הגיוניים.

גילה גמליאל: לכנסת ישראל נבחרו 12 מפלגות, וביותר ממחציתן אין ייצוג לנשים.

גילה גמליאל: מתוך 12 מפלגות, בחמש מפלגות בלבד יש ייצוג לנשים.

גילה גמליאל: אלה דברים שרק מכאן ניתן לבוא ולזעוק את הזעקה, ולדעתי, רק על-ידי חקיקה שתחייב לפחות 30% של ייצוג נשים בכנסת.

גילה גמליאל: זה מה שישנה פה את תמונת המצב.

ג'מאל זחאלקה: כבר 33% – – –

גילה גמליאל: זה אומר, למען ההבנה, שייצוג הנשים בכנסת ישראל הינו 17.5% בלבד, וזה עוד רחוק מהאידיאלי – 50%, וצריך לזכור שנשים הן מעל 51% באוכלוסייה.

גילה גמליאל: אם אנחנו נבחן את ההשוואה של ייצוג נשים בכל הפרלמנטים בעולם, אנחנו נראה מנתונים שקיימים, נכון להיום, שמעודכנים לכנסת החמש-עשרה, שישראל ממוקמת במקום ה-54 מתוך 119 – וזאת מנתונים שקיימים לגבי המדינות.

גילה גמליאל: אם נשאף, לגבי הייצוג העתידי – בארצות סקנדינביה 39% בממוצע מכלל חברי בית-המחוקקים הם נשים.

גילה גמליאל: על כן, כשאנו מסתכלות אנו מבינות שמכאן צריכה לבוא הקריאה, קודם כול לכל נשות ישראל, ראשית – להתמודד.

גילה גמליאל: אחת הבעיות הקשות היא גם, בין היתר, לדאוג שכמה שיותר נשים תתמודדנה.

גילה גמליאל: מכאן צריכה לבוא הקריאה.

גילה גמליאל: אם נבחן את המערך המוניציפלי, נראה שהמצב שם עגום עוד יותר – – –

מיכאל איתן: סליחה, גברתי.

מיכאל איתן: אני הוספתי לך דקה וחצי, ובעוד 15 שניות הדקה השנייה של התוספת תסתיים.

מיכאל איתן: אני מבקש להתכנס לסיום.

גילה גמליאל: אין שום בעיה.

גילה גמליאל: אנו נהיה אופטימיים – – –

קריאה: זה נאום בכורה.

מיכאל איתן: לכן הוספתי, אבל יש לנו עוד נאומי בכורה.

גילה גמליאל: ראשית, באמת ניתנה לי הזכות לחזור על מנת להמשיך את הפעילות.

מיכאל איתן: אני שומר על זכויות נשים שבדרך.

גילה גמליאל: אז אומר בקצרה ולסיכום, כיושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה לשעבר, ומתוך הרגשה של מחויבות אישית, הן מהיותי אשה והן מהיותי פרלמנטרית מחוקקת במדינת ישראל: יש לנו עבודה רבה ואנו נצטרך לשנות את תמונת המצב.

גילה גמליאל: תודה רבה.

מיכאל איתן: אני מאוד מודה לך, חברת הכנסת גילה גמליאל.

מיכאל איתן: חברת הכנסת ליה שמטוב מסיעת ישראל ביתנו, בבקשה.

ליה שמטוב: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, חברות הכנסת, אורחים נכבדים שהגיעו היום לכנסת לציין את יום האשה הבין-לאומי, בתור מי שכיהנה כיושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה, אני יכולה לבשר שמצב הנשים בישראל ב-2009 טוב מבשנים הקודמות.

ליה שמטוב: הוועדה בראשותי קיימה עשרות ישיבות במגוון תחומים והמשיכה לקדם חקיקה שהגיעה לפתחה של הוועדה.

ליה שמטוב: אני עומדת כאן, מעל דוכן הכנסת, ומביטה בגאווה על אולם המליאה, המכיל מספר חברות כנסת שהכנסת לא ידעה מעולם.

ליה שמטוב: אני גם רוצה לציין שלסיעה שלי, ישראל ביתנו, גם בקדנציה הקודמת וגם בקדנציה הנוכחית יש השיעור הכי גדול של נשים מכל המפלגות בכנסת, ואני מברכת על זה.

ליה שמטוב: אני רוצה לומר לכל הנשים בישראל: אנחנו בכיוון הנכון אך הדרך עדיין ארוכה.

ליה שמטוב: יש עוד תחומים ונושאים רבים שבהם עלינו כנשים להמשיך ולהיאבק למען זכויותינו ומעמדנו: אפליה בקבלה למקומות עבודה, אפליה בשכר, ניצול מיני והשפלה – כל אלה, לצערי, הן ססמאות שעדיין בעלות תוקף.

ליה שמטוב: עלינו לפעול בתחומים אלו.

ליה שמטוב: אני לא מאמינה בקיצוניות.

ליה שמטוב: אני גם לא מאלה שטוענות שהנשים הן הכי טובות.

ליה שמטוב: אני כן מאמינה בשוויון זכויות והזדמנויות, מאמינה ביכולתן של נשים להשפיע יותר על עשייה בתחומים שונים ומאמינה שזווית הראייה הנשית מוסיפה ממד חשוב וחיוני בכל הנוגע לקבלת ההחלטות.

ליה שמטוב: בזמן כהונתי כיושבת-ראש הוועדה, הוועדה קיימה דיונים רבים בהצעות חוק, לדוגמה הצעת חוק לתיקון פקודת הסטטיסטיקה, הצעת חוק לעידוד שילוב וקידום נשים בעבודה והתאמת מקומות עבודה לנשים, הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (הכרה בהוצאות טיפול בילדים), הצעת חוק הרשויות המקומיות (יועצת לענייני מעמד האשה), הצעת חוק הארכת חופשת הלידה, הצעת חוק חלוקת זכויות פנסיה בין בני-זוג ועוד, כפי שניתן לראות בדוח פעילות הוועדה.

ליה שמטוב: הוועדה בראשותי קיימה דיונים בנושאים קריטיים כגון מצוקת הדיור בקרב משפחות חד-הוריות, התגברות האלימות כלפי נשים בקרב יוצאי אתיופיה, בחינת אחריות הורית, דיון בהמלצות ועדת-שמיד, פתיחת מעונות ומשפחתונים.

ליה שמטוב: בנוסף, ערכה הוועדה סיורים במקלטים לנשים מוכות, בהוסטלים לגברים אלימים, בבסיס חיל-אוויר, וקיימה ישיבת עבודה עם הוועדה לשוויון זכויות ומעמד האשה של בית-הנבחרים הרומני.

ליה שמטוב: ביום החגיגי הזה אני רוצה להודות לצוות הוועדה הנפלא – המנהלת דלית אזולאי ומזכירת הוועדה אריאלה אהרון, ששימשה גם מנהלת בפועל כשדלית יצאה לחופשת לידה; לצוות המשפטי של הוועדה, לעוזרי המחקר ולכל מי שתרם ועזר לעשייה החשובה, ובטח להודות לאלה שהשתתפו בפעילות הוועדה.

ליה שמטוב: תודה לראש הממשלה, מר אהוד אולמרט, שטרח להופיע בוועדה וסייע רבות בהקצאת תקציבים לתוכניות לטיפול בנפגעות תקיפה מינית ולהוצאת נשים ממעגל הזנות.

ליה שמטוב: תודה מיוחדת ליושב-ראש הוועדה שהחלפתי, חבר הכנסת גדעון סער, שתרם תרומה משמעותית לוועדה; גם לעוזרים שלי, אריק שניאור ואנה מקדונסקי.

ליה שמטוב: אני מאחלת לכולנו שהוועדות יוקמו במהרה והוועדה תחל את עבודתה במלוא המרץ.

ליה שמטוב: כמו שציינתי בהתחלה, המצב היום טוב יותר מבעבר אך נכונה לנו עוד דרך ארוכה.

ליה שמטוב: שוב אני רוצה להודות לכולם.

ליה שמטוב: תודה.

מיכאל איתן: תודה רבה לחברת הכנסת ליה שמטוב מסיעת ישראל ביתנו.

מיכאל איתן: חבר הכנסת אמנון כהן מסיעת ש"ס.

אמנון כהן: אני גבר, מותר לי כפול.

מיכאל איתן: לא, להיפך.

מיכאל איתן: היום זה העדפה לנשים.

מיכאל איתן: המאבק לזכויות נשים משולב בגברים שנתנו יד וסייעו.

מיכאל איתן: חלק הוזכרו כאן.

מיכאל איתן: בבקשה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, נשים מכובדות – – –

מוחמד ברכה: למה ראש הממשלה הקשיב לכולם ולך לא?

אמנון כהן: הוא הלך להרכיב את הקואליציה.

אמנון כהן: ביום החשוב הזה אני רוצה לברך את כל הנשים בארץ ובעולם.

אמנון כהן: זה יום בין-לאומי.

אמנון כהן: אני רוצה להדגיש שבמקורותינו, בתורתנו הקדושה, יש מעמד מיוחד לאשה, וכל חג, כל יום שישי, מחויב הגבר להביא פרחים הביתה, לכבד את האשה בכל חג וחג, לקנות לה תמרוקים, לקנות לה תלבושת חדשה, תכשיטים – – –

אחמד טיבי: די לפרט יותר, די לפרט יותר.

שלמה מולה: למה אין לכם נשים ברשימה?

מיכאל איתן: רגע אחד.

מיכאל איתן: אני מבקש שתעצור עוד דקה.

מיכאל איתן: רבותי, הדרך האמיתית לקדם זכויות נשים במגזרים שונים, בחברה רב-תרבותית, מתחילה ביכולת להקשיב.

מיכאל איתן: אני מאוד מבקש.

מיכאל איתן: כל אחד מאתנו בא לכאן עם מטען מסוים, עם אמונות, עם דרך חיים.

מיכאל איתן: אם אנחנו רוצים באמת לקדם דברים, בואו נקשיב.

מיכאל איתן: בבקשה.

אמנון כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

אמנון כהן: אפילו זוג צעיר שעומד להינשא צריך לדעת לכבד זה את זה.

אמנון כהן: החתנים עוברים קורס הדרכת חתנים על מנת לדעת איך לכבד את האשה, איך לבנות בית ואיך לעזור ולסייע.

אמנון כהן: אתמול חגגנו כאן בירושלים את חג הפורים, שלשום – בכל הארץ וכמובן גם בכל העולם, והמגילה שאנחנו קוראים נקראת "מגילת אסתר".

אמנון כהן: היו בה שני שותפים: אסתר ומרדכי.

אמנון כהן: לא קראו למגילה "מגילת מרדכי", אלא קראו לה "מגילת אסתר", על שמה של אסתר המלכה.

אמנון כהן: ואפילו, אם היו גזירות על הציבור, או רצו לקבוע יום תענית, את זה היה אמור לקבוע רק הסנהדרין – כאשר אסתר המלכה אמרה: צומו עלי שלושת ימים, היא כבר הפכה, כמלכה, להיות מעל הסנהדרין, מעל הכול.

אמנון כהן: זאת אומרת, יש כאן חשיבות רבה למעמד: אשה, מלכה, מבחינת מלכות.

אמנון כהן: גם במקורות, עם הגר, כאשר היו בעיות עם הילדים של אברהם אבינו, אומרת שרה: "גרש האמה הזאת ואת בנה", ואברהם מצד אחד אומר שהוא לא יכול.

אמנון כהן: הקדוש-ברוך-הוא אומר לו: מה שאומרת לך שרה, שמע בקולה.

אמנון כהן: גם כאן הוא נותן את הגושפנקה שלאשה יש בינה מיוחדת, בינה יתירה – האשה, מה שהיא רואה לא תמיד הגבר יכול לראות.

אמנון כהן: כמובן, בהיסטוריה של עם ישראל יש שבע נביאות – כמו מרים הנביאה ודבורה הנביאה.

אמנון כהן: גם כאן יש הפן החשוב בעיצוב העם היהודי.

אמנון כהן: גם כאן יש לנו המקורות שלנו.

אמנון כהן: כמובן, בכל ערב שבת, כל אחד בביתו, אנחנו אומרים את השיר, שרים אותו, כל הילדים ביחד לכבוד האשה, לכבוד אמא:

אמנון כהן: אשת חיל מי ימצא, ורחוק מפנינים מכרה – – – שקר החן והבל היופי, אשה יראת ה' היא תתהלל.

אמנון כהן: אני רוצה לנצל את הבמה הזאת.

אמנון כהן: אני אומר כל ערב שבת תודה רבה לאשתי היקרה, פנינה, על כך שהיא שותפה אתי.

אמנון כהן: כל מה שיש לי – פנינה, אם את מקשיבה, תקשיבי – כל מה שיש לי בחיים, זה הכול בזכותך.

אמנון כהן: אני אומר לכם, כל הגברים: מי שחושב שהוא מצליח, הכול בזכות אשתו.

אמנון כהן: תודה רבה לכן, נשים.

אמנון כהן: אתן עוזרות לבעלים להגיע לכל מה שהם צריכים להגיע, אתן שותפות מלאות בכל מה שאנחנו עושים.

אמנון כהן: תודה רבה לכן ויום שמח.

מיכאל איתן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כהן, אשתי מצליחה מאוד, ואני גאה להיות על ידה.

לימור לבנת: אני לא מבינה.

לימור לבנת: אנחנו עוזרות לבעלים?

מיכאל איתן: חבר הכנסת מאיר פרוש, בבקשה.

מיכאל איתן: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, בדיון זה על יום האשה הבין-לאומי, אבקש לפתוח בדברי הוקרה לאחת היצירות היפות של היהדות החרדית, היא תנועת "בית יעקב" לחינוך בנותינו.

מאיר פרוש: גדולי התורה והחסידות בשנים שעברו שיבחו והיללו את מוסדות הלימוד של "בית יעקב", שחינכו דורות של אמהות יראות שמים, דורות של נשים שנטלו על עצמן את התפקיד להיות אמהות כשרות במשפחות בישראל והרימו את קרן התורה בעמנו.

מאיר פרוש: מדוע אני מבקש להוקיר את מוסדות "בית יעקב" בהקשר של יום האשה?

מאיר פרוש: משום שחיים אנו, לצערנו, בתקופה שאחד המאפיינים שלה הוא התפרקות המסגרת המשפחתית.

מאיר פרוש: לצערנו, התא המשפחתי איבד את המקום החשוב שהיה שמור לו בעמנו בכל הדורות.

מאיר פרוש: לדאבוננו, אנחנו מושפעים מאופנות קלוקלות כיום בחברה המודרנית בעמי העולם, מגישות המערערות על חשיבותו וקדושתו של מוסד הנישואים.

מאיר פרוש: "בית יעקב" חינכה ומחנכת את בנותיה ברוח ערכי היהדות, המקדשת את חוסנה ויציבותה של המשפחה.

מאיר פרוש: בספר משלי בתנ"ך, כבר הוזכר כאן על-ידי חבר הכנסת אמנון כהן, מצוי הפרק החותם – אשת חיל.

מאיר פרוש: בפרק זה מתוארת דמותה של האשה היהודייה האידיאלית.

מאיר פרוש: כל פסוק פותח באות אחרת מן האל"ף-בי"ת העברי, ומושר בו שיר הלל לאשת חיל.

