ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 23, 2009-05-19 00:00

ראובן ריבלין: חברות וחברי הכנסת, היום כ"ה באייר תשס"ט, 19 לחודש מאי 2009 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד, אדוני השר, לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת הצעת ועדת הכנסת לתיקון סעיף 9 לתקנון הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה למזכיר הכנסת, שסגנית מזכיר הכנסת משמשת בתפקידו היום.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, כמדי יום שלישי, בהתאם לתקנון, אנחנו נקיים נאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: על מנת לדעת מי רוצה להשתתף אני מבקש מכם להצביע הצבעה כלשהי, על מנת שנוכל לראות מי המבקשים רשות דיבור.

ראובן ריבלין: רשות הדיבור לחברת הכנסת רגב, ולאחריה – חבר הכנסת גילאון.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רגב, שבפעם הקודמת היתה בין אחרוני הדוברים, תהיה היום הראשונה בין הדוברים.

ראובן ריבלין: אני רוצה רק להזכיר לכולם שמדובר בנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: כשמם כן הם – דקה.

ראובן ריבלין: ולכן אעזור לכל אחד מכם:

ראובן ריבלין: יש לכם דקה על המסך, ואני מציע לכם מפעם לפעם להעיף מבט, שכן אנחנו מבקשים שהנאומים יהיו נאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת מירי רגב – בבקשה, גברתי.

מירי רגב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום, לאחר הפגישה בין הנשיא אובמה לבין ראש הממשלה נתניהו, חשוב לי לציין כי לישראל ולארצות-הברית יש מערכת יחסים מיוחדת, שיש לה שלושה ממדים עיקריים: ביטחוניים, מדיניים וכלכליים.

מירי רגב: על אף הקשרים האלה, ישראל צריכה בראש ובראשונה להעמיד קווים אדומים בכל הקשור לעצמאותה הביטחונית.

מירי רגב: על כן, ישראל חייבת להציג עמדה מוצקה ואחידה בהתייחס לשאלת הסכסוך הפלסטיני והסכנה הטמונה בקיומה של מדינת "חמאסטן" – מדינה עם אופי אסלאמי קיצוני שתהא קשורה לציר מדינות הרשע והטרור.

מירי רגב: כך גם בסוגיית האיום האירני, שמהווה סכנה לעולם המערבי כולו ולישראל.

מירי רגב: כמובן, בשני נושאים אלה אסור להיכנע ללחצים.

מירי רגב: אני מבקשת לחזק את ידי ראש הממשלה נתניהו, שהצליח להציג את העמדות המרכזיות, המדיניות והביטחוניות ללא פשרות, תוך שמירה על היחסים המיוחדים עם ארצות-הברית.

מירי רגב: לסיום, אני מבקשת להדגיש באופן חד-משמעי: המזרח התיכון יישאר יציב רק עם ישראל חזקה.

מירי רגב: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחברת הכנסת רגב, שעמדה בלוח הזמנים בצורה מעוררת כבוד.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת אילן גילאון.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת מולה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – עניינים הרבה יותר פרוזאיים ויומיומיים.

אילן גילאון: אדוני, אני רוצה לדבר על הוועידה שהלכה לאיבוד ואנחנו לא מוצאים אותה, והיא ועידת התביעות.

אילן גילאון: את ועידת התביעות כבר לא מוצאים במשך השבועות האחרונים, כל מי שדורש ומבקש אותה.

אילן גילאון: להזכיר לאדוני, זה בעיקר אנשים מאוד מבוגרים וקשישים שמחפשים את ועידת התביעות, לא בטלפון ולא במיילים.

אילן גילאון: ואם ועידת התביעות שומעת אותי במקרה, ואם – חס וחלילה – לא טבעה בעצמה, אז אולי כדאי שתצא על פני השטח ותופיע, כי אנשים מחפשים אותה.

אילן גילאון: שמעתי איזשהו טיעון שוועידת התביעות לא משיבה היום, או לא מחזירה כספים לאנשים שהוציאו על הוצאות רפואיות, טיפולי שיניים וכו', כי הממשלה לא מממנת אותה.

אילן גילאון: משהו כאן לא מסתדר לי.

אילן גילאון: הרי כשאין תקציב, אדוני, מתקצבים לפי חודש – 1 חלקי 12.

אילן גילאון: יש כאן משהו מוזר, מישהו לא בסדר, או הממשלה או ועידת התביעות.

אילן גילאון: אבל אני מבקש שתימצא האבדה הזאת, משום שמדובר באנשים שמתים בקצב של שלושה או ארבעה לשבוע, חבל.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת גילאון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, ואחריו – חבר הכנסת כצל'ה, כץ.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אתמול היינו עדים לפגישה בין ראש הממשלה ונשיא ארצות-הברית אובמה.

שלמה מולה: אני חושב שהאמת היא שראש הממשלה הרחיק לכת – להגיע לוושינגטון על מנת לשמוע את כל מה שאנחנו מטיפים לו: הפתרון לסכסוך הדמים כאן, באזור הזה, הקמת שתי מדינות לשני העמים, להבטיח את קיומה של מדינת ישראל כמדינתו של העם היהודי בציון.

שלמה מולה: זה נכון, כנראה ארץ-ישראל תהיה קטנה יותר, אבל ראש הממשלה הרחיק ללכת לוושינגטון כדי לשמוע את זאת.

שלמה מולה: האמת היא שראש הממשלה היה פיזית בחדר הסגלגל אבל תמיד הוא הסתכל הצדה, אל רוחם של חוטובלי וידידתי רגב, ואקוניס ודני דנון.

שלמה מולה: חבל מאוד שראש הממשלה בחר באמת בפוליטיקה הקטנה במקום להיות מדינאי, להביא לנו שלום וחזון ותקווה לעם היושב בציון.

שלמה מולה: זה באמת מה שהעם ציפה, אבל כנראה התבדינו וחבל מאוד.

שלמה מולה: .

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלדד, בבקשה.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי הכנסת, מחר אמור להיפתח לתנועה ערבית ציר ציון בחברון.

אריה אלדד: על הציר הזה נרצחו בעשורים האחרונים עשרות יהודים.

אריה אלדד: 97% משטח העיר חברון אסור בכניסת יהודים.

אריה אלדד: רק 3% משטחה, שטח H2, מותר בתנועת יהודים בכלי רכב ורגלית.

אריה אלדד: המדינה הודיעה לבג"ץ שהיא מתחייבת לפתוח את הציר, ושר הביטחון הוא זה שלוחץ לפתוח את הציר לאלתר.

אריה אלדד: הוא עושה זאת, זאת למדתי היום, בניגוד לחוות דעת מפורשת של הגורמים המקצועיים, שאמרו שפתיחת הציר תסכן את חיי היהודים המשתמשים בו.

אריה אלדד: שר הביטחון הוא איש אמיץ מאוד, הוא החייל המעוטר ביותר בצה"ל, בוודאי היה מוכן להשליך נפשו מנגד אין-ספור פעמים בשדה הקרב.

אריה אלדד: רק שנדמה לי שהפעם הוא מוכן להשליך נפשות של אחרים, בשדה הקרב שבו הם יהיו הקורבנות.

אריה אלדד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת אלדד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – חבר הכנסת ציון פיניאן.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, העם הפלסטיני הסכים להחלטת החלוקה.

טלב אלסאנע: העם הפלסטיני הסכים לוותר על 78% משטחה – – –

ראובן ריבלין: ב-1948?

טלב אלסאנע: אנחנו מדברים על היום, אנחנו חיים היום ומסתכלים על מחר.

ראובן ריבלין: אני בן 70, היה לי דז'ה-וו.

טלב אלסאנע: העם הפלסטיני הסכים ומקבל, ועל-ידי ההסכמה הזו ויתר, אדוני היושב-ראש, לא על 50% משטחה של פלסטין ההיסטורית, אלא על 78%, והוא מסתפק בהקמת מדינתו על 22%.

טלב אלסאנע: אלא מה?

טלב אלסאנע: יש כאלה שאפילו את הוויתור הזה לא מוכנים לקבל ומסתכלים על להקים שתי מדינות ישראל: מדינה כאן ומדינה שם; גם בחיפה וגם בחברון, גם בירושלים המערבית אבל גם בסילואן.

טלב אלסאנע: התפיסה הזו לא תוביל לשלום.

טלב אלסאנע: אי-אפשר, פשוט מאוד, נוסחה פשוטה – אין דבר כזה של שלום עם כיבוש, שלום עם התנחלויות.

טלב אלסאנע: לכל דבר יש המחיר שלו, והגיע הזמן להפנים את זה, וחבל שראש הממשלה מתעתע ומוליך שולל, כאילו שיש מי שינהל אתו משא-ומתן בצד הפלסטיני שלא על עיקרון של שתי מדינות.

טלב אלסאנע: אם ציפי לבני לא הסכימה ללא עיקרון של שתי מדינות, בוודאי אבו מאזן לא יסכים.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ציון פיניאן, ואחריו – חבר הכנסת אפללו.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ברצוני להביא לידיעת חברי הכנסת לאן הגיעה מדינת החזון שעליה חלמנו בארץ ובגולה במשך אלפי שנים.

ציון פיניאן: השבוע פורסם כי מדינת ישראל הפכה בשנים האחרונות למעין מדינת עולם שלישי ואף למטה מזה, והיא מידרדרת בכל הדירוגים הבין-לאומיים.

ציון פיניאן: להלן מקצתם: ברמת התעופה ישראל מדורגת ברמה של גאנה ואתיופיה; ברמת המתמטיקה ישראל היתה פעם בחמישייה הפותחת, היום הידרדרנו למקום ה-24 הלא-מחמיא.

ציון פיניאן: ברמת השחיתות, הוכרזנו כמדינה המערבית הכי מושחתת אחרי איטליה.

ציון פיניאן: ברמת האמון בפוליטיקאים, ישראל מדורגת במקום ה-61, שמשמעו חוסר אמון טוטלי בנו ובחברינו.

ציון פיניאן: אפילו סוריה טובה מאתנו ומדורגת במקום ה-49.

ציון פיניאן: ועוד – לידיעת הוועדה לקידום מעמד האשה: בנושא שוויון בין המינים ישראל מדורגת במקום ה-56.

ציון פיניאן: פשוט, נשים המעוניינות לקבל יחס שוויוני בעסקים, בפוליטיקה, במערכת ההשכלה ועוד, יכולות להתקנא בעמיתותיהן במדינות כמו מקדוניה או אוזבקיסטן, שדורגו לפנינו.

ציון פיניאן: האם זו המדינה שעליה חלם הרצל, או המדינה שעליה התפללנו בגולה ואליה היו נשואות עינינו בשובנו לציון?

ציון פיניאן: גרוע מכך קשה לדמיין.

ציון פיניאן: בידינו לשנות, ורק בידינו.

ציון פיניאן: לידיעת הממשלה הנבחרת ולידיעתנו שלנו, חברי הכנסת.

ציון פיניאן: חומר למחשבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אפללו, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת אורי אורבך.

אלי אפללו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר, תראו, אתמול התבשרנו בשורה מאוד קשה: במדינת ישראל, כשעוד לא התחיל הקיץ, חברת החשמל קרסה.

אלי אפללו: אדוני היושב-ראש, אני מתפלא שאנחנו, בנושא הזה, שהוא כל כך חמור ועומד על סדר-היום – מדינת ישראל צריכה לפעול במהירות, בנחישות, כדי למנוע את האסון הזה.

אלי אפללו: כי האסון הזה, אדוני היושב-ראש, הוא משהו של כלל מדינת ישראל, ללא מחלוקות.

אלי אפללו: אני מבקש, אדוני היושב-ראש, לומר ולהעלות את זה על סדר-היום שלנו, כדי לפתור – אני מברך את יושב-ראש ועדת כלכלה על כך שנדון בזה בדחיפות בשבוע הבא.

אלי אפללו: ברכות.

אלי אפללו: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אפללו, השר לשעבר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אורבך, ואחריו – חבר הכנסת הורוביץ.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר מלה טובה על אשה טובה בשם תמר דוידוביץ.

אורי אורבך: היא מתורגמנית לשפת החירשים, ובשבוע שעבר היא סירבה לתרגם גסויות מוגזמות – כל גסות היא מוגזמת, אבל גסות מוגזמת במיוחד – שהיתה בערוץ "ביפ" ושודרה גם בערוץ-2.

אורי אורבך: היא אמרה שאת זה היא לא מוכנה לתרגם.

אורי אורבך: כמובן, כדרכם של ערוצים מסחריים ואנשים ממוסחרים, את הסירוב שלה – היא אמרה: לא אני, אולי מישהו אחר יעשה את זה – מינפו ליחסי ציבור.

אורי אורבך: זאת היתה ידיעה בעיתון, וכמובן, התוכנית שודרה ללא תרגום אבל עם יחסי הציבור.

אורי אורבך: כי יש אנשים שהם בעצמם חירשים – חירשים לעדינות, חירשים לטעם טוב, וכל מה שאפשר לתרגם להם, אפשר לתרגם להם רק לשפת הכסף.

אורי אורבך: אז כל הכבוד לתמר דוידוביץ, שאמרה "לא" כשצריך להגיד "לא", כי הזכות של החירשים היא לקבל, כמו בשפה רגילה, תרגום לכל מלה, אבל יש זכות למתורגמנית להגיד "לא" על דברים שלא ראויים לתרגום.

אורי אורבך: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אורבך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בעוד שעה וחצי תתקיים מול ביתו של שר המשפטים בירושלים משמרת מחאה של עשרות ארגונים חברתיים וארגוני נשים, במחאה על היוזמה ההזויה של שר המשפטים להרחיב את סמכויות בתי-הדין הרבניים.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, היוזמה הזאת פסולה, היא מפירה את הסטטוס-קוו, והיא פוגעת בעיקר בנשים.

ניצן הורוביץ: כידוע, בהליכי גירושין במדינת ישראל, כוח המיקוח של הצדדים איננו מאוזן.

ניצן הורוביץ: מכוח הדין הדתי, שבו אנחנו נאלצים להישפט, להינשא ולהתגרש, לבעל יש זכות עדיפה בחלוקת הרכוש בין הצדדים, מכוח יכולתו לסרב להעניק את הגט.

ניצן הורוביץ: ונשים מסורבות גט – וגם גברים מסורבי גט, לצערי – נאלצים להתמודד עם סחטנות ועם הפעלת לחץ עליהם לוותר על זכויותיהם החוקיות, לפעמים לא רק מצד הצד השני, אלא גם מצד בית-הדין עצמו, שמפעיל עליהם את הלחץ הזה.

ניצן הורוביץ: במדינת ישראל, בסופו של דבר, בחסות החוק ובתוך מערכות המשפט מתנהל, על כן, סחר בחופש.

ניצן הורוביץ: אני אומר לסיכום, שהרחבת סמכויות בתי-הדין הרבניים מהווה פגיעה בסטטוס-קוו, היא תגביר את כוחו הסחטני של הסרבן – הסרבן שבכוחו למנוע את הענקת הגט – ותביא לפגיעה חמורה בנשים עגונות ומסורבות גט ובילדים שלהן.

ניצן הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, צריך לשים לב שזו דקה, מה עוד שאנשים עמדו באילוצי זמן כאשר באוזנייה אמרו להם: תקצרו, תקצרו.

ראובן ריבלין: אני בטוח – דרך אגב, הרמה היא לתפארת מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת יריב לוין.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להקדיש את הדברים הבאים לראש הממשלה.

נחמן שי: ברוך הבא, בנימין נתניהו.

נחמן שי: אדוני ראש הממשלה, אני רוצה לברך אותך עם שובך לישראל.

נחמן שי: זה יקרה בעוד פחות מ-24 שעות.

נחמן שי: אני יודע כי נסיעתך לארצות-הברית היתה קצרה ומעייפת, אולם גם עתה, בשובך, לא תוכל לנוח.

נחמן שי: בפגישה עם הנשיא אובמה ובביקור הקצרצר בבית הלבן ודאי למדת, כמומחה בעל מוניטין לארצות-הברית, על השינוי שהתחולל בארץ זו ובמדיניותה המזרח-תיכונית.

נחמן שי: לפנינו מדיניות חדשה המחייבת את ישראל להבין מדיניות זו ולהתאים את עצמה אליה.

נחמן שי: ארצות-הברית מוכנה לפעול בנחישות בנושא האירני, אך מצפה כי ישראל תעשה באותה מידה של נחישות כדי לקדם את פתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני.

נחמן שי: האחד תלוי באחר.

נחמן שי: אני יודע כי הבחירה אינה קלה, אולם אתה, כמו קודמך בתפקיד, כמו קודמיך בתפקיד – כמו קודמיך בתפקיד – תדע ברגע היסטורי זה לקבל את הפתרון היחיד שיוביל לפתרון הסכסוך, על מנת להסיר מעל ישראל את איום הגרעין האירני.

נחמן שי: בידיך ההחלטה.

נחמן שי: ברוך הבא, אדוני ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת לוין, ואחריו – חבר הכנסת גנאים.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, לפני כמה ימים פורסם מחקר שנערך באוניברסיטת חיפה, שממנו אנחנו למדים על מגמה הולכת ונמשכת של הקצנה בקרב הציבור הערבי בישראל, מגמה שבאה לידי ביטוי לא רק בביטויים של התכחשות לאופיה היהודי של המדינה, אלא גם בהתכחשות – ואפילו הכחשה של השואה.

יריב לוין: לצערי, הדבר הזה הוא לא מקרי, והוא תוצאה של התנהגות מתלהמת של חלק ממנהיגי הציבור הזה, ואני מוכרח לומר שוב, בצער רב: גם של חלק מהיושבים אתנו כאן בכנסת, שמוצאים לנכון – בפרט בפורומים בחוץ-לארץ – לבוא ולהציג את מדינת ישראל כאילו היא מדינה גזענית או מדינה פאשיסטית וביטויים כאלה ואחרים שאינם עולים בקנה אחד עם מי שאמור לייצג את המדינה.

יריב לוין: אני קורא לכנסת ובכלל למדינת ישראל: אנחנו צריכים לעשות איזו חשיבה מחודשת בנוגע ליחס הסלחני שלנו כלפי אותן התבטאויות ואותה התנהגות.

יריב לוין: הגיע הזמן שניתן את ההעדפות למי שתורם למדינה ומזדהה אתה, ולא למי שנאבק נגדה ופוגע בה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת לוין.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת גנאים, ואחריו – את חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, למיטב זיכרוני, בית-המקדש הראשון והשני נבנו גם בעזרתם של הגויים.

מסעוד גנאים: הראשון בעזרתו של חירם מלך צור – הארזים של לבנון ועבדיו – והשני בזכות זה שכורש מלך פרס החזיר את בני-ישראל לארץ-ישראל.

מסעוד גנאים: החרבתם של בית ראשון ושני היתה על-ידי היהודים, לפי המקורות: הראשון בגלל עבודה זרה וגילוי עריות, והשני בגלל שנאת חינם.

מסעוד גנאים: אז כדאי, לפי דעתי, לשמוע בקולו של הגוי מעבר לאוקיינוס, ולא לשמוע רק בקולם של היהודים שחושבים שהם רוצים את טובת מדינת ישראל.

מסעוד גנאים: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת גנאים.

ראובן ריבלין: אנחנו מזמינים את חברת הכנסת שלי יחימוביץ, ואחריה – את חבר הכנסת כרמל שאמה.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לנצל את הדקה שלרשותי כדי לדבר על הרפורמה במינהל מקרקעי ישראל, ואני מתכוונת לנצל עכשיו כל דקה שתעמוד לרשותי כדי לדבר על הרפורמה הזאת, ואני אצטט את הדברים האלה: "העם יהיה לא רק המייסד, אלא גם בעליו של הרכוש התכליתי הזה, הקרקע, לצמיתות.

שלי יחימוביץ': על-ידי זה אי-אפשר יהיה ליחידים להשתמש בו ברצון עצמם, באופן שאינו מתאים עם כוונותיו של המייסד".

שלי יחימוביץ': מי שאמר את זה היה בנימין זאב הרצל, ויש כאן אמירה ציונית ברורה, שאומרת שאדמת מדינת ישראל שייכת לעם ישראל ולא ליחידים.

שלי יחימוביץ': מה עושה הרפורמה במינהל מקרקעי ישראל?

שלי יחימוביץ': היא מבצעת, ככה, במחי יד, כבדרך אגב, במסווה של מאבק בביורוקרטיה, את ההפרטה הגדולה ביותר בתולדות מדינת ישראל, ואולי הפרטתה של מדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': קרקעות המדינה פשוט יועברו לידי יחידים ויהיה אפשר לספסר בהן, ומדינת ישראל תהפוך לבנק לסחר בקרקעות.

שלי יחימוביץ': הבעיה עם קרקעות היא שזה משאב נגמר.

שלי יחימוביץ': אחרי שנמכור את כולן, לא יישאר כלום, ואולי גם לא תישאר לנו מדינה.

תודה רבה לחברת הכנסת יחימוביץ.

חבר הכנסת שאמה, בבקשה.

אחריו – הואיל ויש עוד שמתווספים לרשימה – חבר הכנסת אקוניס.

בדרך כלל אני לא נוהג לקבוע שינאמו אחד אחרי השני מהליכוד, אבל כשאין ברירה, אין ברירה.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ברצוני לדבר על נושא שדובר בו רבות בתקשורת ובבית הזה בשבוע האחרון, נושא המע"מ על הפירות והירקות.

כרמל שאמה-הכהן: אני לא יודע מה עבר על שר האוצר כשקיבל את ההחלטה להטיל מע"מ על פירות וירקות, ואני לא יודע מה הוא אכל באותו בוקר, אבל בטוח שגזר הוא לא אוכל.

כרמל שאמה-הכהן: אם היה אוכל גזר, היה רואה טוב שהצעה כזאת והחלטה כזאת לא רק שהיא לא טובה, היא גם לא תעבור בבית הזה.

זאב בילסקי: אבל הוא משלנו.

כרמל שאמה-הכהן: אני מבקש לא להפריע לי.

ראובן ריבלין: אני אדאג לך, חבר הכנסת שאמה.

ראובן ריבלין: עוד מעט אתה תשב כאן ותוכל לעשות – – –

כרמל שאמה-הכהן: אולי חברי כבוד שר האוצר לא יצא לו הרבה זמן לטייל בשווקים ולראות אמא וילד קונים מלפפון אחד ועגבנייה אחת.

כרמל שאמה-הכהן: אני לא רוצה להגיע לימים שבהם יקנו חצי עגבנייה וחצי מלפפון.

כרמל שאמה-הכהן: אם כבוד שר האוצר לא מתכוון לפחות להביא במקביל איזשהו פיצוי שיכסה על הפגיעה הזאת בשכבות החלשות, לפחות למי שמשתכר עד השכר הממוצע במשק – עדיף לו שיבוא היום, לפני מחר, יתייצב ויגיד: חוזר אני, מודה בטעותי.

כרמל שאמה-הכהן: תודה על ההקשבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת כרמל שאמה.

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: אני מקווה שהצהרתו תעורר הדים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת בילסקי.

ראובן ריבלין: אני מזכיר לך, חבר הכנסת בר-און, שאנחנו היינו יושבים שם, ורואים אותך בודד בקואליציה מצביע בעד עצמך.

ראובן ריבלין: ואז אני ואתה ידענו שעוד מעט נתחלף.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, נבואות הזעם התבדו.

אופיר אקוניס: הברית האסטרטגית עם ארצות-הברית נמשכת והיא מתהדקת, ואנחנו שמחים לראות שהנשיא אובמה העלה את הנושא האירני לראש סדר-היום העולמי.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: מספיק עם קריאות הביניים.

אופיר אקוניס: אני מחזק את ידי ראש הממשלה – שלמרות הששון והשמחה והצהלות של כל אנשי קדימה והאופוזיציה, שרצו לראות אותו מכריז על שתי מדינות לשני עמים, לא עשה את הדבר הזה אתמול בוושינגטון.

אופיר אקוניס: ויש לי הודעה, אדוני היושב-ראש, לבית הזה: אנחנו לא נקיים מתן ומתן עם הפלסטינים.

אופיר אקוניס: אנחנו נקיים משא-ומתן עם הפלסטינים, ולראשונה, אחרי ארבע שנים, גם נדרוש מהפלסטינים תמורה לכל דבר שעומד להתבצע פה.

אופיר אקוניס: תודה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת אקוניס.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בילסקי, ואני מזמין את מי שנמצא באולם ולא דיבר ורוצה לדבר, להרים את ידו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין, אתה תהיה אחרי חבר הכנסת בילסקי, אחרון הדוברים.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר על מכת טבע, שמשום מה במדינה שלנו עוברת ואף אחד לא עושה שום דבר, והיא תאונות הדרכים.

זאב בילסקי: 21 איש קיפחו את חייהם בשבוע שעבר.

זאב בילסקי: אני רוצה לשאול אותך, אדוני היושב-ראש:

זאב בילסקי: תאר לעצמך שחס וחלילה בצבא היה אירוע והיו מעורבים בו 21 אנשים שבשבוע אחד מקפחים את חייהם.

זאב בילסקי: יושב פה אלוף בצה"ל, הוא יספר לך שמהרמטכ"ל ועד אחרון החיילים היו פה 16 או 17 ועדות חקירה, ובודקים.

זאב בילסקי: פה הכול עובר, לא קורה שום דבר.

זאב בילסקי: אני אספר לכם: מדינה זנוחה שלא יודעת הליכים טכנולוגיים כמו אצלנו, מדינה כמו אוסטרליה – היתה להם אותה בעיה.

זאב בילסקי: הם כיסו את אזור סידני ב-3,000 מצלמות, אין היום רמזור שלא מצולם.

זאב בילסקי: והפלא ופלא, אדוני היושב-ראש, כל אותם חכמולוגים שעוברים פה באור אדום ומסכנים לא רק את חייהם אלא את חיי המסכנים שנוסעים מולם, כל אלה – פתרו את זה באוסטרליה וירדו ב-50%.

זאב בילסקי: לכן, אדוני היושב-ראש, אני מקווה שיהיה צדיק אחד בבית הזה שייקח את הנושא ויתחיל להחזיר את אותם אנשים הביתה.

זאב בילסקי: אפשר להחזיר אותם.

זאב בילסקי: זו לא גזירה משמים.

זאב בילסקי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ארדן, שהוא שר היום, פעל רבות בעניין זה, והיה לו לובי ראוי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת , בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – השר פלד מבקש לנצל את ההזדמנות בשם הממשלה ולענות על הדברים שאמרו חברי הכנסת, וגם לומר כמה דברים מטעמו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אני מודה לך על ההזדמנות.

דב חנין: אתמול ביקרתי בכמה כפרים ערביים בדואיים לא מוכרים בנגב.

דב חנין: זה לא רק מסע במרחב, אדוני היושב-ראש, זה גם מסע בזמן.

דב חנין: זה לראות אנשים שחיים בשנת 2009 בלי מים, בלי חשמל, בלי תנאים אלמנטריים.

דב חנין: אני רוצה לספר על יישוב אחד, יישוב של שבט תראבין, שנמצא על גבול היישוב העשיר, המטופח, עומר.

דב חנין: אני מבין שבעומר רוצים להרחיב את היישוב ולבנות שכונה נוספת, ואנשי תראבין כנראה מפריעים להם.

דב חנין: לכן מופעלת המשטרה, שמטרטרת ומטרידה באופן שיטתי את תושבי תראבין.

דב חנין: כשהגעתי למקום מצאתי ניידת משטרה בכניסה, ניידת משטרה ביציאה.

דב חנין: התושבים שם מוטרדים יום-יום, המשטרה פושטת כמעט מדי ערב.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, זו מתכונת שאיננה ראויה למדינה מתקדמת ודמוקרטית בסוף המאה ה-21.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת חנין.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אני מזמין את השר יוסי פלד לעלות לבמה ולומר את מה שיש לו להגיד.

ראובן ריבלין: לאחר מכן נעבור לבקשת הממשלה לקיום דין רציפות לגבי 17 חוקים.

ראובן ריבלין: נציגי הסיעות שהתנגדו יוכלו להביע את עמדתם.

יוסי פלד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הדחף הראשוני הוא להתייחס לנושא המדיני, לביקור של ראש הממשלה.

יוסי פלד: דרך אגב, אני חושב שתאונות דרכים הן לא מכה משמים, ואם פעם ירצו לדון בזה, אני מוכן להוכיח את זה במספרים, כבר עשינו את זה.

יוסי פלד: ביקשתי לעלות לדוכן כי אתמול, בדרכי לירושלים, שמעתי על הסקר שנעשה בקרב ערביי ישראל הצעירים בנושא השואה.

יוסי פלד: הופתעתי ונדהמתי, והתוצאה בהחלט מעוררת מחשבה, כשלמעלה מ-40% אומרים שהדבר הזה לא היה ולא נברא.