מאיר פרוש: בכל פסוק מוארת אישיותה של אשת החיל מזווית נוספת, ומכל הפסוקים כאחד עולה לנגד עינינו דמות חיובית של אשה שתורמת לבניין משפחתה ולבניין העם היהודי.

מאיר פרוש: אתמול, בפורים, פגשנו את אסתר המלכה ואת תרומתה לביטול סכנת ההשמדה שריחפה על עם ישראל, וההלכה קובעת כי נשים חייבות במקרא מגילה, שאף הן היו באותו הנס.

מאיר פרוש: בעוד חודש, כאשר נחוג את חג הפסח, נזכור את דברי קדמונינו כי נשות ישראל במצרים הן שהשפיעו על הבעלים לבטוח בה' שיגאל את ישראל, וחז"ל העידו כי בשכר נשים צדקניות שבאותו דור נגאלו ישראל ממצרים.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, היהדות תמיד מעלה על נס את הנשים שלנו.

מאיר פרוש: בעת שהגברים פירקו את התכשיטים ברגע של משבר כדי לעשות את עגל הזהב, נשים נמנעו אז מלשתף פעולה בצעד זה.

מאיר פרוש: מאידך גיסא, כאשר הוכרז על קבלת תרומות לבניין המשכן, דווקא הנשים הן שהזדרזו לתרום.

מאיר פרוש: לכן, בכל הכבוד, אנו לא זקוקים לדיון הזה של יום האשה הבין-לאומי, אם כי הוא חשוב, כדי לבטא הערכה לנשים בישראל.

מאיר פרוש: אחד הביטויים היפים ליחסה של היהדות מובא בגמרא, מסכת יבמות.

מאיר פרוש: כתוב שם: "כל אדם שאין לו אשה, שרוי בלא טובה, בלא ברכה, בלא שמחה, בלא חומה, בלא שלום, בלא תורה – ואינו קרוי אדם".

מאיר פרוש: ובמסכת אחרת נאמר: "איש ואשה שזכו – שכינה ביניהם".

מאיר פרוש: עמיתי חברי הכנסת, לא במקרה הבעתי דברי הוקרה למוסדות החינוך של "בית יעקב".

מאיר פרוש: אנחנו גאים בהם, כי מחנכים בהם את בנותינו ברוח ערכי התורה, כי חוקי התורה הם הם שעמדו בכור המבחן של אלפי שנים, כי מצוות התורה הדריכו את היהודי לבנות את המשפחה היהודית.

מאיר פרוש: רק כאשר היהודים הזניחו את הערכים, את המצוות, את החוקים הקדושים, ואימצו במקומם את התרבויות והאופנות של עמי תבל – אנו עדים להתערערות, ואולי חלילה גם להתפוררות, של מוסד המשפחה בחלקים שונים בעמנו.

מאיר פרוש: לכן, ביום האשה הבין-לאומי הבה נחזור לאשת חיל במקורות שלנו: "אשה יראת ה' היא תתהלל".

מיכאל איתן: תודה רבה.

לימור לבנת: לפי שני הדוברים האחרונים, אולי נעשה את יום התכשיט הבין-לאומי.

מיכאל איתן: חבר הכנסת אחמד טיבי מסיעת רע"ם-תע"ל, בבקשה.

מיכאל איתן: אחריו – חבר הכנסת אריה אלדד מסיעת האיחוד הלאומי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בפתח הדברים, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לברך את האורחות כאן בכנסת לרגל יום האשה הבין-לאומי.

אחמד טיבי: בעיקר תרשו לי באופן אישי לברך את עמיתתי וחברתנו חברת הכנסת זהבה גלאון, שהיה לה וממשיך להיות לה הרבה מה לומר גם בתחום הזה וגם בתחומים אחרים.

אחמד טיבי: היא השאירה את רישומה בכנסת, ואני בטוח שהיא תמשיך להשאיר את רישומה גם בעתיד.

אחמד טיבי: אני גם רוצה לברך בצד כל המשלחות כאן את משלחת הנשים מתע"ל – אהלן וסהלן, הנשים הנוכחות והנשים האחרות.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, מאז 8 במרס 1857, באותו מפעל טקסטיל בניו-יורק שבו השביתו את העבודה, היו תמורות רבות.

אחמד טיבי: אך התמורות האלה, אין בהן די.

אחמד טיבי: אתמול ביקרתי במפעל "עוף העמק", ושם שובתים שביתת שבת עובדי המפעל הזה והפועלים שלו, בתוכם עשרות נשים שעבדו כמעט 30 שנה במפעל הזה.

אחמד טיבי: במחי יד סוגרים מפעל ופוגעים בכבוד האנושי והמשפחתי הבסיסי ביותר של הפועלת האשה, של הפועל – בלי להשאיר לו סיכוי אפילו, בגיל 50, למצוא אפיק חדש.

אחמד טיבי: זה אמור להתריע בפני כולנו על העובדה שעדיין יש הרבה מה לעשות.

אחמד טיבי: חככתי בדעתי במה לפתוח לגבי האי-שוויון בחברה, החברה הישראלית, שהיא חברה מצ'ואיסטית, ואז נזכרתי בעניין השכר.

אחמד טיבי: שכר ממוצע של אשה יהודייה הוא 5,674 שקלים.

אחמד טיבי: השכר של אשה ערבייה הוא 3,821 שקלים, ובין האשה היהודייה לאשה הערבייה יש הגבר הערבי, עם 5,221 שקל.

אחמד טיבי: מעל כולם, כמובן, גבר יהודי-אשכנזי, שמקבל בסביבות 7,000 שקל או יותר בממוצע, כאשר שכרו של הגבר האשכנזי הוא 39% יותר מהשכר הממוצע במשק.

אחמד טיבי: זה אומר הרבה.

אחמד טיבי: זה אומר הרבה על המעסיק שיש עובדים שווים באותה פונקציה והתמורה היא שונה.

אחמד טיבי: היש קיפוח הזועק לשמים יותר מאשר זה, או אמירה על התמורה לאותה עבודה שעושים שני עובדים?

אחמד טיבי: אגב, על מנת לגלות גילוי נאות, ממוצע השכר של אשה ערבייה לשעה גבוה יותר מממוצע השכר של גבר ערבי לשעה, אבל בגלל היקף העבודה המצומצם של נשים ערביות, גם בארץ, גם בחברה הערבית, הממוצע של השכר יורד.

אחמד טיבי: בדקתי גם, חבר הכנסת ריבלין, בהיותי יושב-ראש ועדת החקירה הפרלמנטרית בנושא קליטת ערבים, מה שיעור הנשים הערביות בשירות המדינה.

אחמד טיבי: שיעור הנשים באופן כללי הוא 64%.

אחמד טיבי: שיעור הנשים הערביות הוא 3% בלבד, אדוני.

ראובן ריבלין: – – – בוועדה.

אחמד טיבי: יותר מפעם אחת.

אחמד טיבי: אלה מספרים צורמים, אף שיש אומנם שיפור – גם בתנאי השכר ב-15 השנים האחרונות וגם ברצון העז של נשים לפרוץ קדימה ולמצוא מקומות תעסוקה למרות דעות קדומות ואף שעדיין החברה הערבית היא חברה זכרית.

אחמד טיבי: אבל המספרים אומרים הכול.

מיכאל איתן: חבר הכנסת אחמד טיבי, אתה במקום שבו היתה חברת הכנסת גילה גמליאל – בתוספת של דקה וחצי, שעומדת להסתיים בעוד שנייה או שתיים.

אחמד טיבי: על-חשבון חבר הכנסת יולי אדלשטיין – עוד דקה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: איפה חבר הכנסת אמנון כהן?

אחמד טיבי: אני אומנם לא מביא פרחים בימי שישי, לא כל יום שישי אני מביא פרחים לאשתי.

אחמד טיבי: אני חי בסביבה נשית: אשתי, שתי בנותי, ואני גם רופא נשים.

אחמד טיבי: אני לא מביא פרחים לאשתי, כי תמיד כשאני חוזר הביתה אני רואה את שלושת הפרחים: גם אשתי וגם שתי בנות.

אחמד טיבי: אני לא יותר טוב ממנה בכלום.

אחמד טיבי: גם היא רופאה, רופאת שיניים.

אחמד טיבי: אני לא מבקש ממנה שתפקידה יהיה לעמוד לצדי – אני משתדל לעמוד לצדה, שהיא תעמוד לצדי.

אחמד טיבי: שותפות היא לא תמיכה מצד אחד, ולכן הגישה הזאת של פרחים ותכשיטים – אולי לא היום זה המקום להזכיר את זה דווקא מעל דוכן הכנסת, ביום האשה הבין-לאומי.

מוחמד ברכה: שכחת תמרוקים.

אחמד טיבי: סליחה?

אחמד טיבי: תמרוקים גם היו.

אחמד טיבי: אדוני, כשאנחנו מדברים על הצורך להביא לשוויון בין גברים לנשים – – –

מיכאל איתן: את הדקה שביקשת אחרי דקה וחצי קיבלת.

מיכאל איתן: מאחר שידעתי שהדקה הזו לא תספיק, אני נותן לך עוד דקה.

מיכאל איתן: אבל עכשיו אני כבר אהיה החלטי.

מיכאל איתן: אז תיכנס – – –

אחמד טיבי: אני אתן לך עוד שבוע בתפקידך הזמני כיושב-ראש של הכנסת.

מיכאל איתן: אני לא רואה את זה בתור קומפלימנט.

מיכאל איתן: אני אוריד לך עשר שניות.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מוצא את עצמי – היות שמדברים על שוויון – סוף-סוף אני נאלץ להסכים עם מרגרט תאצ'ר – אדוני, במשפט אחד: מרגע שאשה משתווית לגבר היא מתעלה עליו.

אחמד טיבי: אולי בגלל זה חלק מהגברים חוששים מהשוויון הזה.

אחמד טיבי: משפט אחרון: אדוני היושב-ראש, אני לא יכול שלא להתייחס לכל מה שקשור לשני ביטויים.

אחמד טיבי: אני בכוונה שם אותם: רצח על רקע חילול כבוד המשפחה ורצח על רקע רומנטי.

אחמד טיבי: אגב, ב"חילול כבוד המשפחה" תמיד מתכוונים לערבים, ו"רקע רומנטי" – זה יהודים.

אחמד טיבי: אבל רצח הוא רצח.

אחמד טיבי: אבל הרצח הוא רצח.

אחמד טיבי: זה המקום לגנות.

מיכאל איתן: אני כבר ספרתי שלושה משפטים מאז שאמרת "משפט אחרון".

מיכאל איתן: לכן, אני מבקש לסיים.

אחמד טיבי: אני מסיים.

אחמד טיבי: זה המקום לגנות בכל לשון של גינוי.

אחמד טיבי: גבר שרוצח אשה אין לו כבוד, ובסוף לא תהיה לו משפחה, וההוקעה צריכה להיות ברורה וחד-משמעית.

מיכאל איתן: תודה.

מיכאל איתן: אני מאוד מודה לך.

מיכאל איתן: חבר הכנסת אריה אלדד, בבקשה.

מיכאל איתן: אחריו – חברת הכנסת אורלי לוי מסיעת ישראל ביתנו.

אריה אלדד: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, ביום הזה רציתי לדבר על תופעה המתקיימת בישראל בחסות החוק או בעצימת עיניים של החוק, והיא תופעת הפוליגמיה; מהקפצתו לראש סולם הרייטינג של אדם כמו גואל רצון ו-32 נשותיו, ולא ראיתי עיסוק פלילי בדבר אלא רק עיסוק תקשורתי, דרך התופעה הרווחת אצל הבדואים בארץ – אם כאמצעי ייצור כלכלי, פוליגמיה שהיא ברורה, ידועה, היא על פני השטח, ורק כביכול נישאים לאחת הנשים הרבות וכל השאר נמצאות במעמד של "אם חד-הורית" ואוצר המדינה והביטוח הלאומי משלם עבורן – אם זה משמש כנשק כלכלי, ואם זה משמש כנשק דמוגרפי.

אריה אלדד: ראיתי גם תמונת ראי מעוותת לחלוטין של התופעה הזאת כשקבוצה כלשהי התחילה משום מה לשתף גם אותי באימיילים שהם משלחים זה בזה, כשהם מציעים גם פוליגמיה כזאת בקרב היהודים כנשק מנגד, כתשובה יהודית הולמת על השימוש המניפולטיבי האינסטרומנטלי בנשים כאמצעי ייצור, כאמצעי דמוגרפי.

אריה אלדד: רציתי לדבר על הדברים האלה, אבל חשבתי שתהיה זו צביעות לבוא בשם סיעת האיחוד הלאומי ולדבר על מעמד האשה ביום האשה הבין-לאומי בלי להתייחס לתופעה שבסיעת האיחוד הלאומי אין נשים, והאשה היחידה שהופיעה ברשימת האיחוד הלאומי, פרופסור חוה טבנקין, הוצבה במקום לא ריאלי.

אריה אלדד: הדבר הזה, ברשימה כמו האיחוד הלאומי, הוא צורם יותר מאשר ברשימות אחרות, אולי.

אריה אלדד: משום שהכתומים, נאמני ארץ-ישראל, הציבו נשים בחזית המאבק על הארץ.

אריה אלדד: ראינו אותן בגוש-קטיף וראינו אותן בצפון השומרון, ראינו אותן בעמונה וראינו אותן בגבעות.

אריה אלדד: נשים מובילות את המאבקים האלה בשם נאמני ארץ-ישראל, אז איך זה שברשימה שמייצגת אותן נפקד מקומן של הנשים?

אריה אלדד: יש יותר מאבק של צביעות במצב הזה.

אריה אלדד: אינני רוצה לבוא ולתרץ תירוצים, איך הוקמה הרשימה ברגע האחרון, שהיתה מצוקת זמן ולא היתה ברירה, או היתה רשימה, או היו נשים.

אריה אלדד: אבל נכון לבוא ולומר גם בשם הרשימה שאני מייצג בכנסת, שאם לא יהיו נשים ברשימת האיחוד הלאומי בכנסת הבאה, היא לא תהיה ראויה להתמודד על אמון הציבור; לא כמיקום משוריין לנשים, שזה להבנתי כלי רע וכלי משפיל שצריך להעביר מהעולם, אלא נשים שמתמודדות בזכות ולא בחסד של שריון כלשהו.

אריה אלדד: מי שלא ירצה לתמוך ברשימה, יהא מי שיהיה, שלא יתמוך בה.

אריה אלדד: אנחנו מתחייבים שבכנסת הבאה לא נניח יותר לכתום להפוך לשחור.

אריה אלדד: תודה רבה.

מיכאל איתן: תודה רבה לחבר הכנסת אריה אלדד מסיעת האיחוד הלאומי.

מיכאל איתן: אני מבקש להזמין את חברת הכנסת אורלי לוי מסיעת ישראל ביתנו.

מיכאל איתן: זהו גם נאום הבכורה שלך – – –

אורלי לוי אבקסיס: זה לא נאום הבכורה שלי, זה סוג של נאום בכורה.

אורלי לוי אבקסיס: נאום הבכורה שלי יהיה בשבוע הבא, אני מקווה, בנושא ילדים בסיכון.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, נציגות ארגוני הנשים, קיום דיון מעין זה כאן ובעולם, אף שאצלנו הוא מתקיים באיחור של כמה ימים, הוא בוודאי אות כבוד למדינת ישראל ולכנסת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: הצורך בדיון החשוב הזה מדי שנה בשנה מצביע על המצב הפרדוקסלי, שבו מצד אחד אנחנו גאים ומציינים התקדמות והישגים למכביר, אבל מצד שני היום הזה גם מציין כמה עוד ארוכה הדרך כדי להגיע למובן מאליו.

אורלי לוי אבקסיס: לנו, הנשים, זה מאבק ערכי, אנושי וחברתי.

אורלי לוי אבקסיס: אל מול האידיאל לשוויון ולהזדמנות שווה בין המינים ניצבים אנו בפני מציאות שבה לא הכישורים, לא היכולות וגם לא מבחן התוצאה הם הקובעים, כי אם מכשולים פסיכולוגיים של שמרנות ודעות קדומות.

אורלי לוי אבקסיס: אחרת, איך ניתן להסביר את המציאות העגומה שבה כ-62% מהנשים בישראל משתכרות פחות משכר המינימום?

אורלי לוי אבקסיס: שמעמדן בשוק העבודה נמוך מזה של הגברים הן בשיעור התעסוקה, הן בהיקף המשרות, בשכר בכלל וגם ביחס לבעלי משרה, דרגה וותק מקבילים בקרב הגברים?

אורלי לוי אבקסיס: אתן דוגמה: על-פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, הכנסה לשעה של גברים שלמדו 16 שנים ומעלה, גבוהה בכ-30% מזו של הנשים בעלות אותה השכלה.

אורלי לוי אבקסיס: נשים מהוות 68% מהעשירון התחתון ורק כ-22% מהעשירון העליון מסך אוכלוסיית השכירים במשק.

אורלי לוי אבקסיס: לצערי הרב, פערים דומים קיימים גם בתחום האקדמיה; שם הדברים מתבטאים בתת-ייצוג של נשים בסגל האקדמי.

אורלי לוי אבקסיס: בל נשכח את ייצוגן של הנשים בכנסת, שלמרות התמורות שחלו בשנים האחרונות, אנחנו עדיין מהוות רק כ-17.5% מכלל הנבחרים.

אורלי לוי אבקסיס: אולי כדאי שגם אזכיר את נציגות הנשים בממשלה, שם אנחנו אפילו לא ממלאים יד אחת כדי למנות אותן אלא מסתפקים באצבע אחת, שתיים או שלוש אצבעות.

אורלי לוי אבקסיס: זה הכול.

אורלי לוי אבקסיס: תסכימו אתי שזה עגום.

אורלי לוי אבקסיס: אבל בואו נצא לרגע וננסה לשער לעצמנו מצב שבו היינו מקיימים את הדיון הזה בקונטקסט של יום הגבר הבין-לאומי.

אורלי לוי אבקסיס: האם בכלל היה המין השני, במצב תיאורטי כזה, ממתין לדיון פרלמנטרי מעין זה שאנחנו מקיימים, או שאולי הוא היה בוחר לקיימו בזירה אחרת, חוץ-פרלמנטרית, עם כל המשתמע מכך?

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לברך מעל הבמה הזאת את כל אלה, ביניהן חברות הכנסת בעבר, פעילות בארגוני הנשים, החלוצות, נושאות הדגל שנאבקו על המובן מאליו בתנאים קשים ובזירה מנוכרת, שבה מס שפתיים ניתן למכביר במקום מעשים מתחייבים.

אורלי לוי אבקסיס: בחברה דמוקרטית נוהגים לטעון, די בצדק, שאין הרוב רשאי לשלול זכות מיעוט.

אורלי לוי אבקסיס: איך נצדיק מציאות שנקבעת על-ידי מיעוט השולל את זכותו של הרוב בחברה?

אורלי לוי אבקסיס: איך אפשר להגדיר זאת – רוע?

אורלי לוי אבקסיס: זדון?

אורלי לוי אבקסיס: אטימות?

אורלי לוי אבקסיס: לא, זה קשה מדי.

אורלי לוי אבקסיס: אולי פשוט נגדיר זאת כשוביניזם.

אורלי לוי אבקסיס: כצעירה בגיל ובכנסת, אני מביטה בהשתאות על כל אלה אשר חרף המכשולים פילסו את דרכן בדרך הקשה והגיעו לעמדות בכירות בכלכלה, בחברה, בתעשייה, באקדמיה, במערכת המשפט, שם עשו חיל, בפרלמנט ובממשלות ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: הן הטביעו חותם בל יימחה בעשייה למען העם והמדינה.

אורלי לוי אבקסיס: תרומתן היתה סגולית והיא מצביעה על הפוטנציאל האדיר הטמון בחלק הזה של החברה.

אורלי לוי אבקסיס: מי יודע כמה מוחות וכמה כוחות אבדו לנו, לחברה שלנו, בגלל מדיניות מפלה ואולי קצת אטומה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, במשבר הכלכלי הפוקד אותנו בעיית האי-שוויון והאפליה מחריפה את מצבן של הנשים שבעתיים.

אורלי לוי אבקסיס: כנשים עובדות, כאמהות, כחד-הוריות, עליהן להתמודד עם הקושי בקיום משפחה במחסור.

אורלי לוי אבקסיס: האשה כרעיה וכאם היא אולי הברומטר החברתי שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: היא זו שנושאת בכפל תפקידים אבל גם באחריות כפולה.

אורלי לוי אבקסיס: ממנה כולם מצפים לכלכל את משק-ביתה ולגדל את דור העתיד שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו אוהבים לדבר עליה כעל אם גאה, אבל לפעמים אנחנו מתעלמים מכל התלאות שהיא עוברת בדרך.

אורלי לוי אבקסיס: במצב זה, זעקת תיקון העוול ועשיית צדק חייבת להדהד באוזני קובעי המדיניות.

אורלי לוי אבקסיס: זה איננו ולא צריך להיות רק מאבקן של נשים.

אורלי לוי אבקסיס: זה חייב להיות צו מצפוני של הכול.

אורלי לוי אבקסיס: בעיות אלה חייבות לעמוד לנגד עינינו כתמרור אזהרה בבואנו לקבוע את עמדתנו במדיניות הכלכלית והחברתית.

אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת שבנושא הקרדינלי עוד נכונו לנו מבחנים ומאבקים.

אורלי לוי אבקסיס: אני נוטה – אני לא משלה את עצמי שכתוצאה מהדיון הזה ישתנה היחס או תיווצר המהפכה המיוחלת.

אורלי לוי אבקסיס: עוד מצפים לנו דיונים וימים ארוכים בנושא.

אורלי לוי אבקסיס: אבל דבר אחד אסור שיהיה קשור לאותו מפנה מיוחל והוא פשוט זועק: זעקתן של אלה הנאבקות על קיומן בערים ובפריפריה על פת לחמן, על הזכות להתקיים בכבוד.

אורלי לוי אבקסיס: לאלה אין כתובת, אין אוזן רגישה לקלוט את אותות המצוקה.

אורלי לוי אבקסיס: חובתנו אנו להיות להן לפה בבית הזה.

אורלי לוי אבקסיס: בסוגיה זו, בשונה אולי משיוך פוליטי ומפלגתי, עלינו, כחברות הכנסת מכל הסיעות – ואני מדברת גם אל אלה שאינן נמצאות כאן – מוטלת החובה לפעול כיחידה אחת, כמגן על זכותן הבסיסית.

אורלי לוי אבקסיס: אין לי ספק שכך נעשה.

אורלי לוי אבקסיס: עיניים רבות נשואות אלינו בתקווה ואני בטוחה שלא נאכזב אותן.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

מיכאל איתן: תודה רבה לחברת הכנסת אורלי לוי מסיעת ישראל ביתנו.

מיכאל איתן: חבר הכנסת מוחמד ברכה מסיעת חד"ש, בבקשה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לברך את חברת הכנסת אורלי לוי שהיה לה היום נאום ראשון, אבל היא לא הגדירה אותו כנאום בכורה ולכן היא תקבל את הברכות בנאום הבא.

מוחמד ברכה: אבל אני באמת מברך אותך, כי זה נאומך הראשון, ואני מאחל לך הצלחה, כמו לכל חברי הכנסת החדשים.

מוחמד ברכה: אני מוכרח לומר שהנאום שלך היה מצוין.

מוחמד ברכה: אני רוצה לברך את הנשים שמתארחות כאן, בכנסת, שמייצגות קשת של ארגוני נשים, ולאחל להן הצלחה בפעולתן-פעולתנו המשותפת למען השגת שוויון מלא.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, האמת שאני עומד כאן עם לא מעט גאווה על שהכנסת חוגגת את יום האשה הבין-לאומי.

מוחמד ברכה: במשך עשרות שנים היה גוף אחד שחגג את היום הזה, עוד לפני שהגיע לכנסת, ואני מתכוון למפלגה שלי, המפלגה הקומוניסטית, מפלגת חד"ש.

מוחמד ברכה: היינו היחידים שציינו את היום הזה והעלינו על נס את המאבק להשגת שוויון.

מוחמד ברכה: זה גם יום חג וגם יום מאבק, ולכן אפשר בלי להסס להגיד חג שמח ויום שמח, אבל גם כן השמחה שבעניין היא ההבטחה למאבק להשגת השוויון.

מוחמד ברכה: אדוני, יש משפט אחד שאמרה חברת הכנסת אורלי לוי בקשר לצורך בשיתוף פעולה בין חברות הכנסת.

מוחמד ברכה: אני חושב שזה חשוב, אבל להיות אשה חברת הכנסת זה עדיין לא האידיאולוגיה – צריך שיתקיימו עוד תנאים בכל מה שקשור למעמד האשה ולערך השוויון בחברה.

מוחמד ברכה: אני מתכוון שאי-אפשר להיות נגד שוביניזם גברי ובעד שוביניזם לאומי למשל, כי בסופו של דבר אי-אפשר לעשות מהערך הזה ערך צבוע ודו-פרצופי – שהשוויון הוא סלקטיבי.

מוחמד ברכה: הוא לא יכול להיות סלקטיבי.

מוחמד ברכה: לכן, המאבק לשוויון נשים הוא מאבק שצריך לצאת מתוך ערכים מתקדמים, מערכים של שוויון חברתי, כלכלי ופוליטי, מערכים של קידום שלום בין העמים ובתוך העמים.

מוחמד ברכה: באמת, אני לא יכול לבוא ולהגיד שמי שדוגל בחברה היהודית בשוויון מגדרי אבל הוא משלים עם אפליה לאומית או תומך בה, הוא נאמן לערך של השוויון.

מוחמד ברכה: כמו כן, אני גם מכיר אנשים בחברה שלי, בחברה הערבית, שלמשל רוצים שוויון לאומי בין יהודים לערבים אבל הם מתנהגים בתוך בתיהם מתוך שוביניזם גברי.

מוחמד ברכה: אני חושב שיש משהו לא תקין בעניין הזה, לא פחות.

אורלי לוי אבקסיס: אתה מייחס לי דברים שלא אמרתי.

מוחמד ברכה: לא, אני לא מייחס לך, אני רק הגבתי על האמירה שלך שאת רוצה שיתוף פעולה רק בין הנשים.

מוחמד ברכה: אני חושב שיש נשים שלאו דווקא יתרמו לעניין השוויון, ויש גברים שכן יכולים לתרום לעניין של שוויון הנשים.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אני שם לב – ואני חושב שגם ארגוני הנשים – שבשנים האחרונות יש עלייה מבורכת במאבקים נשיים למען שוויון, במושגים של פמיניזם אמיתי.

מוחמד ברכה: אבל למרבה הצער, העובדות בכל מה שקשור להשתכרות של נשים מראות שבעשר השנים האחרונות לא חל שום שינוי בפערי ממוצע השכר בין גבר לאשה.

מוחמד ברכה: השכר הממוצע של אשה הוא עדיין 60% משכרו של הגבר – שכרו של הגבר עומד על כ-9,000 שקלים והשכר הממוצע של נשים הוא 5,900 שקלים.

מוחמד ברכה: כאשר מפלחים נשים ערביות ונשים יהודיות, התמונה עוד יותר קשה ועוד יותר כואבת.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני טוען שעניין השוויון ועניין המאבק למען זכויות הנשים הם לא לנאום של הטפה וצדקנות מעל דוכן הכנסת.

מוחמד ברכה: אי-אפשר להטיף לשוויון ולזכויות נשים, ולמשל לשבת בממשלה שמחרחרת מלחמה.

דני דנון: מה זה קשור?

קריאות: – – –

מוחמד ברכה: זה קשור, בהחלט קשור.

מוחמד ברכה: מי שמשלם את המחיר של המלחמות אלה אותם הקורבנות הישירים.

מוחמד ברכה: אבל, ברמה המשפחתית, ברמה האנושית והחברתית האשה משלמת יותר.

מוחמד ברכה: כשאשה מופלית בשכר, היא משלמת על כך.

מוחמד ברכה: כשגבר מופלה בשכר, גם האשה משלמת על כך.

מוחמד ברכה: לכן, לא להפוך את יום האשה למצעד של צדקנות ושל צביעות.

מוחמד ברכה: צריך לומר דברים על סדר העדיפויות של התקציב הבא.

מוחמד ברכה: דברים ברורים.

מוחמד ברכה: צריך לומר דברים ברורים וחד-משמעיים על הנושא של פערי השכר.

מוחמד ברכה: צריך לומר דברים על יציבות החברה.

מוחמד ברכה: נושא יציבות החברה קשור בתקציבים לחינוך, ביישום החוק של חינוך חינם, לא חובה, לגילאי שלוש וארבע, שדווקא הוא אחד המנופים העיקריים לתעסוקת נשים.

מוחמד ברכה: אי-אפשר לשבת בממשלה שכבר עשר שנים מעכבת את ביצוע החוק הזה שיזמנו כאן בכנסת על-ידי חברת הכנסת לשעבר תמר גוז'נסקי, שיש לה זכויות רבות בכל העניין הזה, ולבוא ולהגיד כאן שאנחנו בעד שוויון נשי.

מוחמד ברכה: איך האשה תצא לעבודה אם יש לה ילדים קטנים בבית ואין שום מסגרת שתקלוט אותם?

מוחמד ברכה: לכן, העניין הוא עניין ערכי, לא עניין הצהרתי, לא עניין לעמוד כאן על הדוכן ולדבר על פרחים ועל תמרוקים, או לחלופין לדבר על שוויון במלים מופשטות – – –

מיכאל איתן: חבר הכנסת ברכה, אני הארכתי פעמיים בדקה, ועכשיו אני מאריך כבר בפעם השלישית כדי שתסיים.

מוחמד ברכה: אז אני מסיים.

מוחמד ברכה: לכן, רבותי חברי הכנסת, יש מבחן לכנסת ולחברי הכנסת, לנשים ולגברים, לחדשים ולוותיקים, כבר בחודשיים הקרובים.

מוחמד ברכה: כשאנחנו נבוא לאשר את התקציב, אני רוצה לראות איך המאבק לשוויון נשי יבוא לידי ביטוי בתקציב החינוך, בתקציב התעסוקה, בתקציב השירותים החברתיים, בתקציבים המיועדים לשוויון נשים.

מוחמד ברכה: זה המבחן האמיתי, ולא מלים, הצטעצעות במלים יפות.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

מיכאל איתן: תודה רבה לחבר הכנסת מוחמד ברכה מסיעת חד"ש.

מיכאל איתן: אני מזמין את חבר הכנסת חיים אורון מסיעת מרצ.