יוסי פלד: אז מה שאני מבקש לומר לכם, בעיקר לחברי הכנסת הערבים, הוא שהרצון לחיות ביחד לדעתי קיים אצל מרביתנו.

יוסי פלד: הוויכוח הוא על איך, לא אם אנחנו צריכים לחיות ביחד, כן או לא.

יוסי פלד: מהכחשה של האסונות של העמים – שלנו, כמו שלכם – לא ייבנה דבר.

יוסי פלד: לא ייבנה דבר מהכחשה של האסונות שלנו.

יוסי פלד: זה בהחלט מטריד אותי.

יוסי פלד: הרי שישה מיליוני יהודים לא נעלמו פתאום.

יוסי פלד: ברשותך, אדוני היושב-ראש, לאחר הרבה מאוד שנים החלטתי לבדוק לאן נעלמה משפחתי.

יוסי פלד: הלכתי בעקבות אבי, מבלגיה לצרפת, למחנה העבודה שהוא היה בו, וחזרה למכלן בבלגיה, ששם ריכזו את כל היהודים, וממכלן ברכבת לאושוויץ.

יוסי פלד: את כל הדרך הזאת עשיתי, מצאתי את התיעוד, מתי הוא הגיע לאושוויץ.

יוסי פלד: הוא, הוריו, אחיו הדודים שלי, אחיותיו הדודות שלי.

יוסי פלד: ושם, כאשר הוא כבר לא יכול היה לשמש כוח עבודה, עם זריקה ישירה ללב חיסלו אותו, רצחו אותו, והוא עשה את דרכו השמימה, דרך הארובות של אושוויץ.

יוסי פלד: אז אני פונה אליכם, חברי חברי הכנסת הערבים, אתם המנהיגות של הציבור הזה, ואם חשוב לכם שיהיה סיכוי לבנות איזו יכולת לחיות פה ביחד – בדרך הזאת לא נגיע לשום מקום.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר שאני בכנסת זמן רב.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת הערבים, בכל פעם שאנחנו מציינים את יום השואה, אומרים את דבריהם בקול ברור, חד ובלתי ניתן לפקפוק.

ראובן ריבלין: תודה רבה על דבריכם החשובים.

ראובן ריבלין: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: זאת הודעה שצריך להצביע עליה?

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע בזאת על חילופי אישים בוועדת החוץ והביטחון מטעם סיעת העבודה: במקום חבר הכנסת עמיר פרץ יכהן חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

): במקום חבר הכנסת אופיר פינס-פז, שכיהן כממלא-מקום, תכהן חברת הכנסת יולי תמיר כממלאת-מקום.

): אדוני היושב-ראש, עוד הודעה.

): אני מתכבד להודיע, כי ועדת הכנסת קבעה, כי והגנת הסביבה תדון בהצעת חוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראות שעה) (תיקון מס' 12), התשס"ט–2009, לשם הכנתה לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: אין צורך להצביע על ההודעות.

ראובן ריבלין: ההודעות נמסרו, והתוקף שלהן – מרגע מסירת ההודעה.

ראובן ריבלין: ["דברי הכנסת", חוב' ח', עמ' 993.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו היום מקיימים סדר מיוחד לדיון בהצעות להחלת דין רציפות – בקשת סיעות קדימה, האיחוד הלאומי וחד"ש שלא להחיל דין רציפות על הצעות החוק הבאות:

ראובן ריבלין: הצעת חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני כוח-אדם (תיקון מס' 5), התשס"ט–2008 – מ/418; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 22), התשס"ז–2007 – מ/288; הצעת חוק להגברת האכיפה של דיני העבודה, התשס"ח–2008 – מ/363; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 39) (עובדים אזרחיים), התשס"ט–2008 – מ/423; הצעת חוק המשטרה (דין משמעתי, בירור קבילות שוטרים והוראות שונות) (תיקון מס' 6) (עובדים אזרחיים), התשס"ט–2008 – מ/423; הצעת חוק להגנה על עדים, התשס"ח–2008 – מ/380; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 61) (הסדר לסגירת תיק מותנית), התשס"ט–2008 – מ/416; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 60) (התיישנות), התשס"ט–2008 – מ/415; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 56) (דיון לפני דן יחיד או לפני הרכב), התשס"ט–2008 – מ/410; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 57) (שיפוט בענייני תעבורה) (תשריר – הוראת שעה), התשס"ט–2008 – מ/410; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (תיקון מס' 7) (חזקת הימלטות מן הדין וחזקת מסוכנות), התשס"ח–2008 – מ/401; הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 101) (נשיאת מאסר בעבודת שירות), התשס"ח–2008 – מ/384; הצעת חוק לתיקון דיני הראיות (הגנת ילדים) (תיקון מס' 14), התשס"ח–2008 -מ/383; הצעת חוק הדיינים (תיקון מס' 24), התשס"ח–2008 – מ/377; הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 100) (החמרת ענישה בעבירות רכוש), התשס"ח–2008 – מ/372; הצעת חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי במאגר מידע, התשס"ט–2008 – מ/408; הצעת חוק אזורי עדיפות לאומית, התשס"ז–2007 – מ/283.

ראובן ריבלין: בדרך כלל אנחנו מקיימים את הדיון על כל חוק בנפרד.

ראובן ריבלין: הואיל ולא רצינו לפצל לשלוש דקות את זכות הדיבור של חברי הכנסת, נתנו לכל הסיעות את 17 הדקות המגיע להן, והן פיצלו אותן כך שנוכל לקיים דיון משולב.

ראובן ריבלין: כמובן, ההצבעות בנושא זה תהיינה על כל חוק בנפרד.

ראובן ריבלין: הואיל ותום 14 היום יחול רק מחר, ההצבעות תתקיימנה מחר.

ראובן ריבלין: בדרך כלל אני אשתדל מאוד לקיים עם הממשלה הסדר שאם היא רוצה להביא חוק ביום שלישי, אנחנו נצביע עליו ביום שלישי, שכן אנחנו יצרנו כאן בכנסת בשנים האחרונות מצב שיום שלישי למעשה התבטל.

ראובן ריבלין: הממשלה לא מגיעה, מהטעם שכל שר עסוק, חברי הכנסת רוצים כל אחד להיות שר אז הם כבר מרגילים את עצמם שלא לבוא ביום שלישי, ונוצר מצב שבו אנו דנים על נושאים המחייבים הצבעה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, אתה היית כאן בקדנציה הקודמת, שנינו היינו מתפלאים על העניין הזה פלא רב, ולמעשה, מי שמצביע הוא אדם שלא השתתף בכלל בדיון.

ראובן ריבלין: מובן שזכותם של חברי הכנסת להיות או לא להיות באולם המליאה היא כרגע על-פי שיקול דעתם.

ראובן ריבלין: הם צריכים להיות בבניין הכנסת מספר מוגדר של ימים, שכן כאן המקום שבו הם ממלאים את שליחותם וגם מקבלים את שכרם.

ראובן ריבלין: אבל אני אשתדל מאוד שהדיונים לא יהיו כאלה אשר ייעשו באמת פלסתר, כאשר חלק שומעים וחלק מצביעים.

ראובן ריבלין: הדבר הזה לא יכול להימשך.

ראובן ריבלין: אנחנו נדון יחד, קואליציה ואופוזיציה, בהמשך הזמן כיצד אנחנו נכלכל את מעשינו בימי שלישי.

ראובן ריבלין: ייתכן מאוד שימי שלישי יהיו ימים שבהם יגיעו שרים להשיב על שאלות של חברי הכנסת בעניין משרדיהם, כדי שניתן תוכן לימי שלישי.

ראובן ריבלין: בדרך כלל, ימי שני ושלישי הם ימי הממשלה.

ראובן ריבלין: בדרך כלל, הממשלה היתה מביאה חוקים ביום שלישי, פעמים – ביום שני, ומבקשת להצביע ביום שבו יהיה לה נוח.

ראובן ריבלין: הדבר הזה לא תקין ולא מתקבל על דעתנו.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח עכשיו דיון משולב על כל הנושאים.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת יכולים, על-פי התקנון – לא אוסרים עליהם – לדבר על כל דבר העולה על רוחם כאשר הם באים לבקש להתנגד לדין רציפות.

ראובן ריבלין: גם מי שמתנגד לדין רציפות, אין זה אומר שהוא לא יצביע בעד החלת דין רציפות.

ראובן ריבלין: ראשון הנואמים, חבר הכנסת – שבע דקות מוקצבות לו מטעם סיעתו; ואחריו – כצל'ה, הלוא הוא חבר הכנסת יעקב כץ מהאיחוד הלאומי, שיעמדו לרשותו 15 דקות, ואחריו – חבר הכנסת בשם חד"ש, שלרשותו עומדות 15 דקות.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אנחנו דנים, למעשה, על הסתייגויות שלנו לבקשה של הממשלה להחיל רציפות – –

ראובן ריבלין: התנגדות, זה לא הסתייגות.

יואל חסון: התנגדות.

יואל חסון: – – על הצעות חוק של ממשלת קדימה, הצעות חוק שאנחנו כמובן חוקקנו.

יואל חסון: הממשלה של קדימה היא שחוקקה.

יואל חסון: בכלל, זה מעניין שהדיון הזה הוא בנושא הזה, כי אני חושב שאלה אולי הצעות החוק הטובות האחרונות שיהיו כאן

יואל חסון: בכנסת הזאת, כי אני לא יודע אילו יוזמות נוספות הממשלה הזאת מתכוונת להביא, ואם היוזמות האלה תהיינה יוזמות, רפורמות או גזירות – אני לא אופטימי לגבי העניין הזה.

יואל חסון: אבל, חברי הכנסת, אני חייב להתייחס למה שאירע היום בשעות הצהריים בוועדת הכנסת.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אני חייב לפנות אליך, כי אני יודע כמה אתה חרד לבית הזה ואני יודע – רק עכשיו דיברת על הדברים האלה, עד כמה חשובה הנוכחות של חברי הכנסת, כמה חשוב שחברי הכנסת יהיו חלק מהפעילות השוטפת של הבית הזה, וכמה חשוב שהרשות המחוקקת תשמור על עצמה ותפקח כראוי על הרשות המבצעת.

יואל חסון: והנה, ממש מתחת לאפך עושים כאן שינוי – שינוי של שינוי שאנחנו עשינו לפני שנה, כקואליציה.

יואל חסון: קדימה, כקואליציה, לפני כשנה, באה ואמרה: אנחנו לא חושבים שנכון שסגני שרים יוכלו להיות חברי ועדה בכנסת, ולהצביע ולהיות שותפים בדיון.

יואל חסון: אנחנו, כקואליציה, ויתרנו על כוח קיים, כי חשבנו שזה נכון – נכון לבית, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: אני רוצה להוסיף לעדותך כי עשיתם זאת כאשר לא חישבתם ליפול כהוא זה.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, עשיתם את זה בכוונת מכוון.

יואל חסון: אני מכיר את חברי בקדימה.

יואל חסון: הם אנשים פוליטיים מנוסים – פעם אתה למעלה פעם אתה למטה.

יואל חסון: תאמין לי, גם כשאתה למעלה אתה תמיד חושב שאתה יכול להיות למטה, ואני מציע גם לקואליציה לזכור את הכלל הזה.

יואל חסון: אבל אנחנו, כקואליציה, הסכמנו לעשות את הדבר הזה.

יואל חסון: גם לא היו לנו כל כך הרבה סגני שרים.

יואל חסון: אבל היום, כמו שאמרתי – מתחת לאפך, אדוני היושב-ראש, ואתה לא אומר מלה – מכניסים סגני שרים להיות חברים בוועדות הכנסת.

יואל חסון: מה זה אומר?

יואל חסון: הרי מישהו באמת חושב שאותם סגני שרים ישתתפו בדיונים לאורך זמן?

יואל חסון: יקראו את החומרים?

יואל חסון: ישבו שם?

יואל חסון: אני אומר לך, יהיה צפוף בחדרי הוועדות.

יואל חסון: אבל מה, כשיצטרכו אותם להצבעות – הם יהיו אצבע מושלמת.

יואל חסון: אצבע יפה, מושלמת, זקופה.

יואל חסון: תבוא ותמלא את אותם כיסאות ריקים של הקואליציה.

יואל חסון: האמת היא בכלל שלבי לבי על חברי הקואליציה, במיוחד חברי הליכוד.

יואל חסון: כל היום הלשון בחוץ, והמעט שנשארו כאן רצים מוועדה לוועדה, מוועדה לוועדה.

יואל חסון: עבודה פרלמנטרית טובה לא יוצאת מהדבר הזה.

ראובן ריבלין: בשביל זה בחרנו אנשים צעירים.

ראובן ריבלין: אתה רואה?

ראובן ריבלין: לא סתם.

יואל חסון: כן, מכתתים רגליים.

יואל חסון: אבל, אדוני היושב-ראש, איך אתה לא אומר מלה?

יואל חסון: כותבים אליך מכתבים, פונים אליך, אדוני היושב-ראש, ואתה לא אומר מלה.

יואל חסון: אתה נבחרת על-ידי כל הבית הזה, ואני מכבד אותך ומעריך אותך ויודע כמה הבית הזה חשוב לך.

יואל חסון: לדעתי, יש לנו שבועיים להביע הסתייגויות בנושא זה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: אני מצפה ממך כיושב-ראש הבית הזה לשמור עליו, להגן עליו ולהבטיח את ההפרדה הזאת בין הרשויות – הרשות המבצעת והרשות המחוקקת; אני מצפה לפיקוח אמיתי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, הואיל ואתה פנית אלי – עצרתי, עצרתי את השעון.

ראובן ריבלין: ועדת הכנסת, על-פי הסמכויות הנתונות לה, יכולה להעלות על-ידי היושב-ראש שלה כל הצעה.

ראובן ריבלין: אין ליושב-ראש הכנסת מלה בסדר-היום, אלא אם כן נעשה דבר שהוא בבחינת שימוש לרעה בתקנון.

ראובן ריבלין: נדמה לי שההצעה הזאת היא לא שימוש לרעה בתקנון.

ראובן ריבלין: עם זה, וב-14 יום – וגם הודעתי ליושב-ראש הקואליציה – אני מתכוון לקיים דיון של שימוע ציבורי באקדמיה, עם אנשים המומחים למשפט קונסטיטוציוני.

ראובן ריבלין: ביקשתי היום מכבוד נשיא בית-המשפט העליון לשעבר, אהרן ברק, לקחת חלק בעניין זה, שהוא עניין מהותי במשטר פרלמנטרי – איפה קו הגבול בין הרשות המבצעת לרשות המחוקקת.

ראובן ריבלין: שהרי להווי ידוע לך – אתה לא זוכר אולי, אבל חבר הכנסת גדעון עזרא הוא שר לשעבר מכובד ביותר, שפעמים היה צריך להצביע על החוק שלו.

ראובן ריבלין: הוא הצביע על החוק שלו כמפקח על הממשלה, כי הוא גם חבר הכנסת.

ראובן ריבלין: יש שיבוש, ויש דברים שהם לא מתקבלים על הדעת.

ראובן ריבלין: אני ער לעובדה שהממשלה הקודמת, בכוונת מכוון, ומתוך דאגה להפרדת רשויות, העבירה חוק שבעיני הוא חוק ראוי ביותר.

ראובן ריבלין: גם היתה לי אפילו הזכות לתמוך ביוזמה הזאת כחבר באופוזיציה.

ראובן ריבלין: היו אתי 12 חברים, ואני מוכרח לומר שכולם הסכימו לנושא זה, כך שבאופן מפתיע נוצר מצב פוליטי שיכול לקרות גם כאשר גדעון עזרא ירכיב ממשלה, ופתאום הוא יצטרך למנות 40 אנשים כדי להשקיט את הצרכים הפוליטיים, דבר שהוא באמת מחייב אותנו למחשבה.

ראובן ריבלין: כי אם אתם – אני מתכוון האופוזיציה – הייתם במצב שאתם מרכיבים ממשלה ב-40, לא היתה לכם ברירה; הייתם מנסים למצוא את הפתרון שמבקש למצוא היום יושב-ראש הקואליציה – אשר לא בא כדי להחליף אנשים; הוא בא כדי למצוא אנשים שישתתפו בישיבות, דבר שהוא מאוד מפוקפק בעיני ומצריך מחשבה רצינית ביותר.

ראובן ריבלין: כל הנושא הזה של משטר פרלמנטרי ודמוקרטיה פרלמנטרית – האבות המייסדים קבעו שלא יכול להיות סגן שר בלי שהוא יהיה חבר הכנסת.

ראובן ריבלין: לא יכול להיות סגן שר שהוא לא חבר הכנסת.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, הזיקה של סגן שר בממשלת ישראל – וחבר הכנסת אפללו זכה להיות גם שר וגם סגן שר – היא זיקה שמצריכה דיון מעמיק ביותר.

ראובן ריבלין: אני אקיים ועדה, אני אשתף גם פוליטיקאים בעניין הזה, בעיקר ראשי הוועדות – יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, יושב-ראש ועדת הכנסת – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: יש לנו 14 יום.

ראובן ריבלין: שאלו אותי היום אנשים בעלי עמדות ציבוריות מאוד חשובות במדינה אם אי-אפשר לעשות את זה יותר מהר.

ראובן ריבלין: אמרתי שלא, שיש 14 יום לדון בעניין זה, ובסופו של דבר מי שמכריע זה כמובן הכנסת.

ראובן ריבלין: כאשר מציגים זאת על שולחן הכנסת, כמתחייב על-פי התקנות, קיימים 14 יום על מנת להציג את ההסתייגויות.

ראובן ריבלין: כמובן, גם אני אקיים דיון בעניין זה, כפי שיש דברים שאנחנו מחויבים.

ראובן ריבלין: לתת את דעתנו עליהם, כולנו, פעם כאן ופעם שם.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר לכם שהייתי כאן והייתי שם; דרך אגב, טוב מאוד להיות כאן – –

יואל חסון: נעים, נעים.

ראובן ריבלין: – – אני מודיע לכם שטוב מאוד, באמת טוב.

ראובן ריבלין: טוב להיות שר, תשאל את גדעון עזרא, אחי היקר – – –

דוד רותם: – – – מה יותר טוב.

יואל חסון: טוב לו פה.

יואל חסון: הנה, הוא אומר שטוב לו פה.

יואל חסון: גם לי טוב פה.

ראובן ריבלין: אבל אנחנו גם יודעים שכשאנחנו לא שרים – ואני בטוח שיוסי פלד ידאג, כשהוא לא יהיה שר, לשבת כראשון חברי הכנסת – אני לא אומר "אחרון", כי חלילה אין אחרון חברי הכנסת – כראשון חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: תראו את מוחמד ברכה, הוא כבר כאן, בכנסת הזאת, למעלה מעשר שנים.

יואל חסון: מי סופר.

ראובן ריבלין: והוא בין היחידים שלא היה שר, והוא מקיים את תפקידו.

מוחמד ברכה: אני אסיים את העבודה הפרלמנטרית בלי להיות שר.

ראובן ריבלין: רבותי, הדברים לא פשוטים.

ראובן ריבלין: אנחנו נקיים דיונים ובירורים רציניים ביותר.

ראובן ריבלין: דרך אגב, נדמה לי שגם יוזמות שבאות לשריין את היציבות השלטונית – משריינים את השרידות, וזה דבר לא טוב.

יואל חסון: תזכור את הדבר הזה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: לא טוב לממשלה יותר מאשר לא טוב לאופוזיציה.

ראובן ריבלין: לכן, אני לא מזלזל, יחד עם זה אין לי ספק שהדבר יכול היה לבוא כשינוי גם אם היה נאלץ בילסקי להקים ממשלה, כאשר הוא יודע שאם הוא לא ייתן לכמה חברים להיות סגני שרים, הוא לא יוכל להקים ממשלה.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, סליחה – – – ואני חושב שהשימוע הציבורי הוא דבר מאוד נכון שאתה עושה.

זאב בילסקי: מכיוון שלאדוני יש השפעה גם על יושב-ראש הקואליציה, אולי אדוני ישקול לבקש – – –

ראובן ריבלין: דרך אגב, אני מוכרח לומר לזכותו של יושב-ראש הקואליציה שדברים רבים שאני הרהרתי – כמו למשל, בוועדת כספים יכול לשבת סגן שר?

ראובן ריבלין: הוא אמר מייד: בוועדת הכספים לא ישב סגן שר.

ראובן ריבלין: אמרתי לו: האם סגן שר שהוא מפוקח על-ידי ועדה, למשל ועדת הבריאות, יכול לשבת בוועדת הבריאות?

ראובן ריבלין: הוא אמר מייד שלא, שהוא לא יכול לשבת בוועדת הבריאות.

ראובן ריבלין: כלומר, יש התקדמות.

ראובן ריבלין: דרך אגב, אני לא בטוח שסגן שר, שחייב להיות חבר הכנסת, לא יכול להשתתף בוועדות, אבל צריך להגביל אותו בצורה רצינית ביותר, שלא יוכל להצביע על הצעות חוק של הממשלה.

יואל חסון: מי יפקח, מי ישים לב, מי יוודא?

ראובן ריבלין: בעיית הפיקוח היא לא בעיה.

ראובן ריבלין: כל אחד מכם יפקח.

זאב בילסקי: השאלה, אדוני היושב-ראש, אם הוא יכול להשפיע, כמו שמשפיע היושב-ראש, לא לתחום את זה ב-14 יום.

ראובן ריבלין: היום שאל אותי שר האוצר את אותה שאלה, אם אני לא יכול להשפיע שבכל זאת יהיו זמנים שבהם חוק ההסדרים יוכל לשמש את הממשלה.

ראובן ריבלין: אמרתי לו שלא.

זאב בילסקי: אבל פה יש מקרה שנציגי האופוזיציה עזבו את האולם, קיבלו פה החלטה חד-צדדית, ואדוני חש לא נוח, כפי שאני מכיר את אדוני, והוא עשה שימוע ציבורי.

זאב בילסקי: בואו נדחה את ה-14 יום – – –

ראובן ריבלין: תראה, אם ב-14 יום נגמור, אם לא – תראה, אנחנו לא רוצים להשיג הישגים פוליטיים.

זאב בילסקי: זה לא יפה – – –

ראובן ריבלין: שאל אותי חבר הכנסת המכובד, יושב-ראש הקואליציה לשעבר, חבר הכנסת חסון, אם אני שותק.

ראובן ריבלין: הואיל והוא שאל אותי ואני נמצא כאן, אז כדי להסביר מהי שתיקתי ומהי עמדתי – –

יואל חסון: לא הייתי שואל אם לא היית כאן.

ראובן ריבלין: – – אז אני אומר את זה בצורה הברורה ביותר, חד וחלק.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני, אתה יכול להמשיך.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני.

יואל חסון: אני רק מזכיר לחברי הכנסת ולך שלממשלה הזאת בכנסת הזאת היתה הזדמנות אמיתית לעשות שינוי שיטת ממשל, אם היו מקימים ממשלת אחדות אמיתית ולא מתבססים על קואליציות ועל הסכמים ועל סקטורים.

יואל חסון: אפשר היה לפתור פה בעיות רבות, כולל הבעיות שאתה ציינת עכשיו.

יואל חסון: היתה בכנסת הזאת הזדמנות פז – – –

אופיר אקוניס: – – –

יואל חסון: כי לא היתה ממשלת אחדות אמיתית.

יואל חסון: חבר הכנסת אקוניס, ממשלת אחדות אמיתית – – –

אופיר אקוניס: עוד פעם הסיפורים.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חסון, הצענו ביושר ממשלת אחדות יחד אתכם.

דוד רותם: למה לא עשיתם את זה בפעם הקודמת?

יואל חסון: אנחנו עוד נראה כיצד אתם תצביעו על הצעות החוק שאנחנו נביא.

יואל חסון: אבל ממשלת אחדות אמיתית, חבר הכנסת אקוניס, זו ממשלה שהיא ללא מפלגות סקטוריאליות.

יואל חסון: לא הלכתם לזה, כי היו לכם מחויבויות קודמות.

דוד רותם: – – –

יואל חסון: הפסדנו הזדמנות, נחכה לכנסת הבאה.

יואל חסון: קדימה תעשה את התיקונים האלה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, זו לא גזירת גורל 30 שרים, ולא גזירת גורל תשעה סגני שרים, ואפשר היה לפעול אחרת ולעשות אחרת.

ראובן ריבלין: יש לי קשר עם הגורל, הגורל אמר לי שלא הוא אשם.

יואל חסון: זו גם לא גזירת גורל, אדוני היושב-ראש, 182 תקנים למשרדים של כלום.

יואל חסון: 182 – זה דבר שלא היה בהיסטוריה.

אופיר אקוניס: בממשלת קדימה לא היו שרים, לא היו סגני שרים, לא היו תקנים, לא היו משרדי ממשלה – שום דבר – – –

יואל חסון: 182.

יואל חסון: תאמין, לכל שרי קדימה, חבר הכנסת אקוניס – – –

אופיר אקוניס: שום דבר לא היה אצלכם, אנחנו המצאנו את הכול.

אופיר אקוניס: אגב, לפי המדיניות שלכם באמת לא היה אצלכם כלום.

אופיר אקוניס: לפי איך שניהלתם את המדינה לא היו שרים, לא היה ראש ממשלה, לא היתה ממלאת-מקום, לא היה כלום.

יואל חסון: אדוני, תגן עלי.

ראובן ריבלין: אני מבקש ממך לא לפנות אליו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, יהיה לך זמן, יש לליכוד הרבה זמן פה ואין הרבה דוברים, אז אדוני יוכל לעלות.

ראובן ריבלין: עכשיו אני מוסיף לך שתי דקות.

יואל חסון: כל ממשלת קדימה לא היתה צריכה 182 תקנים, ובאמת חבל.

יואל חסון: אבל עזבו 182 תקנים, חוק הסדרים – ושמעתי שיושב-ראש הכנסת מטפל בעניין ואני סומך עליו שיעשה את זה – אבל אתם יודעים מה, אנחנו כולנו התבלבלנו כשהחליטו על הטלת המע"מ על ירקות ופירות.

יואל חסון: אני אומר לכם שזה הספין הגדול – מבלבלים אותנו ומאחור מסתירים דברים אחרים.

יואל חסון: יש דברים הרבה יותר מהותיים, וחברי הכנסת החרוצים יגלו את הגזירות הקשות שמסתתרות מאחורי אותה הונאה של המע"מ על הפירות והירקות.

יואל חסון: אני מבטיח לכם שזה לא יהיה וזה ירד.

יואל חסון: אני מציע לא להילחץ מהעניין.

יואל חסון: אבל קחו לדוגמה דבר אחר: ביטול הפטור ממע"מ על תיירות נכנסת.

יואל חסון: ביטול הפטור ממע"מ על תיירות נכנסת.

יואל חסון: מה, גמרנו לעודד תיירות?

יואל חסון: זהו, האפיפיור היה כאן וכבר לא צריכים תיירים?

יואל חסון: גמרנו עם זה?

יואל חסון: איזו מדינה נורמלית נוגעת בנושא הזה, שהוא הכי משמעותי בעידוד תיירות?

יואל חסון: שלא לדבר על זה שגם מקצצים בפרויקטים של התיירות ובכל מה שקשור לתיירות.

יואל חסון: ואני אומר לכם, נגעתי כאן בדוגמה אחת קטנה, שאף אחד לא מדבר עליה, לא שמו לב אליה.

יואל חסון: מדינת ישראל, שדיברה גבוהה-גבוהה על הגברת התיירות ועידוד תיירות, ותיירות נכנסת ותיירות חוזרת, מה היא עושה?

יואל חסון: מה עושה הממשלה הזאת?

יואל חסון: מבטלת את הפטור ממע"מ לתיירים.

יואל חסון: אין דוגמה לחוסר רצינות ולחוסר הבנה בסיסית של כלכלה חופשית – נתניהו, מבין בכלכלה, הרי אחד הדברים הבסיסיים היום של הכלכלה החופשית זה הנושא של תיירות, בוודאי במדינות כמו מדינת ישראל.

יואל חסון: תיירות היא אחד הדברים המרכזיים שהם מעודדי צמיחה ומחזיקים כלכלות בכל העולם, בוודאי במדינות שבהן התיירות היא משמעותית.

יואל חסון: וזה מדהים, כי ראש הממשלה הזה הוא אסטרטג-על בנושא כלכלה.

יואל חסון: אסטרטג-על.

יואל חסון: שיווקו לנו אותו ככזה שיציל את הכלכלה הישראלית.

אופיר אקוניס: בשיווק של קדימה אנחנו לא יכולים להתחרות.

יואל חסון: זה מה שהוא עושה?

יואל חסון: תשמע, אנחנו כמעט שוכנענו.