מיכאל איתן: בבקשה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, נציגות של ארגוני הנשים שנוכחות במליאה הזאת, אני דווקא שמח על הטון הפחות-חגיגי שנכנס לדיון הזה, בשלבים האלה שלו, כי בתחילת הדיון היתה לי תחושה של "הנה מה טוב ומה נעים שבת אחים יחד", או "שבת אחיות גם יחד".

חיים אורון: ואחר כך גם אומרים שיש בעיה פה, יש בעיה פה ויש בעיה פה.

חיים אורון: אני חושב, וכבר אמרו זאת קודמי, שהיום הזה מסמן מצד אחד כבוד ויקר ואהבה אל האשה באשר היא אשה, אם וכו', אבל הוא גם יום של מאבק.

חיים אורון: אני רוצה להקדיש את עיקר דברי דווקא לקטע הזה.

חיים אורון: הכנסות האחרונות, הרבה ביוזמתן של חברות כנסת, חוקקו שורה של חוקים מאוד חשובים ומאוד מתקדמים באשר למעמד האשה בתחום הישיר של מעמד האשה.

חיים אורון: אבל הכנסות האחרונות, למרות מאמציהן של חלק מחברות הכנסת – ופה כבר אין חלוקה על-פי חברות וחברי כנסת, אלא על-פי עמדות פוליטיות – בשורה ארוכה של החלטות וחוקים פגעו במעמד האשה יותר משהחוקים הישירים משפרים אותו.

חיים אורון: כשחבר הכנסת ברכה אומר, ובצדק, שבעשר השנים האחרונות לא הצטמצם שיעור פער השכר בין גברים לנשים – אין מנגנון שיכול לצמצם את שיעור הפער רק בין גברים לנשים.

חיים אורון: אם יש בחברה תהליך רחב של צמצום פערים, ניתן להפעיל מנגנונים שיגדילו יותר את הקטע של הנשים בתוך צמצום הפער הזה.

חיים אורון: אבל אם פועל מנגנון סטיכי, לא מתערב, לא פועל, שכתוצאה ממנו הפערים הולכים וגדלים, על-פי הגדרה, כמעט על-פי חוק טבע, הנשים נפגעות יותר.

חיים אורון: הוזכרו פה תקציבי החינוך.

חיים אורון: יש נתונים שלפיהם כאשר פוגעים בתקציבי הבריאות, התחום המסוים של בריאות נשים שקיים בתוך הבריאות נפגע יותר.

חיים אורון: כאשר פוגעים בתחום הרפואה המונעת, ופגעו בתחום הרפואה המונעת, התחום המסוים הזה נפגע יותר.

חיים אורון: וכך הלאה בכל התחומים.

חיים אורון: זאת אומרת, מגיעים בעצם לוויכוח שהוא הרבה יותר מהותי.

חיים אורון: חילופי הדברים שהיו פה בין חברת הכנסת אורלי לוי ובין חבר הכנסת ברכה מדגימים את המחלוקת הזאת – עד כמה המאבק לצמצום פערים הוא מאבק רחב, ובתוכו יש מאבק ספציפי בנושא הנשים, ועד כמה הוא מאבק נקודתי.

חיים אורון: הוא גם וגם.

חיים אורון: למשל, בתחום שככה באלגנטיות אנחנו עוברים עליו לסדר-היום – בחוק.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חוקי ישראל מפלים בין גברים לבין נשים, עד כדי כך שכשאנחנו מדברים פה – גם אתה, ואפילו אני, אני לא הסכמתי – על חוקה בהסכמה, אנחנו אומרים: מעמד האשה לא ישתנה.

חיים אורון: מה לא ישתנה?

חיים אורון: מעמדה הנחות בחוקה הישראלית לא ישתנה.

חיים אורון: נחריג את החוקים הללו מהחקיקה כולה.

חיים אורון: זה לא דיון על מעמד האשה בסעיף ישיר, שמישהו יעז לחוקק פה חוק שפוגע בנשים, אבל זה דיון מאוד מהותי, ומי כמוכן יודעות עד כמה בהרבה מאוד מקרים הוא יותר חזק והוא יותר משפיע על מעמד האשה – בגירושין ובמזונות, וכו' וכו' – מאשר אולי חוק שנצליח לחוקק אותו, אני מקווה, בכנסת הזאת, אדוני היושב-ראש, על איזון משאבים – גם זה, אילו מאמצים – או על זכויות הפנסיה.

חיים אורון: אבל אלה קטעים חשובים מאוד.

חיים אורון: אני לא רוצה שאני אובן לא נכון.

חיים אורון: הקטעים הללו מאוד מאוד חשובים, אבל אוי ואבוי אם אנחנו ניתפס למחשבה שטיפול בקטעים הללו פוטר אותנו מהתמודדות עם השאלות הגדולות, והבאתי שני תחומים שכל אחד מהם הוא עולם ומלואו.

חיים אורון: תחום דיני האישות ומעמד האשה בדיני האישות הוא עולם ומלואו, ותחום ההשפעות של החלטות תקציביות, חוקתיות, על מעמד האשה בתחום הכלכלי הוא עולם ומלואו, אבל הוא מעבר לוויכוח, לתחום המסוים של שיפור מעמדה בקטע כזה או אחר.

חיים אורון: אתה תיכף הולך לומר לי – אני מרגיש כבר – שהוספת לי דקות.

חיים אורון: אני לא רוצה לנצל את טוב לבך, ואני מסיים במה שבעצם רציתי לומר כמסר העיקרי שלי.

חיים אורון: חשוב מאוד מאוד לציין ולרכז מאמצים בחקיקה ובפעולה ובמעמדה, ובחינוך בנושא שוויון בין המינים, חשוב מאין כמוהו.

חיים אורון: אבל לא פחות חשוב לחבר את המאבקים הללו למעגל רחב יותר, כי בסופו של דבר אני לא מאמין בהישגים סקטוריאליים – גם מוצדקים.

חיים אורון: אין תא זהב ב"טיטניק" שוקעת.

חיים אורון: הפטנט שנמציא כל פעם תאי זהב בספינה שוקעת לא עובד.

חיים אורון: הוא מאוד מאוד לא עובד לגבי ציבור שהוא הרוב, כי בסופו של דבר הנשים הן הרוב.

חיים אורון: ולכן, המאבק הזה חשוב.

חיים אורון: הציון הזה חשוב.

חיים אורון: היכולת שלנו לחבר אותו לתמונה רחבה יותר היא חשובה מאוד מאוד.

חיים אורון: תודה רבה.

מיכאל איתן: תודה רבה.

מיכאל איתן: חבר הכנסת אורי אורבך, בבקשה.

מיכאל איתן: עד שהוא יגיע, בינתיים, חבר הכנסת אורון, אני רוצה להעיר שממדי אי-שוויון יכולים לגדול גם בתקופות של צמיחה ועושר, ונושא האי-שוויון לא בהכרח קשור רק בתקופות שבהן יש קשיים.

חיים אורון: זה מה שאמרתי בדיוק.

ראובן ריבלין: הוא אמר את זה.

חיים אורון: אמרתי ממש את זה.

חיים אורון: קל וחומר בתקופות של קשיים.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אולי אפשר לבקש בינתיים, ברשותך, אף שהממשלה היוצאת כבר יוצאת, שאחד משריה יואיל לכבד את המליאה בנוכחותו, אולי בנוכחותה.

מיכאל איתן: אני רוצה לומר לך שאני מרגיש שהדיון מעניין, קולח, ויש נוכחות רבה של חברי כנסת – גם בלי נוכחות של שר.

לימור לבנת: ואף-על-פי-כן.

מיכאל איתן: אני לא חושב שרוחו של אדם שישב פה עכשיו ליד שולחן הממשלה תשפיע עלינו עד כדי כך שהדיון יישא אופי יותר מועיל ויעיל.

לימור לבנת: אף-על-פי-כן, נהוג ששר משרי הממשלה נמצא בכל אחד מדיוני הכנסת.

חיים אורון: לימור, תני לנו ליהנות מממשלה – – –

מיכאל איתן: אנחנו נשרוד את הימים הבאים גם כך.

לימור לבנת: אנחנו נשרוד.

לימור לבנת: חשבתי שאולי השרה לבני – שכל כך מתגאה – לא תדבר ומייד תלך, אלא תואיל להקשיב ולהאזין לכמה מהנאומים.

יואל חסון: חברת הכנסת לבנת, הבחירות נגמרו.

יואל חסון: רצית שהממשלה תלך – היא הלכה.

לימור לבנת: נראה שגם בשבילה נגמרו, וכל מה שהיא אמרה היה רק לצורכי בחירות.

יואל חסון: פספסת.

יואל חסון: את לא היית בדיון כשהיא אמרה – – –

לימור לבנת: אני הייתי בדיון כשהיא נאמה.

מיכאל איתן: חבר הכנסת יואל חסון, אני חושב שלהערה של חברת הכנסת לבנת יש חשיבות עצומה.

מיכאל איתן: מדוע?

מיכאל איתן: משום שהיא מהווה גם מעין התחייבות לעתיד.

יואל חסון: אני מסכים.

לימור לבנת: או לא.

מיכאל איתן: תודה רבה.

מיכאל איתן: חבר הכנסת אורי אורבך מסיעת הבית היהודי, בבקשה.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברות הכנסת, חברי הכנסת, השרים והשרות שלא נמצאים אתנו, השרה ציפי לבני שלא נמצאת – אולי כי זה גדול עליה להישאר ולהקשיב – – –

קריאות: – – –

אורי אורבך: אולי.

קריאות: – – –

יואל חסון: זאת היתה הערה שוביניסטית.

יואל חסון: ביום האשה, אין מושלם מזה.

אורי אורבך: השוויון יושג – – –

שלמה מולה: ממש הערה שוביניסטית.

קריאות: – – –

מיכאל איתן: חברים, חברים, חברים.

מיכאל איתן: רק רגע.

יוחנן פלסנר: זה הנאום החגיגי שלו?

קריאות: – – –

אורי אורבך: חבר הכנסת – – –

מיכאל איתן: לא, אני מבקש, תעצור.

מיכאל איתן: תן להם דקה.

אורי אורבך: חבר הכנסת יואל חסון – – –

מיכאל איתן: לא, לא, תחכה דקה.

מיכאל איתן: אני מבקש שתמתין דקה, חבר הכנסת אורבך.

יואל חסון: אין נשים בבית היהודי?

קריאות: – – –

מיכאל איתן: תסתכל אלי, אני מדבר אליך.

מיכאל איתן: תמתין דקה, תן להם לומר את דברם ואל תתרגש יותר מדי.

מיכאל איתן: שום דבר לא קורה.

מיכאל איתן: תאמר את דבריך מהתחלה עוד פעם.

מיכאל איתן: אני אתן לך להתחיל מן ההתחלה עוד פעם.

קריאות: – – –

יואל חסון: לימור, אנחנו מראים לך למה להתכונן.

לימור לבנת: זאת הערה שמרגיזה אתכם כי היא במקומה.

יוחנן פלסנר: אין נשים בבית היהודי.

אורי אורבך: רבותי חברי הכנסת – – –

מיכאל איתן: סליחה.

מיכאל איתן: כשאני אגיד לך להתחיל – אתה תתחיל.

מיכאל איתן: חברי הכנסת.

יואל חסון: לא צריך ממשלה – – –

מיכאל איתן: חבר הכנסת יואל חסון, תודה רבה.

מיכאל איתן: אני מבקש, חבר הכנסת אורי אורבך, תתחיל.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברות הכנסת וחברי הכנסת, ההערה "זה גדול עליה" איננה הערה שוביניסטית, חבר הכנסת חסון, כי זה גדול גם עליך, ואתה גבר.

אורי אורבך: לכן, מהבחינה הזאת, יש אנשים שזה גדול עליהם ויש אנשים שזה לא גדול עליהם.

אורי אורבך: יש כאלה גברים ויש כאלה נשים.

שלמה מולה: אתה שופט?

שלמה מולה: מי שמך?

רחל אדטו: מי שמך לשופט?

קריאות: – – –

מיכאל איתן: חבר הכנסת מולה.

מיכאל איתן: חברים.

יואל חסון: נראה כמה אתה טוב – – –

מיכאל איתן: חברים.

מיכאל איתן: חברים.

מיכאל איתן: חברים.

יוחנן פלסנר: קצת צניעות.

מיכאל איתן: חברים.

מיכאל איתן: אני מרשה לכם להגיב כי הוא פונה אליכם, וזכותכם לקרוא קריאות מחאה וקריאות ביניים – –

יואל חסון: הוא התייחס אלי באופן אישי.

מיכאל איתן: – – אבל בואו נהיה הוגנים.

מיכאל איתן: הערות מהסוג שהוא השמיע – כל אחד ואחד מכם משמיע, ולא חושב שהוא לא שופט.

מיכאל איתן: כל אחד מאתנו שעומד כאן על הדוכן אומר חריצות דין.

מיכאל איתן: זה מטבע הדברים.

מיכאל איתן: אז אני מרשה לכם להגיב – זה בסדר – אבל בואו נתקדם.

מיכאל איתן: בבקשה.

מרינה סולודקין: איפה גילה פינקלשטיין?

אורי אורבך: תודה.

אורי אורבך: השוויון, גבירותי ורבותי, יושג בבוא היום, כשהמשיח – ממין זכר או ממין נקבה – יגיע, כשלא יהיה צורך ביום האשה הבין-לאומי, כשם שאין יום הגבר הבין-לאומי.

אורי אורבך: כל עוד יש יום האשה הבין-לאומי, כנראה יש עוד המון מה לתקן, כדי שנלמד ביום הזה – כמו שאמר חבר הכנסת חיים אורון קודם – זה יום של מאבק.

אורי אורבך: יש עדיין על מה להיאבק.

אורי אורבך: מנו כאן ועוד ימנו כאן המון דברים שצריך לשפר.

אורי אורבך: הדרך עוד ארוכה היא ורבה – גם בייצוג נשים בבית הזה וגם בייצוג נשים בבית היהודי, מפלגתי.

אורי אורבך: צריך לשפר את זה, זה דבר שטעון תיקון.

אורי אורבך: אני מקווה גם שהציבור ייתן לנו בעתיד כוח יותר גדול כדי שגם מקומות כמו השישי, השביעי, השמיני והלאה ייכנסו, ונשים יהיו במקומות יותר גבוהים.

אורי אורבך: אז קודם כול, לפני שאנחנו מטיפים מוסר לאחרים, אנחנו מטיפים ולוקחים מוסר לעצמנו בסוגיית הייצוג.

אורי אורבך: זה דבר שראוי לתיקון.

אורי אורבך: אבל לפני, או תוך כדי שאנחנו עושים מעשים משמעותיים שמתקנים עיוותים, אי-שוויון, קיפוח, סוגיות של אלימות וסוגיות אחרות, יש גם משמעות למעשים סמליים, ולכן הנחתי היום – יחד עם עמיתותי חברות הכנסת אורית זוארץ, אורית נוקד וציפי חוטובלי – על שולחן הכנסת הצעת חוק שלא עולה כסף.

אורי אורבך: היא רק עולה ברצון טוב של אנשים, וזה בהמשך ליוזמות שכבר היו ברשויות מקומיות כמו תל-אביב וכפר-סבא, ששלושה מכל עשרה רחובות על שמות אישים שייקראו בעתיד – רחובות חדשים ברשויות מקומיות – יהיו על שמות נשים הראויות לכך.