אופיר אקוניס: – – – איזה הישגים היו לה בעשר שנים.

יואל חסון: אנחנו שוכנענו כמעט.

חבר הכנסת אקוניס – – –

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אני מודיע שבשיווק אנחנו לא – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, יש קריאות ביניים ויש נאומים.

ראובן ריבלין: אתה עכשיו בשלב הנאומים ואתה לא על הבמה.

יואל חסון: אני אומר לכם, כמעט שוכנענו שהנה בא נתניהו, ראש הממשלה, העילוי הכלכלי, והוא ינהל.

יואל חסון: ואנחנו אמרנו: התקציב הזה יהיה התקציב הגדול ביותר.

יואל חסון: ומה ראינו?

יואל חסון: ראינו ראש ממשלה פסיבי, מוריד את הראש, מנסה איכשהו שהגל הזה יעבור מעליו, איכשהו נותן לשליחו הפרטי אורי יוגב – ואת זה כבר נברר מחר – תגמור את העניין הזה איכשהו, שאני אעבור את זה בשלום, כי אני עמוס בהסכמים, כי אני מחויב לעופר עיני ואני מחויב לש"ס ואני מחויב לכל העולם, כי אחרת איך אני אמשיך להיות ראש ממשלה, ורק תן לי לעבור את התקציב הזה.

יואל חסון: והנה עשו תקציב לשנתיים.

יואל חסון: יש פה כמה – אני מציע ליושב-ראש הקואליציה שלא יסמוך על זה שיש לו עכשיו שנתיים של שקט, כי הרי ברור שהממשלה הזאת תביא תיקונים על תיקונים על תיקונים לתקציב הזה.

יואל חסון: הרי זה ברור, כי אי-אפשר באמת, במיוחד בתקציב הסופי שיצא – – –

דוד רותם: – – –

יואל חסון: בלי עין הרע, נראה לי שאתה נהנה, לא נראה לי שאתה סובל.

יואל חסון: נראה לי דווקא שאתה משתעשע.

יואל חסון: ראש הממשלה הזה הוא הכי פסיבי שיכול להיות.

יואל חסון: העביר מעליו את התקציב הזה רק כדי לעבור, ושום דבר מהתפיסות הכלכליות שלו, שהוא דיבר וכתב עליהן – דרך אגב, נחשף בערוץ-10 הספר שלו, הספר שנגנז.

יואל חסון: כל מה שכתוב בספר – בדיוק ההיפך קרה בתקציב הזה.

דוד רותם: – – –

אופיר אקוניס: אני עדיין מחכה לשמוע מראש האופוזיציה פעם אחת את תפיסת העולם שלה.

אופיר אקוניס: אין לנו מושג, כולל לספסלי קדימה, מה תפיסת העולם של האופוזיציה.

אופיר אקוניס: נשמע את תפיסתם ונקיים ויכוח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, נכון שאין לה – – –

אופיר אקוניס: אני מעוניין לשמוע את תפיסותיה.

אופיר אקוניס: איפה היא בכלל, אדוני היושב-ראש?

אופיר אקוניס: היא פשוט מזלזלת בכנסת ולא באה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, זכית להיות סגן יושב-ראש הכנסת.

ראובן ריבלין: אתה אפילו לא שם לב שתפסת את המיקרופון ואתה מדבר כמה שאתה רוצה.

ראובן ריבלין: כל האחרים צריכים לבקש ממני רשות ואתה מדבר, אבל זה לא הולך ככה, אני מצטער.

ראובן ריבלין: עכשיו רק קריאות ביניים, וקריאות ביניים הן במשורה, וקריאות ביניים לא יכולות להיות יותר מחמש, שש מלים.

יואל חסון: 28 מנדטים, שהם יותר מ-27 מנדטים, מכירים היטב את דרכה, את תפיסתה, גם של יושבת-ראש האופוזיציה, וגם של תנועת קדימה.

יואל חסון: אבל לגבי נתניהו, מה זה חשוב שאתה יודע את התפיסה שלו?

יואל חסון: לפחות אתה יודע את התפיסה שלו ואתה יודע שיקרה בדיוק ההיפך, בדיוק ההיפך.

שלמה מולה: הוא מזגזג.

יואל חסון: מזגזג זה מחמאה.

יואל חסון: שמעתי שיש לראש הממשלה תפיסות.

יואל חסון: בדרך כלל בתפיסות שלו יקרה בדיוק ההיפך בספר התקציב.

יואל חסון: אז זה קודם כול קשור לתקציב.

יואל חסון: ובנושא המדיני – אם ראש הממשלה רוצה, הרי זה ברור.

יואל חסון: ראינו אתמול מופע מאוד מנומס, מאוד מכובד.

יואל חסון: בדרך כלל – אגב, פגישה ראשונה של נשיא ארצות-הברית החדש עם ראש ממשלה חדש תמיד תהיה מנומסת ובסדר.

יואל חסון: זה לא אומר מה היה בתוך החדר.

יואל חסון: אבל ראש הממשלה, גם בנושא הזה, הלך על ביצים.

יואל חסון: למה הלך על ביצים?

יואל חסון: לא בגלל שהוא פוחד מאובמה.

יואל חסון: אובמה לא באמת מטריד אותו.

יואל חסון: הוא יגיד לאובמה מה שאובמה רוצה לשמוע בחדרי חדרים, בלי שהחברים שלו פה ישמעו, אני אומר לכם, אבל הוא פוחד מהם.

יואל חסון: הוא פוחד מאלה שיושבים פה.

יואל חסון: הרי נתניהו יודע את האמת.

יואל חסון: נתניהו יודע בדיוק עם מה הוא צריך להתמודד.

יואל חסון: הוא יודע בדיוק את הפתרון שצריך ללכת אליו, אבל הוא פוחד, הוא באמת פוחד.

יואל חסון: אז גם את זה הוא ניסה להעביר איכשהו מעליו.

יואל חסון: מה התוצאה של זה?

יואל חסון: אם נתניהו היה בא ואומר: זו התוכנית שלי, והיה בא עם תוכנית, יכולנו להתווכח עליה ויכולנו לא, אבל הוא בא עם תוכנית.

יואל חסון: אבל מה יקרה?

יואל חסון: יכפו עלינו תוכנית – – –

דוד רותם: – – –

ראובן ריבלין: לא, לא, הוא מסיים את דבריו באופן סופי לחלוטין.

יואל חסון: ראש הממשלה אולמרט בא עם תוכנית.

יואל חסון: אבל יכפו עלינו, מזה אני חושש, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: יכפו עלינו תוכניות מדיניות.

יואל חסון: בעוד חודש אובמה מגיע לקהיר, יש התוכנית הערבית, שלא ניתן לקבל אותה, ויש אובמה שיבוא עם תוכנית, ויכפו עלינו תוכנית.

יואל חסון: מדיניות פסיבית של ממשלת ישראל בנושא תהליך מדיני, על-פי ההיסטוריה גוררת תמיד מצב שבו כופים עלינו תוכניות מדיניות.

יואל חסון: אני אומר לכם, חבר הכנסת אקוניס וחברי הקואליציה, שיכפו עלינו תוכניות מדיניות שלא אתה ולא אני לא נתמוך בהן ולא נרצה בהן.

יואל חסון: לכן הממשלה הזאת צריכה ליזום ובוודאי לא להיות פסיבית, אבל אנחנו נהיה כאן כדי להילחם ולהזכיר לכם.

יואל חסון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת חסון.

ראובן ריבלין: את הדברים העיקריים תתחילו קצת לפני – אתה מגיע לנושאי הליבה בסוף, אז אתה נמצא חסר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יעקב כץ, בבקשה, עומדות לרשותך 15 דקות.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת , גם עם 15 דקות.

ראובן ריבלין: לאחר מכן נחזור לחברי הכנסת ממפלגת קדימה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, הלוא הוא כצל'ה – לך אין, כי לא הגשתם הסתייגות לדין רציפות.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מכיוון שזה 15 דקות, אני לא מתכוון להלאות אתכם.

יעקב כץ: ברשותך, כתבתי את הדברים כדי שהם יהיו יותר מסודרים.

יעקב כץ: אני אמור להתייחס לנושא פגישתו של ראש ממשלתנו, מר בנימין נתניהו, עם נשיא ארצות-הברית אובמה.

יעקב כץ: נאמרו שם כמה דברים שעוררו את תשומת לבנו, וחשבתי שיהיה נכון, בגלל כבוד ישראל וכבוד העם היהודי וכבודה של ארץ-ישראל, לומר כמה מלים בנושא.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כפי שכתבתי לכבוד ראש הממשלה בנימין נתניהו, אני מברך אותו בשליחותו כשליח של העם היהודי ומדינת ישראל לפגוש בנשיא האמריקני ובממשלו, ידידתנו הגדולה והחשובה.

יעקב כץ: מדובר על יחסים בין שתי אומות שרוחשות כבוד לאדם, וערכי החסד והמוסר עומדים בראש מאווייהן.

יעקב כץ: אומנם מלבד הידידות העמוקה והטבעית שיש לנו עם ארצות-הברית של אמריקה יש לנו, לעם היהודי ולמדינתו, גם חשבונות אסטרטגיים.

יעקב כץ: איננו מדינה שמסומן כוכב שלה בדגל האמריקני.

יעקב כץ: אנחנו, ברוך השם, מדינה עצמאית וסוברנית, ולא המדינה ה-53, המדינה ה-54 של ארצות-הברית של אמריקה.

יעקב כץ: רבותי חברי הכנסת, נבחר לאחרונה נשיא אמריקני עם סדר-יום חדש, הדורש שיכבדו את האג'נדה שלו, אף שדרכו עומדת ביחס הפוך לדעתם של אנשי הצבא האמריקני ולמחשבת כמעט מחצית מעמו.

יעקב כץ: בבחירות האחרונות, 47% מהעם האמריקני לא קיבלו את דרכו החדשה של אובמה, ואף-על-פי-כן הוא נבחר להיות הנשיא והוא הנשיא, עם האג'נדה החדשה, בין שהיא נוחה ל-47% שלא הסכימו ובין שאיננה נוחה.

יעקב כץ: כמו כאן בארץ, לצערנו הרב, שולטת בארצות-הברית תקשורת רדיקליסטית – יש כאלה שקוראים לה שמאלנית – בעלת הסתכלות והתנהגות שטחית ועכשוויסטית.

יעקב כץ: כמו בחיים הפרטיים של רבות מהדמויות הבולטות במדיה האמריקנית, כך הן נוהגות הפקרות גם בעבודתן הציבורית, ואינן נושאות עיניהן, לדעתנו, לדעתי, לעתיד אומתן ולשלום העולם.

יעקב כץ: אנשים אלה, האג'נדה שלהם היא דאגה לצרכים העכשוויים והחולפים ולא לעתיד.

יעקב כץ: זה לצערנו הרב מה שמתרחש בעולם, בעיקר בעולם של המדיה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, לפני שאתה ממשיך, ודאי תשמח לשמוע שביציע האורחים שלנו נמצאות 90 נשים שעומדות בראשי ארגונים יהודיים בעולם כולו, מ-80 מדינות.

ראובן ריבלין: אנחנו מקדמים אתכן בברכה.

ראובן ריבלין: ברוכות הבאות לכנסת ישראל.

ראובן ריבלין: לא מוחאים כפיים בכנסת.

יעקב כץ: Welcome, all of you.

יעקב כץ: ואולם, השכבה השמרנית בארצות-הברית לא נעלמה.

יעקב כץ: היא ידועה, חיה, נושמת ובועטת.

יעקב כץ: כאן בארץ היא לא ידועה, זה לא בא לידי ביטוי.

יעקב כץ: העיתונות הישראלית, לצערנו הרב, לא מביאה את ההתנגדות הגדולה אל הנשיא האמריקני הנוכחי כפי שהיא מתבטאת בהלכי הציבור ובחלק מהעיתונות בארצות-הברית.

יעקב כץ: ראש לימבו, שון האניטי, מארק לווין – מי שמקשיב בארצות-הברית לתחנות הרדיו וקורא עיתונים מסוימים, ההתנגדות לברק אובמה היא התנגדות קשה וחזקה, ומאשימים אותו בדברים קשים מאוד.

שלמה מולה: מה זה ענייננו?

יעקב כץ: עוד מעט תשמע, יש לי עוד 15 דקות, אנחנו רק בתחילת הדרך.

יעקב כץ: אם תהיה סבלן אני אדבר רק 15 דקות, לא 17.

יעקב כץ: יודע מי שמתעניין שיש ביקורת עצומה על דרכו החדשה בתוך ביתו.

יעקב כץ: רבים וטובים שם סבורים שהוא מוביל להתפרקות טוטלית – כלכלית, ביטחונית ומדינית – של ארצות-הברית.

יעקב כץ: תוקפים אותו שם שהוא מערער את עתידה של ארצו, לא פחות, ומוביל אותה לאבדון.

יעקב כץ: חבר הכנסת מולה, תקשיב ותשמע, ועוד מעט תבין ותהיה גאה במה שאני אומר.

יעקב כץ: הנשיא האמריקני אומר: בחרו בי, אני ברק אובמה, על סמך דרכי החדשה.

יעקב כץ: זו המדיניות שלי, זה היה המצע שלי, ותכבדו אותי כפי שמכבדים נשיא או ראש ממשלה שנבחר בצורה דמוקרטית.

ראובן ריבלין: לכבד זה גם במדינות אחרות.

אורית זוארץ: מה אמר ביבי?

יעקב כץ: מי שמאמין בדמוקרטיה – זו הדרישה שלנו מהנשיא ברק: צריך לכבד גם את הדמוקרטיה שלנו.

ראובן ריבלין: הנשיא ברק זה נשיא בית-המשפט העליון – כלומר הנשיא ברק אובמה.

יעקב כץ: כן, הנשיא ברק אובמה, נשיא ארצות-הברית, צריך לכבד גם את הדמוקרטיה שלנו.

יעקב כץ: המדינה אומנם לא גדולה, רק קרוב ל-8 מיליוני אנשים, אבל היא מדינה שמכבדת את עצמה, וכמעט המדינה הדמוקרטית היחידה בכל אזורנו.

יעקב כץ: והיא החליטה, גם בהחלטה דמוקרטית – הובאו בפניה הרבה דעות והרבה נושאים, והיא בחרה בראש הממשלה הנוכחי, שמייצג את רוב הציבור בישראל, וגם לו יש אג'נדה, יש מצע, והוא נבחר על סמך דרך מסוימת.

שלמה מולה: אבל אף אחד לא קובע – – –

יעקב כץ: רק שנייה, עוד מעט תשמעו, תהיו סובלניים.

שלמה מולה: אבל למה אתם לא חברים בקואליציה?

יעקב כץ: גם את זה תשמע.

יעקב כץ: חבר הכנסת מולה, אם תתפלל טוב, אולי עוד נהיה.

יעקב כץ: חז"ל לימדונו להעמיד מראה אל מול פניו של מי שמצפה ממך לעשות ההיפך ממה שהוא דורש מעצמו.

יעקב כץ: אם יאמר הוא לך: טול קיסם מבין שיניך, תשיב לו: טול קורה מבין עיניך.

יעקב כץ: מהנשיא ברק אובמה, נשיא ארצות-הברית, אנו, העם היהודי, מדינת ישראל, מצפים לאותו יחס שהוא מצפה מעמו כלפי ממשלו.

יעקב כץ: עם ישראל הלך לבחירות האחרונות כשהוא חווה על בשרו את תוצאות כל ההסכמים, הסיכומים וההבנות שהיו בין ממשלות ישראל לאויביה ובינה לבין ידידתה הגדולה והחשובה באמריקה.

אורית זוארץ: שגם נתניהו היה שותף להם.

יעקב כץ: כן, אבל הוא פרש, הוא עזב את המפלגה שלכם, הוא חשב שזאת לא הדרך הנכונה, הוא חשב שהוא טעה והוא בא עם אג'נדה הפוכה למפלגה של הגברת ציפי לבני, שעד לפני 12 שנה היתה אתי בצמתים והפגינה למען "זו שלנו, זו גם כן".

יעקב כץ: זו שיושבת פה הפגינה אתי לפני 12 שנה בצמתים, היא אמרה לי שאני שמאלני, שאני דורש רק את יהודה ושומרון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, כצל'ה, למען הדיוק ההיסטורי, בנימין נתניהו לא עזב אותם, הם עזבו אותו.

יעקב כץ: הם עזבו את בנימין נתניהו, עוד יותר טוב.

יעקב כץ: כבוד היושב-ראש, תיקונים כאלה הם תיקונים חשובים.

יעקב כץ: אני לא באתי פה להגן, אני אופוזיציונר, אני לא יכול להגן על ראש הממשלה בצורה מוחלטת, אבל אני רוצה להגיד את הדברים בצורה אמיתית: כשאנחנו מדברים על נשיא ארצות-הברית מר ברק אובמה, צריך לדרוש ממנו כבוד לעם היהודי.

יעקב כץ: העם בישראל ראה למה הביאו אותנו הסכמי אוסלו הרצחניים, כששטף דם יהודי הציף את ארצנו, בנתניה, בחדרה, בתל-אביב; אותם הסכמים ארורים ואכזרים שנרקמו, בין היתר, על-ידי השר שמעון פרס, לימים נשיאנו, נשיא מדינתנו, הביאו אותנו למצב נואש ממש.

יעקב כץ: צריך לזכור את זה.

יעקב כץ: כולם הבינו שרק היציאה למבצע "חומת מגן" בתוככי ג'נין – מי שזוכר את היציאה ל"חומת מגן" – אריק שרון, מפקדי הנערץ והמהולל, שהשם יאחל לו רפואה שלמה, שנשלח לו רפואה שלמה מעל בימת הכנסת, שיקום ויהיה בריא ואולי יחזור בתשובה – כולם הבינו שרק היציאה למבצע "חומת מגן", שמלבד חיסול המרצחים, גם הכניסה – – –

שלמה מולה: אתה משבח אותו על – – –

יעקב כץ: אני הייתי חייל שלו בעזה, הייתי קצין אצלו בעזה וזכיתי לעשות הרבה פעולות עם אריק שרון.

שלמה מולה: בהחזרת היהודים הביתה התכוונתי.

יעקב כץ: זה לא החזרת היהודים הביתה, זה עקירת היהודים מארץ-ישראל וזריקתם מביתם.

יעקב כץ: גם עזה זה ארץ-ישראל, מיסטר מולה.

יעקב כץ: גם עזה זה חלק מארץ-ישראל, אין מחלוקת על זה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: בשום פנים ואופן אין כאן מיסטר.

יעקב כץ: חבר הכנסת מולה, ידידנו הנערץ, עזה היא חלק מארץ-ישראל, אין מחלוקת בין כל הפוסקים כולם.

יעקב כץ: אין אפילו אחד שסובר שעזה היא לא חלק מארץ-ישראל, ולכן עקרו יהודים מביתם בארץ-ישראל.

יעקב כץ: אגב, חבר הכנסת מולה, גם כשעקרו יהודים בארצות לא לנו, אם עם ישראל זוכר משהו לשמצה, זה את עקירתנו מספרד, גירוש ספרד ב-1492, גירושנו מצרפת ב-1260, גירושנו מאנגליה ב-1350, גירושנו מאוסטריה.

יעקב כץ: כשאנחנו בוכים, כשאנחנו בתשעה באב, באזכרות שלנו אנחנו מזכירים גם את גירוש ספרד.

אורית זוארץ: מה אתה מציע, שנחזור לשם?

מיכאל בן-ארי: שלא יגרשו יהודים.

שלמה מולה: הבעיה שלנו במצב שלנו היום, אנחנו נצטרך לחזור בחזרה – – –

יעקב כץ: חבר הכנסת מולה, אנחנו צריכים להיות גאים בארצנו ולומר לנשיא ארצות-הברית, שהוא צריך לכבד את ההחלטה של תושבי מדינת ישראל, שבחרו להם ראש ממשלה עם אג'נדה ברורה, שהיא שונה מהאג'נדה של המועמדת לראשות הממשלה – שמה אפשר לעשות, היא לא ראש הממשלה.

יעקב כץ: היא יושבת-ראש האופוזיציה.

אורית זוארץ: בדמוקרטיה הסלקטיבית שלנו – – –

יעקב כץ: היא רצתה נורא, אבל זה לא הלך.

ראובן ריבלין: האם גברתי מערערת על הדמוקרטיה השלמה שלנו?

ראובן ריבלין: מה זה דמוקרטיה סלקטיבית?

אורית זוארץ: אני לא מערערת על הדמוקרטיה.

אורית זוארץ: אנחנו מדברים על – –

יעקב כץ: אבל הנשיא פרס הוא, אגב, חבר המפלגה שלכם.

אורית זוארץ: – – שבארץ-ישראל השלמה, במקומות מסוימים הם לא יכולים לממש את זכות הדעה שלהם.

יעקב כץ: ארץ-ישראל השלמה או ארץ-ישראל שאיננה שלמה, בארץ-ישראל לא מגרשים יהודים.

יעקב כץ: על כל פנים – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, את יכולה להירשם, אם חברייך במפלגה ייתנו לך את האפשרות.

ראובן ריבלין: פלסנר רשום, מולה רשום, גדעון עזרא רשום, אפללו רשום, בילסקי רשום.

ראובן ריבלין: הוא אומר את דעתו, לא את דעתך.

יעקב כץ: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כולם הבינו שרק היציאה למבצע "חומת מגן", שמלבד חיסול המרצחים, הכניסה בחזרה את חיילינו לתוככי הערים הגדולות ביהודה ושומרון – היא ורק היא, כניסת החיילים, לא הגדר ולא החומה ולא שום דבר אחר; היא ורק היא היה בה להביא לשינוי מדיניות מקצה אל הקצה.

יעקב כץ: מבצע זה למעשה חיסל סופית את הסכמי אוסלו הארורים, שמעולם לא כובדו על-ידי הערבים, והביא סוף-סוף למציאות ביטחונית נורמלית בשטח.

יעקב כץ: העם בישראל – אני מדבר על תוצאות הבחירות שהביאו לבחירתו של בנימין נתניהו, מה נעשה – ראה שבריחת שר הביטחון ברק מרצועת הביטחון בלבנון העמידה את העורף הצפוני שלנו חשוף לירי ולהרג מטעם ארגוני הטרור בצפון.

יעקב כץ: כך באה והתרגשה עלינו מלחמת לבנון השנייה.

יעקב כץ: רק לחימה אגרסיבית וטוטלית ב"חיזבאללה" היתה מביאה שקט ארוך טווח לצפון ארצנו.

יעקב כץ: העם בישראל עבר את מאורעות הגירוש האכזרי והמרושע תוך החרבת חבל-קטיף.

יעקב כץ: קשה לשכוח את עוצמת האש שנורתה על דרום ומרכז ארצנו מתוך חורבות בתינו ובתי-כנסיותינו, שנשרפו ועלו באש.

יעקב כץ: כולם הבינו שרק היציאה למבצע "עופרת יצוקה", שבו נלחמו בגבורה מיטב בנינו – ובתוכם בניהם של המגורשים בכפייה מאותם בתים בגוש-קטיף – היא שהחזירה את הביטחון המינימלי הזה, הזמני הזה, לאזור.

יעקב כץ: למותר לציין שההסכמים והבריחות הללו נתמכו, לובו, ושלא לדבר – לפעמים ניזומו על-ידי התקשורת הישראלית.

יעקב כץ: אחרי "עופרת יצוקה" יצא העם הזה לבחירות, לבחון את האמת על-פי דעת הציבור.

יעקב כץ: למרות התגייסותה של המדיה בשיטתיות מוחלטת לעזרת הגברת ציפי לבני וחבריה מהשמאל, בצורה נסית, לא מובנת, לא רציונלית, התקומם העם וקם נגד מדיניות ההתפרקות מנכסינו ההיסטוריים היהודיים.

יעקב כץ: התבדו כל ההנחות, שאם לא נאמר "שתי מדינות לשני עמים", כפי שהציעה ציפי לבני או הציע ברק או הציעו אחרים מאנשי השמאל, יבוא עלינו אסון.

יעקב כץ: עם ישראל החליט באומץ ובגבורה להצביע בעד ארץ-ישראל ובעד העם היהודי, וכך נבחר לראש הממשלה ידידכם אהובכם מאתמול, בנימין נתניהו, חבר מפלגתכם.

יעקב כץ: זהו המנדט של נתניהו.

יעקב כץ: הוא הבטיח לא פעם ולא פעמיים במהלך הבחירות, כבוד היושב-ראש, שתיפסק האפליה הגזענית נגד יהודים שלא יוכלו לבנות את ביתם בארץ-ישראל ההיסטורית המקראית.

יעקב כץ: גם בשיחה הראשונה שלו אתנו, חברי האיחוד הלאומי, אחרי הבחירות, כשביקש מאתנו להמליץ עליו לנשיא המדינה כמועמד לראשות הממשלה – שיחה של שעתיים – חזר והבטיח שיפעל במרץ להתפתחות טבעית בכל מרחבי איו"ש, ולא רק לגידול טבעי – דבר שהוא נורמלי, טבעי, בארץ-ישראל, שיהודים יוכלו לגדול ולצמוח באופן טבעי, בוודאי פה יותר מבמקומות אחרים.

יעקב כץ: כדאי שמר נתניהו ירגיל אותנו, שכשראש הממשלה אומר משהו, גם אם יש לחץ שיגעוני של התקשורת, צריך הוא שיעמוד מאחורי דבריו, שיעמוד על דעתו, גם כשהתקשורת לא אוהבת את זה.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, כאן בארץ-ישראל קם וחי ממשל חדש.

יעקב כץ: יש לארץ-ישראל, אם תרצו או לא תרצו, ל"לא", לתשובה השלילית ל"שתי מדינות לשני עמים", רוב מוחלט בכנסת ישראל.

יעקב כץ: בעם היהודי, אם אנחנו מסתכלים באחוזים, יש אפילו תמיכה של 70% בכנסת ישראל להמשך בניינה של ארץ-ישראל.

יעקב כץ: אם כן, אנו אומרים שוב לנשיא האמריקני:

יעקב כץ: למרות מה שאומרים לך כמה יהודים בהוליווד או יהודים כאלה המסופחים לממשלתך ומקיפים אותך, כמו אקסלרוד ורם עמנואל, לשעבר מראשי האצ"ל – אדוני היושב-ראש, האבא שלו, אביו ירד והוא גדל שם.

ראובן ריבלין: יש כמה חברים שהאבא שלהם היה באצ"ל והם חברים בכנסת.

יעקב כץ: חברים בכנסת, בוודאי.

יעקב כץ: אנחנו היינו מקווים שרם עמנואל יעשה עלייה.

יעקב כץ: אנחנו נקבל אותו לביתנו.

ראובן ריבלין: חברים או חברות בכנסת.

יעקב כץ: כן, אל תדרוש מראש ממשלתנו – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, אני רק רוצה לשאול את אדוני, כי את 15 הדקות הוא סיים, אבל הפריעו לו.

יעקב כץ: לא, יש לי עוד דקה אחת.

יעקב כץ: מה, סיימתי 15 דקות?

ראובן ריבלין: ה-15 דקות עברו בלי שאתה סיימת.

ראובן ריבלין: עכשיו אני אתן לך שתי דקות בגלל ההפרעות, אבל לא מעבר לזה.

יעקב כץ: אני מייד מסיים.

יעקב כץ: אנו מפצירים בראש הממשלה: זכור את כבוד ישראל, את כבוד האומה, את כבוד ארצנו.

יעקב כץ: חז"ל מבקרים אפילו את החשמונאים, גיבורי ישראל, על ששלחו שליחים להתרפס בפני ממשלת הרומאים, שהיו בתחילת דרכם כממלכה והביאו עלינו את מה שלבסוף, אחרי מאות שנים, התגלגל לצרה הצרורה של החרבת מקדשנו.

יעקב כץ: יש לכבד את הממשל האמריקני, את ידידתנו האומה האמריקנית, אבל יש לשמור על עצמיות ועצמאות ישראל.

יעקב כץ: רבים שואלים: איך היית אתה מגיב במקומו של ראש הממשלה לתביעה האמריקנית ביחס לארץ-ישראל המקראית – לבנות, לא לבנות, הפסקת ההתנחלויות.

יעקב כץ: נשאלתי אתמול בסיור בעיר האבות חברון על-ידי רשתות ערביות, ביניהן "אל-ג'זירה" ו"אל-אהרם", על השקפתי בעניין זכויותינו בארץ-ישראל.

יעקב כץ: השבתי להן שהזכות שלנו לבנות ככל שנחפוץ בשילה ובבית-אל קודמת בזמן, במוסר ובצדק לזכות של האומה האמריקנית לבנות בקליפורניה או בוושינגטון הבירה.