אורי אורבך: כשם שיש גברים הראויים לכך, יש די והותר נשים – אחרי המאה-ועשרים שלהן, כמובן – שראוי שייקראו על שמן רחוב, סמטה או דרך בערים השונות.

אורי אורבך: הרבה אנשים שסיפרתי להם על הצעת החוק הזאת, אמרו: אבל איפה תמצא נשים?

אורי אורבך: זאת כמעט שאלה אינסטינקטיבית – אגב, בעיקר של גברים – והתשובה גם היא אינסטינקטיבית: באותו מקום שבו מוצאים את הגברים, שם נמצא את הנשים.

אורי אורבך: נכון שיש בעמדות מפתח בציבוריות – ודאי בצבא, בפוליטיקה ובתחומים אחרים – יותר גברים מאשר נשים – – –

יוחנן פלסנר: רחובות כן, אבל ייצוג בכנסת לא.

אורי אורבך: זה עיוות.

אורי אורבך: על שמך יהיה גם רחוב וגם ייצוג בכנסת – אחרי המאה-ועשרים.

קריאות: – – –

יואל חסון: איפה מעמד האשה – – –

יוחנן פלסנר: מה מעמד האשה בציונות הדתית?

אורי אורבך: במקום השישי ובמקום השביעי יש לנו נשים.

אורי אורבך: חבל שלא קיבלנו כל כך הרבה ייצוג – – –

שלמה מולה: – – –

אורי אורבך: אדוני, אם היית מקשיב ולא רק צועק, היית שומע שהרגע הכיתי על החזה שלנו.

אורי אורבך: אני חושב ששלושה מכל עשרה מועמדים מנוחים לקריאת רחובות על שמם – כל שלוש יכולות להיות נשים, וכך ראוי, ואני חושב שזה מעשה סמלי, אבל כזה שיש לו משמעות, כי ילדים שאחר כך עושים עבודות בבית-הספר, וחוקרים את תולדות הרחוב ושם הרחוב שהם גרים בו, לומדים כך גם על מקומן של נשים בתרבות, בציבוריות, בפוליטיקה.

אורי אורבך: אחרי המעשים האלה יימשכו הלבבות, ותוך כדי כל זה, אחרי כל המעשים והסמלים הללו, אנחנו צריכים, ונהיה – אנחנו, סיעת הבית היהודי – שותפים למאבק למען שוויון בתחומים רבים, לרבות הייצוג הפוליטי, למי שדעתו לא נחה.

אורי אורבך: הדרך ארוכה היא ורבה, כולם צריכים ללכת בדרך הזאת עד סופה, חברי הכנסת, חברות הכנסת, ויחד נעשה ונצליח.

אורי אורבך: תודה רבה.

מיכאל איתן: תודה רבה, חבר הכנסת אורי אורבך.

מיכאל איתן: ועכשיו חברת הכנסת חנין זועבי מסיעת בל"ד.

מיכאל איתן: עד שנעשה חילוף המשמרות, חבר הכנסת אורבך, אני רוצה לציין שאחת הזירות שמתנהל בהן מאבק מרתק לקידום זכויות נשים היא הסביבה החרדית והדתית-לאומית.

מיכאל איתן: כל מי שעוקב אחר מה שמתחולל שם רואה שגם שם יש שינויים משמעותיים מאוד, אם כי כמובן בתנאים ובהיקפים שונים מאלה שבתרבויות אחרות בחברה שלנו.

מיכאל איתן: חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אורחות ואורחים נכבדים, בשנת 1977 החליטה העצרת הכללית של האו"ם לאמץ את ההחלטה להקדיש את 8 במרס לציון יום זכויות האשה הבין-לאומי והשלום העולמי.

חנין זועבי: כבר אז הבחין האו"ם בקשר שבין ערכי השלום ובין זכויות האשה.

חנין זועבי: כבר אז קשר האו"ם את המאבק על זכויות האשה עם המאבק לצדק ולחירות.

חנין זועבי: אם נתרגם את החלטת האו"ם למציאות המקומית כאן, נגיע לאותה מסקנה: אי-אפשר לנתק את הקשר בין דיכוי נשים ובין דיכוי מכל הסוגים האחרים, על בסיס לאום, דת או גזע.

חנין זועבי: ואין "נשים" – נקודה.

חנין זועבי: יש נשים קונקרטיות, שחיות בקונטקסט פוליטי וחברתי מסוים.

חנין זועבי: אני מסכימה פה עם חבר הכנסת אריה אלדד, שאמר לפני דקה: איפה היא האשה הבין-לאומית?

חנין זועבי: אני רוצה לפגוש אותה.

חנין זועבי: אין נשים במובן המופשט.

חנין זועבי: יש נשים שחיות בקונטקסט מסוים, אבל יש זכויות נשים, במובן המופשט של המלה, שהן לא זכויות מערביות ולא זכויות מזרחיות – אלה הן זכויות אוניברסליות.

חנין זועבי: הפמיניזם אינו תנועת נשים, אלא תנועה ערכית, ולכן גם מבחינה ערכית אי-אפשר להזדהות עם זכויות הנשים ובו בזמן להשתתף בדיכוי נשים מסוימות.

חנין זועבי: אשה לא יכולה לקרוא לעצמה פמיניסטית ולכבוש אדמות של נשים אחרות, להרוס את בתיהן, לתמוך במתנחלות שמתנכלות להן, להטיל עליהן מצור ולחזור הביתה ולקרוא לזכויות נשים.

חנין זועבי: פשוט אי-אפשר.

לימור לבנת: להתאבד עם חגורת נפץ על ילדים אפשר?

לימור לבנת: להתאבד עם חגורת נפץ אפשר?

ג'מאל זחאלקה: אף פעם לא עשית את זה לחבר כנסת יהודי.

ג'מאל זחאלקה: תתביישו.

לימור לבנת: להתאבד עם חגורת נפץ על ילדים קטנים, זה אפשר?

ג'מאל זחאלקה: על מה את מדברת?

חנין זועבי: גם לא מעניין אותי, אם בממשלה שדוגלת במלחמות ובפתרונות בכוח, ומתנכרת לזהות שלי ולזכויות שלי – –

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, זה נאום בכורה.

ג'מאל זחאלקה: תגן עליה, זה נאומה הראשון.

חנין זועבי: אני אמשיך, אני אמשיך, אין בעיה.

נסים זאב: היא יודעת לדבר, מה צריך להגן עליה?

מיכאל איתן: חבר הכנסת זחאלקה, אני רוצה להתייחס לקריאת הביניים שלך: תגן עליה.

מיכאל איתן: חברת הכנסת זועבי היא חברת הכנסת – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

מיכאל איתן: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

מיכאל איתן: חבר הכנסת זחאלקה, אני רוצה שתקשיב.

מיכאל איתן: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה, ועכשיו תקשיב למה שלי יש לומר לך.

מיכאל איתן: ביקשת שאגן על הדוברת.

מיכאל איתן: חברת הכנסת זועבי היא אשה שמדברת ברהיטות, עומדת על רגליה, אומרת את הדברים מתוך ידיעה, ואפילו שמתי לב – בשעה שהיא קיבלה את קריאות הביניים – לחיוך קטנטן שהסתמן בזוויות הפה, מתוך ידיעה ברורה, כאשר היא הכינה את הנאום, שבנקודה הזאת תגענה קריאות ביניים.

מיכאל איתן: אז תשמור על זכויותיה, תן לה את הכבוד לעמוד כאן לומר את דבריה, ולי תן את הכבוד לנהל את הישיבה.

ג'מאל זחאלקה: אתה רוצה לשמוע מה אני אומר לך?

מיכאל איתן: ההתפרצויות שלך מתחילת המושב הזה הופכות למשהו סיסטמטי וחריג בהשוואה לכל חברי הכנסת האחרים.

מיכאל איתן: אני מבקש מאוד – אמרתי, אני מכיר אותך, אתה לא טיפוס כמו שאתה מצטייר כאן עכשיו, פעם אחר פעם, בישיבות הכנסת.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, זה נאום בכורה.

מוחמד ברכה: בנאום בכורה לא מפריעים.

מיכאל איתן: זה לא נאום בכורה.

מיכאל איתן: אתה טועה.

ג'מאל זחאלקה: זה נאום ראשון.

מיכאל איתן: לא, זה לא נאום בכורה.

מוחמד ברכה: אז בבקשה, תקראו קריאות ביניים.

לימור לבנת: זה לא נאום בכורה.

לימור לבנת: אם זה היה נאום בכורה לא היינו קוראים.

חנין זועבי: אוקיי.

חנין זועבי: זאת הפעם הראשונה שאני נואמת כאן, אז תקשיבו לי.

חנין זועבי: זה לא נאום בכורה, אבל זאת בכל זאת הפעם הראשונה.

מיכאל איתן: גברתי, עוד שנייה אחת.

מיכאל איתן: רבותי, אני מבקש שקט.

מיכאל איתן: את יכולה להמשיך בדברייך.

חנין זועבי: הגברת לימור לבנת – אני רוצה שחברת הכנסת לימור לבנת תקשיב לי.

חנין זועבי: לא מעניין אותי אם בממשלה שמתנכרת לזהות שלי, לזכויות שלי, יושבות ארבע נשים או 14 נשים.

חנין זועבי: זה ממש לא מעניין אותי.

חנין זועבי: אלה אינם היעדים של המאבק הפמיניסטי.

חנין זועבי: המוטו של תנועת הנשים, שאומץ על-ידי האו"ם, הוא: זכויות נשים הן זכויות אדם.

חנין זועבי: מי שדורשת זכויות לנשים אינה יכולה לכפור בזכויות האדם של מדוכאים אחרים – –

לימור לבנת: זה נכון.

חנין זועבי: – – ובהחלט אינה יכולה להשתתף ברמיסת זכויותיהן של נשים אחרות.

חנין זועבי: יופי שאת מסכימה.

לימור לבנת: לרבות ילדות יהודיות.

חנין זועבי: יופי שאת מסכימה.

חנין זועבי: במדינה הזאת, יהודים ויהודיות משוכנעים כי קשה לדבר על פמיניזם ועל השגת שוויון זכויות לנשים בחברה הערבית המסורתית.

חנין זועבי: זה נכון, אבל כשהם מדברים בנימת עליונות על ה"סבל" של נשים ערביות מסכנות בתוך החברה הערבית, הם לא מסוגלים לתפוס עד כמה קשה גם לנהל מאבק פמיניסטי בתוך חברה מיליטריסטית וכוחנית, עד כמה קשה לאשה יהודייה להשתלב במערכת ערכים שבה הצבא הוא לא רק המוסד המרכזי אלא ערך עליון, ועד כמה המושג "פמיניזם" עצמו מתעוות בתוך חברה כזאת.

חנין זועבי: אותה נימה של עליונות מתבטאת גם בהסברים שהממשלה וזרועותיה נותנות, למשל, לנתונים המזעזעים על תעסוקת נשים ערביות.

חנין זועבי: ממספרים שכבר ניתנו פה עולה כי שיעור התעסוקה של נשים ערביות הוא 19% בלבד, פחות משליש משיעור ההשתתפות של נשים יהודיות, שהוא 65%.

חנין זועבי: הרשות לקידום מעמד האשה בלשכת ראש הממשלה מסבירה שהחברה הערבית היא חברה מסורתית, שבה יש למשפחה הפטריארכלית חשיבות עליונה.

חנין זועבי: מבנה חברתי זה משאיר את האשה הערבייה בתוך מסגרת מסורתית ומייעד לה למעשה תפקיד בתוך הבית ולא מחוץ לו.

חנין זועבי: אני לא יכולה להגדיר את ההסבר הזה אלא כהסבר אוריינטליסטי, ולצרף לזה גם חוסר אחריות, בלשון המעטה.

חנין זועבי: לא המסורת ולא התרבות מונעות מנשים ערביות לעבוד.

חנין זועבי: אין שום תרבות שגוזרת על חבריה לחיות בעוני ובחוסר כבוד.

חנין זועבי: רק תגידו לי כיצד מתיישבת הגישה, התולה את האשם בהשתתפות הנמוכה של נשים ערביות בכוח העבודה, עם המצב שבו שיעור ההשכלה של הנשים בחברה הזאת הוא יותר גבוה משיעור ההשכלה של הגברים?

חנין זועבי: ואיך מתיישב ההסבר הזה עם העובדה שחברה זו לא מונעת מנשיה לצאת מהבית או ללון מחוצה לו בעיר רחוקה או מעורבת?

חנין זועבי: דעו שהשכלה גם בתנאים אלה היא ערך עליון בחברה.

חנין זועבי: למרות ההשכלה, רק 57% מהנשים האקדמאיות מועסקות, לעומת 74% במקרה של הנשים היהודיות.

חנין זועבי: רבע מהן מקבלות פחות משכר מינימום.

חנין זועבי: אז בואו נחשוב על סיבות אמיתיות, אולי מדיניות הממשלה.

חנין זועבי: משרד התמ"ת עצמו מסביר את זה בהעדר מקומות עבודה גדולים ביישובים הערביים.

חנין זועבי: מקומות העבודה המצומצמים נובעים, בין היתר, מהעדר פיתוח והשקעות בקרב האוכלוסייה הערבית ואי-השקעה בתעשייה.

חנין זועבי: מה עושים?

חנין זועבי: קודם כול, לרצות לעשות.

חנין זועבי: אני חושבת שהגיע הזמן שהממשלה תשכיל לדעת ששוויון הוא הביטחון.

מרינה סולודקין: גם את – – –

חנין זועבי: נכון, אני יודעת את זה.

חנין זועבי: אי-שוויון הוא האיום האסטרטגי האמיתי.

נסים זאב: יאסר ערפאת כבר אמר שהאיום האסטרטגי זה האשה הפלסטינית בעזה.

חנין זועבי: מה אנחנו דורשים?

חנין זועבי: טיפול ממוקד בעוני של החברה הערבית תוך כדי יצירת מקומות עבודה ביישובים הערביים, פיתוח אזורי תעשייה, שריון מקומות עבודה לנשים ערביות ועידוד מעסיקים להעסיק נשים ערביות.

חנין זועבי: לפני עשור אחד בלבד רק 36% מהערבים חיו מתחת לקו העוני, והיום מגיע שיעורנו ל-56%.

חנין זועבי: דוח הרווחה של בנק ישראל קובע כי שיעורי העוני בקרב שתי האוכלוסיות החלשות ביותר, החרדית והערבית, עלו ב-2007.

חנין זועבי: עם זאת, במגזר החרדי חלה תפנית, וסיכוייו של יהודי חרדי להיכלל בקבוצת העניים ירדו באופן משמעותי.

חנין זועבי: הסיבה, כניסת החרדים לשוק העבודה, מגמה שחוזקה באמצעות תוכניות תעסוקה מיוחדות לאוכלוסייה זו.

חנין זועבי: בניגוד להתפתחויות אצל החרדים, סיכוייהם של הערבים להיות עניים ימשיכו לעלות.

חנין זועבי: תודה רבה.

מיכאל איתן: תודה רבה לחברת הכנסת זועבי מסיעת בל"ד.

מיכאל איתן: עכשיו נשמע את חברת הכנסת מרינה סולודקין מסיעת קדימה.

מיכאל איתן: האזכור של הסיעות הוא רק מפני שאנחנו בימיה הראשונים של הכנסת.