יעקב כץ: ועוד אומר, שכשם שלא יעלה על דעת האמריקנים שיאמרו ליהודי לא לבנות באמריקה היכן שירצה, קל וחומר שאין להם רשות לומר לנו כאן בארץ, בארץ-ישראל שלנו, היכן לבנות והיכן לא.

יעקב כץ: לצערנו, מבחינה מסוימת, עמד אתמול ראש הממשלה, ראש ממשלתנו, מבויש ומבוזה לצד הנשיא האמריקני, כשלא אמר לו דברים אלה.

ראובן ריבלין: לא יעלה על הדעת שלא ייתנו ליהודי באמריקה לבנות בבית-לחם או בחברון בארצות-הברית.

יעקב כץ: יש שם מדינות שקרויות בית-אל ובית-לחם.

ראובן ריבלין: אני מודיע לך, הייתי בבית-לחם והייתי בחברון, היינו בכל המקומות.

ראובן ריבלין: הנה יושב-ראש הסוכנות יספר לך – בכל המקומות האלה לא יעלה על הדעת לומר לבן-אדם שהוא לא יכול לשבת שם.

יעקב כץ: על כל פנים, אני מקצר וגומר מייד.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, לראש הממשלה יש שטר הזיכיון האלוקי – התנ"ך, הספר הכי פופולרי, הכי נמכר וידוע בעולם.

יעקב כץ: כל הדתות הגדולות, כולל המוסלמית והנוצרית, בנו את עצמן, את התיאולוגיה שלהן, על הספר שלנו.

יעקב כץ: תורתנו היא אלוקית ולא אנושית, ועל כן היא נצחית וכן ההבטחות שבה.

יעקב כץ: אני רוצה לומר לכם עוד דבר אחד, ברשותך, כבוד היושב-ראש, ועם זה אני אסיים.

יעקב כץ: אמרתי אתמול לכתבים הערבים בחברון, שהורדוס המלך בנה את המבנה מעל מערת המכפלה – אגב, זה המבנה היחיד בעולם מלפני אלפיים שנה שעומד על תלו.

יעקב כץ: אין שום מבנה כמו מערת המכפלה, המבנה היחיד בעולם שאלפיים שנה עומד על תלו.

יעקב כץ: אבל אמרתי להם, לאנשי התקשורת הערבים שהיו סביבנו בחברון אתמול, שהורדוס בנה את המבנה מעל מערת המכפלה 700 שנה לפני שנוצרה דת האסלאם.

יעקב כץ: דת האסלאם נוצרה ב-630.

ראובן ריבלין: 622.

יעקב כץ: אנחנו מאוד מכבדים את הנביא מוחמד ומכבדים גם את המאמינים וקוראים לכולם לכבד את דתם, אבל צריך לזכור שהיא נוצרה 700 שנה אחרי בניין הבית על-ידי הורדוס ו-800 שנה נוספות לפני כן היה כאן בחברון דוד המלך, שמלך שבע שנים בחברון ו-33 שנה בירושלים.

יעקב כץ: אז אני מבקש מכאן לקרוא לראש הממשלה – קצת קשה להפסיק את הביזוי שמבזה אותו שר הביטחון ועוזרו לענייני דיכוי ההתיישבות, מר איתן ברושי, האומר מעל גלי האתר שאחריות הבנייה ליהודי יהודה ושומרון אינה בסמכותו של ראש הממשלה אלא בסמכותו של שר הביטחון.

יעקב כץ: צריך להסדיר את נושא המאחזים.

יעקב כץ: זה יקרה רק בהידברות ובאחריות, ולא מתוך כוחנות, שבירה וריסוק.

יעקב כץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רק רציתי לתקן לפרוטוקול, ברשותך, שדוד המלך היה 940 שנה לפני הורדוס.

יעקב כץ: עוד יותר טוב.

יעקב כץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: לפני שאני מזמין את כבוד חבר הכנסת ברכה, אני רוצה לומר לכם, חברי הכנסת: גבירותי ורבותי, אנחנו שמחים לארח כאן היום את קונסול הכבוד של ישראל במועצת אירופה, מר ז'ילבר רוס, ואת רעייתו, welcome, ברוך הבא.

ראובן ריבלין: ז'ילבר רוס הוא יהודי חם, המנהל בהתנדבות את המשרד של נציגות ישראל במועצת אירופה, השוכנת בעיר מגוריו שטרסבורג.

ראובן ריבלין: גברתי ואדוני, ברוכים הבאים לכנסת, לכנסת בירושלים בירת ישראל.

ראובן ריבלין: אתם בני בית אצלנו, ואנחנו שמחים לראות אתכם עמנו.

ראובן ריבלין: הידידות שלנו עם המדינות האירופיות שלאחר מלחמת העולם השנייה היא נכס יקר.

ראובן ריבלין: אתה, ז'ילבר, שוקד בהתמדה על קידום מערכת היחסים ההדדיים הזו, המתרקמת והולכת על אף הזיכרון המעיב של השואה שהתרחשה על אדמת אירופה.

ראובן ריבלין: אורחנו הנכבד, במליאת הכנסת שלפניך יושבים יחד יהודים, ערבים, מהם דרוזים, בעלי אמונות שונות והשקפות עולם מנוגדות ולעתים מקוטבות.

ראובן ריבלין: על אף חילוקי הדעות ולמרות העדר ההסכמות בנושאים רבים, שאיפה אחת מלכדת את חברי הבית – השאיפה למצוא מוצא שיביא לסיום הסכסוך הארוך והמיוסר בין מדינת ישראל לשכנותיה.

ראובן ריבלין: אני משוכנע שביקורך בארץ והשיחות הגלויות שלך עם אישים ישראלים יעניקו לך הזדמנות לעקוב מקרוב אחר המתרחש ולתת לנציגי מועצת אירופה תמונת מצב אמיתית בלתי אמצעית של המציאות המורכבת, מציאות שהיא מנת חלקנו כולנו.

ראובן ריבלין: אני מברך על השותפות הנמשכת שלנו עם מדינות אירופה בכל המישורים, ומאחל לך ולרעייתך ביקור פורה ומהנה.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, אפשר למחוא כפיים לז'ילבר.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: (מחיאות כפיים)

ראובן ריבלין: אנחנו.

ראובן ריבלין: ממשיכים בסדר-היום.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת .

ראובן ריבלין: לרשותו עומדות 15 דקות להביא את דבר תנועתו בכל הקשור לנושאים הנוגעים בדבר.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, ראשית אני רוצה להתייחס לדבריו של השר יוסי פלד בתום הדיון במסגרת דיונים בני דקה על אודות הסקר של פרופסור סמי סמוחה.

מוחמד ברכה: פרופסור סמוחה הוא איש אקדמיה משכמו ומעלה, אני לא מזלזל בכישוריו.

מוחמד ברכה: הוא ערך לפני כשנה, שנה וכמה חודשים, סקר אחר, בנושא של השירות הלאומי, והגיע למסקנות מרחיקות לכת מבחינתי.

מוחמד ברכה: אבל אני לא התפלאתי על אותן מסקנות ש-70%, 75% מהאזרחים הערבים רוצים לשרת שירות לאומי, כי אני הרי ידעתי את השאלות – כי חלק מהסקר, הם באו אלי והפנו אלי אותן שאלות.

מוחמד ברכה: כשמנסחים שאלה, למשל כך: האם אתה מוכן, על מנת להשיג שוויון בתוך מדינת ישראל, לתרום למען החברה בהתנדבות – אין אדם סביר שיגיד לא, אין אדם סביר שיגיד לא.

מוחמד ברכה: אבל זה דיון אחר, יכול להיות שאנחנו נצטרך לדון בו פעם אחרת.

מוחמד ברכה: אבל אני לא אומר את הדברים על מנת לפקפק במהימנות האקדמית של הסקר החדש.

מוחמד ברכה: אני באמת לא יודע מה השאלות שנשאלו.

מוחמד ברכה: העובדה ש-41% על-פי הסקר אומרים שלא היתה שואה, זה דבר שגורם לי לעצב רב, כי ללא קשר עם שום דבר, היותי, היותך, היותנו בני-אדם, אוסר עלינו בתכלית האיסור להחריש, לשתוק ולהשלים עם פשעים שנעשו כלפי בני-אדם אחרים; על אחת כמה וכמה כשאני מתייחס לעצמי כאל לוחם של דמוקרטיה, של חופש ושל שוויון.

מוחמד ברכה: אני מקעקע באופן מוחלט את הבסיס שעליו אני עומד אם אני מתייחס לכאבם של אנשים אחרים, במקרה הזה העם היהודי – אני בעצם מקעקע את הבסיס שעליו אני עומד.

מוחמד ברכה: זו אמירה לא נכונה מבחינה היסטורית, זו אמירה לא נכונה מבחינה מוסרית, זו אמירה שגם לא מועילה קונקרטית לציבור הערבי במדינת ישראל.

מוחמד ברכה: לכן, אני אומר שזה מקומם ומעציב אותי מאוד.

מוחמד ברכה: אבל אני גם יכול לזהות איך אנשים יכולים לומר דבר כזה, אנשים שהתחנכו במערכת החינוך של מדינת ישראל.

מוחמד ברכה: הרי מדובר בדור צעיר, וחזקה עלינו שאנחנו יודעים מה תוכניות הלימודים האלה.

מוחמד ברכה: אני יודע מה מלמדים אותם.

מוחמד ברכה: למדנו טשרניחובסקי וביאליק יותר מאשר למדנו את מחמוד דרוויש ואת תופיק זיאד, אני יודע.

מוחמד ברכה: מה מביא את האנשים לומר?

מוחמד ברכה: אני חושב, בלי להוריד אות ממה שאמרתי קודם, שצריך לקרוא את זה כאקט של מחאה מסוימת, כי יש גם נתון על מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

מוחמד ברכה: בינתיים כל מתח שמתקיים בין יהדותה של המדינה לבין היותה דמוקרטית –המתח הזה מוכרע בצורה חד-משמעית לטובת יהדותה, ולא לטובת האופי הדמוקרטי שלה.

מוחמד ברכה: אנחנו חווים את זה על בשרנו.

מוחמד ברכה: וכאן אני מבין את הדברים יותר, אני אפילו מסכים אתם.

מוחמד ברכה: אבל בנושא השואה אני לא יכול להשלים עם דברים כאלה, ואני חושב שזה מעמיד בפני, כאדם שעומד בעמדת אחריות בקרב הציבור הערבי, צורך לעשות משהו בנדון.

מוחמד ברכה: אבל אני גם מציע לקרוא את זה אחרת – שזה ביטוי של ניכור, ביטוי של הצטברות של הדרה ושל אפליה אצל אנשים, ואז אנשים אומרים דברים שלדעתי לא היו צריכים להיאמר.

מוחמד ברכה: אני רוצה להתייחס במלה, אדוני היושב-ראש, לדברים שדיבר עליהם קודמי, ותיקנת אותו בבחינת הנתונים ההיסטוריים.

מוחמד ברכה: התרבות שלנו היא לא רק התרבות של הדתות והיווצרות הדתות.

מוחמד ברכה: התרבות שלנו – האנושית אני מתכוון – היא גם דברים אחרים; היא גם התפתחות כלי העבודה, לדעתי, שזה דבר הרבה יותר משמעותי; גילוי האש בחיי האדם; גילוי הגלגל בחיי האדם.

מוחמד ברכה: זאת התרבות האנושית, אבל גם הדת.

מוחמד ברכה: לכן, אם רוצים לחשב זכויות על-פי העבר, יכול להיות שתהיה לי גרסה כזאת או אחרת, ואנחנו ניכנס לדיון – לא 922, אלא 923, לא האסלאם, אלא הכנענים, ולא היהודים.

מוחמד ברכה: אנחנו עומדים כאן לא כדי לעצב את ההיסטוריה.

מוחמד ברכה: אנחנו עומדים כאן כדי להיות מופקדים על עיצוב העתיד ועל עיצוב אופק אחר לחיים של בני-אדם.

מוחמד ברכה: אם אנחנו נדבר על הזכויות ההיסטוריות, אני חושב שהאומה היחידה שצריכה להתפרק באופן מיידי על-פי הצדק ההיסטורי, זאת האומה האמריקנית.

מוחמד ברכה: כל מה שקרה באמריקה הצפונית ובאמריקה הדרומית היה על חשבון האינדיאנים.

מוחמד ברכה: אין חילוקי דעות בעניין הזה.

מוחמד ברכה: אם זה מה שצריך לכוון את צעדינו וראייתנו לאמות המידה של הצדק, הדבר הראשון שצריך לעשות הוא לפרק את אמריקה, ארצות-הברית.

מוחמד ברכה: אנחנו צריכים להסתכל על מה שאנחנו מורישים לבנינו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, הדברים שלך מרתקים.

ראובן ריבלין: בצדק האמריקני איש לא מפקפק, והשאלה היא כמובן המוסריות של התנועה הציונית, משום שליהודים, בכל המקומות שהיו – אני לא אומר שערביי ישראל אשמים בזה – שמענו את עדותו של השר פלד על מוצאות אביו ובני משפחתו – – –

מוחמד ברכה: אגב, גם אני ער לעניין האישי של השר יוסי פלד.

ראובן ריבלין: אין לעם ישראל שום מקום שבו הוא יכול להתקיים פיזית וכעם מלבד ארץ-ישראל.

ראובן ריבלין: יש פה קונפליקט קשה ביותר.

ראובן ריבלין: אני בהחלט לא נכנס להשוואה, אבל יש פה דבר שהוא יוצא דופן, זאת אומרת, בכל מקום בעולם אמרו ליהודים שהם לא צריכים להיות פה.

מוחמד ברכה: טוב, אני לא אומר את זה, אתה יודע שאני לא אומר את זה – –

ראובן ריבלין: ודאי שאתה לא אומר את זה.

מוחמד ברכה: – – ואני דווקא הולך עוד צעד – – –

ראובן ריבלין: בסדר.

ראובן ריבלין: עצרתי את השעון.

מוחמד ברכה: כשאני מדבר על העתיד – זה התפקיד שלנו.

מוחמד ברכה: אנחנו לא היסטוריונים, וגם בהיסטוריה יש יחסיות – יש אנשים שכותבים היסטוריה מנקודת זהות כזאת או מנקודה אחרת, יש כאלה שמנתחים את התהליך ההיסטורי מנקודת ראות דתית או מנקודת ראות מטריאליסטית וכן הלאה.

מוחמד ברכה: המדע הוא לא אובייקטיבי.

מוחמד ברכה: אבל אנחנו כאן בהחלט מופקדים על העתיד, אנחנו מופקדים – – –

מוחמד ברכה: זאת הישיבה הראשונה שלך, אלכס מילר?

אלכס מילר: כן.

מוחמד ברכה: אני צריך להפסיק כדי לברך אותך.

אלכס מילר: תודה.

מוחמד ברכה: אני באמת מברך אותך.

מוחמד ברכה: פעם ישבתי כאן.

מוחמד ברכה: זה תפקיד מרתק וגם מעניין.

מוחמד ברכה: אנשים בבית חושבים שזה משעמם, אבל זה באמת לא משעמם.

מוחמד ברכה: אני מאחל לך הצלחה.

אלכס מילר: תודה, תודה.

מוחמד ברכה: ידידי הדגול שאהבתי אהבת נפש, המשורר מחמוד דרוויש, כתב פעם באחד משיריו, שהזהות שלך היא לא מה שאתה יורש; הזהות שלך היא מה שאתה מוריש.

מוחמד ברכה: ואנחנו צריכים לעצב לעצמנו זהות שלא תהיה שבויה.

מוחמד ברכה: אני לא מאלה שרוצים להתנתק מהעבר, מההיסטוריה ומהמורשת, לא, אבל זאת הזהות שלהם.

מוחמד ברכה: הזהות שלי היא – מה אני מוריש לילדים שלי, ואני חושב שזה האתגר העיקרי שעומד בפנינו.

מוחמד ברכה: לכן הדיון העקר הזה של 922 או 923, האסלאם היה לפני 622 שנים, לא היו בני אדם כאן – יש כאן היום בני-אדם, צריך לראות לאן הולכים.

מוחמד ברכה: ולכן, אני עומד ומתפלא ואפילו מתקומם שחברי כנסת עולים על הדוכן בעקבות הפגישה של אובמה ונתניהו אתמול כדי להלל את נתניהו.

מוחמד ברכה: על מה?

מוחמד ברכה: על שהוא חמק מהאופציה היחידה שמאפשרת חיים בעתיד?

מוחמד ברכה: האיש הצליח לצאת מהפגישה עם אובמה בלי לומר "שתי מדינות", ואנשים כאן עומדים על הדוכן ובעולם ומהללים ומתפעלים וצוהלים.

מוחמד ברכה: על מה?

מוחמד ברכה: על מה אתם צוהלים?

מוחמד ברכה: על זה שמחכות לנו עוד 100 שנים של מאבק?

מוחמד ברכה: על האפשרות לסתום את הגולל על הסכסוך הזה ולהראות אופק לבנים שלנו – האפשרות הזאת הולכת ונעלמת.

מוחמד ברכה: הרי כל אחד צריך לשאול את עצמו מה הוא מביא לבנים שלו מחר.

מוחמד ברכה: האם הוקמה מדינת ישראל כקפריזה של 40, 50, 60, 80, 100 שנים?

מוחמד ברכה: אתם לא תופסים שאתם חיים באזור הזה ולא בשום אזור אחר?

מוחמד ברכה: גם אם תמשיכו לדבר על העליונות הצבאית וגם אם תמשיכו לדבר על כך שהמשטרים הערביים יהיו אסירי תודה לאמריקה ויהיו חלק מהספקטרום וחלק מהאינטרסים האמריקניים באזור, יבוא יום אחר, ואתם צריכים לקרוא לאן אתם מובילים את העם שלכם, את הילדים שלכם, את הדורות הבאים שלכם.

נסים זאב: הגאולה קרובה, אל תדאג.

מוחמד ברכה: אני דואג גם לילדים שלי.

מוחמד ברכה: אני לא אתה, מה אפשר לעשות.

מוחמד ברכה: אני לא ש"ס, אני גם לא אהיה.

מוחמד ברכה: אני קומוניסט, ואני גאה להיות קומוניסט.

מוחמד ברכה: על מה הצהלה?

מוחמד ברכה: על מה השמחה, שנתניהו יחזור מוושינגטון בלי להגיד את המלים "שתי מדינות לשני עמים"?

מוחמד ברכה: מה יהיה כאן?

מוחמד ברכה: מה אתם חושבים שיהיה?

מוחמד ברכה: מה יהיה?

מוחמד ברכה: תהיה מדינה אחת?

מוחמד ברכה: היום ראינו ב"הארץ" כל מיני נתונים על המאזן הדמוגרפי.

מוחמד ברכה: "המאזן הדמוגרפי" זה מילת קסם שמשתמשים בה אותם אנשים שדוגלים ברעיונות הזויים של טרנספר, כדי לקדם רעיונות של "הלנצח תאכל חרב", אבל יש אפשרות אחרת.

מוחמד ברכה: יש אפשרות אחרת ומישהו צריך לנער את האנשים כאן, אבל נראה שלא.

מוחמד ברכה: איך הם יגיעו לכנסת בפעם הבאה?

מוחמד ברכה: יש חבר הכנסת אחד מהימין, אני אומר לו: אני מתרשם ממך שאתה אינטליגנטי, למה אתה אומר דברים כאלה?

מוחמד ברכה: הוא אומר לי: אבל איך אני אגיע לכנסת, איך יבחרו אותי במרכז הליכוד?

מוחמד ברכה: לתלות עתיד של אזור, עתיד של אומה, עתיד של אומות, של עמים, על מרכז הליכוד?

מוחמד ברכה: אין לאדם או לקבוצת אנשים מין שאיפה לראות את הדברים אחרת בעוד 50 שנה?

מוחמד ברכה: אז תהיה עוד מלחמה.

מוחמד ברכה: איך פותרים את זה?

מוחמד ברכה: בעוד מלחמה ועוד מלחמה.

מוחמד ברכה: והכיבושים האלה, וההתנחלויות הופכות לערך יותר מערך האדם.

מוחמד ברכה: האדם הופך להיות בורג במכונת ההתנחלויות.

מוחמד ברכה: האדם הופך להיות בורג במכונת המלחמות.

מוחמד ברכה: האדם הופך להיות בורג בנרטיב הזוי, שנשען על עבר שכל אחד מעצב אותו על-פי מידותיו.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אני לא חושב שמהדברים שאני אומר כאן תצמח תפנית כלשהי.

מוחמד ברכה: אני מדבר עם חברי בחוץ ועם חברי בהנהלת הסיעה שלנו – אנחנו סיעה ותיקה, מסודרת, הרבה שנים כאן בכנסת – זה מתסכל.

מוחמד ברכה: מתסכלת גם ההתייחסות של השלטון החדש לערכים, גם ממשלות קודמות לא העזו לעשות את זה.

מוחמד ברכה: היתה רודנות של הרוב, היתה דורסנות – היה.

מוחמד ברכה: אבל ממשלה שתוך חודשיים מקימה את ההרכב הרחב ביותר – אנחנו קראנו לזה ממשלת עלי בבא ו-40 השודדים – אתה אחד מהם, ונדמה לי שחבר הכנסת ישראל חסון תיקן אותי.

מוחמד ברכה: הוא אמר: לא ממשלת עלי בבא, אלא ממשלת עלי ביבי ו-40 השודדים.

מוחמד ברכה: הממשלה הגדולה ביותר בהיסטוריה של מדינת ישראל.

מוחמד ברכה: אחר כך, למחרת, שינו חוק-יסוד כדי להגיש תקציב מדינה לשנתיים.

מוחמד ברכה: אתמול הביאו לדיון את הנושא של סגני שרים שיצביעו בוועדות – – –

שלי יחימוביץ': היום.

מוחמד ברכה: היום.

מוחמד ברכה: הדיון התחיל אתמול, לא?

אלכס מילר: לא, זה אחרי שבוע.

מוחמד ברכה: הממשלה נופחה, הוועדות הצטמקו.

מוחמד ברכה: בממשלה נגיד יש שלוש, ארבע, חמש מפלגות.

מוחמד ברכה: בכנסת יש 12 מפלגות או סיעות.

מוחמד ברכה: איפה שיש יותר סיעות צימקו, איפה שיש פחות ניפחו.

מוחמד ברכה: איפה שזה ביצועי, ניפחו.

מוחמד ברכה: איפה שזה ייצוגי צמצמו.

מוחמד ברכה: דבר כזה עוד לא קרה.

מוחמד ברכה: ואני לא יודע, יכול להיות שאלה זוטות, זה לא מסוג הדברים שאפשר לחשוב שעליהם יקום וייפול דבר במדינה.

מוחמד ברכה: אבל זה סימפטום.

מוחמד ברכה: אם אומרים ממשלה מנופחת וכנסת מצומקת, וחוק תקציב לשנתיים במצב של משבר, וסגני שרים, שהם ברשות המבצעת, שהולכים ומכריעים ברשות המחוקקת, ואם יש צהלה בקרב אנשי הקואליציה וגם תומכיה מהאופוזיציה – אני מתכוון למפלגת האיחוד הלאומי – צוהלים על זה שהשלום התרחק עוד קצת; התרחק עוד כמה צעדים לאחר עמידתו האיתנה של ביבי בראש חזית הסירוב.

מוחמד ברכה: אם זה המצב, שאף אחד לא ילין לאן אפשר להידרדר.

מוחמד ברכה: יכול להיות שהכנסת הזו טומנת לנו כל מיני מחזות הזויים עוד יותר.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חבר הכנסת גדעון עזרא, יש לך שבע דקות.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני מבקש לומר ששמעתי אתמול את בנימין נתניהו אומר שמייד עם חזרתו ארצה הוא יתחיל במשא-ומתן עם הפלסטינים, ואני מברך אותו על כך.

גדעון עזרא: אני מאוד מקווה שהמשא-ומתן יהיה לא רק מהפה ולחוץ, אלא יהיה משא-ומתן אמיתי.

גדעון עזרא: אני מוכרח לומר שהיו ימים קשים בישראל.

גדעון עזרא: כולנו זוכרים את פיגועי ההתאבדות הרבים שהיו כאן בימי האינתיפאדה השנייה, ואנחנו הגענו עכשיו לימים אחרים, וימים יותר טובים מבחינה ביטחונית.

גדעון עזרא: והשאלה שאני שואל את עצמי כאשר יש ימים טובים: האם אנחנו לא צריכים לעשות מאמצים להקל באותן גזירות שהחמרנו בגלל הטרור ובגלל הפיגועים, והתשובה שלי היא חד-משמעית – כן.

גדעון עזרא: אני חושב שאפשר לעשות הרבה מאוד צעדים נכון להיום, על מנת להשיג כמה דברים.

גדעון עזרא: הדבר הראשון, יש לנו עזה והתנהגותה ה"חמאסית", ומולה יהודה ושומרון עם התנהגות שונה.

גדעון עזרא: לפי דעתי, חובתנו להדגיש בפני תושבי יהודה ושומרון שההתנהגות של תושבי יהודה ושומרון, ויהודה ושומרון בכלל – ההתייחסות שלנו אליה שונה מאשר לעזה.

גדעון עזרא: אני ראיתי את המגמה המאוד מומלצת על-ידי לגבי הורדת המחסומים, ואני חושב שצריך להמשיך ולהוריד את המחסומים.

גדעון עזרא: השבוע אני הייתי באזור ראס-כרכר, טלמון–דולב, מקום שהורידו את המחסומים למורת רוחם של המתיישבים במקום, ואני מוכרח להגיד שזה צעד נכון בכיוון הנכון.

גדעון עזרא: ואני מוכרח להגיד שאנו חייבים להתמיד בנושא הזה, ואם ראש הממשלה יהיה קשוב למה שקורה בשטח, וימשיך לעשות את הדברים, לדעתי כולנו נרוויח.

גדעון עזרא: מה שקורה היום – יש הרבה עובדים בישראל מיהודה ושומרון שהם רצויים לעבודה בישראל על-ידי מעסיקים ישראלים.

גדעון עזרא: אבל מאחר שכל הנושא של רשיונות איננו מוסדר, האנשים הללו לנים בישראל ושוהים בישראל שלא כחוק.

גדעון עזרא: ויש אלטרנטיבה, אלטרנטיבה שתהיה מועדפת על כולם: המעסיקים יעסיקו את האנשים האלה כחוק וישלמו מסים כחוק – דבר שהיום לא נעשה – והתושבים של יהודה ושומרון, במקום להתגולל פה בלילות במקומות לא מקומות, יוכלו לחזור כל יום לביתם, ויוכלו לגור בבתיהם, חיים נורמליים, ויבואו לעבודה בצורה נורמלית, וכולם ירוויחו מהדבר הזה.

גדעון עזרא: לא צריך לעשות הרבה לצורך העניין הזה.

גדעון עזרא: פשוט צריך לתת הנחיות אחרות ולזכור שאנחנו היום בימים אחרים.

גדעון עזרא: כולנו זוכרים את הימים – נדמה לי שעד היום – ההוראות להחזיק בבתי-אוכל ובבתי-מלון ובמסעדות שומר בפתח המבנה.

גדעון עזרא: ואני שואל את עצמי, האם לא השתנו הזמנים?

גדעון עזרא: אז אני אינני מזלזל, ואני יודע שפיגוע יכול לחזור מחר בבוקר.

גדעון עזרא: השאלה היא עד מתי, ומתי אנחנו משנים, ואם אנחנו לא צריכים לשנות את דרך ההתנהלות שלנו.

גדעון עזרא: אני חושב שנעשים מאמצים יותר מאשר נעשו בעבר על-ידי הרשות הפלסטינית.

גדעון עזרא: זה לא מספיק, אנחנו נמצאים שם.

גדעון עזרא: אבל אנחנו היינו שם גם בתקופת ההתאבדויות, והשב"כ, שעושה עבודה מצוינת, עשה אז עבודה מצוינת, ועושה עבודה מצוינת גם היום – יש לו פחות התנגדות מאשר היתה בעבר.

גדעון עזרא: לפי דעתי את הימים האלה צריך לנצל, ואפשר לעשות הרבה צעדים בכיוון הזה, ואני חושב – אם אני קורא נכון את הדברים – אפשר לחזק גם בצעדים כאלו ואחרים את הגורמים החיוביים שנמצאים בקרב הפלסטינים, ולא כולם כאלה.

דוד רותם: יש גם כאלה?

גדעון עזרא: יש כאלה.

דוד רותם: מי לדוגמה?

דוד רותם: תסביר לנו.

גדעון עזרא: אני חושב שראש הממשלה הפלסטיני הוא אדם שאפשר לדבר אתו ומלה שלו היא מלה.

גדעון עזרא: ואני חושב שאבו מאזן בדרכו שלו מתנהג בצורה שונה ממה שערפאת התנהג, ממה שאכרם הנייה מתנהג, ואת הגורמים האלה צריך לחזק.

גדעון עזרא: תשמע, ידידי, יש שתי תנועות.

דוד רותם: מה ההשפעה שלהם על השטח?

גדעון עזרא: ההשפעה שלהם?

גדעון עזרא: תראה את התוצאה בטרור.

גדעון עזרא: תראה מה עשה אכרם הנייה בעזה עם ההשפעה שלו על הטרור – – –

מוחמד ברכה: לא אכרם.

מוחמד ברכה: אכרם זה מהשב"כ.

גדעון עזרא: סליחה, זה מחלחול.

גדעון עזרא: נכון.

גדעון עזרא: אסמעאיל הנייה.

מוחמד ברכה: אז תגלה עכשיו מה עשית לאכרם הנייה, באמת.

גדעון עזרא: אני כבר לא זוכר.

מוחמד ברכה: הא, אתה לא זוכר.

גדעון עזרא: על כל פנים, לפי דעתי יש שתי תנועות: אחת זו ה"חמאס" והשנייה זו "פתח".

גדעון עזרא: בבחירות שהיו ברשות הפלסטינית, כזכור לכולנו, ה"חמאס" ניצח.

גדעון עזרא: התחרות בין שני הארגונים הללו היא תחרות שיש לנו אפשרות להשפיע בצורה כזאת או אחרת על הגורם המתון.

גדעון עזרא: לפי דעתי, זה התפקיד – – –

דוד רותם: – – – שהחליט שמוציאים להורג מי שמכר קרקעות ליהודים.

דוד רותם: זה מאוד מתון.

גדעון עזרא: אני רוצה להגיד לך משהו: הכרתי את הדברים מקרוב בעבר, ונדמה לי שאני יכול לתת דין-וחשבון לעצמי היום.

גדעון עזרא: אגב, אני מאלו שחושבים שצריך לשחרר את מרואן ברגותי על מנת לחזק את ה"פתח", ויש כאלה שחושבים שמרואן ברגותי הוא רוצח ושבשום פנים ואופן לא יראה אור יום.

גדעון עזרא: אז יש לנו דרכי מחשבה שונות.

דוד רותם: אבל אני מכבד בתי-משפט.

דוד רותם: כשבית-משפט אמר שהוא לא יראה אור יום, אז אני חושב שגם אתה צריך.

גדעון עזרא: בתי-משפט אמרו בעבר, ואנחנו שחררנו מחבלים בעבר.

גדעון עזרא: אנחנו נצטרך לשחרר מחבלים גם בעתיד למען מטרות כאלו ואחרות, ובעיקר בגלל עניינו של גלעד שליט, שהוא מטרה בהחלט ראויה.

גדעון עזרא: אני חושב שמרואן ברגותי הוא אחד הגורמים שיכולים לחזק את מעמד ה"פתח" ביהודה ושומרון לעומת ה"חמאס", שנמצא בעזה.

גדעון עזרא: לכן, אני חושב שאין טעם לחכות.

גדעון עזרא: מה שאפשר לעשות היום, במשבר הכלכלי הקיים – לשפר את תנאי החיים, לקחת עובדים מיהודה ושומרון ולא להביא עובדים שאת משכורתם שולחים לחו"ל.

גדעון עזרא: טוב שננהג כך.

גדעון עזרא: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חבר הכנסת אלי אפללו, יש לך שבע דקות.

אלי אפללו: אדוני היושב-ראש, אני קודם כול רוצה לברך אותך.

אלי אפללו: איחולי על התפקיד.

אלי אפללו: הרבה הצלחה.

אלי אפללו: זה תפקיד שאני בטוח שתמלא אותו בדרך הכי טובה.

אלכס מילר: תודה על דבריך.

אלי אפללו: אדוני השר, חברי כנסת נכבדים, אני מבקש להודות דווקא לקואליציה על שהיא מביאה ומקדמת הצעות חוק של קדימה.

אלי אפללו: על הצעות החוק האלה אני מברך אותם, רק יחד עם הברכה הזאת אני גם מקווה שלא יעשו מהחוקים האלה בדיוק להיפך; שיעשו את מה שבאמת התכוונו ומה שהממשלה הקודמת עשתה.

אלי אפללו: אני מברך על כך שהיא מביאה אותם.

אלי אפללו: רבותי, היום בוועדת הכנסת היה – – –

נחמן שי: עצוב.

אלי אפללו: לא רק עצוב, עצוב זה לא מלה.

אלי אפללו: היה עצוב, ובפעם הראשונה אני רואה דריסה ברגל גסה.

אלי אפללו: משתמשים בדמוקרטיה בדרך אפילו לא שפויה, לנסות לשנות דבר שבבסיסו שינינו בעבר, כי היו ניגודי אינטרסים בין הרשות המחוקקת לרשות המבצעת.

אלי אפללו: מה שקורה היום, אדוני השר, בגלל שיקולים של 40 שרים וסגני שרים, שכבר אין מקומות מסביב לשולחן הזה, ואם היו צריכים לשים גם את סגני השרים אז היו גם מסובבים את הצד השני – כדי לפתור את הבעיה שאין לכם חברי כנסת, באים לשנות ולהגיד: מה שחשבנו – מה שאתם, אנשי הליכוד בבית הזה, כולל ביבי נתניהו, הלכתם והצבעתם כדי לתקן את המעוות.

אלי אפללו: אז מה?

אלי אפללו: בגלל שהיום אתם יושבים בקואליציה שוכחים את הדבר הזה כשנוח לכם?

אלי אפללו: במקום לתקן את זה, עם 40 שרים וסגני שרים לכלום במקום זה היו עובדים פה כחברי כנסת, פרלמנטרים.

אלי אפללו: כדי לרצות את שיקול הדעת שלהם, כדי שכל אחד יקבל עוד עוזרים ועוד לשכה ועוד כסף כזה גדול.

אלי אפללו: זו הפעם הראשונה בהיסטוריה – כזה דבר, אדוני.

אלי אפללו: אני רוצה לברך דווקא את יושב-ראש הכנסת, שאמר שיביא את זה לדיון ציבורי ושבדיון הזה נעלה באמת את הטענות, לראות אם הדבר הזה לא גובל בשערורייה.

אלי אפללו: אני אומר לך, אפשר להשתמש.

אלי אפללו: עודף דמוקרטיה הופכת לאנרכיה.

אלי אפללו: אז אני מציע לחברי חברי הכנסת או לקואליציה היום, שתהיה אופוזיציה מחר: אסור להשתמש בזה.

אלי אפללו: צריך להסתכל מה טובת הבית הזה, בית-המחוקקים.

אלי אפללו: זה מה שאני מציע.

אלי אפללו: אדוני השר, קראתי ואני שואל היום את עצמי: האם אנחנו מדברים לביבי א' או לביבי ב'?

אלי אפללו: הביבי של הספר, שכתב את כל המשנה שלו וכל התיאוריה שלו, הקפיטליסטית – לא לפגוע במע"מ, להוריד מסים, ולא יותר מ-12 או 13 שרים כי חבל על הכסף.

אלי אפללו: אומנם הוא רצה מאוד לגנוז את הספר הזה, אבל מה לעשות?

אלי אפללו: מה שנכתב אי-אפשר למחוק.

אלי אפללו: אני אומר לך שמה שעושה ביבי זה בדיוק מה שהוא עושה עכשיו בארצות-הברית: נוסע לארצות-הברית, אומר להם לא.

אלי אפללו: זה בדיוק כמו הסכם-וואי.

אלי אפללו: הוא נסע ואמר: מה פתאום?

אלי אפללו: לא אחזיר שעל, מטר אחד.

אלי אפללו: הוא חזר מארצות-הברית עם הזנב בין הרגליים והחזיר 11% מיהודה ושומרון בהסכם חברון.

אלי אפללו: שם על המקום, שבאמת אם מדברים בספק – זכות אבות שם בהחלט יש לנו.

אלי אפללו: לא מדברים בכלל על הנושא הזה.

אלי אפללו: חבר הכנסת יעקב כץ, שהיה פה, אמר: אנחנו מפלגה ימנית.

אלי אפללו: הממשלה הימנית הזאת תראה לכם, לשמאל.

אלי אפללו: במקום לעמוד ולומר: אתם המרכז, אנחנו הימין הקיצוני ואתם נגררים, אתם נגררים בגלל שיקולים פוליטיים צרים.

אלי אפללו: הרי בסופו של דבר, אדוני השר, אתה יודע שהוא יבוא, בנסיעה הבאה לארצות-הברית, כשיביאו הסכם, כמו שאמרו: כל הכבוד שהוא עמד מול אובמה – הוא יחזור עם הזנב בין הרגליים ויעשה בדיוק מה שארצות-הברית תגיד לו.

אלי אפללו: הרי זה סתם בשביל לרצות את ישראל ביתנו, ואולי עוד מפלגות.

אלי אפללו: אדוני היושב-ראש, צריך להתפכח ולהבין שלביבי יש פיצול אישיות: כשהוא נמצא באופוזיציה הוא יכול להגיד ולכתוב מה שהוא רוצה; כשהוא נמצא בכיסא של ראש הממשלה הוא יכול למכור את כל הנכסים שלנו במדינת ישראל, העיקר להישאר על הכיסא הזה, ולא להסתכל על האינטרס של מדינת ישראל.

אלי אפללו: התושבים יתפכחו.

אלי אפללו: בפעם הראשונה הוא עשה את זה עם כל הגזירות ואמר: אני לא אעשה יותר גזירות.

אלי אפללו: עכשיו הוא ממשיך שוב ושוב.

אלי אפללו: אדוני השר, צר לי שהוא לא כאן כדי לשמוע את הדברים האלה, אבל אני מאמין שבשולחן הממשלה תעלה את הדברים האלה.

אלי אפללו: אי-אפשר להטעות את הציבור לאין-סוף.

אלי אפללו: אי-אפשר לרמות פעם אחרי פעם ולהביא את הכנסת הזאת – ואני מסיים בכך שאני אומר לך, אדוני, תעשה את זה כי אני סומך עליך.

אלי אפללו: אני בטוח ביושרך, אני מאמין שדעותיך נשארות דעותיך.

אלי אפללו: תעביר את זה לראש הממשלה, שילמד קצת ממך, אדוני.

אלי אפללו: תודה רבה לכם.

אלכס מילר: תודה, חבר הכנסת אפללו.

אלכס מילר: חבר הכנסת זאב בילסקי, בבקשה.

אלכס מילר: יש לך שבע דקות להביע את התנגדותך להחלת דין רציפות.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, האמת שבאמת רציתי לדבר על נסיעתו המיותרת של ראש הממשלה – יכול היה לעשות סיבוב פה על הספסלים שלנו, והיינו אומרים לו מה שההוא אמר לו, וזה היה חוסך בסך הכול.

זאב בילסקי: אתה יודע, אדוני השר, שזה מטוס "אל על" שלם – איזה עלויות, כמה אנשי ביטחון, כמה עיתונאים.

זאב בילסקי: אתה יודע, פה הרבה יותר זול, לא צריך מאבטחים, עושים כאן את הסיבוב, מתייעצים אתנו, אנחנו אומרים בדיוק מה שיגיד ברק, ברק אובמה – – –

אלי אפללו: זה גם ברק השני, אל תדאג.

זאב בילסקי: אבל חשבתי שאולי באמת הכבירו מלים.

זאב בילסקי: אני מעריך שבבית הזה עוד ידברו על זה הרבה מאוד, וחשבתי לרכז את השש דקות ועשר שניות שיש לי ולספר לכם על ילדה שקוראים לה עמית קדוש.

זאב בילסקי: היא תושבת כפר-סבא, ילדה בת שש, שחולה בלוקמיה.

זאב בילסקי: הילדה הזאת זקוקה להשתלה של מוח עצם.

זאב בילסקי: אם ימצאו את התורם המתאים – היא ניצלה, ואם לא – גורלה נחרץ.

זאב בילסקי: כל עם ישראל התגייס למבצע התרמה ענק, של למעלה מ-70,000 איש שעמדו בתורים כדי להיבדק ולתרום מוח עצם ואולי להציל את עמית קדוש.

זאב בילסקי: הפרוצדורה היא שאדם צריך להיבדק, זו דקירה קטנה, הבדיקה – זה נקרא "מבחנה"; כל מבחנה כזאת צריכה להישלח לבדיקה, הבדיקה עולה 180 שקל.

זאב בילסקי: המבחנות נוסעות לארצות-הברית, שם בודקים אותן, וכבר יש מעבדות גם פה.

זאב בילסקי: יושבת הילדה ומחכה כל הזמן שיהיה "מצ'ינג" כדי שהיא תינצל.

זאב בילסקי: צר לי לספר לך, אדוני היושב-ראש, שעד היום נבדקו כבר 70% מהמבחנות, ועדיין אין התאמה.

זאב בילסקי: הזמן הולך ואוזל, הילדה נמצאת בטיפולים בבית-החולים "שניידר".

זאב בילסקי: למה אנחנו לא מצליחים למצוא?

זאב בילסקי: אני אסביר לכם.

זאב בילסקי: כדי למצוא צריך בנק.

זאב בילסקי: בבנק צריך להיות מאגר של אנשים שנבדקו, עסק גנטי.

זאב בילסקי: ופה נכנסת הסטטיסטיקה.

זאב בילסקי: יש לנו היום במאגר בערך 450,000 אנשים שנבדקו.

זאב בילסקי: זה מספיק ל-50%, 60% מהחולים.

זאב בילסקי: אם היו לנו 800,000 או 900,000, היו ניצלים כמעט 100% החולים.

זאב בילסקי: עכשיו תבינו, אנחנו יושבים פה בוועדת הכספים, ייפלו עלינו המיליארדים, יזיזו מיליארד לפה, חצי מיליארד לשם, אני רואה שכבר המע"מ על פירות וירקות הלך בדרך כל ירקות, וכבר לא יישאר ממנו כלום.

אלי אפללו: זה עז, אתה לא מבין שזה עזים.

זאב בילסקי: יושבת עמית קדוש ואומרת: אם רק היתה אפשרות להסיר את העול הזה מאשה צדקת אחת, אשה מל"ו הצדיקים שקוראים לה ברכה זיסר – – –

נחמן שי: נכון.

זאב בילסקי: היא אשתו של צדיק לא פחות ממנה, מוטי זיסר – – –

נחמן שי: כן.

זאב בילסקי: היא לוקחת על כתפיה הצנומות, יחד עם "עזר מציון", את כל הבנק הזה, שמציל אנשים.

זאב בילסקי: אני שומע פה את הוויכוחים על תרופות מצילות חיים.

זאב בילסקי: רוב התרופות האלה למעשה מאריכות חיים.

זאב בילסקי: אני לא מזלזל בעוד שלושה חודשים, עוד שישה חודשים לחולה.

זאב בילסקי: זה דבר נפלא.

זאב בילסקי: אני אומר לכם, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, או שהיא תחיה ויהיו לה חיים מלאים ועשירים, והיא תקים בית בישראל, או – משום שפה לא הלכנו ל"עזר מציון", אמרנו להם עשר פעמים תודה רבה וייחדנו ישיבה של ועדת הכספים איך מייד אנחנו מוצאים פתרון לכמה עשרות מיליוני שקלים, לכך שכל עם ישראל פה ייבדק, והבנק הזה מייד יעלה מ-400,000 או 450,000 ל-900,000.

זאב בילסקי: זה אפשרי, הרבה מאוד ילדים שגורלם נחרץ יינצלו.

זאב בילסקי: האמת היא שאני קצת חדש.

זאב בילסקי: יש לי ניסיון בהרבה מאוד דברים אחרים, אבל פה בבית הזה – אתה יודע, אדוני היושב-ראש, עדיין לא הצלחתי לפצח את הקוד הגנטי של הבית הזה.

זאב בילסקי: יש פה איזושהי חולשה למספרים גדולים.

זאב בילסקי: פה כל הזמן עפים המיליארדים, יורדים מהתקציב, מזיזים את התקציב.

זאב בילסקי: יש פה כל הזמן שינויים, שהממשלה כל פעם כשזה נוח לה – ראיתי פה בלילה, אתה יודע, אדוני היושב-ראש, ישנתי על הספסל פה שעה, עד היום כואב לי מהלינה פה על הספסל; כבר מזמן, מאז בלוזה לא ישנתי על מקומות כאלה.

יוסי פלד: אתה שריונר.

זאב בילסקי: וראיתי את הממשלה בלילה אחד משנה חוקי-יסוד.

זאב בילסקי: אני בתור חדש באתי לפה, באמת, אתם זוכרים את הנאום הראשון שלי – – –

נחמן שי: אנחנו לא יכולים לשכוח אותו.

זאב בילסקי: סיפרתי לכם איך אשתי שאלה אותי: נו, זאביק, איך היה פה?

זאב בילסקי: אמרתי לה, תשמעי, היו 16 צדיקים שבאו לשמוע את הנאום הראשון שלי.

זאב בילסקי: ואגב, רשמתי את השמות שלהם, כי באמת הרגשתי שהאנשים האלה עשו לי טובה באופן אישי, ואני חייב להם.

זאב בילסקי: אז האנשים האלה לא יודעים, אבל כולם, אני חייב להם, כי הם באו לשמוע את הנאום שלי פה.

זאב בילסקי: לכן אני פונה אליך, אדוני היושב-ראש, אליך, אדוני השר, אליכם, חברי כנסת, ידידי הטובים זה מכבר, שאני מתוודע אליכם אחד אחד, ואני שואל אתכם: בואו נמצא איזשהו פתרון שבמהלך החודשיים האלה, שהמיליארדים יעופו והמע"מ יזוז לפה ויהיה שם, וזה יוותר לפה והרב גפני ינצח על כל המקהלה ויסגור עם ההוא ויסגור עם שם, ושלי תצעק ותעשה, ואז הם יפחדו, יזוזו אחורה, ויבואו בדלת האחורית – הכול יקרה פה; אולי נצליח כולנו יחד להביא לפה לישיבת ועדת הכספים את עמית קדוש, נביא את ברכה זיסר, נסתכל להן בעיניים ונגיד: אנחנו בחודשיים הקרובים הולכים לפתור את בעייתם של כל אותם חולים בלוקמיה – שאנחנו יכולים לעשות את זה.

זאב בילסקי: אם נצליח לעשות את זה, השליחות שלי, לפחות, בכנסת הזאת הוכתרה בהצלחה.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

אלכס מילר: חבר הכנסת בילסקי, תודה על דבריך, חבר הכנסת אורי אריאל.

אלכס מילר: יש לך 12 דקות.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אדוני היושב-ראש, ברכותי להצלחתך – –

אלכס מילר: תודה.

אורי אריאל: – – להצלחת כולנו.

אורי אריאל: טוב לראות עוד אחד מעולי ברית-המועצות תופס עמדה מכובדת כל כך, ונקווה שהכנסת הזאת תדע אכן לבטא את הפסיפס האנושי הגדול של תושבי מדינת ישראל.

אלכס מילר: תודה.

אורי אריאל: הייתי שמח אם יושב-ראש הכנסת היה פה, ראיתי אותו בתחילת הדיון, אבל אתה בטח תעביר לו את זה, ידידי חבר הכנסת מילר.

אורי אריאל: יש שיטה, ממשלה מביאה משהו כמו 20 חוקים, מבקשת להחיל עליהם את הרציפות, ואז נשיאות הכנסת, שאתה שותף לה, קובעת את ההצבעה ליום רביעי.

אורי אריאל: למה להכביד על השרים, השר פלד?

יוסי פלד: – – –

אורי אריאל: מאה אחוז, אני יודע, אתה עושה את זה גם בנאמנות, זה יפה.

אורי אריאל: הרי תמיד פונים למי שנמצא בכיתה, לא לאלה שאינם.

אורי אריאל: למה נכביד על חברי הכנסת, והשעה היא כבר 18:00?

אורי אריאל: הרי התחלנו בשעה 16:00.

אורי אריאל: השעה 18:00, ונניח שהיו אומרים שההצבעה תהיה היום, יושב-ראש הכנסת – אז הם היו צריכים להיות פה כנראה, נכון?

אורי אריאל: כי יושב-ראש הקואליציה מייד היה רודה בהם, מגייס אותם, ואותו דבר באופוזיציה, והיינו רואים פה 100 ח"כים.

אורי אריאל: עכשיו אנחנו זוכרים – אתם יודעים מה?

אורי אריאל: אי-אפשר לעשות פה מניין.

אורי אריאל: יהודי רוצה להתפלל מנחה, ואין לו מניין.

אורי אריאל: הייתי רוצה לבקש, אם אפשר, שהנשיאות תשתדל להקל על הח"כים, זה ראוי – כולל עלי, כמובן, אישית – אבל בכל אופן, שיהיה איזשהו רצף בין הדיון לבין ההצבעה.

אורי אריאל: אלא אם יש משהו מיוחד.

אורי אריאל: נניח, השר פלד, שהסורים על הגדרות, והיושב-ראש היה מוכרח לנסוע לעצור אותם, ולכן הוא דחה את ההצבעה ליום רביעי.

חבר הכנסת אריאל, אני רק רוצה להבהיר שלא יכולנו להצביע היום בגלל שלא הגענו לאותם 14 יום, וההצבעה, חוקית, צריכה להיות רק מחר.

אז היום נפתח הדיון ומחר אנחנו נצביע.

אורי אריאל: הנה יש הסבר, והבית – – –

עתניאל שנלר: לא שמענו, מה ההסבר?

לא היינו יכולים להצביע היום, כי לא עברו ה-14 יום שבעצם החוקים צריכים להיות מונחים.

אורי אריאל: אני לא יודע מה זה ה-14 יום, אבל שמענו איזה הסבר.

אורי אריאל: אני לא מכיר את זה.

מרגע הנחת החוק.

אורי אריאל: הממשלה יכולה, לפי דעתי, בפחות.

אורי אריאל: אבל הנה, שמענו הסבר, אני מקבל.

אורי אריאל: למדנו.

אורי אריאל: בסדר גמור.

אורי אריאל: אז ההצבעה תהיה מחר.

אורי אריאל: אני רוצה בראשית דברי לתת הצעה גם לכנסת, גם לציבור הרחב, לקראת חג השבועות.

אורי אריאל: בעזרת השם, בעוד כעשרה ימים יהיה חג השבועות, ואצלנו כתוב שדרך ארץ קדמה לתורה.

אורי אריאל: זאת אומרת: יש לנו את התורה עם החוקים והמשפטים והדינים וכל מה שחכמים אמרו, אבל יש דרך ארץ.

אורי אריאל: ודרך ארץ קדמה לתורה – שזה משפט שנשמע מדהים ונשמע מופלא.

אורי אריאל: הכוונה היא שיש התנהגות של אנשים בינם לבין עצמם עוד לפני התורה, עוד לפני כל המצוות.

אורי אריאל: ולכן אני פונה לאנשים, לרבנים, לקהילות, לעשות דווקא את השבת הזאת, שהיא לפני חג השבועות – לעסוק בשבת הזאת בדרך ארץ בין אדם לחברו, בהתנהלות של הקהילה, בהתנהלות של האנשים, לקראת חג השבועות, שהוא חג מתן תורה, שבו בוודאי כולנו נשב – כל הלילה, רוב הלילה, כל אחד כמה שהוא יכול – כדי ללמוד תורה, להגדיל תורה ולהאדיר.

אורי אריאל: ביום חמישי, בעזרת השם, יהיה יום ירושלים.

אורי אריאל: יום ירושלים הוא חג שלצערנו לא נתפס בציבוריות הישראלית כפי שהיה ראוי.

אורי אריאל: יום ירושלים, בשונה מימים אחרים, לא נקבע, לא בתחילת המלחמה וגם לא בסופה.

אורי אריאל: הוא נקבע ביום שחרור ירושלים.

אורי אריאל: לשם דיוק צריך להגיד: ביום שחרור הר-הבית, שהוא עיקר העיקרים של ירושלים, של האומה ושל ארץ-ישראל, והוא הוא קודש הקודשים.

אורי אריאל: ואנחנו – – –

ג'מאל זחאלקה: שכחת להגיד: סלע קיומנו.

אורי אריאל: והוא סלע קיומנו, כפי שמעירים לי, ואני מוסיף: זה שיש ערבים שמתעללים באומה היהודית ולא מאפשרים חופש פולחן, זה שיש ממשלות שמוכנות לעוול הזה ולביזיון הזה – הדבר הזה יתוקן.

אורי אריאל: אנחנו אנשים אופטימיים, אנחנו אנשים מאמינים.

אורי אריאל: זו בושה שצריכה תיקון, ויפה שעה אחת קודם.

אורי אריאל: אני מקווה שראש הממשלה הנוכחי, מר בנימין נתניהו, והממשלה הזו, אכן יתקנו.

אורי אריאל: גם אם התיקון יהיה קמעה-קמעה, לאט-לאט, אכן יתוקן העוול הזה, שיש מקום אחד בעולם – רק מקום אחד; אין כמוהו בכל העולם – לא במוסקבה, לא באדיס, לא בניו-יורק, לא באוסלו ולא בתימן; יש מקום אחד בעולם שיהודים – אסור להם להתפלל.

אורי אריאל: זהו המקום הכי קדוש להם.

אורי אריאל: הר-הבית.

אורי אריאל: אין עוול יותר גדול מהעניין הזה, ואנחנו, באיחוד הלאומי, נפעל לתקן אותו צעד צעד – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

אורי אריאל: – – ונגיע, נגיע ליום – –

ג'מאל זחאלקה: אתה מטעה את הציבור.

ג'מאל זחאלקה: אתה יודע – – –

אורי אריאל: – – שייבנה, בעזרת השם, בית-המקדש, ונוכל לעלות ולהתפלל, ויתקיים בעניין הזה: יעבדוך עמים וישתחוו לך לאומים.

אורי אריאל: ראש ממשלתנו היה אתמול בוושינגטון – נמצא גם היום – אתמול נפגש עם הנשיא אובמה.

אורי אריאל: אני לא צוהל מהפגישות.

אורי אריאל: קודם שמעתי מישהו משתמש במלים "אתם צוהלים" – אני לא צוהל.

אורי אריאל: אני חושב שהתנהגות ראש הממשלה היתה התנהגות נכונה, אם כי ראוי שראש ממשלתנו יגיד לכל מנהיג בעולם, כולל לנשיא ארצות-הברית: לא תגידו לנו לא לבנות בענתות, ולא תגידו לנו שלא נהיה בחברון.

אורי אריאל: אין מי שיכול לומר לעם היהודי שלא יחזור לערש מולדתו, קיומו וביטחונו.

אורי אריאל: – –

שלמה מולה: חבר הכנסת – – –

אורי אריאל: – – גם לא נשיא ארצות-הברית.

אורי אריאל: ברשותכם, בסוף דברי אני אשמח לענות.

שלמה מולה: – – – באמת, למה אתם לא חברים בקואליציה, אני לא מבין את זה.

אורי אריאל: זאת שאלה טובה, ואני מציע שתפנה אותה – – –

שלמה מולה: באמת.

שלמה מולה: – – –

אורי אריאל: חבר הכנסת מולה, ידידי, אני מציע שתפנה את השאלה לראש הממשלה, למר נתניהו.

אורי אריאל: אכן יש דברים שבהם אנחנו מסכימים עם הקואליציה.

אורי אריאל: לא דבר חדש הוא; אמרנו את זה – –

שלמה מולה: – – –

אורי אריאל: – – ואתה מכיר אותי היטב ויודע שאכן, יש דברים שבהם אנחנו מסכימים עם הקואליציה; לא עם הכול.

אורי אריאל: מי שחושב שאנחנו יכולים להסכים, למשל, לשערורייה הביטחונית של פתיחת ציר ציון בחברון, שמסכן את חיי התושבים – –

נחמן שי: אבל זה נגמר.

אורי אריאל: – – טועה.

אורי אריאל: ולכן האיחוד הלאומי היה שמה אתמול, וברוך השם – לא יודע כמה אנחנו השפענו – –

נחמן שי: השפעתם.

אורי אריאל: – – נניח שמעט.

אורי אריאל: לא רוצה לקחת פה שום קרדיט.

שלמה מולה: השפעתם הרבה, הרבה.

אורי אריאל: מה שניצח זה השכל הישר וביטחון אזרחי מדינת ישראל.

אורי אריאל: כי הציר הזה כבר גבה דמים רבים.

אורי אריאל: רבים.

אורי אריאל: לא אחד ולא שניים.

אורי אריאל: משפחת לפיד ואחרים – אני לא רוצה לטעות, אני לא רוצה עכשיו למנות.

אורי אריאל: וברוך השם ששר הביטחון הבין שהוא טועה, ותיקן.

אורי אריאל: אני אומר את זה לזכותו.

אורי אריאל: מי שרואה שהוא טועה ומתקן – בסדר גמור.

אורי אריאל: אפשר לטעות.