מיכאל איתן: חברת הכנסת סולודקין, בבקשה.

מרינה סולודקין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אורחים ואורחות יקרים, יש לי העונג לעמוד על בימת הכנסת ולציין, יחד עם חברי הבית, את יום האשה הבין-לאומי בנוכחותן של מוזמנות רבות, נשים שתרמו תרומה בולטת מאוד בכל תחומי חיינו.

מרינה סולודקין: אי-אפשר להעריך את מעמדן של הנשים במדינת ישראל היום באופן חד-משמעי.

מרינה סולודקין: מצד אחד, תוחלת החיים הממוצעת של האשה בישראל היא מהגבוהות בעולם המערבי.

מרינה סולודקין: הנשים מהוות רוב בין מקבלי התארים האקדמיים במדינת ישראל, ולדעתי, במערכת המשפט קיים היום מצב של מטריארכט; אני מתכוונת לשליטת הנשים בעמדות הבכירות במערכת הזאת.

מרינה סולודקין: גם בתחום הפוליטי מצבן של הנשים הולך ומשתפר.

מרינה סולודקין: בכנסת הארבע-עשרה, הכנסת הראשונה שאליה נבחרתי בשנת 1996, כיהנו שבע נשים בלבד, ארבע מהן מכהנות בכנסת הנוכחית, והן לימור לבנת, דליה איציק, סופה לנדבר ואנוכי.

מרינה סולודקין: אבל היום אנחנו ארבע חברות כנסת מתוך 21 נשים שנבחרו בבחירות האחרונות, וזה הישג.

מרינה סולודקין: מצד שני, יש עדיין בעיות רבות וחמורות: אלימות נגד נשים במשפחה ומחוץ למשפחה, הטרדות מיניות במקומות עבודה, לרבות במגזר הציבורי ואפילו בבית נשיא המדינה בתקופת כהונתו של הנשיא הקודם, ובזה כולנו חייבים להתבייש.

מרינה סולודקין: נוסף על כך, נשים עדיין מרוויחות פחות מגברים, פער של 30% ויותר.

מרינה סולודקין: בתקופת המשבר הכלכלי הן נתונות יותר מגברים בסכנת פיטורים.

מרינה סולודקין: מספר הנשים בעמדות הבכירות בפוליטיקה ובניהול המדינה עדיין נמוך מאוד.

מרינה סולודקין: אני מתכוונת למספר השרות והמנכ"ליות במשרדי הממשלה ובחברות הממשלתיות.

מרינה סולודקין: אבל את הקיפוח הקשה ביותר של הנשים במדינת ישראל אנו רואים בדיני אישות ובהסדרת יחסי הממון אחרי הגירושים.

מרינה סולודקין: לא מזמן פנתה אלי עיתונאית מפורסמת מאוד, לא רק בישראל אלא גם בחוץ-לארץ, וביקשה שאסייע לה.

מרינה סולודקין: היא נמצאת בתהליך גירושים, ולאחר שביקשה לחלק את הרכוש המשותף בינה לבין בעלה שווה בשווה – בני-הזוג היו נשואים עשרות שנים – הבעל הכריז שהיא אשה מורדת.

מרינה סולודקין: כתוצאה מכך חזר בית-הדין הרבני מהסכמתו לתת לה גט.

מרינה סולודקין: בעיה קשה נוספת היא מצבן של האמהות החד-הוריות, ויש בארץ 95,000 כאלה.

מרינה סולודקין: הן סובלות מהעדר פתרונות דיור בדיור הציבורי, ומצבן הכלכלי הורע מאוד לאחר קיצוצים שנערכו בקצבאותיהן בשנים 2003–2004.

מרינה סולודקין: לא החזירו את הקצבאות לקדמותן.

מרינה סולודקין: רק לאחר מאבק ארוך ומתיש הצליחה קבוצה של חברי הכנסת – גדעון סער, אורית נוקד ואנוכי – להעביר לפני כמה חודשים תיקון לחוק הבטחת הכנסה המאפשר לנשים הללו ללמוד ולרכוש מקצוע בלי לאבד זכאות לקצבאות הבטחת הכנסה.

מרינה סולודקין: חברי הכנסת, אני מקווה שבשנים הקרובות נצליח לתרום לשיפור מצבן של הנשים במדינת ישראל ונוכל למצוא פתרונות הולמים לכל הבעיות הללו.

מרינה סולודקין: תודה רבה.

מיכאל איתן: תודה רבה לחברת הכנסת סולודקין.

מיכאל איתן: חברת הכנסת מירי רגב מסיעת הליכוד, בבקשה.

מירי רגב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברת הכנסת לשעבר ידידתי זהבה גלאון, נציגות ארגוני הנשים, השבוע ביקרתי בדימונה, במרכז "אשה לאשה".

מירי רגב: פגשתי שם נשים צעירות ומבוגרות, דתיות וחילוניות, נשואות עם ילדים ואמהות חד-הוריות, מרביתן נשים שלא הצליחו להשתלב בשוק העבודה ובמשך שנים לא הצליחו לממש עצמן ולהביא לידי ביטוי את יכולותיהן.

מירי רגב: המרכז הזה פתח בפניהן שורה ארוכה של אפשרויות.

מירי רגב: אם לארבעה, שרה, מקהילת הכושים העבריים, הגיעה למרכז ללא ידיעת קרוא וכתוב, ולאחרונה הצליחה להיכנס למכינה קדם-אקדמית.

מירי רגב: נשים חולות הצליחו למצוא שם ביטוי מופלא לאחוות נשים, אחווה שהביא לפריחה אישית ומקצועית, גם אם מאוחרת, של נשים שללא המרכז ספק גדול אם היו מגיעות למקום שאליו הגיעו.

מירי רגב: למדתי שם רבות על הקשיים ועל האפשרויות העומדות לפני נשים, ובעיקר הבנתי כמה חיוני והכרחי המאבק שמתנהל כבר כמה שנים לשיפור מעמדה של האשה במדינת ישראל.

מירי רגב: הזכות למקום עבודה היא זכות אלמנטרית.

מירי רגב: זו חובתה של כל מדינה לספק מקומות עבודה למי שרוצה לעבוד, וגם לתת סיכוי ראוי לנשים להגיע לתפקידים מעניינים, מספקים ומשפיעים ולקבל שכר זהה לשכר שמרוויחים גברים באותם התפקידים.

מירי רגב: רק השבוע פורסם סקר שנערך על-ידי חברת "עוקץ מערכות".

מירי רגב: נתוני הסקר מוכיחים כי פערי השכר בין נשים לגברים הם בשיעור של 26% לטובת הגבר, אף שהם עובדים במשרה זהה.

מירי רגב: יש מידה לא מועטה של תסכול מהעובדה שגם ביום האשה הבין-לאומי בשנת 2009, אנחנו עדיין נדרשים לנושאים המעסיקים את החברה הישראלית כבר כמה עשורים, ועדיין לא הצלחנו לייצר תבנית פעולה שתבטיח שלא נעסוק בנושאים אלה גם בעוד עשור.

מירי רגב: אני מאמינה שכדי להגיע לשוויון אמיתי יש להבטיח את קיומם של שני תנאים מרכזיים: האחד, מתן שכר שווה על עבודה זהה, והאחר, שילוב מחייב של נשים בתפקידים בכירים במשק הישראלי.

מירי רגב: יש להתחיל מהמגזר הציבורי, שיכול וחייב לשמש דוגמה גם למגזר הפרטי.

מירי רגב: בדברי היום ברצוני להעלות על סדר-היום את מעמדן של הקצינות הבכירות בצה''ל.

מירי רגב: בשנים האחרונות חלה ירידה במספר הקצינות הבכירות בצה"ל בדרגות אלוף-משנה ותת-אלוף.

מירי רגב: לפני כשלוש שנים כיהנו בצה"ל כ-24 נשים בדרגת אלוף-משנה.

מירי רגב: היו אז שלוש נשים בדרגת תת-אלוף.

מירי רגב: כיום משרתות בצה''ל כ-14 נשים בדרגת אלוף-משנה ושתי קצינות בדרגת תת-אלוף.

מירי רגב: כדוברת צה"ל לשעבר, תת-אלוף במילואים, אני רואה את עצמי שותפה אחראית לכל מאמץ לשמור על צה''ל כארגון מקצועי שיוכל להתמודד עם האתגרים ועם האיומים הביטחוניים העומדים בפנינו, ובתוך כך להבטיח את מעמדן של קצינות הקבע ולאפשר הזדמנות שווה לשיבוץ בתפקידים, מתוך ראייה עניינית, מקצועית, בלא הבדלי מגדר.

מירי רגב: אני מעלה כאן, לראשונה מעל במה זו, את הדרישה ליצירת העדפה משווה לנשים באיוש תפקיד בדרגת אלוף.

מירי רגב: אין ספק כי מספר תפקידי אלוף לנשים הוא מוגבל.

מירי רגב: עם זאת, מניסיוני הצבאי אני יכולה לומר בביטחון גמור, כי יש לפחות שלושה תפקידי אלוף שאשה יכולה למלא בהצלחה שווה לזו של גבר: ראש אגף כוח-אדם, מפקד המכללות הצבאיות ואב בית-הדין לערעורים.

מירי רגב: אני לא חושבת שהדרך הנכונה להגיע לכך עוברת דרך בית-המחוקקים הישראלי, אבל לנוכח המציאות ייתכן שזאת תהיה הדרך היחידה.

מירי רגב: אני מאמינה שיש להמשיך להילחם ולהיאבק למען זכויות שוות לנשים ולגברים, ואני מקווה שביום האשה הבין-לאומי בשנה הבאה כבר נוכל להתברך בזכות הרמטכ"ל רב-אלוף גבי אשכנזי בכך שעשה היסטוריה ופתח את המטכ''ל לאלופה הראשונה בצה''ל.

מירי רגב: לסיכום דברי: בשנים האחרונות חלה פריצת דרך בכל הקשור למעמד הנשים ולזכויות האשה, אך עם זאת, נשים רבות בארץ ובעולם עדיין נתונות בפחד, בכאב ובעצב, תחת מרות ובחוסר יכולת לחיות כאדם חופשי ועצמאי.

מירי רגב: אני כאן יחד אתכם להירתם להמשך עשייה ולהתיר עוד כבלים למען נשים בחברה הישראלית.

מירי רגב: תודה רבה.

מיכאל איתן: תודה רבה.

מיכאל איתן: סליחה, אני מבקש.

מיכאל איתן: פעמיים ביקשתי, והסברתי שבכנסת יש תקנון, ועל-פי התקנון אין מחיאות כפיים.

מיכאל איתן: חברת הכנסת פניה קירשנבאום מסיעת ישראל ביתנו, בבקשה.

פניה קירשנבאום: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברות וחברי הכנסת, נציגות של ארגוני נשים ואורחים, אני גאה ונרגשת לעמוד כאן מולכם היום, ביום האשה הבין-לאומי, בנאומי הראשון כחברת הכנסת מן המניין.

פניה קירשנבאום: מעמד זה הוא בבחינת סגירת מעגל אישי שלי.

פניה קירשנבאום: עליתי לארץ ב-1973, בגיל 18, ללא ידיעת השפה העברית וללא היכרות מוקדמת עם הארץ ותרבותה, והנה אני עומדת כאן היום ונואמת לפניכם, חברי הכנסת, בעברית.

פניה קירשנבאום: ההרגשה המפעמת בי במעמד זה היא של הגשמת חלום – החלום הציוני, כיהודייה וכאשה.

פניה קירשנבאום: השבוע, לפני 152 שנה, קם קול זעקתן של פועלות במפעלי הטקסטיל בניו-יורק.

פניה קירשנבאום: ב-8 במרס 1857 הן מחו על שעות העבודה הארוכות, השכר הנמוך ותנאי העבודה הבלתי-אנושיים, ופתחו בשביתה.

פניה קירשנבאום: אירוע זה מייצג בעבורי אומץ, עזות רוח ונחישות של נשים בכל הזמנים וברחבי העולם כולו.

פניה קירשנבאום: במהלך חיי, ובתפקידים שונים שמילאתי, פגשתי נשים רבות שממלאות אותי בתחושת גאווה.

פניה קירשנבאום: ברצוני להצדיע לכל הנשים, על כל התפקידים שהן ממלאות במסירות ובעבודה מרובה.

פניה קירשנבאום: על הנשים מוטלת מלאכה קשה למלא תפקידים כפולים – מקצועיים, ובמקביל משפחתיים.

פניה קירשנבאום: בעיתון יומי היה כתוב השבוע: "היום האשה יכולה לטוס גם לירח, כל עוד היא מספיקה לחזור בזמן להביא את הילדה לחוג בלט".

פניה קירשנבאום: בעיני משפט זה מייצג כל כך הרבה: קודם כול, את האמביוולנטיות אצל האשה המקדמת קריירה ובמקביל מנסה לקיים חיי משפחה מלאים.

פניה קירשנבאום: שנית, לא משנה איזה תפקיד האשה ממלאת, האחריות לבית עדיין מוטלת על כתפיה.

פניה קירשנבאום: מדי שנה ביום זה ניתנת לנו ההזדמנות לבחון את מעמדן של נשים ואת השתלבותן בתחומי חיים שונים.

פניה קירשנבאום: בכנסת הנוכחית היתה הצלחה מרשימה, מספר שיא של נשים שנבחרו לכהן בה.

פניה קירשנבאום: יותר מכך, במפלגה שאני מייצגת, מפלגת ישראל ביתנו, ההצלחה מרשימה כפליים: שליש מהנבחרים הם נשים.

פניה קירשנבאום: ביום האשה הבין-לאומי עלינו לבדוק אם מצב זה מייצג את השתלבותן של נשים במגזר הציבורי ובמגזר הפרטי בישראל בשנת 2009.

פניה קירשנבאום: לכאורה כן – נשים לומדות יותר, משכילות יותר, משתלבות בתפקידים במגזר הציבורי והפרטי, ונדמה לי שתקרת הזכוכית לנשים גבהה במידה ניכרת, אם לא התנפצה.

פניה קירשנבאום: גבולות רבים נפרצו.

פניה קירשנבאום: נשים מכהנות כיום בתפקידים בכירים, אך עדיין לא מספיק ביחס לשיעורן באוכלוסייה.

פניה קירשנבאום: אם נביט במבט מעמיק יותר על מעמד האשה בישראל נגלה כי העבודה בתחום זה עוד רבה.

פניה קירשנבאום: ההישג הניכר הוא אומנם הישג חשוב לקראת שוויון, אך הוא חייב לחלחל מטה, אל ציבור הנשים, וחשוב מכך, אל תפיסת האשה בציבוריות הישראלית.

פניה קירשנבאום: רק כך נוכל להשיג שוויון אמיתי.

פניה קירשנבאום: בתפקידי כמנכ"לית המפלגה ראיתי כי השלטון המקומי הוא כר גידול מצוין לנשים המבקשות להשתתף בפוליטיקה.

פניה קירשנבאום: שמתי לעצמי משימה לקדם נשים בתחום זה, וכך הצלחנו להכניס שתי נשים לתפקיד סגני ראשי ערים בשתיים משלוש הערים הגדולות בישראל.

פניה קירשנבאום: אני מייחלת לכך שנשים רבות יותר יגלו את הפוטנציאל הגלום בתחום זה וישתתפו באופן פעיל בעיצוב המדיניות הציבורית והפוליטית בישראל.