אורי אריאל: אי-אפשר לסלוח לשר הביטחון – – –

שלמה מולה: – – – עוד מעט אהוד ברק יהיה יושב-ראש האיחוד הלאומי.

שלמה מולה: תאמין לי.

אורי אריאל: אי-אפשר לסלוח לשר הביטחון שהפך להיות אהוד המייבש.

אורי אריאל: שר הביטחון, שר בכיר בממשלה, שרואה לעצמו עניין לייבש אזרחים ישראלים, זה פשוט מהדברים היותר גרועים.

אורי אריאל: אני פונה אליו מכאן ואומר לו: אין לך סמכות מוסרית לעניין, אין לך סמכות חוקית לעצור בניית גן-ילדים שמאושר על-ידי משרד החינוך ביישוב קיים עם 100 משפחות.

אורי אריאל: איפה למדת את זה?

אורי אריאל: בתנועה הקיבוצית?

אורי אריאל: מהוריך שהקימו את הקיבוץ?

אורי אריאל: מבן-גוריון?

אורי אריאל: מאיפה התורה הזאת?

אורי אריאל: אני מקווה ששר הביטחון יתעשת, אני מקווה שראש הממשלה ינחה אותו בעניין הזה – זה עניין לממשלה – אני מקווה שאתה, השר פלד, תתמוך בדרישה הזאת.

אורי אריאל: לא מייבשים שום אזרח בשום מקום בארץ הזאת, ולא יוצרים אפליות בין אזרחים בצורה מכוונת.

אורי אריאל: הצורך הוא לפתח את ירושלים – לקראת יום ירושלים הדבר נכון כפליים.

אורי אריאל: יש צורך חיוני להגביר את העלייה למדינת ישראל.

אורי אריאל: גם בעניין הזה, מכובדי השר, ממשלת ישראל – כנראה גם אתה, לא יודע מה אתה אישית הצבעת – הצבעתם לעצור את העלייה.

אורי אריאל: עוד לא היתה ממשלה בישראל שקיבלה החלטה כל כך חמורה.

אורי אריאל: אנחנו מתפללים שלוש פעמים ביום: וקבץ נידחינו מארבע כנפות הארץ.

אורי אריאל: אנחנו כולנו מסכימים שזה "אבן הראשה" של מדינת ישראל, לתת ליהודים לעלות לארץ-ישראל, ואתם, בהחלטה כתובה – לא בחדרי חדרים שמישהו אמר למישהו: שמע, תעצור לי קצת את העניין הזה – עוצרים עלייה למדינת ישראל.

אורי אריאל: ואתם מבקשים אמון, ואתם מבקשים להעביר את התקציב?

אורי אריאל: תספר אולי, אם תרצה – יש לך זכות לעלות בכל רגע לבמה פה – מאיפה שאבתם את זה?

אלכס מילר: חבר הכנסת אריאל, נא לסיים.

אורי אריאל: אני מסיים.

אורי אריאל: מאיפה שאבתם את הרעיון הזה?

אורי אריאל: אשכול – בן-גוריון, כשהיתה עלייה גדולה בשנות ה-50, אמרו: אי-אפשר להביא עולים.

אורי אריאל: אמר: למה אי-אפשר?

אורי אריאל: אמרו: נגמרו האוהלים.

אורי אריאל: הוא אמר להם: אז מה יש במחסנים?

אורי אריאל: אמרו לו: יש פח גלי כזה, הגיע איזה משלוח באיזו אונייה.

אורי אריאל: הוא אמר: תקימו פחונים.

אורי אריאל: ואתם, בחברת השפע שיושבת פה, שאני שייך אליה, עוצרים את העלייה כי אין כסף.

אורי אריאל: אני אומר לכם – שערורייה.

אורי אריאל: על דבר מוסכם, זה לא ימין ושמאל.

אורי אריאל: האנשים שפה וחברי הכנסת שפה – – –

נחמן שי: הם לא באים לפי חוק השבות, זה לא עלייה.

אורי אריאל: סלח לי רגע, זו שערורייה.

אורי אריאל: אני מסיים במשפט אחד: הרפורמה המוצעת במינהל מקרקעי ישראל צריכה בדיקה ועיון מההתחלה.

אורי אריאל: המציאות – שבגלל בעיות ביורוקרטיות אמיתיות – שכולנו כאזרחים נתקלים בה, עושים מהפך שלם, לא של חכירה, אלא הופכים למכירה – זה דבר שאני מציע לכל חברי הכנסת לעיין בו מחדש, ואני מקווה שיחד עם ראש הממשלה נעשה רפורמה, כי צריך רפורמה, אבל נעשה אותה יותר טובה לטובת עם ישראל.

אורי אריאל: תודה.

אלכס מילר: תודה לחבר הכנסת אריאל.

אלכס מילר: חבר הכנסת דב חנין.

אלכס מילר: יש לך 15 דקות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, זה קודם כול דיון בנושא רציפות של חוקים.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, יש טעם לפגם בכך שאנחנו מקבלים חבילה שלמה של חוקים, ואני מהסס לומר, ואני אומר זאת בזהירות, שנדמה לי שלא כל חברי הכנסת עיינו היטב בחוקים האלה, וגם אנחנו, ככנסת, לא סיפקנו להם את המערכת – – –

נחמן שי: איפה הם?

דב חנין: שואל חבר הכנסת שי איפה הם.

דב חנין: לא סיפקנו לחברי הכנסת את החוקים האלה, ומציעים לנו בחבילה אחת לאשר רציפות של חוקים שראויים לדיון אחד-אחד.

דב חנין: אני רוצה במהירות לעבור על כמה מהחוקים שהממשלה מציעה לנו לאשר את הרציפות שלהם במסגרת עסקת החבילה.

דב חנין: הצעת חוק להגברת האכיפה של דיני העבודה היא הצעת חוק שיש בה דברים טובים, אבל יש גם דברים מאוד בעייתיים בהצעה הזאת.

דב חנין: יש בה, למשל, החלשה מאוד גדולה של האכיפה האזרחית של זכויות עובדים.

דב חנין: נותנים שם, אדוני היושב-ראש, כל כך הרבה פטורים למזמינים של שירות, בעצם מעסיקים של עובדי קבלן, שבדרך הזאת פוגעים בפסיקה עקבית של בתי-הדין לעבודה להגנת עובדי הקבלן.

דב חנין: זה נעשה בחוק מאוד גדול, שאפילו לא נמצא על שולחנם של חברי הכנסת, ואנחנו מתבקשים לאשר את הרציפות בו אגב אורחא.

דב חנין: גם אני אדבר בהמשך על דברים אחרים שמעסיקים אותנו.

דב חנין: חוק אחר: הצעת חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני כוח-אדם.

דב חנין: מה החוק הזה עושה?

דב חנין: החוק הזה אומר שלגבי עובדים זרים, העיקרון שאנחנו קבענו בכנסת, שאחרי תשעה חודשים אתה לא ממשיך להיות עובד קבלן, אתה מתחיל להיות עובד של המעסיק העיקרי – לגבי עובדים זרים זה לא יחול.

דב חנין: עובדים זרים יכולים להמשיך להיות עובדי קבלן לנצח.

דב חנין: מה עשינו בזה?

דב חנין: פגענו בעובדי הקבלן, יצרנו שוק עבודה שפוגע גם בעובדים האחרים, מוריד את כל שוק העבודה למטה, ואין שום הצדקה לחריג הזה.

דב חנין: שוב, עוד אחד מהדברים שאנחנו מתבקשים לתקן או לאשר בדרך אגב, וזה זילות של הליכי החקיקה.

דב חנין: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים), מציבה חזקה מאוד דרמטית, חזקה משפטית.

דב חנין: אם יש כתב אישום נגד אדם שאיננו תושב ישראל או איננו אזרח ישראלי, חזקה שאם משחררים אותו הוא רוצה להתחמק מהליכי שפיטה או מריצוי עונש מאסר.

דב חנין: זאת אומרת, אם מדובר באישום על מישהו שאיננו אזרח ישראלי או איננו תושב ישראל, אנחנו בעצם מייצרים מנגנון של העדפה של אופציה של מאסר עוד לפני שהאדם הורשע בדין.

דב חנין: דבר מרחיק לכת, ראוי לדיון.

דב חנין: בואו נדון בו.

דב חנין: הצעת חוק העונשין (החמרת ענישה בעבירות רכוש).

דב חנין: תראו, זאת דרך המלך.

דב חנין: יש בעיה של עבירות, של עבריינות – בואו נחמיר את העונשים.

דב חנין: דרך המלך הזאת, אדוני השר, לא מובילה לשום מקום.

דב חנין: הספרות המשפטית מלמדת שוב ושוב, שמה שמרתיע עבריינים זה לא עונשים קיצוניים וחמורים אלא ודאות שהם אכן ייתפסו וייתנו את הדין, גם אם העונש הוא לא חמור.

יוחנן פלסנר: גם וגם.

דב חנין: חבר הכנסת פלסנר, אני יכול להראות לך את הספרות.

דב חנין: החמרת עונשים איננה מובילה לירידה ברמת פשיעה.

דב חנין: מה שמוביל לירידה ברמת פשיעה זה הוודאות של הענישה.

יוחנן פלסנר: ואם אראה לך מחקר – – –

דב חנין: אני מוכן לשבת אתך אחרי הדיון הזה ואנחנו נחליף מחקרים.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, לכן, אני אומר שהפתרון הזה של החמרת ענישה, שנראה פתרון קל, איננו תמיד הפתרון הנכון, ובמקרה הזה איננו הפתרון הנכון.

דב חנין: עוד חוק גדול ומהפכני – חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע.

דב חנין: שוב, החוק הזה כולל דברים נכונים, אבל הוא כולל גם דברים מאוד-מאוד בעייתיים.

דב חנין: הוא כולל למשל את הצעד מרחיק הלכת והדרמטי של הקמת מאגר מידע ביומטרי כללי, שיכלול אמצעי זיהוי ביומטריים של כל אזרחי ישראל.

דב חנין: אנחנו הופכים, חבר הכנסת פלסנר, לחברת האח הגדול במהדורה יותר משוכללת ממה שהיה – – –

נחמן שי: ה-VIP.

דב חנין: כן, בדיוק.

דב חנין: אנחנו במהדורה יותר משוכללת ממה שהיה מתוכנן אפילו בספרו של אורוול "1984".

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, הדרך הזאת, שבה אנחנו פועלים, איננה דרך ראויה לכנסת רצינית.

דב חנין: כנסת רצינית צריכה להתייחס לכל חוק בנפרד.

דב חנין: כנסת רצינית צריכה לדון בכל נושא באופן עצמאי, לשמוע את הטיעונים והנימוקים בעד ונגד – – –

יוחנן פלסנר: כנסת רצינית עכשיו תמשיך את הדיון.

דב חנין: לא.

דב חנין: מה זה להמשיך את הדיון, חבר הכנסת פלסנר?

דב חנין: אתה מחליט להמשיך דיון שהותחל בכנסת אחרת.

דב חנין: את הדיון הזה צריך לנהל באופן ענייני.

דב חנין: אני לא מתנגד לעיקרון, אפשר להחיל רציפות, אבל בואו נדון בזה באופן ענייני.

דב חנין: ניקח את אותו חוק ונדון בו.

נחמן שי: אתה צודק.

נחמן שי: אתה צודק.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, כמו עמיתי, חברי הכנסת האחרים, אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת לומר כמה מלים לכתובתה של הממשלה.

דב חנין: ראש הממשלה שלנו היה בוושינגטון, אני שומע שהוא חייך לנשיא אובמה אבל הנשיא אובמה לא כל כך חייך אליו בחזרה, אבל לא זה הדבר העיקרי.

אלכס מילר: חבר הכנסת חנין – – –

דב חנין: הדבר העיקרי הוא מה קורה בשטח.

דב חנין: ראש הממשלה נדרש לבצע הקפאה של ההתנחלויות, והנה, ביום שבו ראש הממשלה נוחת בוושינגטון – מכרז חדש לבנייה בהתנחלות משכיות.

דב חנין: נערך סיור קבלנים, הוצא מכרז חדש, קדימה, בונים בהתנחלויות.

דב חנין: אגב, התנחלות משכיות איננה היחידה.

דב חנין: אנחנו יודעים היום על בנייה מסיבית שנעשית בהתנחלויות יקיר ורבבה וברקן וביתר-עלית, במעלה-אדומים יש אתר בנייה גדול מאוד, בכפר-אדומים יש בנייה, אתר בנייה של וילות, במעלה-מכמש, בכוכב-השחר יש הכשרת קרקע חדשה.

עתניאל שנלר: לא עושים בהם בנייה.

עתניאל שנלר: הלוואי שהיו בונים בהן.

קריאה: וכן הלאה וכן הלאה.

דב חנין: וכן הלאה וכן הלאה.

דב חנין: עכשיו, עמיתי חברי הכנסת – לי אין ויכוח עם חבר הכנסת שנלר.

דב חנין: באמת, אין לי ויכוח.

עתניאל שנלר: לא, אני אתך.

עתניאל שנלר: תעשה אבחנה בין המכתב של נשיא ארצות-הברית – – –

דב חנין: חבר הכנסת שנלר, מדינת ישראל התחייבה במפת הדרכים – אפילו השר ליברמן, ראש מפלגתו של היושב-ראש, אמר: אנחנו מחויבים למפת הדרכים.

דב חנין: שקר וכזב.

דב חנין: אנחנו מפירים את ההתחייבויות שלנו לפי חלק א' של מפת הדרכים.

עתניאל שנלר: – – –

דב חנין: לא נכון.

דב חנין: תקרא מסמכים.

דב חנין: בחלק א' של מפת הדרכים יש התחייבות של ממשלת ישראל להקפיא מייד את הבנייה בהתנחלויות.

דב חנין: זו התחייבות בלתי מותנית.

דב חנין: ממשלת ישראל שיקרה לארצות-הברית, ממשלת ישראל ממשיכה לשקר לקהילה הבין-לאומית, ממשלת ישראל ממשיכה לשקר לציבור בישראל.

דב חנין: אבל הוויכוח שלי איננו עם תומכי התנחלויות.

דב חנין: חבר הכנסת שנלר, אתה תומך בהתנחלות – זכותך, אנחנו מתווכחים.

דב חנין: הוויכוח הגדול שלי – אתם יודעים, יש הסיפור הידוע על אלכסנדר ינאי שעל ערש הדווי קרא לרעייתו, שלומציון, ואמר: אל תתייראי, לא מן הפרושים, ולא מן הצדוקים.

דב חנין: תתייראי רק מן הצבועים, שעושים מעשה זמרי ומבקשים שכר כפנחס.

דב חנין: הוויכוח הקשה שלי הוא עם שר הביטחון, אהוד ברק.

עתניאל שנלר: למה, הוא מקפיא.

עתניאל שנלר: זה גם הוויכוח שלי אתו.

דב חנין: הוא לא מקפיא.

דב חנין: חבר הכנסת שנלר, העובדות הן ברורות.

דב חנין: אני יכול לתת לך מספרים, אבל אתה הרי מכיר אותם, כי אתה נמצא בשטח.

דב חנין: שר הביטחון הזה, שנבחר בראש מפלגה שדיברה על שתי מדינות לשני עמים, הוא שר ביטחון שעושה מעשה זמרי ומבקש שכר כפנחס.

דב חנין: שר הביטחון הזה הוא שר ביטחון של ימין קיצוני, של בנייה מסיבית בהתנחלויות, בנייה שהיתה גם בשנתיים האחרונות, ונמשכת גם היום הזה.

דב חנין: ולכן אני אומר – באמת, לא לחינם הלך זרזיר אצל עורב.

דב חנין: מצא מין את מינו.

דב חנין: אני חושב, שאהוד ברק, באמת חסר לו רק חבר הכנסת בן-ארי בממשלה כדי שהוא באמת ירגיש בנוח, במקום של ממשלת ימין קיצוני ומטורף כמו שהיא מתאימה לו.

שלמה מולה: היום בבוקר הוא הודיע שהוא הדובר הראשי של ביבי נתניהו.

דב חנין: יפה, יפה.

יוחנן פלסנר: דין יצהר כדין מעלה-אדומים עבורך?

דב חנין: דין יצהר כדין מעלה-אדומים, מבחינתי.

דב חנין: בהחלט, כן.

קריאות: – – –

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני שמח שהדבר הזה מעורר התרגשות, אבל לא על חשבון הזמן שלי.

אלכס מילר: חברי הכנסת, תביעו את עמדתכם בזמן – – –

דב חנין: אני רוצה לומר שמעבר להרחבת התנחלויות ובנייה מסיבית בהתנחלויות, שכמובן נעשות בדרכי מרמה שאופייניות לשר הביטחון אהוד ברק, הממשלה הזו עושה עוד הרבה מאוד דברים מסוכנים ובעייתיים.

דב חנין: הזכירו פה לפני את הרפורמה במינהל מקרקעי ישראל, מהלך דרמטי, מהפכני, של העברת נכסי המדינה לידיים פרטיות, לא בשביל לתת את הבעלות בדירות לאנשים שהדירות שלהם נמצאות בחכירה.

דב חנין: זה דבר קל ופשוט, את זה אפשר היה לעשות.

דב חנין: עושים פה מהלך לטובת אינטרסים של נדל"ניסטים ובעלי הון בהיקף עצום, עם השלכות חברתיות, עם השלכות כלכליות, עם השלכות סביבתיות, עם פגיעה בשטחים הפתוחים שעוד יש לנו – הכול לטובת האינטרסים של הלובי החזק של הנדל"ן שעומד מאחורי נתניהו ומאחורי ליברמן.

דב חנין: לא זו בלבד, רוצים להרחיב את סמכויות הוועדה לתשתיות לאומיות – ערוץ עוקף מהלכי תכנון.

דב חנין: וזה לא בשביל שאזרח יוכל לסגור את המרפסת.

דב חנין: אזרח שרוצה לסגור את המרפסת צריך ללכת להליכי התכנון הרגילים.

דב חנין: אבל אם יש יזם שיש לו פרויקט גדול, בקנה מידה של אלפים, של מיליונים, של עשרות מיליונים של שקלים – אותו פרויקט גדול הולך להליכים עוקפי ערוצי תכנון, הליכים של ועדה שיושבת באופן בלתי מסודר, בלתי מקצועי, בלתי רציני, בלי נציגות ציבור.

דב חנין: אותם פרויקטים גדולים יכולים להתבצע גם בלי הליכי תכנון מסודרים.

דב חנין: לקטנים אנחנו דורשים הקפדה גם בסגירת מרפסת.

דב חנין: לענקים – אנחנו מוכנים לפרוס שטיח אדום כדי שבאמת הם יוכלו להרחיב ולהתעשר, ולהמשיך ולהתעשר על חשבון הציבור.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, היום קיימנו בוועדת הכספים דיון במצוקת השלטון המקומי.

דב חנין: מה שקורה בתחום הזה בלתי נסבל ובלתי מתקבל על הדעת.

דב חנין: אנחנו, במדינת ישראל, הטלנו עומס של אחריות ותפקידים על השלטון המקומי, אבל באופן מתמיד המדינה והממשלה לא נותנות לשלטון המקומי את האמצעים הכלכליים כדי לעמוד בתפקידים שהוטלו עליו.

דב חנין: במיוחד הבעיה קשה וחמורה ברשויות המקומיות הערביות, שאין להן אזורי תעשייה, אין להן אמצעים לגבות הרבה מאוד כספים במנגנונים עצמיים.

דב חנין: מה שהממשלה הנוכחית עושה לשלטון המקומי זה לא פחות ולא יותר אלא ניסיון להרוס את המערכת הזו.

דב חנין: בסופו של דבר השלטון המקומי יקרוס.

דב חנין: זה יתחיל ברשויות המקומיות העניות יותר, אבל זה לא יסתיים בהן.

דב חנין: אני שומע שאפילו בעיריית תל-אביב יש כבר בעיות.

דב חנין: והתוצאה תהיה תוצאה חמורה.

דב חנין: אז יכול להיות שבאמת כל השיטה של דמוקרטיה בשלטון המקומי מיותרת.

דב חנין: והממשלה הזו רוצה לחתור לזה שבכל מקום ימונו ועדות קרואות.

יוחנן פלסנר: אז הבעיות בתל-אביב הן בגלל הממשלה או בגלל ראש העיר?

דב חנין: בתל-אביב, במקרה, יש גם בעיות בגלל ראש העיר.

דב חנין: אנחנו לא רוצים, חס וחלילה, לשחרר את נטל האחריות מראש העיר שלנו, שבהחלט נושא בחלק גדול מהנטל של האחריות לבעיות תל-אביב.

דב חנין: אבל גם חלק מהבעיות הן בגלל הממשלה, בהחלט.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שמה שקורה בנושא השלטון המקומי הוא מדאיג, מסוכן, בעייתי וחמור.

דב חנין: אני חושב שאנחנו בכנסת צריכים לפעול יחד עם השלטון המקומי, כולל אפילו יחד עם ראש עיריית תל-אביב–יפו, כדי להיאבק יחד בגזירות האלה שבסופו של דבר פוגעות במערכת שהיא חיונית לכולם.

דב חנין: תוכניות הממשלה כוללות הרבה מאוד גזירות מאוד בעייתיות מבחינה חברתית.

דב חנין: אחת הגזירות החמורות שהממשלה הזו מתכננת זו הפריסה הארצית של תוכנית ויסקונסין.

דב חנין: תוכנית ויסקונסין היא תוכנית שנשענת על הנחת יסוד מוטעית; הנחת היסוד של תוכנית ויסקונסין היא שהמובטלים הם מובטלים כיוון שהם לא רוצים לעבוד.

דב חנין: ולכן, אומרת תוכנית ויסקונסין, אנחנו נייסר אתכם; בשוטים, ואם לא יועילו השוטים, נייסר אתכם גם בעקרבים, עד אשר תגידו: חפצים אנחנו, רוצים אנחנו לעבוד.

דב חנין: תוכנית ויסקונסין כבר פועלת, ומייסרת בשוטים ובעקרבים את האנשים במקומות שבהם היא נמצאת.

דב חנין: ומה התוצאה?

דב חנין: התוצאה היא פחות יישומים לעבודות של אנשים שהם קורבנות של תוכנית ויסקונסין מאשר יישומים שעושה שירות התעסוקה.

דב חנין: הבעיה האמיתית אינה חוסר רצונם של המובטלים לעבוד.

דב חנין: המובטלים מאוד רוצים לעבוד.

דב חנין: הבעיה האמיתית היא שאין מקומות עבודה, ועם זה תוכנית ויסקונסין לא מתמודדת ולא מכוונת להתמודד.

דב חנין: אבל אתם יודעים, כאשר לממשלה יש אידיאולוגיה סופר-קפיטליסטית, קיצונית, כמו לממשלת נתניהו, אז אותה מדיניות שאומרת שאת העניים אפשר לייסר בשוטים ובעקרבים, אבל אתם יודעים, כדי לתמרץ את העשירים צריך לתת הקלות במס, ולכן מורידים את מס החברות ומורידים את מס ההכנסה לבעלי ההכנסות הגבוהות.

דב חנין: כי העשירים מבינים את שפת התמריץ, והעניים מבינים רק את שפת המקל.

דב חנין: ונקודה אחרונה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: במסגרת המאבק באבטלה, אחד הדברים החמורים והמסוכנים שקורים זה התוכנית לסגור את מרכזי ההכשרה המקצועית שהמדינה נותנת.

דב חנין: אחד הדברים האידיוטיים ביותר שאפשר להעלות על הדעת.

דב חנין: כאשר יש מצוקה בשוק העבודה, כאשר יש יותר ויותר אנשים שנפלטים החוצה ממקומות העבודה, במקום להרחיב את מרכזי ההכשרה המקצועית, במקום להגדיל אותם, במקום ליצור תוכניות הכשרה מקצועית לכל מי שנפלט מעבודתו – סוגרים את המערכת הזו.

דב חנין: זו מדיניות של התנתקות חד-צדדית מבעיות החברה הישראלית.

דב חנין: התנכרות לבעיות החברה הישראלית.

דב חנין: אני אומר לכם בשפה חדה וברורה: הממשלה הזו מנהלת לא רק מדיניות מלחמה כלפי האזור, הממשלה הזו מנהלת מדיניות מלחמה גם נגד החברה הישראלית.

דב חנין: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה, חבר הכנסת חנין.

אלכס מילר: חבר הכנסת עתניאל שנלר.

אלכס מילר: יש לך שמונה דקות.

אלכס מילר: רק לצורך הבהרה, חבר הכנסת חנין – כל החוקים נמצאים פה, אז כל מי שמעוניין לעיין בחוקים שהגישה הממשלה מוזמן לסדרנים ולקבל את נוסח החוק, וכמובן – הנושא של הדיון על החוקים, הם יגיעו לוועדות ושם הח"כים יוכלו להביע את עמדתם.

אלכס מילר: תודה.

עתניאל שנלר: תודה, אדוני היושב-ראש.

עתניאל שנלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, כל המביא דבר בשם אומרו מביא גאולה לעולם.

ג'מאל זחאלקה: לא תמיד.

עתניאל שנלר: תמיד.

עתניאל שנלר: לא יעזור, תמיד.

עתניאל שנלר: הממשלה הזאת הביאה דבר בשם אומרו – לקחה את החוקים של הממשלה הקודמת, כי הם חוקים טובים, ואמרה, בצדק, שאלה חוקים של הממשלה הקודמת, והביאה אותם כממשלה היום לקידום חקיקה.

עתניאל שנלר: לכן, אין ספק שהחוקים האלה יובילו אותנו עוד כברת דרך לאותה גאולה של חיזוק החברה הישראלית.

עתניאל שנלר: אני שמח שהממשלה שאנחנו היינו חברים בקואליציה שלה יזמה את רוב החוקים.

עתניאל שנלר: אני תומך ברוב הדברים האלה, ובכלל זה הרפורמות.

ג'מאל זחאלקה: אתה יכול לא לדבר כשהשר לא נמצא.

אלכס מילר: השר יצא לכמה דקות והוא כבר חוזר.

אריה ביבי: הוא שם אותי ממלא-מקום, אתה יכול להמשיך.

עתניאל שנלר: האמת היא שנוח לי כשאתה מדבר, כי אז השעון רץ וזה לא על חשבוני והוא ייתן לי ארכה.

ג'מאל זחאלקה: הוא יכול לעצור את השעון עד שהשר יגיע – – – תדבר מחוץ לפרוטוקול.

עתניאל שנלר: אני תומך ברוב ההצעות, ובכללן הרפורמות של הרחבת תחומי עבודת שירות, שהציע שר המשפטים הקודם כאקט חינוכי; הרחבת סמכויות דן יחיד, כפי שהציע שר המשפטים הקודם; חוק ההתיישנות – אני קורא לזה "חוק עינוי החקירה", וראוי לקצר את זה.

עתניאל שנלר: גם בזה אנחנו תומכים.

עתניאל שנלר: אלה הצעות ששר המשפטים הקודם העלה אותן, וטוב שכך.

עתניאל שנלר: אבל עומדת בפנינו גם הצעת חוק שמדברת על הוראות שונות בחוק הדיינים.

עתניאל שנלר: הדבר המרכזי במה שמציעה הממשלה הוא, שבית-הדין הרבני יוכל לדון כדן יחיד ולא בשלושה בחלק מהסוגיות.

עתניאל שנלר: אני רואה ברפורמה הזאת דבר חשוב ביותר.

עתניאל שנלר: הרפורמה הזאת חשובה ביותר, משום שאנחנו צריכים לקחת את החברה המודרנית, באותם תחומים שהחברה המודרנית נתקלת בדין התורני, בחברה היהודית-הדתית, הדינית – בדיני אישות בעיקר – ולהראות שהשד לא גדול, לא נורא.

עתניאל שנלר: היהדות היא כל כך יפה, צריכים לנצל אותה, ולא לכסות אותה באיזה מעטה של הכבדות.

עתניאל שנלר: אני רוצה לראות הקלה ברישום נישואים.

עתניאל שנלר: אני רוצה שזוג שירצה להינשא יוכל לקבל מאור פנים ולהירשם ליד הבית שלו, שיהיה לו נוח והוא לא יצטרך להתרוצץ ולעבור 14 פרוצדורות, כי מה הוא רוצה?

עתניאל שנלר: להינשא.

עתניאל שנלר: אני רוצה לזרז את הליכי הגירושין כשזוג רוצה להתגרש, ואין סיבה שלא ייעשה הזירוז הזה אם הולכים לכיוון גירושין.

עתניאל שנלר: דן יחיד בוודאי יוכל להקל את העומס בבית-הדין.

עתניאל שנלר: אני רוצה לראות הפרדה בין הגט לחלוקת הרכוש, למנוע מצב של כפייה או למנוע מצב של סחיטה של הצד החלש.

עתניאל שנלר: חוקקנו בכנסת הקודמת – הייתי אחד היוזמים – חוק איזון משאבים, שעשה הפרדה בין גט לבין איזון המשאבים.

עתניאל שנלר: זה הכיוון שהחברה המודרנית צריכה ללכת בו, בלי להוריד כהוא זה מסמכויות בית-הדין.

עתניאל שנלר: אני רוצה להקפיד יותר באכיפה של מתן הגט.

עתניאל שנלר: אי-אפשר לראות כל כך הרבה מסורבות גט ועגונות בחברה מודרנית.

עתניאל שנלר: זו שאלה של אכיפה, ולא אכיפה בקריצת עין.

עתניאל שנלר: אני רוצה לראות הרחבה גדולה של תהליכי ההכשרה של טוענים וטוענות רבניות.

עתניאל שנלר: מה, אשה לא יכולה ללמוד את ההלכות וללוות את הגרושה בתהליך הכל כך קשה כשהיא מבקשת להתגרש?

עתניאל שנלר: למה אין טוענות רבניות מספיק?

עתניאל שנלר: למה אם יש בעיות של בינו לבינה לא יכולה לבוא אשה שלמדה, ויכולה ללוות את אותה אשה שצריכה להתגרש, ברוח נעימה, ברוח של פתיחות?

עתניאל שנלר: זה לפי ההלכה.

עתניאל שנלר: רק עכשיו שמעתי שסגרו שני בתי-מדרש לטוענות רבניות בטענות כאלה ואחרות – אני אדבר בלשון עדינה, אגיד בטענות שווא ומדוחים.

עתניאל שנלר: כי הרוח היא רוח פמיניסטית.

עתניאל שנלר: מה, פמיניזם זה דבר שהוא נגד ההלכה?

עתניאל שנלר: מה קרה?

עתניאל שנלר: אני פמיניסט, כן, אני חושב שלנשים יש זכויות שוות לחלוטין לאלה של גבר.

עתניאל שנלר: מה קרה?

עתניאל שנלר: וההלכה מאפשרת את זה.

עתניאל שנלר: אז חייבים לעבוד על זה, להרחיב את הכשרת הטוענות הרבניות.

עתניאל שנלר: יש כאן עוד דבר מעניין.

עתניאל שנלר: אמרנו שניתן לטוענים הרבניים – שמה הם בעצם?

עתניאל שנלר: עורכי-דין על-פי ההלכה לשאלות שעוסק בהם בית-הדין הרבני: בגיור, בנישואים, בגירושים.

עתניאל שנלר: אז אני בא אליהם ואומר: האם יש לכם סמכויות של עורכי-דין, כמו בבית-משפט רגיל?

עתניאל שנלר: אומרים: לא.

עתניאל שנלר: אז עכשיו אני בא בטענה לא לממסד הדתי – דווקא ל-union, לאיגוד המקצועי.

עתניאל שנלר: ממי אתם מפחדים?

עתניאל שנלר: הרי בסופו של יום אדם שהולך לגירושים רוצה שיהיו לו טיעונים גם על-פי ההלכה, כי הרי הדין הוא דין הלכתי.

עתניאל שנלר: שורה תחתונה: אין מה לפחד מההלכה.

עתניאל שנלר: ההלכה היא דבר ענק, שבעים פנים לתורה, וצריכים לקחת את ההלכה למקום המודרני.

עתניאל שנלר: זה לא סותר את ההלכה.

עתניאל שנלר: ראיתי עוד שינוי חשוב שרוצים להעביר: גיל הפרישה של ראשי בתי-הדין, מגיל 75 שנה לגיל 70.

עתניאל שנלר: בראבו.

עתניאל שנלר: למה צריכים אנשים בני 75 שנה להיות בתפקידים כאלה?

עתניאל שנלר: הרי שופט רגיל פורש בגיל 70.

עתניאל שנלר: אני אומר שנרחיב את זה, שלא רק ראש בית-הדין אלא כל שופטי בתי-הדין יפרשו בגיל 70, כמו בבית-משפט אזרחי רגיל – ממונות, משפחה, שלום, מחוזי או עליון.

עתניאל שנלר: זאת אף זאת.

עתניאל שנלר: הרי כשהוא פורש, מה הוא עושה?

עתניאל שנלר: הוא נותן לרבנים צעירים להיכנס למערכת, הוא יוצר תפקוד חזק יותר של הרב בקהילה, הוא יוצר קשר עם הקהילה, פתיחות, תפיסה מודרנית.

עתניאל שנלר: אבל זה לא רק דיינים.

עתניאל שנלר: זה צריך להיות מורחב גם לרבנים.

עתניאל שנלר: רב שמקבל משכורת ממדינת ישראל יתכבד לפרוש – גם אם הוא מרא דאתרא, קרי, רב לכל החיים – בגיל 70.

עתניאל שנלר: מכובד.

עתניאל שנלר: אדם מאוד-מאוד מיוחד, חריג – נמצא מכניזם שהוא יישאר.

עתניאל שנלר: בימים אלה אני מניח חוק על שולחן הכנסת שידבר על גיל פרישת הרבנים – 70 שנה.

עתניאל שנלר: אני רוצה לסכם ולומר שבתי-הדין הרבניים, נכון להיום, בניגוד לשם שעושים להם, הם בתי- דין טובים.

עתניאל שנלר: זמן ההמתנה היום בגירושין, ב-96% מהמקרים הוא עד שנה.

עתניאל שנלר: זה דומה לבתי-הדין לענייני משפחה ואולי אפילו קצת יותר טוב.

עתניאל שנלר: אבל הפרוצדורות לא נוחות, וההתנהלות יוצרת לפעמים אנטגוניזם.

עתניאל שנלר: ולכן, אני לא נגד בתי-הדין הרבניים, אני בעד להביא את הרוח של ההלכה לכל בית יהודי, כי צריך להבין שהמשפחה – כמו שאמר לי עכשיו אחד מחברי הכנסת על החשיבות הגדולה של המשפחה היהודית, ואני מסכים בכל לבי, ולכן אני בעד ליברליזם, על-פי ההלכה.

עתניאל שנלר: ב-20 שניות, הערה אחת על עוד חוק קטן – מדובר כאן על להקנות לממשלה, במסגרת חקיקה ראשית, סמכויות לכונן אזורי עדיפות לאומית והטבות שונות.

עתניאל שנלר: אני רוצה לומר שאזורי עדיפות לאומית הם כלי סופר-חשוב למימוש עדיפויות של ממשלה, בין אם זה פיתוח הנגב ובין אם זה פיתוח הגליל.

עתניאל שנלר: רק עכשיו, לפני כמה דקות, שמעתי שנפלה עוד פעם רקטה על שדרות.

עתניאל שנלר: אני לא רוצה לעשות מזה קרדום לחפור בו על הממשלה והביטחון והצד הבין-לאומי.

עתניאל שנלר: אני רוצה לומר שזה כלי.

עתניאל שנלר: אז אם ברור היום שהנגב והגליל וגושי ההתיישבות שעליהם יש הסכמה גדולה – בוודאי בקדימה, כי זה מצעה, אבל על רוב הבית הזה – בהם צריך להיות סדר עדיפות לאומי, על מה שמוסכם.

עתניאל שנלר: מה שלא מוסכם – לא מוסכם.

עתניאל שנלר: אני רק אומר שכשאין תוכנית מדינית, אי-אפשר לעשות אזורי עדיפות לאומית.

עתניאל שנלר: אני שמח שהממשלה מגבשת – ואולי פעם תגמור לגבש – תוכנית מדינית, אבל משום שהיא לא נראית מגבשת תוכנית מדינית, אני יכול לומר שבמקום תוכנית מדינית נקבל את תוכנית הליגה הערבית, שכמעט אף אחד בבית הזה לא רוצה, ונקבל אותה באנגלית מהאמריקנים, מהאנגלים, מאלה שלא מכירים את השטח ולא יודעים כלום.

עתניאל שנלר: הם יכתיבו לנו.

עתניאל שנלר: למה?

עתניאל שנלר: כי אנחנו עדיין מתכננים את התוכנית המדינית.

עתניאל שנלר: אז משום שהממשלה הגדולה "ישבה" כאן ודיברתי אל הממשלה, והשר "היה" כאן לאורך כל הדברים, ומשום שכולם שמעו את זה, ובעיקר השולחן היתום הזה – הוא בוודאי הלך לתכנן את המדיניות – לכן אני אלך לעזור לו לתכנן את המדיניות, ואולי הוא יחזור לכאן כדי שיהיה כאן נציג הממשלה.

עתניאל שנלר: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה רבה לחבר הכנסת שנלר.

אלכס מילר: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

אלכס מילר: יש לך 12 דקות.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ידידי חבר הכנסת עתניאל שנלר, יש תוכנית מדינית וגם יש תוכנית של בורא עולם, שהיא יכולה להיות חזקה – חיכו לך, אדוני השר.

יוחנן פלסנר: הפסדת את תוכניתו המדינית של בורא עולם.

מיכאל בן-ארי: חבר הכנסת פלסנר, אני מבין שזה יכול להיות נושא ללעג ולשליחת חצי לעג, ובכל זאת אנחנו יהודים מאמינים בני מאמינים, ואנחנו מאמינים שיש תוכנית אלוקית.

מיכאל בן-ארי: גם אני ראיתי את הצעת החוק של עדיפות לאומית, ואני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שעדיפות לאומית צריכה להיות מבוררת מתוך ההבנה של מה עומד על הפרק מבחינת הזהות היהודית שלנו.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה להתייחס לאותה "קטיושה" – או "קסאם", לא חשוב איך נקרא לזה – שנפלה לפני כשעה וחצי על שדרות.

מיכאל בן-ארי: אתם יודעים, לפני 42 שנה נכתב שיר, "בתי את בוכה או צוחקת", אומנם במקום אחר ובזמן אחר, אבל באותו הקשר.

מיכאל בן-ארי: שם יש הבטחה, "הביטי למעלה, בתי, אל ההר, ההר שהיה כמפלצת, עוד יש תותחים ילדתי על ההר, אך הם מאיימים על דמשק".

מיכאל בן-ארי: לצערנו יש מי שמכוון – – –

אריה ביבי: תשיר את זה, אל תדקלם.

מיכאל בן-ארי: אני יודע לשיר.

מיכאל בן-ארי: כשהייתי מורה הייתי שר.

מיכאל בן-ארי: עכשיו אני במקום אחר, אז עזבתי את תפקיד הזמר.

מיכאל בן-ארי: רבותי, מכל מקום, יש כאלה, לצערי, יחד אתי בספסלי האופוזיציה וגם במקומות אחרים, שרוצים להחזיר את התותחים ואת הקנים שלהם בחזרה אל בתי-הילדים שלנו, כפי שקרה בדבר הנורא – ואני לא רוצה להשתמש בביטויים קשים יותר כי אני על במת הכנסת, מפני כבוד המקום – בגירוש, והעקירה שנעשתה בגוש-קטיף.

מיכאל בן-ארי: התוצאות של אותה מלחמה היו – של מלחמת ישע, שבה הקדוש-ברוך-הוא הציל אותנו מיד אויבינו.

מיכאל בן-ארי: יש כאלה שיכולים להסתכל על זה כסוג של "כוחי ועוצם ידי"; אני כיהודי מאמין, מאמין שבורא עולם עשה אתנו חסד גדול.

מיכאל בן-ארי: הייתי ילד בן שלוש וחצי, אבל אני זוכר את החרדה, את האימה.

מיכאל בן-ארי: ליד בית הורי, עליהם השלום, בתל-אביב, היתה גבעה ששם תכננו – חס ושלום, היה לא תהיה, לקבור 10,000 מבנינו – כי זה היה הצפי של החללים במלחמה הזו, ובחסדי השם יתברך הכול התהפך.

יוסי פלד: וצה"ל.

מיכאל בן-ארי: בעזרת השם וצה"ל, חיילינו הגיבורים, אני מקבל.

מיכאל בן-ארי: תגיד: השם אלוקיך נותן לך כוח לעשות חיל.

מיכאל בן-ארי: אתה צריך להגיד שהקדוש-ברוך-הוא נותן לך כוח לעשות חיל, לא "כוחי ועוצם ידי", אלא: כוחי ועוצם ידי עשה לי את החיל הזה, והקדוש-ברוך-הוא נותן לי כוח לעשות חיל.

מיכאל בן-ארי: אני גם כהיסטוריון מסתכל בפרספקטיבה היסטורית על עוד היבט.

מיכאל בן-ארי: אנחנו נמצאים בשבוע של יום ירושלים.

מיכאל בן-ארי: יש מדרש חז"ל שמתאר סיטואציה שרבי עקיבא עומד עם חבריו מול הר-הבית, מול פני המקדש, בשלהי המרד, ובו בעצם התוצאה היא: נכשלנו.

מיכאל בן-ארי: הם רואים שועל יוצא מבית קודשי-הקודשים, שזה ביטוי של החרפה הכי גדולה, של ההפסד, של העלבון, של חילול הקודש.

מיכאל בן-ארי: כל הציפייה של מלחמת בר-כוכבא והמרד הגדול, מרד בר-כוכבא, שהמטבעות היו לחירות ירושלים, לשחרורה של ירושלים – זה הביא למפח נפש מאוד גדול.

מיכאל בן-ארי: חבריו של רבי עקיבא בוכים, ורבי עקיבא שוחק.

מיכאל בן-ארי: שואלים אותו: מה אתה שוחק, הוא אומר להם: אני בטוח – הוא האמין בתוכנית האלוקית, הוא היה מאלה שהאמינו בתוכנית האלוקית – שמי שניבא שהר-הבית לבמות יער, גם ניבא שעוד ישבו זקנים וזקנות בירושלים ומשענותם בידם מרוב ימים, וילדים וילדות משחקים ברחובותיה.

מיכאל בן-ארי: בשעה של החשכה הגדולה הזאת, שהמקדש של אפרודיטה מוצב על הר-הבית, שהרומאים כתשו את כל חיילי בר-כוכבא, למעלה מ-600,000 איש, שכל ארץ יהודה הפכה להיות שרפה – ישנה עוצמה של האיש הזה לראות את המחצית השנייה.

מיכאל בן-ארי: שוב, מפרספקטיבה היסטורית אני אומר, מלחמת ישע, מלחמת ששת הימים, אני אומר, זאת המחצית השנייה.

מיכאל בן-ארי: אלה שבכו יצאו מהמשחק בסוף המחצית הראשונה.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, המחצית השנייה ההיסטורית היתה במלחמת ישע, שבה, בחסדי השם יתברך – וכולנו זוכרים את ערב מלחמת ששת הימים, את הקריאות הנוראיות: יפו, עכו, עזה, את החלום של חוסיין לבוא לשתות קפה בתל-אביב.

מיכאל בן-ארי: וברוך השם, הקריאה המהדהדת הזאת, של מי שהיה שר בממשלת ישראל, מוטה גור, מפקד חטיבת הצנחנים ההירואי, שעומד ליד שער השבטים בהר-הבית ואומר: צלמית, הר-הבית בידינו, אני חוזר, הר-הבית בידינו – הרטיטה את הלבבות של מיליוני יהודים ברחבי העולם.

מיכאל בן-ארי: יש משום מה – אחד הדברים שבוערים בי מבפנים זה השכחה, היכן ההתרגשות הגדולה?

מיכאל בן-ארי: היכן ההתחברות הזאת?

מיכאל בן-ארי: לאן אנחנו מגיעים?

מיכאל בן-ארי: לא יודע כמה מהציבור כאן מכיר נאום היסטורי של מי שהיה שר החוץ בממשלת ישראל – יש לי עליו המון ביקורת מבחינות אחרות – משה דיין, שהוא נואם ליד קברות חללי תש"ח שנקברו בקבר אחים.

מיכאל בן-ארי: בתוך העיר העתיקה ובתוך מלחמת ששת הימים נמצא מקום קבורתם, מקום קבר האחים – כי לא ניתן בזמן המצור להוציא אותם החוצה.

מיכאל בן-ארי: הרב יוחנן פריד והרב ישראל אריאל ביצעו את מקום קבורתם, ו-48 חללים הללו – נשים וילדים וזקנים ולוחמים שנקברו שם בקבר אחים – נעשה להם טקס קבורה בהר-הזיתים.

מיכאל בן-ארי: ועומד שם משה דיין, וחבל שאין לפני כדי לצטט לכם, ואומר: חזרנו לבית-לחם, חזרנו לשכם.

מיכאל בן-ארי: איזו התרגשות גדולה של מנהיגים שהבינו את גודל השעה, את גודל הציפייה, את גודל החלום שהפך למציאות, את אותה תוכנית אלוקית שהולכת ומתגשמת לנגד עינינו.

מיכאל בן-ארי: הוא אומר: שבנו על מנת שלא לעזוב עוד לעולם.

מיכאל בן-ארי: שוב לא נלך רחל, ואת שוב לא תלכי.

מיכאל בן-ארי: לצערנו הרב, היה פה איזה ראש ממשלה שהחליט ללכת.

מיכאל בן-ארי: רבותי, יש לנו בריחה מהייעוד שלנו, מאותה ציפייה גדולה, מאותה תקווה, מאותם חלומות גדולים של ההורים שלנו.

מיכאל בן-ארי: איך היתה מספרת, עליה השלום אמא?

מיכאל בן-ארי: סליחה שאני מספר את זה – היה חלק בעוף, עצם, שהיא היתה אומרת עליה: כשאנחנו היינו קטנים היינו חולמים שזה נראה כמו משהו שאפשר לטוס אליו, שזה יטיס אותנו אל ירושלים.

מיכאל בן-ארי: רבותי, ירושלים היא מרכז ההוויה ומרכז הקיום של העם היהודי לדורותיו.

מיכאל בן-ארי: הפנים של היהודי תמיד לירושלים.

מיכאל בן-ארי: אצל הערבים המוסלמים יש אל-קיבלה, אל-קיבלה זה המקום שאליו מכוונים את הפנים בזמן התפילה.

מיכאל בן-ארי: הערבים מכנים את ירושלים "אולה אל-קיבלתיין".

מיכאל בן-ארי: זה אומר, המקום הראשון שאליו הקביל את פניו מוחמד, שרצה לסחוף אחריו את היהודים; לא עלה בידו, ואז הוא אמר להם להפנות את הפנים למכה.

מיכאל בן-ארי: עד היום מוסלמים מתפללים לכיוון מכה.

מיכאל בן-ארי: לא לחינם מסגד אל-אקצא נמצא בקצה הדרומי, מרוחק ממקום המקדש שלנו, כדי להראות שלנו אין קשר למקום, ואגב, צריך פעם לומר את זה, ירושלים לא קדושה לאסלאם – מדעית, על-ידי חכמי האסלאם, יש פה מין מיתוס שהולך ומתפתח – אני אומר את זה כחוקר, ומסתמך על פרופסור עמנואל סיוון ואחרים.

מיכאל בן-ארי: ירושלים היא עצם החיים של עם ישראל.

מיכאל בן-ארי: יש כאן אנשים שחושבים שככל שנברח מהנחלה שלנו יביאו שלום, ויביאו מלחמות.

מיכאל בן-ארי: כשאני מדבר על עדיפות לאומית, יש פה מין עגל שסוגדים לו – הקפאת ההתיישבות.

מיכאל בן-ארי: לא מקפיאים את ההתיישבות.

מיכאל בן-ארי: יש שם מכרז ויש שם מכרז.

מיכאל בן-ארי: אמרתי פה לחבר הכנסת וכן הלאה – אבל, לצערי, אני יודע את המציאות, אני יודע את המצוקה, אני מכיר את הילדים שלנו, שאין להם מקום לגור.

מיכאל בן-ארי: יש גירוש של יהודים מיהודה ושומרון, גירוש שקט, שיטתי, במשך כבר כמעט שבע שנים.

מיכאל בן-ארי: מרפסת אנחנו לא יכולים לבנות.

מיכאל בן-ארי: יש מן הסתם כמה שייהנו לשמוע את זה, לצערי הרב.

יוחנן פלסנר: אבל יש גידול באוכלוסייה.

מיכאל בן-ארי: יש גידול באוכלוסייה, אבל האוכלוסייה יוצאת החוצה.

מיכאל בן-ארי: אין לנו ברירה, אין לנו איפה לגור.

מיכאל בן-ארי: אני מזמין אותך לבוא אלינו לקרני-שומרון ולראות את גודל המצוקה.

שלמה מולה: אבל יש לכם גם מאחזים בלתי חוקיים.

מיכאל בן-ארי: יפה, רבותי.

מיכאל בן-ארי: אחד הדברים שאני רוצה לומר לחבר הכנסת מולה – אני נהנה ממך, יש לנו מאחזים בלתי חוקיים.

מיכאל בן-ארי: אחת התוכניות של המשפחה שלי היא לעבור לאחד המאחזים האלה כדי לפנות את הבית שלנו לאחרים.

יוחנן פלסנר: כמחוקק זה אך ראוי שתעבור למקום לא חוקי.

מיכאל בן-ארי: כמחוקק, נעשו כאן כמה דברים של מחוקקים בלתי חוקיים לחלוטין, דברים שהם לא בעניין החוקי אלא בעניין הערכי דברים קשים.

מיכאל בן-ארי: יש כאן מסר, חבר הכנסת פלסנר.

מיכאל בן-ארי: אני אגיד לך מה המסר שיש כאן.

מיכאל בן-ארי: המסר שיש כאן, שאי-אפשר לחנוק תינוק מלגדול, אי-אפשר לחנוק עם שחוזר לארצו.

מיכאל בן-ארי: זה דבר שלא בא בחשבון.

יוחנן פלסנר: רגע, אז מה אתה אומר?

יוחנן פלסנר: שיש חוקים שהם לא חוקיים?

אלכס מילר: חבר הכנסת מולה וחבר הכנסת פלסנר, ממש עכשיו אתם עולים לדבר.

אלכס מילר: אתם תוכלו להתייחס לדבריו של חבר הכנסת בן-ארי.

יוחנן פלסנר: אז מה אתה אומר?

יוחנן פלסנר: שיש חוקים שהם לא חוקיים?

יוחנן פלסנר: הוא מפר את הריבונות של הכנסת.

מיכאל בן-ארי: אני אומר שהגברת טליה ששון – סליחה, חבר הכנסת מולה, תן לי לענות אחד-אחד, נגמר לי הזמן.

מיכאל בן-ארי: אני אענה לחבר הכנסת פלסנר.

יוחנן פלסנר: לא, תענה למולה קודם.

מיכאל בן-ארי: לא, למה?

מיכאל בן-ארי: אתה פנית קודם.

מיכאל בן-ארי: אני הולך לפי הסדר.

מיכאל בן-ארי: אני איש שומר חוק, לא עובר על החוק.

מיכאל בן-ארי: עם זאת, יש מגמה וגישה בשנים האחרונות של הגברת טליה ששון, שכתבה את דוח המאחזים הידוע, שהיה בעליל מכוון על-ידי אג'נדה פוליטית מאוד ברורה של הגברת, שאנחנו יודעים בדיוק באיזו מפלגה היא ביקשה להתמודד בבחירות האחרונות.

מיכאל בן-ארי: מכיוון שכך, המאבק כאן הוא לא מאבק חוקי אלא מאבק ערכי – אם תרצו, מאבק פוליטי בעיקרו, עם אמירות, וחלק מהעניין הוא המאחזים הבלתי-חוקיים, שברגע אחד ובהינף אצבע ובהינף חתימה אחת – יש להם כבר ארבע חתימות.

מיכאל בן-ארי: חסרה חתימה אחת של שר הביטחון, שלא נמצא כאן, שלא מאשר אותם.

מיכאל בן-ארי: אתה רוצה להוסיף משהו?

מיכאל בן-ארי: נדבר אחר כך, אני כבר צריך לסיים.

מיכאל בן-ארי: שאלו אותי פה אתמול: אתה מוטרד מנתניהו?

מיכאל בן-ארי: מה יהיה?

מיכאל בן-ארי: אמרתי: אני לא מוטרד, נתניהו לא יכול לעצור את התהליך של הגאולה.

מיכאל בן-ארי: מי שלא מאמין, יש לו בעיה.

מיכאל בן-ארי: הוא חושב שהוא יכול לשלוט בהיסטוריה.

מיכאל בן-ארי: אבל יש אדון שמנהל את ההיסטוריה של העם, והבטיח שנחזור לארצנו.

מיכאל בן-ארי: בשנת תש"ח היו כאלה שאמרו לבן-גוריון: עד שנת 2000 לא יהיו פה אפילו 2 מיליוני יהודים.

מיכאל בן-ארי: בשנת 1952 היו פה כבר יותר מ-2 מיליוני יהודים, וזה מענה גם על שאלות של אנשים אחרים, איך המציאות פה יכולה להשתנות.

מיכאל בן-ארי: יש מנהיג לבירה, אנחנו רק צריכים להגדיר את היעד שלנו מבחינת העדיפות הלאומית.

מיכאל בן-ארי: אני אומר, שמירה על הזהות שלנו, שמירה על הערכיות שלנו – – –

יוחנן פלסנר: אתה משתמש בבן-גוריון כדוגמה.

יוחנן פלסנר: בן-גוריון היה מאמץ – – –

אלכס מילר: לא, חבר הכנסת פלסנר.

אלכס מילר: אתה עוד מעט עולה לדבר.

מיכאל בן-ארי: תאמין לי שקדימה היו אומרים שבן-גוריון הוא ימני קיצוני.

מיכאל בן-ארי: אני אספר לך כמה דברים שעשה בן-גוריון – הייתם מושיבים אותו אפילו מאחורי סורג ובריח.

יוחנן פלסנר: בן-גוריון קיבל את עקרון חלוקת הארץ.

אלכס מילר: חבר הכנסת פלסנר, אני מבקש לא לנהל פה דיון.

מיכאל בן-ארי: אתה גוזל לי את זמני.

יוחנן פלסנר: אני דאגתי לתוספת.

מיכאל בן-ארי: אתה נותן לי את שלך?

אלכס מילר: חבר הכנסת פלסנר, אתה מוכן לחכות עד שתעלה למעלה לדוכן הכנסת?

מיכאל בן-ארי: לא, הוא אולי רוצה לתת לי כמה דקות משלו.

מיכאל בן-ארי: רבותי, אני מציע שלא לברוח מהזהות שלנו.

מיכאל בן-ארי: היא מבוססת על ערש אבותינו, היא מבוססת על שילה, מקום המשכן, מבוססת על בית-לחם.

מיכאל בן-ארי: תיכף נקרא את מגילת רות, בשבוע הבא – המקום שבו צמח וגדל כילד דוד המלך, שדות בית-לחם, שדמות בית-לחם, חברון עיר האבות וירושלים עיר קודשנו ותפארתנו.

מיכאל בן-ארי: זוהי העדיפות הלאומית, אדוני היושב-ראש.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה רבה, חבר הכנסת בן-ארי.

אלכס מילר: חבר הכנסת שלמה מולה.

אלכס מילר: עכשיו אתה יוכל להתייחס לדברם של חברי הכנסת שהיו לפניך.

אלכס מילר: חבר הכנסת מולה, יש לך שמונה דקות.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, האמת היא, יש לך סבלנות.

שלמה מולה: חבריך לא היו יכולים לשבת כל כך הרבה שעות כמו שאתה יושב.

יוסי פלד: אני קצין תורן.

שלמה מולה: האמת היא שזאת ממשלה שיש בה דווקא הרבה מובטלים.

שלמה מולה: יש הרבה שרים בלי תיק, יש הרבה סגני שרים, עכשיו בכלל מטשטשים את הגבולות – נותנים להם להצביע.

שלמה מולה: ההמצאות של הממשלה הזאת עברו כל דמיון אפשרי בהתנהלות שלה, אבל זה לא רק העניין הזה.

שלמה מולה: אני רוצה להגיד לחבר הכנסת בן-ארי: תשמע, יש לכם קבלן ביצוע מעולה לתפיסות שלכם, לחזון שלכם, לחזון של ארץ-ישראל הגדולה.

שלמה מולה: העיקר שתהיה גדולה.

שלמה מולה: שלא תהיה יהודית בעוד 50 שנה.

שלמה מולה: קבלן הביצוע שלכם, שקצת זז מכם ימינה – אתם קצת זזתם שמאלה הוא כנראה ימינה מכם – קוראים לו אהוד ברק, שר הביטחון.

שלמה מולה: תאמין לי, אתם יכולים להיות רגועים, הוא לא יזוז סנטימטר מהכיסא, הוא ימשיך לבנות לכם התנחלויות, הוא ירחיב את ההתנחלויות והוא יבצע את כל חזונכם.

שלמה מולה: כל מה שקרה – אתם המלצתם על ביבי, ולכאורה אתם כמעט לא בממשלה.