פניה קירשנבאום: היום שאני שואפת אליו הוא היום שבו השוויון יהיה כה מושרש עד שיום האשה לא יהיה עוד מקור לדיונים על איפור ועל אופנה, על קיפוח ועל אפליה, אלא יום ככל יום אחר בשנה.

פניה קירשנבאום: זה יהיה היום שבו נשיג כולנו, גברים ונשים, שוויון מלא.

פניה קירשנבאום: תודה.

מיכאל איתן: תודה רבה לחברת הכנסת פניה קירשנבאום מסיעת ישראל ביתנו.

מיכאל איתן: אחרונת הדוברות – לא הדוברים – חברת הכנסת רחל אדטו מסיעת קדימה.

מיכאל איתן: בבקשה.

רחל אדטו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אורחות ואורחים נכבדים, יש איזה יתרון בלהיות אחרון, אבל גם חיסרון בלהיות אחרון, כי הכול כבר נאמר.

רחל אדטו: בכל אופן, יש מושג: אבנים שחקו מים – חוזרים וחוזרים וחוזרים, ובסוף זה נטמע.

רחל אדטו: עדיין רבים תמהים מדוע יש לציין את יום האשה הבין-לאומי ומדוע, בשם השוויון, לא מציינים לחלופין את יום הגבר הבין-לאומי.

רחל אדטו: על כך יש תשובה אחת בלבד: הנשים עדיין לא שם.

רחל אדטו: במדינת ישראל, השוויון בין המינים עדיין איננו כאן.

רחל אדטו: חלה אומנם התקדמות בתחומים שונים, אך שוויון זכויות – שוויון הזדמנויות – לא קיים.

רחל אדטו: החברה במדינת ישראל היא עדיין חברה גברית ושוביניסטית.

רחל אדטו: מדינת ישראל היא מדינה מתקדמת, אך היא מדינה שבה ילדות עוברות במשך שנים התעללות מינית בידי האב, אח או דוד, כל זה בידיעת האם, שאינה פוצה פה ואינה מגינה על בתה, שלא לדבר על דיווח לרשויות, וזה, קרוב לוודאי, בשל פחד.

רחל אדטו: בישראל בנות נרצחות בידי קרובי משפחתן בשל ספק חילול כבוד המשפחה.

רחל אדטו: בישראל האלימות במשפחה נגד נשים היא דבר שבשגרה וחוצה מעמד, השכלה ודת.

רחל אדטו: ישראל מחזיקה בתואר המפוקפק של שיאנית העולם בתחום הסחר בנשים – עד כדי כך שהיה צורך בהתערבות האו"ם.

רחל אדטו: רק בימים האחרונים התגלתה רשת נוספת של סחר בין-לאומי בנשים שהתנהלה כאן.

רחל אדטו: החברה בארץ ממשיכה לראות באשה אובייקט מיני נחות – מותר לסחור בגופה, להשתמש בו ולהשליך.

רחל אדטו: אומנם התקדמנו בחקיקה בנושא ההטרדה המינית, אך עדיין רב מספרן של המוטרדות החוששות להתלונן.

רחל אדטו: רבות דובר כאן על פערי השכר.

רחל אדטו: בשנת 2007 היתה ההכנסה החודשית הממוצעת ברוטו מעבודה שכירה של גבר 9,267 שקלים, ושל אשה – 5,946 שקלים, כלומר הכנסת האשה היתה 64% מהכנסת הגבר.

רחל אדטו: גם כאן רבים ההסברים והתירוצים לאי-שוויון, אולם בסופו של דבר נשים מרוויחות פחות מגברים גם כאשר העבודה והתנאים זהים.

רחל אדטו: מדינת ישראל דורגה במקום 37 מתוך 55 מדינות מפותחות בכל הקשור לשילוב נשים בתחום הניהול.

רחל אדטו: נשים בישראל ממלאות רק 28% מתפקידי הניהול, ואזכיר את מיעוט הנשים בדירקטוריונים, למרות החקיקה שקבעה העדפה מתקנת לנשים בדירקטוריונים של חברות ממשלתיות.

רחל אדטו: סקר שנערך לקראת יום האשה הבין-לאומי מעלה כי מתחילת המשבר הכלכלי שיעור הנשים המפוטרות גבוה משל גברים בכל המקצועות.

רחל אדטו: האם הן היו עובדות פחות טובות?

רחל אדטו: פחות מסורות?

רחל אדטו: קרוב לוודאי שלא.

רחל אדטו: בכל אספקט שנבחן אפשר לזהות אי-שוויון.

רחל אדטו: גם בצבא, שמאז בג"ץ אליס מילר פתח אפשרויות רבות לשילוב חיילות, חלה בשנים האחרונות נסיגה בקידום הנשים.

רחל אדטו: הזכירה את זה קודמתי, מירי רגב.

רחל אדטו: מתוך 150 אלופי-משנה בזרוע היבשה יש אשה אחת שממלאת תפקיד של אלוף-משנה, וגם היא בתפקיד שליש.

רחל אדטו: האם כל הקצינות הבכירות אינן ראויות לקידום, או שמא עדיין שולטת התפיסה הגברית השוביניסטית?

רחל אדטו: הנחנו היום במשותף הצעה לדיון בשבוע הקרוב בנושא ביטול משרת היוהל"ן – יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים – על-ידי הרמטכ"ל, נושא שהעלה על סדר-היום לפני שלוש שנים הרמטכ"ל דאז, דן חלוץ, ונדחה, ועלה שוב על סדר-היום הציבורי, גם הפעם בצבא.

רחל אדטו: גם אם נבחן את תחום האקדמיה והרפואה, נראה כי שיעור הנשים המסיימות תואר ראשון, שני ושלישי הוא גבוה, אולם מספרן בקרב הסגל האקדמי הבכיר קטן משליש.

רחל אדטו: לאן נעלמו כל אותן סטודנטיות במהלך המירוץ, ואיזה מסר זה מעביר לאלפי הסטודנטים המתחנכים במוסדות אלו?

רחל אדטו: אם אנחנו מדברים על מירוץ, מדוע יש פער כה ניכר בהתייחסות ובתקצוב של ספורט נשים לעומת ספורט גברים?

רחל אדטו: אם כך, הרבה שאלות.

רחל אדטו: מה התשובה?

רחל אדטו: חינוך לשוויון כבר מהגיל הרך, הגברת המודעות ואכיפת החקיקה המתקדמת שנעשתה בתחומים שונים.

רחל אדטו: הדרך לפנינו עוד ארוכה.

רחל אדטו: המסע לתיקון כבר החל, אולם יש צורך בכוחות משותפים כדי להגיע אל סוף המסע.

רחל אדטו: עלינו, חברי הכנסת, מוטלות האחריות והחובה המוסרית לתרום להאצת המסע לשוויון הנשים במדינת ישראל.

רחל אדטו: תודה רבה.

מיכאל איתן: אני מאוד מאוד מודה לך, חברת הכנסת רחל אדטו מסיעת קדימה.

מיכאל איתן: אחרון הדוברים יהיה חבר הכנסת איתן כבל.

מיכאל איתן: אני רוצה להזכיר לחברי הכנסת שבתום דבריו של חבר הכנסת איתן כבל נאזין לשני נאומי בכורה ולאחר מכן נעבור לאודיטוריום לרב-שיח בנושא "נשים במוקדי כוח".

מיכאל איתן: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אורחות ואורחים נכבדים, האמת היא שלא תכננתי לשאת דברים.

איתן כבל: חברת הכנסת אורית נוקד היתה אמורה לשאת את הדברים, ואני מתנצל בשמה.

איתן כבל: היא לא יכלה להגיע, כי היא אינה חשה בטוב.

איתן כבל: מצאתי לנכון לומר כמה דברים.

איתן כבל: היום יום האשה הבין-לאומי, ואנחנו מנהלים את הדיון כאן, בבית-המחוקקים.

איתן כבל: לפחות מנקודת מבטי והשקפתי אני יכול לומר שהדברים נאמרים כאן, ולפעמים, אדוני היושב-ראש, זה קצת מצחיק, כי אנחנו נואמים לעצמנו, כשהדברים הם בידינו, כאן, בבית-המחוקקים.

איתן כבל: זאת אומרת, קואליציה, אופוזיציה – אנחנו נושאים נאומים נלהבים, אבל בסופו של דבר כל אחד מאתנו מגדיל אמירה ומגדיל הצהרה, וככל שאנחנו מגדילים אמירה ומגדילים הצהרה אנחנו גם זוכים למחיאות כפיים חזקות יותר, אבל בסופו של דבר אנחנו מי שצריכים לקבוע.

איתן כבל: זה מעבר למלים הגדולות של "צריך לחנך", "צריך לעשות", וכל אחד בביתו צריך שיעשה.

איתן כבל: לא משנה אם מדובר במיעוטים, בחרדים, בדתיים או בחילונים, בסופו של דבר, כל אחד במעגל שלו.

איתן כבל: יש כאן הקואליציה: כבר יש לנשים – ולא רק לנשים – בקואליציה, אדוני יושב-ראש הכנסת המיועד, חברי וידידי ראובן ריבלין, משימה, משימה אמיתית.

איתן כבל: בתוך המשימות שכל אחד ואחת מאתנו נוטלים כאן, בכנסת – ויש רשימה ארוכה מאוד – אנחנו צריכים להגדיר – הממשלה שתקום, האופוזיציה שתתהווה לאחר הקמת הקואליציה – אנחנו אלה שצריכים להגדיר לעצמנו, והממשלה אומנם יכולה להגדיר לעצמה, בתוך מכלול העניינים הגדולים והרבים, שבסיום הקדנציה שלה יהיה אפשר להסתכל בגאווה בכל הנושאים הקשורים למעמד האשה.

איתן כבל: זה לא מצריך דיונים, כנסים ואמירות, וכל אחד יעלה ויבוא ויאמר.

איתן כבל: זה מצריך החלטה, ועד כמה שהדבר מצחיק – ההחלטה היא כאן ולא בשום מקום אחר.

איתן כבל: לכן אני פונה אלינו, אל כולנו, ומציע שהפעם הזאת נעשה מעשה.

איתן כבל: למה?

איתן כבל: יש נושא שתופס ויתפוס, למשל בתקופה הקרובה, נושא הכרה במטפלות וכל מה שקשור בכך.

איתן כבל: אנחנו תמיד מתחלקים כך: כשאנחנו באופוזיציה אנחנו מגישים את ההצעות האלה ודוחפים אותן בכל הכוח; הן הופכות להיות – כשאנחנו באופוזיציה – ההצעות החשובות ביותר.

איתן כבל: כשאנחנו בקואליציה, פתאום יש סדר עדיפויות, ולעתים כמעט אותם אנשים – הפה שהתיר הוא הפה שאוסר.

איתן כבל: זה מעמיד אותנו, את כולנו, במצב מביך.

ראובן ריבלין: הפה שדרש.

איתן כבל: לקחתי את זה באותה לשון.

איתן כבל: הפה שדרש, בהיותו באופוזיציה, הוא הפה שאוסר, ועולה לכאן ומדבר בפתוס עצום, ואומר שיש נושאים מנושאים שונים שהם חשובים ואף יותר גדולים.

איתן כבל: לכן, חברי חברי הכנסת, אני מתחייב – נכון, יהיה לי קל עכשיו, אני באופוזיציה, אני מודה, וחשוב שהדברים ייאמרו.

ראובן ריבלין: – – –

איתן כבל: נכון, בקדנציה הבאה אין לנו תוכניות להיות באופוזיציה, אדוני היושב-ראש המיועד.

קריאות: – – –

איתן כבל: חבר הכנסת שלמה מולה, למה לך לפתוח אתי חזית?

איתן כבל: אנחנו נשב באותם ספסלים בינתיים.

איתן כבל: עזוב.

איתן כבל: חברות וחברים, אורחות נכבדות, אני באמת מקווה שיום האשה הבין-לאומי – והדברים שייאמרו כאן, וייאמרו במקומות אחרים, לא יהיו מלים שתצאנה לשווא.

איתן כבל: אני מתחייב לעשות מה שאוכל, ומה שיידרש, כדי לקדם את ענייני הנשים, כי זה באמת כבר מצב פשוט מגוחך ובלתי נסבל.

איתן כבל: תודה.

מיכאל איתן: תודה רבה.

מיכאל איתן: אנחנו עוברים לנאומי בכורה של שתיים מחברות הכנסת.

מיכאל איתן: אנחנו אפשרנו היום נאומי בכורה רק לחברות הכנסת שביקשו, וחברות הכנסת הן אורית זוארץ מסיעת קדימה וציפי חוטובלי מסיעת הליכוד.

מיכאל איתן: שכחתי לומר שחבר הכנסת איתן כבל הוא מסיעת העבודה.

מיכאל איתן: צריך להזכיר גם את שמה של סיעת העבודה, שלא תהיו נוכחים נפקדים.

אורית זוארץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברותי שנמצאות כאן היום אתי, אני כאן בזכותכן ובשבילכן.

אורית זוארץ: לא בכדי ביקשתי לנאום את נאום הבכורה היום.

מיכאל איתן: סליחה, רק שנייה אחת.

מיכאל איתן: אני מבקש מהסדרנים לעמוד שם, ואם עוד מישהי תמחא כפיים – להוציא אותה מהאולם.

קריאה: – – –

מיכאל איתן: זה יהיה שוויון, ננהיג שוויון.

מיכאל איתן: עד עכשיו נתנו העדפה מתקנת, אבל זה פשוט לא נאה.

מיכאל איתן: בבקשה.

אורית זוארץ: יש פה התרגשות מאוד גדולה.

אורית זוארץ: לא בכדי ביקשתי לנאום את נאום הבכורה היום.

אורית זוארץ: זה יום מיוחד ומרגש עבורי, יום של עוצמה וכוח להמשיך בדרך שבה אנו מאמינות.

אורית זוארץ: תחילה, ברשותכם, ברצוני להודות לבני-משפחתי ולבן-זוגי, שהם מקור העוצמה בחיי, ולשתי נשים משמעותיות; האחת היא אמי רות, זיכרונה לברכה, שלא זכתה לראות אותי במעמד זה, והאחרת היא הגברת רינה בר-טל, יושבת-ראש שדולת הנשים בישראל, שמלווה אותי כבר הרבה מאוד שנים.

אורית זוארץ: יש בדברי קודמי הצהרת כוונות, ואנחנו, מספסלי האופוזיציה, נעמוד ונדאג שכל אותם דברים ימומשו הלכה למעשה, גם במליאה, בהצבעה, וגם בהצעות התקציב.

אורית זוארץ: בנאום הבכורה שלי בחרתי להתמקד בנושא קרוב ללבי: מעורבותן של נשים.

אורית זוארץ: מקומה של האשה בחברה נקבע עוד בימי קדם.

אורית זוארץ: חג הפורים, שחגגנו השבוע, מחדד ומדגיש את הקורבן של אסתר, את המחיר הכבד ששילמה כדי להציל את העם היהודי.

אורית זוארץ: נרטיב זה מלווה אותנו מלידתנו.

אורית זוארץ: אנחנו צריכות לעצור את הקורבן, ולבחור את הדרך שאנו צועדות בה.

אורית זוארץ: תפיסה זו משתמרת באמצעות הבניה חברתית, דרך מנגנונים ומערכות: חינוך, צבא, אקדמיה ועולם העבודה.

אורית זוארץ: הגיע הזמן לשינוי.

אורית זוארץ: נשים עדיין מודרות מעמדות השפעה וקבלת החלטות, ואינן יכולות למצות באמת את הפוטנציאל הגלום בהן.

אורית זוארץ: בשנים האחרונות אנו עדים לשינוי שחל בעולם ובחברה הישראלית.

אורית זוארץ: יותר ויותר נשים מעזות ופורצות דרך.

אורית זוארץ: תהליכים אלה מתחוללים בישראל לצד חקיקה שהיא מהמתקדמות בעולם, אבל עדיין קיים פער עצום בין החקיקה ובין היישום, וזאת המלאכה שמוטלת עלינו, לדאוג שכל אותה חקיקה נהדרת, כאן, בכנסת, תיושם בידי הממשלה שתיבחר, וחבל שמר נתניהו יצא, כי צר לי לשמוע שרק אשה אחת, כנראה, תכהן בממשלתו.

אורית זוארץ: יש לכם מספיק נשים חזקות גם בסיעה וגם בסיעות השותפות, ואני, כחברת כנסת חדשה, הייתי מצפה לראות אותן חלק מהקואליציה שנתניהו מקים – חלק מהשרים.

אורית זוארץ: הגיע הזמן לשינוי.

אורית זוארץ: תמונת המצב בישראל היא שמרבית המפוטרים הם מפוטרות.

אורית זוארץ: חלק ניכר מהמפוטרות הן נשים הרות.

אורית זוארץ: רוב החד-הוריים הם חד-הוריות.

אורית זוארץ: רוב החשופים לאלימות במשפחה הם נשים מוכות.

אורית זוארץ: רוב החשופים להטרדה מינית ואונס הם נשים.

אורית זוארץ: רוב המשתכרים שכר מינימום ופחות מכך הם נשים.

אורית זוארץ: רוב החיים מתחת לקו העוני הם נשים, ילדים וקשישים.

אורית זוארץ: הפרדוקס מתעצם כשאנו בוחנים את עולם ההשכלה הגבוהה, ומוצאים כי רוב המשכילים הם משכילות.

אורית זוארץ: הגיע הזמן לשינוי.

אורית זוארץ: אנחנו חייבות להיות מעורבות יותר בסוגיות החברתיות-הכלכליות, ולהמשיך לפעול לשינוי המצב.

אורית זוארץ: המציאות הקשה זועקת מהשטח.

אורית זוארץ: ילדים בסיכון שלא זוכים להגנה הופכים לבני-נוער מתוסכלים, מפתחים התנהגות סיכונית, נחשפים לחומרים ממכרים ונוהגים באלימות – אלימות שמופנית כלפי חסרי ישע וקשישים.

אורית זוארץ: המשבר הכלכלי פוגע בכולנו.

אורית זוארץ: גל הפיטורים מכה.

אורית זוארץ: הדימוי העצמי של המפוטרים נפגע והתא המשפחתי מתערער.

אורית זוארץ: תוצאות הלוואי הן לחץ, דחק ואלימות, ברוב המקרים – בתוך המשפחה.

אורית זוארץ: אלה חלק מהסוגיות שאנו מחויבים לטפל בהן בלא דיחוי.

אורית זוארץ: אנו מחויבות ליצור מציאות שבה כל ילד וילדה, ללא הבדל דת, גזע או מוצא, יקבלו הזדמנות שווה להתפתח ולהיות לבוגרים בעלי חשיבה עצמאית.

אורית זוארץ: זה ההון האנושי שלנו, ובו טמון העתיד.

אורית זוארץ: חברותי וחברי, אין דבר שגדול עלינו, הנשים.

אורית זוארץ: עלינו להעז, להיות מעורבות, ולהוביל גם בסוגיות המדיניות והביטחוניות, כדי שנוכל לחיות בשלום לצד שכנינו הפלסטינים.

אורית זוארץ: אנו חייבות להשתתף באופן פעיל בתהליך, להמשיך את המשא-ומתן המדיני ולחתור להסכם שלום.

אורית זוארץ: בנושא גלעד שליט, אני חייבת לומר: ילד לא נולד עם תג מחיר.

אורית זוארץ: עלינו לפעול להחזרתו המיידית של גלעד שליט בכל מחיר.

אורית זוארץ: הרשו לי לחבק מכאן את משפחתו.

אורית זוארץ: כחברת כנסת חדשה יש לי מחויבות לשינוי המציאות החברתית, כדי ששוויון ההזדמנויות שהובטח בהכרזת המדינה יהיה המציאות היומיומית של כלל האזרחים בישראל.

אורית זוארץ: לשם כך אני כאן.

אורית זוארץ: תודה.

מיכאל איתן: תודה רבה.

מיכאל איתן: שמענו את חברת הכנסת אורית זוארץ מסיעת קדימה בנאום הבכורה, ואני בהחלט מצטרף ללחיצות הידיים ולחיבוקים.

מיכאל איתן: חברת הכנסת ציפי חוטובלי מסיעת הליכוד, גם היא בנאום בכורה – בבקשה.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חברות הכנסת וחברי הכנסת שעוד נותרו באולם, ונציגות כל ארגוני הנשים שהגיעו להצטרף אלינו כאן היום, ביום החשוב הזה, אני מתכבדת לשאת את נאום הפתיחה שלי ביום שבו הכנסת מציינת את יום האשה, ולא סתם – אלא בכנסת שמתכבדת בתואר הכנסת הכי נשית שהיתה לנו.

ציפי חוטובלי: אבל לצערי, עד שלא נראה כאן 60 נשים זה לא באמת יהיה הישג משמעותי לכנסת ישראל.

ציפי חוטובלי: הייתי רוצה לראות את השוויון מתממש קודם כול כאן, בבית-המחוקקים, שנשמש דוגמה אישית לכל הנשים שבאו לכאן לקחת חלק בהנהגה הישראלית.

ציפי חוטובלי: המהפכה הפמיניסטית הביאה נשים לכל תחומי העשייה, אך המהפכה טרם הושלמה.

ציפי חוטובלי: הייצוג לנשים בעמדות הכוח וההשפעה בחברה עדיין קטן לעומת חלקן באוכלוסייה.

ציפי חוטובלי: ובעיקר העניין התרבותי – התרבות השלטת היא עדיין תרבות גברית של כוח.

ציפי חוטובלי: נשים רבות עדיין נרתעות מלהיכנס לזירת ההנהגה הפוליטית.

ציפי חוטובלי: במסורת היהודית שיבחו את חוכמת האשה, בשונה מהתרבות המערבית שעדיין מכנה נשים כ"מין היפה" – תרבות שעדיין עוסקת בפולחן הגוף הנשי במקום לעסוק בתבונת האשה.

ציפי חוטובלי: לעומת זאת, חז"ל אמרו: בינה יתירה ניתנה באשה מבאיש.

ציפי חוטובלי: בהיסטוריה היהודית שמור מקום של כבוד למנהיגות נשית.

ציפי חוטובלי: אסתר המלכה, שלא היתה קורבן, אלא פעלה במתווה פוליטי עדין ועמוק בתוך הממלכה של אחשוורוש בפרס והצילה את עם ישראל, היא סמל למלכה, מנהיגה פוליטית נשית.

ציפי חוטובלי: לא רק פוליטיקה, גם מלחמה.

ציפי חוטובלי: דבורה הנביאה מנהלת מלחמה ביד רמה מול סיסרא.

ציפי חוטובלי: אשה מנהלת מלחמה?

ציפי חוטובלי: כן, זה במקורותינו, זה לא דבר חדש.

ציפי חוטובלי: גם מרים הנביאה, שהנהיגה יחד עם משה ואהרן את עם ישראל בצאתו ממצרים, היא סמל לאשה שהיא חלק מהנהגה רוחנית של עם, גם ברוח, גם במלחמות, גם בשלום, ואני מוסיפה, גם בכלכלה, בחינוך ובמשפט.

ציפי חוטובלי: תמיד יוצא שביום האשה הבין-לאומי עולות לדיון סוגיות נשיות, ואני רוצה לחרוג מהמנהג הזה.

ציפי חוטובלי: דווקא ביום הזה חשוב לי לא לדבר על סוגיות נשיות.

ציפי חוטובלי: לשם כך יש לנו את כל ימות השנה, ואני מצפה מכל הגברים והנשים בבית הזה לקחת חלק בקידום נושאים שחשובים לנשים, כי הנשים הן מעל 50% בחברה שלנו.

ציפי חוטובלי: לכן הם לא נושאים ששמורים לנשים בלבד.

ציפי חוטובלי: אני אחרוג מהמנהג הזה, אעשה "ונהפוך הוא" ואדבר היום דווקא על מדיניות, על מדיניות ציבורית, על מדיניות כללית.

ציפי חוטובלי: אנו עומדים ערב הקמת ממשלה חדשה.

ציפי חוטובלי: יש מי שמכנים אותה ממשלת ימין ואומרים את זה בלא מעט חשש.

ציפי חוטובלי: יש מי שטוען שממשלה שאינה מכריזה מראש על נכונות לסגת משטחי ארץ-ישראל תסכן את מעמדנו בעולם.

ציפי חוטובלי: הטענות אינן חדשות.

ציפי חוטובלי: דברים דומים נאמרו גם לאחר המהפך של שנת 1977.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לצטט עכשיו דברים שאמר מנחם בגין יומיים לאחר המהפך.

ציפי חוטובלי: בראיון הפתיחה שלו, בשבתו כראש ממשלת ישראל, הוא נשאל על-ידי העיתונאי יעקב אחימאיר את השאלה שאולי גם היום עיתונאים אוהבים לשאול את כל מי שעומד לכהן בממשלה לאומית.

ציפי חוטובלי: וכך שאל אותו יעקב אחימאיר: "מר בגין, האם אינך חושש מלחץ אמריקאי שיופעל עליך?

ציפי חוטובלי: הרי אין אף סנטור אמריקאי, אין אף פקיד ממשל אמריקאי שמקבל את המדיניות שלך".

ציפי חוטובלי: בגין בחר לענות לו בשאלה, וכך שאל בגין: "האם איזה נציג ישראלי עד היום אמר לסנטור אחד שיהודה ושומרון, כחוק, על-פי הצדק, על-פי הזכות, צריכים להיות חלק בלתי נפרד של הריבונות הישראלית?

ציפי חוטובלי: " המשיך בגין ושאל: "האם האמריקאים צריכים להיות יותר פרו-ישראלים מהישראלים עצמם?

ציפי חוטובלי: הרי האמריקאים קיבלו שיעורים ממר אלון, ממר פרס, ממר רבין ומהגברת גולדה מאיר, שאנו מוכנים לוותר על שטחי יהודה שומרון, אז נכנס להם לראש שבעצם זוהי מדיניות צודקת, משום שהישראלים בעצמם מטיפים לה".

ציפי חוטובלי: שמות הישראלים המטיפים לחלוקת הארץ כן השתנו, אבל הטיעון העקרוני עומד בעינו.

ציפי חוטובלי: לכן, נשיב לכם כבגין בשעתו: הבעיה איננה האמריקנים, הבעיה גם אינה הפלסטינים.

ציפי חוטובלי: הבעיה מתחילה מהצד הישראלי שאיבד את האמון הפנימי בזכותנו המוסרית על הארץ הזאת, שלמותה של הארץ על כל חלקיה.

ציפי חוטובלי: אני מתחייבת על במה זו, בפני עם ישראל, להפסיק את השיח האפולוגטי והתבוסתני שהוביל אותנו לכל תקופת שלום השקר שתוצאותיו ביישובי הדרום – "קסאמים", "גראדים", סבל ופחד.

ציפי חוטובלי: אני מתחייבת על במה זו לשמור אמונים לארץ-ישראל ולומר שארץ-ישראל כולה שלנו.

ציפי חוטובלי: הסיבה לכך שאין שלום בארצנו אינה נובעת מהמדיניות הישראלית.

ציפי חוטובלי: המדיניות הישראלית ביקשה לחלק את הארץ בקמפ-דייוויד של ברק בשנת 2000, ביקשה להתוות מדיניות של חלוקת הארץ באוסלו של רבין ופרס, וביקשה להתנתק ועקרה חבל פורח של גוש-קטיף בהתנתקות של 2005.

ציפי חוטובלי: והסיבה שאין שלום?

ציפי חוטובלי: – הכול בגלל סרבנותם המתמדת של שכנינו הפלסטינים לקבל את זכות קיומנו כאן כמדינה יהודית בארץ-ישראל.

ציפי חוטובלי: אבל הדיון על חלוקת הארץ הוא רק סימפטום לשאלה עמוקה יותר, שאלת הזהות הישראלית.

ציפי חוטובלי: מהי אותה זהות יהודית שאנו מדברים עליה?

ציפי חוטובלי: מרבים לומר: האם נהיה כאן מדינה יהודית ודמוקרטית או מדינת כל אזרחיה?

ציפי חוטובלי: אני אומרת שהשאלה אינה זאת.

ציפי חוטובלי: השאלה היא: מהי מדינה יהודית ודמוקרטית?

ציפי חוטובלי: האם זו זהות חלולה, אוניברסלית, עם ככל העמים?

ציפי חוטובלי: לא באנו ולא הקמנו מדינה ולא קמו ראשי הציונות להקים כאן מדינה ככל העמים.

ציפי חוטובלי: בן-גוריון לא התבייש לומר: אנו צריכים להיות מדינה שתהיה אור לגויים, חברת מופת, כחזון הנביאים על חברה שתישא אתה בשורה מוסרית.

ציפי חוטובלי: בעצם, הדבר שמוטל על כתפינו, הצעירים – אני צעירת חברי הכנסת – הוא ליצוק תוכן רלוונטי לחזון הציוני, תוכן של זהות.

ציפי חוטובלי: כמי שרואה בעיניים כלות צעירים בני גילי, בני דורי, עוזבים את הארץ, רואים בחיים במדינת ישראל אפשרות אחת מני אפשרויות רבות, ומדינות אחרות מעבר לים יכולות לאפשר להם חיים מאושרים, טובים ונוחים יותר, אני חרדה מהמחשבה שמדינת ישראל תהיה רק אפשרות לחיים ולא זכות וחובה מוסרית של כל יהודי לחיים כאן בארץ הזאת.

ציפי חוטובלי: לכן, אני חוזרת ואומרת: הזכות והחובה כאן לקשור קשר שאיננו ניתק בין עם ישראל לארץ-ישראל, זו החובה של הדור שלי, של חברי הנבחרים בכנסת הזאת, לקשור ולכרות ברית אמונים בין עם ישראל לארצו.

מיכאל איתן: תודה רבה.

מיכאל איתן: אני מודה לחברת הכנסת ציפי חוטובלי מסיעת הליכוד, ומצטרף ללחיצות הידיים והחיבוקים שהיא תקבל.

מיכאל איתן: ובכן, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לומר לכם שמייד עם תום המשפט הבא שאומר, אנחנו מזמינים את כולכם להצטרף לדיון שיתקיים באודיטוריום על נשים במוקדי כוח.

מיכאל איתן: והמשפט המסורתי שמסיים כל ישיבת כנסת הוא: תם סדר-היום.

מיכאל איתן: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, כ' באדר התשס"ט, 16 במרס 2009, בשעה 16:00.

מיכאל איתן: ישיבה זו נעולה.