שלמה מולה: אבל היה שר ביטחון שבא ואמר: אני אביא שלום, אני איש דגול, אני איש חזון, ובסוף אנחנו מוצאים אותו קבלן ביצוע של האיחוד הלאומי.

מיכאל בן-ארי: הוא היה שר הביטחון שלך.

שלמה מולה: ימים יגידו, ימים ישפטו מה אהוד ברק עוד יכול לעשות.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהיום אנחנו עוסקים בהצעות חוק בעייתיות מאוד.

שלמה מולה: זה נכון שחלק מהחוקים באו מהשלטון הקודם.

אלכס מילר: לא חלק, כולם.

שלמה מולה: כולם, אבל חלקם בעייתיים מאוד.

שלמה מולה: אני דווקא רוצה להצביע על כמה חוקים.

שלמה מולה: אם אנחנו מדברים על חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני כוח-אדם, מי שהמציא את תפיסת קבלני כוח-האדם, קוראים לו בנימין נתניהו, ראש הממשלה, שר האוצר.

שלמה מולה: התפיסה הקפיטליסטית הזאת מרוקנת מתוכן את האדם העובד, שוללת לו את הזכויות, ואין לו לא זכויות פנסיה, לא קרן השתלמות, וכן הלאה וכן הלאה.

שלמה מולה: לא רק שמנציחים את החוק עוד ועוד, אלא שעכשיו רוצים גם לפגוע בדמותה של מדינת ישראל כמדינה שיכולה להיות גם בית לאנשים רבים שמגיעים בצורה כזאת או אחרת.

שלמה מולה: כל עוד אדם נמצא אצלנו בתוך הבית, אנחנו צריכים להתייחס אליו כאל אדם, ולא כאל עבד.

שלמה מולה: מה מציעים לנו בהצעת החוק הזאת?

שלמה מולה: מה בסך הכול רוצים?

שלמה מולה: אם יש עובדים שבאו באמצעות קבלני כוח-אדם, בואו נחיל עליהם דין אחר.

שלמה מולה: איפה נפלנו, איפה זכויות האדם, איפה זכויות האזרח?

שלמה מולה: אני חושב שזאת שערורייה, החקיקה הזאת, שרוצים לעשות דיפרנציאציה בין אדם לאדם.

שלמה מולה: אתם יודעים מה יהיה מחר?

שלמה מולה: הממשלה הזאת מסוגלת לכול.

שלמה מולה: היא תביא לנו הצעות חוק שונות לחריגים, הצעות חוק אחרות לערבים, הצעות חוק אחרות למתנחלים, הצעות חוק אחרות לבעלי צבע שחור, הצעת חוק לבעלי צבע לבן.

מיכאל בן-ארי: זה חדש?

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, זאת שערורייה.

שלמה מולה: אם מישהו באמת חפץ לבו לראות את דמותה של מדינת ישראל, שהיא צריכה לאפשר לכל אדם שוויון מוחלט – אני אספר לכם משהו.

שלמה מולה: הרי בכלל, בכל העסק הזה של אנשים שחיים אצלנו, בתוכנו – אנשים לא מורשים או לא חוקיים, אין לי שום בעיה אם המדינה תוציא אותם מגבולות מדינת ישראל.

שלמה מולה: לגבי כל אדם שהגיע לכאן אבל הוא לא אזרח, אין לי בעיה, אבל כל עוד הוא נמצא אצלנו, אנחנו צריכים להתייחס אליו כאדם.

שלמה מולה: יש לנו חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו.

שלמה מולה: מה מציעים לנו?

שלמה מולה: אותם אנשים – שלא יעבדו?

שלמה מולה: אותם אנשים – שישבו אצלנו אבל יהיו רעבים ללחם, וגם שלא יהיו להם זכויות כבני אנוש?

שלמה מולה: אני חושב שאסור שזה יהיה.

שלמה מולה: החוק השני שמונח לפנינו הוא חוק אזורי עדיפות לאומית.

שלמה מולה: אין לי בעיה שהממשלה תקבע אזורי עדיפות לאומית, אבל מה הבעיה שלנו?

שלמה מולה: במסגרת חוק עדיפות לאומית, מי נהנה בדרך כלל?

שלמה מולה: דווקא אותם אזורים שבמחלוקת, שאינם בקונסנזוס, אם אלה התנחלויות – הרחבת התנחלויות, השקעת משאבים בלתי פרופורציונליים.

שלמה מולה: בסופו של דבר אנחנו יודעים שיהיו שתי מדינות לשני עמים ונצטרך להיפרד בעצב רב מיהודה ושומרון.

שלמה מולה: נצטרך להיות רק עם גוש ההתנחלויות.

שלמה מולה: אבל למה צריך להשקיע באזור עדיפות לאומית שלוקח את המשאבים המעטים שיש לנו במקום להשקיע בחינוך, ברווחה, במקומות שיש בהם קונסנזוס, כמו הגליל והנגב, שבעיני הם נמצאים בסכנה?

שלמה מולה: אבל מה?

שלמה מולה: הממשלה יכולה לעשות מה שהיא רוצה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, במסגרת החידושים שמביאה לנו הממשלה הזאת – – –

אריה אלדד: – – – ממשלת קדימה.

שלמה מולה: לא, עכשיו אני מדבר על החידושים שבקנה, אדוני חבר הכנסת אריה אלדד – הרחבת סמכויות לבתי-הדין הרבניים.

אריה אלדד: לא, חוק אזורי עדיפות לאומית שמבקשים להחיל עליו את דין הרציפות זה חוק של קדימה.

שלמה מולה: ממשלת קדימה הביאה, אבל קבלן הביצוע הוא כנראה ממשלת נתניהו.

שלמה מולה: אתה יכול להיות רגוע מאוד, ביהודה ושומרון יזרמו כספים, ברק יביא לכם, תאמין לי.

שלמה מולה: תהיה רגוע, אין לך מה לדאוג.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, הנושא של הרחבת סמכויות בית-הדין הרבני – תראו מה רוצים לעשות, אנחנו מדינה שהולכת אחורה.

שלמה מולה: רוצים להביא לנו את האייטולות מאירן כאן אצלנו לבית.

שלמה מולה: רוצים לפגוע בנשים, רוצים להרחיב את סמכויות בית-הדין הרבני.

שלמה מולה: שוויון בין אנשים הוא רק מס שפתיים, הרי באמת זה לא על-האמת.

שלמה מולה: מה רוצה לעשות שר המשפטים?

שלמה מולה: הוא רוצה לבטל את סמכות בית-המשפט לענייני משפחה, שלא יידונו עניינים כספיים בבתי-הדין הרבניים – – –

יוחנן פלסנר: אבל אני בטוח שישראל ביתנו לא תיתן לזה יד.

שלמה מולה: תראה, ישראל ביתנו יודעים רק להגיד.

שלמה מולה: בסופו של דבר, כשהם מגיעים לכיסא, הם עושים מה שראש הממשלה אומר.

שלמה מולה: אתה שכחת.

שלמה מולה: איווט ליברמן היה מנכ"ל שלו כשביבי בכישלונו הראשון היה ראש ממשלה.

שלמה מולה: אבל אני חושב שהכוונה של שר המשפטים, כנראה לפי איזה הסכם עם ש"ס, ואצל הרב עובדיה יוסף, כאשר ביבי הלך ואמר לו: שמע, בוא נחבל בתהליך של הקמת ממשלה כדי שנלך לבחירות, אז כנראה סגרו הסכמים בעל-פה.

שלמה מולה: זה נחשף, זה ידוע.

שלמה מולה: אני חושב שזאת שערורייה שאין כדוגמתה.

שלמה מולה: המונופול הזה של החרדים על אזרחים באמצעות בית-הדין הרבני זה דבר שלא ייעשה.

אברהם מיכאלי: – – –

שלמה מולה: אני אגיד לך, חבר הכנסת מיכאלי, תאמין לי שאתם משיגים מה שאתם רוצים.

שלמה מולה: ביבי לחוץ, אין לו מה לעשות, הוא מתקשה, ולכן הוא נותן לכם.

שלמה מולה: לכן אתם יכולים גם להיות רגועים.

שלמה מולה: הראיה לכך: אתם מבטלים אפילו את הגיור של הרב דרוקמן; ביטול גיור הרב דרוקמן.

שלמה מולה: במקום שה-300,000 שאינם יהודים יתגיירו וייכנסו לכלל ישראל, מה אתם עושים בסך הכול?

שלמה מולה: הגיורים של הרב דרוקמן – בואו נזרוק.

שלמה מולה: אנחנו נקשה ונקשה ועוד נקשה.

אברהם מיכאלי: חבל, הציבור מקשיב לך – – –

אלכס מילר: חבר הכנסת מיכאלי, זמנו של חבר הכנסת מולה תם.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, דובר הרבה ורבות על נושא התקציב ועל הכנתו, אבל אני רוצה להגיד רק משפט אחד, ובזה אני אסיים.

שלמה מולה: אני חושב שהכנת התקציב, וראש הממשלה סיפר לנו: אני כלכלן מעולה וכן הלאה – אנחנו אמרנו שביבי זה אותו ביבי, ולא האמינו לנו, אבל מי שראה את ההתנהלות בהכנת התקציב בממשלה הזאת, יכול להיות רגוע שביבי זה אותו ביבי.

שלמה מולה: אני חושב שהתקציב המוצע לנו הוא לא תקציב מבשר טובות לאוכלוסיות החלשות, והוא מבשר טובות לחרדים.

שלמה מולה: הוא מאפשר להם להשתמט משירות בצבא ונותן הרבה מאוד סמכויות לרבנים לעשות ככל העולה על רוחם.

שלמה מולה: אבל שום דבר מכאן על טיפול באוכלוסיות החלשות, שום דבר.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אלכס מילר: תודה לחבר הכנסת מולה.

אלכס מילר: חבר הכנסת אריה אלדד.

אלכס מילר: יש לך 12 דקות.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ברשימת החוקים שהממשלה מבקשת להחיל עליהם דין רציפות יש חוקים ראויים ויש חוקים שאינם ראויים, אבל שמעתי את דבריו הנלהבים של חבר הכנסת מולה ונזכרתי בסיפור מהעיירה במזרח אירופה: איזה יהודי, בגלל קשיי פרנסה וצרות וכו', התפתה והלך והמיר את דתו.

אריה אלדד: למחרת הוא פגש את החבר שלו, את יענקל, ויענקל אומר לו: שלום ברל.

אריה אלדד: הוא אומר לו: אני לא מדבר אתך.

אריה אלדד: הוא אומר: למה אתה לא מדבר אתי?

אריה אלדד: הוא אומר לו: למה צלבתם את ישו?

אריה אלדד: חבר הכנסת מולה, כל החוקים האלה הם חוקים של ממשלת אולמרט, ציפי לבני, ממשלת קדימה.

אברהם מיכאלי: את זה הוא שכח.

אריה אלדד: כל החוקים שאתה תקפת בסערת נפש אמיתית, ואני יודע להעריך סערת נפש כשהיא אמיתית.

שלמה מולה: אבל אתה יודע שגם בממשלות קודמות אני הצבעתי על הרבה מאוד חוקים נגד – – –

אריה אלדד: יכול להיות, אבל כשסערת הנפש באה כי שינית את המקום מהצד הזה של הכנסת לצד הזה – אני כל הזמן יושב שם, אני כל הזמן מצביע נגד החוקים האלה, לפחות נגד חלקם.

אריה אלדד: אני רוצה להעיר עוד הערה אחת על חוק אזורי עדיפות לאומית, ומשם, לנושא העיקרי שאני מבקש לדבר עליו.

אריה אלדד: יש לנו אזור עדיפות לאומית.

אריה אלדד: מאז ימי הרצל, אזור העדיפות הלאומית שלנו הוא ארץ-ישראל.

אריה אלדד: ארץ-ישראל היא אזור העדיפות הלאומית שלנו.

אריה אלדד: ארץ-ישראל ביהודה ושומרון, בנגב, בגליל, בשומרון, אפילו בתל-אביב – לא נעים, גם תל-אביב היא אזור עדיפות לאומית, כי היא אזור שמאוד חשוב לעם ישראל בארץ-ישראל.

אריה אלדד: תל-אביב על כל חסרונותיה היא אזור עדיפות לאומית.

יוחנן פלסנר: מה עם עם ישראל?

אריה אלדד: עם ישראל הוא העם שמגדיר את ארץ-ישראל וארץ-ישראל מגדירה אותו, כלומר בניגוד להרבה מאוד עמים אחרים, שבהם אתה יכול להבדיל בין דת ולאום ואזרחות, החבילה הזאת של ארץ-ישראל, עם ישראל ותורת ישראל היא חבילה שאתה לא יכול לפרק אותה.

אריה אלדד: כשאתה מפרק אותה, כל העסק מתפרק.

אריה אלדד: מיליונים רבים שאיבדנו במהלך ההיסטוריה אבדו כתוצאה מניסיון להוציא מרכיב אחד מהחבילה הזאת.

אריה אלדד: אבל העניין הזה של אזורי עדיפות לאומית שלנו היה אחד הנושאים החשובים, אחד משני הנושאים החשובים שעמדו אתמול במרכז השיחה – גם השיחה בארבע עיניים וגם השיחה עם היועצים – שקיים ראש הממשלה נתניהו עם נשיא ארצות-הברית אובמה.

אריה אלדד: אני אגיע אחר כך לשאלת ההתנחלויות ויהודה ושומרון ושתי מדינות לשני עמים שנדונה שם, אבל הדבר שצריך מאוד-מאוד להדאיג אותנו הוא מה שנאמר על אירן.

אריה אלדד: לגבי המדינה הפלסטינית, אינני יודע מה הם אמרו זה לזה – האם באמת נתניהו לא אמר את שתי המלים "מדינה פלסטינית" – או "שתי מדינות לשני עמים" – רק בהודעה לתקשורת, אבל בחדרי חדרים הוא כן הבטיח לאובמה שהוא יתקדם במסלול הזה.

אריה אלדד: אינני יודע, ימים, ימים לא רבים, יוכיחו, כפי שחבר הכנסת מולה צפה רק לפני כמה דקות.

אריה אלדד: אם יתחילו בתנופת בנייה ביהודה ושומרון ויקימו בתי-ספר ומקוואות ובתי-כנסת וגני-ילדים וגם דירות למגורים, רחמנא ליצלן, לציבור שברוך השם מתרבה והולך ביהודה ושומרון – וזה לצנינים בעיניך, כי אתה חושב שממילא צריך יהיה לעקור אותם משם.

אריה אלדד: הימים הקרובים יעידו אם ממשלת נתניהו באמת תגשים את מה שהבטיח ראש הממשלה בתקופה שלפני הבחירות, ואמר שהוא תומך בהתפתחות טבעית של ההתיישבות.

יוחנן פלסנר: הוא הבטיח גם סכסוך עם ארצות-הברית?

אריה אלדד: הוא הבטיח גם להצליח לקיים את המדיניות הזאת בלי להגיע לעימות ישיר עם ארצות-הברית, ואנחנו נדע בקרוב אם הוא מצליח; אם הוא מצליח למשל לגרום לכך שלא תהיה אכיפה סלקטיבית של חוקי התכנון והבנייה ביהודה ושומרון.

אריה אלדד: רק לאחרונה התפרסם דוח של המינהל האזרחי, שכמעט התגאה בכך שלראשונה בשנת 2008 ההריסה במגזר היהודי גדולה מההריסה במגזר הערבי.

אריה אלדד: אף שהוצאו כ-700 צווי הריסה במגזר הערבי ורק כ-200 צווי הריסה במגזר היהודי, בכל זאת מספר ההריסות בבתים של יהודים גדול הרבה יותר – עלייה של 58% לעומת העבר, ונסיגה דרמטית במספר המקרים שבהם בוצעו צווי הריסה שהוצאו בבתי-משפט מול בתי ערבים ביהודה ושומרון בשטחי C.

אריה אלדד: אז מהר מאוד נדע אם האכיפה הסלקטיבית הזאת עוברת מן העולם, או שבאמת ראש הממשלה התחייב בחדרי חדרים לאובמה לעשות את רצונו.

אריה אלדד: אבל, כאמור, מה שבאמת צריך להדאיג אותנו הוא מה שאמר אובמה לגבי אירן.

אריה אלדד: במלים פשוטות, בעברית, העובדה שארצות-הברית עכשיו תתחיל לקיים משא-ומתן עם אירן, והיא לא קובעת מועד סיום, מה שנקרא בלעז "דד-ליין", לאותו משא-ומתן, אומר שארצות-הברית השלימה עם ההתגרענות של אירן.

אריה אלדד: מזכירת המדינה האמריקנית הילרי קלינטון, בימים שהתמודדה על תפקיד המועמדת של המפלגה שלה לנשיאות ארצות-הברית – התמודדה מול אובמה – בבחירות בפנסילבניה הצהירה שאם אירן תעז לתקוף את ישראל בנשק גרעיני, ארצות-הברית תשמיד אותה.

אריה אלדד: עם כל הכבוד, אני לא רוצה להיות התירוץ של ארצות-הברית להשמיד את אירן בידי כוח חזק ממנה.

אריה אלדד: כלומר, מה שהם אומרים בעצם זה: אל תדאגו, הם לא יעזו לתקוף אתכם בנשק גרעיני, ואם הם יעזו להשמיד אתכם בנשק גרעיני, אנחנו נשמיד אותם.

אריה אלדד: לא הכרתי אותה, אבל מתוך הסיפורים עליה, על סבתי שנרצחה בידי הנאצים, סיפור כזה אפילו אותה לא היה מעניין.

אריה אלדד: זה באמת לא מעניין אותי אם מישהו ינקום את מותי אם אירן תתקוף אותנו בנשק גרעיני.

אריה אלדד: לכן האמירה הזאת של הממשל האמריקני היא בבחינת נסיגה ברורה מההתחייבות שלהם למנוע חורבן ישראל, להגן עלינו.

אריה אלדד: זה מותיר אותנו, פחות או יותר, בודדים מול אירן, בנקודת החלטה קשה ביותר, שבה נצטרך, על דעת המחיר – ויהיה מחיר כבד – להחליט שאנחנו אחראים על גורלנו ואנחנו לא סומכים יותר על איש.

אריה אלדד: למה הגענו לנקודה הזאת?

אריה אלדד: פה חשוב להבין מה היתה האסטרטגיה של ישראל בחמש או שש השנים האחרונות מול הבעיה האירנית.

אריה אלדד: שרון אמר ואולמרט אמר וציפי לבני אמרה: אירן היא לא הבעיה של ישראל, אירן היא הבעיה של העולם כולו.

אריה אלדד: ושכנענו את כל העולם שאירן מסכנת את שלום העולם כולו.

אריה אלדד: מה בא העולם להגיד לנו?

אריה אלדד: מלך העולם בא אתמול להגיד לנתניהו: אתה יודע מה, אם זו בעיה שלנו, אנחנו נחליט איך לטפל בה.

אריה אלדד: אם מראש, ביציאה לדרך, היינו אומרים: נכון, אירן עלולה לסכן את שלום העולם כולו, אבל אנחנו נחטוף ראשונים, אנחנו נהיה הראשונים שנותקף, ולכן בראש ובראשונה זו בעיה שלנו, ולכן שידע העולם שאנחנו נטפל בבעיה כפי כוחנו ובלוח הזמנים שלנו, אלא אם אתם תפתרו את הבעיה קודם – לא אמרנו את זה.

אריה אלדד: שבנו ואמרנו לעולם כולו: אירן מסכנת את שלומכם, לכן תטפלו בה; זו לא בעיה שלנו, לא נהיה בראש החץ של המאבק באירן.

אריה אלדד: שמענו את הדברים האלה גם בוועדות סגורות, גם בוועדות פתוחות וגם מהדוכן הזה – אירן היא בעיה של העולם כולו.

אריה אלדד: אז בא אתמול הנשיא אובמה ואמר: בעיה שלי, אני אטפל בה בלוחות הזמנים שלי, בסגנון שלי, עכשיו אני הולך לדבר אתם.

אריה אלדד: לא יהיו לוחות זמנים.

אריה אלדד: בדצמבר אני אעשה הערכה מחדש.

אריה אלדד: הערכה מחדש לא מחייבת שום דבר.

אריה אלדד: יכול להיות שהערכה מחדש תגיד שצריך עוד פעם לדבר עם אירן, ובינתיים יהיה לאירנים נשק גרעיני.

אריה אלדד: ההתרסקות הזאת של האסטרטגיה, של המאבק מול אירן, אנחנו היום משלמים את מחירה.

אריה אלדד: ראש הממשלה נתניהו אתמול קיבל את השורה התחתונה מתחת לקו של האסטרטגיה של חמש השנים האחרונות, שהיתה כישלון חרוץ – כי לכל אורך הדרך היינו צריכים לבוא ולומר לארצות-הברית, לאירופה, שאם יש לקח אחד שאנחנו למדנו מהשמדת יהודי אירופה הוא שהעם היהודי הבין שהוא יכול לסמוך רק על עצמו, האחריות על גורלו נתונה רק בידיו.

אריה אלדד: אנחנו לא מנסים לגלגל את האחריות הזאת לאף אחד, כי איננו סומכים באמת על אף אחד.

אריה אלדד: ובסופו של דבר, שאלוהים ייתן כוחות לראש הממשלה נתניהו, כי ברגע המבחן, ההחלטה הקשה מאוד הזאת תהיה בידיו, ואני מקווה שהוא יבין שאי-אפשר לסמוך על אף אחד אחר כשעצם קיומנו נתון בסכנה.

אריה אלדד: וקיומה של מדינת ישראל כמקום שבו העם היהודי יכול להיות אחראי על גורלו, יכול להיאבק על קיומו – אם יש משמעות לקיומה של מדינת ישראל, אם יש משמעות ציונית לקיומה של מדינת ישראל, זאת המשמעות.

אריה אלדד: זה יהיה רגע המבחן, ולצערנו כנראה, כמו בהרבה שעות אחרות בהיסטוריה, נהיה לבד ברגע הזה.

אריה אלדד: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה, חבר הכנסת אלדד.

אלכס מילר: חבר הכנסת יוחנן פלסנר, אחרון הדוברים.

אלכס מילר: יש לך שבע דקות.

יוחנן פלסנר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש וחברי לקבוצת הכדורגל של הכנסת, שמתמודדת ב"מחוזיאדה" בעוד יומיים.

אלכס מילר: נבחרת הכנסת.

יוחנן פלסנר: אדוני השר, חברי הכנסת, חברים, יש חשיבות בדמוקרטיה לרציפות שלטונית, אדוני השר.

יוחנן פלסנר: בדמוקרטיה יש גם לאופוזיציה תפקיד רציני ואחראי, לפחות איך שאני תופס אותו.

יוחנן פלסנר: אנחנו חדשים באופוזיציה, ישבנו קודם שם ועברנו לכאן.

יוחנן פלסנר: ובאמת לא רוב ההצעות – כל ההצעות הללו הן הצעות של הממשלה הקודמת.

יוחנן פלסנר: חלקן טובות יותר, חלקן טובות פחות.

יוחנן פלסנר: אני חושב שחלק מהמבחן של האופוזיציה – שלום, אדוני שר האוצר – וחלק מהחשיבות שלה ביצירת האמון הציבורי הוא ביכולת שלה לתמוך במה שראוי לתמיכה ולהתנגד באופן ענייני למה שדורש התנגדות ושאינו ראוי לתמיכה.

יוחנן פלסנר: כאן יש כמה הצעות חשובות מאוד.

יוחנן פלסנר: הייתי מדגיש את נושא הצעת החוק להגנה על עדים, שאני גם מקווה ששר האוצר יתקצב אותו, כי לא מספיק רק ליצור את התשתית החוקית לצורך הגנה על עדים, אלא זו מסגרת שנדרשת לה גם הקצאת משאבים, ולכן אני שמח ששר האוצר נכנס לכאן.

יובל שטייניץ: יש לך הקצאת משאבים גם בשבילי לעשות את זה?

יוחנן פלסנר: כל אחד מתמודד עם הבעיות שלו.

יוחנן פלסנר: אתה תקצה את המשאבים, ואנחנו נסמן את סדרי העדיפויות.

יוחנן פלסנר: נעזור לך בסימון סדרי העדיפויות.

יובל שטייניץ: בואו נהיה הוגנים.

יובל שטייניץ: תעזרו לי גם עם סדרי העדיפויות אבל גם עם המשאבים.

יוחנן פלסנר: אני אעזור לך עם המשאבים.

יוחנן פלסנר: בואו נתחיל עם כל הכספים הפוליטיים שהוקצו בתקציב: קצבאות ילדים.

יוחנן פלסנר: מה היה לנו שם?

יוחנן פלסנר: ההבטחות הסקטוריאליות השונות, העלאת התקציב לאברכים.

יוחנן פלסנר: כבר עכשיו פיניתי לך תקציב של 2 מיליארדי שקלים, וזה עוד בלי הבטחות שאנחנו לא יודעים, אותן הבטחות מאוקטובר 2008 שמר נתניהו נתן בחדרי חדרים לעובדיה יוסף או לבאי-כוחו, והנה אחד מהם.

יובל שטייניץ: תמיד ידעתי שיש לך הרבה תכונות תרומיות, אבל עכשיו גיליתי שאתה גם נדיב מעל ומעבר למצופה.

יוחנן פלסנר: יפה מאוד, אז יש לנו עכשיו 2 מיליארדי שקלים.

יוחנן פלסנר: אני אפילו לא מדבר על הנושא של הממשלה המנופחת, הוא נדון, אבל רק שם יש מאות מיליוני שקלים במשרות הנוספות שאושרו.

יוחנן פלסנר: אני חושב שהבעיה כאן במציאת מקורות היא לא בעיה אמיתית.

יוחנן פלסנר: יש גם מקורות – היתה כמובן האפשרות לקצץ.

יוחנן פלסנר: אדוני שר האוצר, לא התכוונתי לדבר על נושא התקציב, אבל כבר העלית את נושא המקורות – אני מנסה להבין את הרציונל בנושא המקורות.

יוחנן פלסנר: דיבר מר נתניהו פעם אחת על הורדת המסים, והוא אמר:

יוחנן פלסנר: הורדת המסים היא לא פחות ולא יותר מאשר דלק סילוני לכלכלה.

יוחנן פלסנר: אבל אתה יודע שבסופו של דבר בנטו מעלים מסים, כי הרי בסוף לא העזו לקצץ בשום מקום משמעותי, כמו למשל בבורות השומן האמיתיים של השירות הציבורי – וזו היתה ההזדמנות של המשבר הזה, לבוא ולזהות את בורות השומן האמיתיים, לזהות את המקומות שבהם יש פנסיה תקציבית, ושם לעשות שינוי מבני עמוק וארוך טווח, ומזה חששו.

יוחנן פלסנר: במקום זה, ובמקום ללכת לאותו דלק סילוני, בסוף החליטו להעלות מסים, כי זה הכי פשוט.

יוחנן פלסנר: ובעיקר, להעלות מסים על משלמי המסים בעתיד – על ילדינו, על אנשים שיצטרכו לשאת בנטל בעתיד.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, חלק מהאמון בפוליטיקה מבוסס על כך שהאופוזיציה היא רצינית, ולכן אנחנו נתמוך בהצעות החוק הללו.

יוחנן פלסנר: אבל, אדוני היושב-ראש, יש לי שאלה: אנחנו נתמוך בהצעות החוק הללו, אנחנו נאפשר את קיום הרציפות השלטונית.

יוחנן פלסנר: אבל בסופו של דבר, מה זה עוזר לנו?

יוחנן פלסנר: מה תעשה עם זה הממשלה?

יוחנן פלסנר: הרי ראינו שהממשלה הזאת – מר נתניהו, מאז שמונה עשה שני דברים, הוא היה עסוק בשני מהלכים עיקריים: הרכבת הממשלה והעברת התקציב.

יוחנן פלסנר: הרכבת הממשלה – אני חושב שזה פארסה שכבר מיותר להרחיב עליה את הדיבור.

יוחנן פלסנר: תשלומי מחירים, כניעה ללחצים.

יוחנן פלסנר: למי אתה נכנע?

יוחנן פלסנר: לאיוב קרא, שעכשיו חזר לכנסת, שגם בכנסת שלפני זה אנחנו עד היום מנסים להבין בדיוק באילו דברים הוא עסק?

יוחנן פלסנר: לאיוב קרא היית חייב להיכנע, ללחצים הללו?

יוחנן פלסנר: וזה רק איזשהו סימבול לגבי כל התהליך הזה, הפארסה.

יוחנן פלסנר: באמת, הציבור גם אמר את דברו.

יוחנן פלסנר: ראינו את זה בסקרי הדעת הקהל בשבוע האחרון.

יוחנן פלסנר: וגם העברת התקציב – תהליך שאדוני שר האוצר, לפחות על-פי הדיווחים, ואולי אתה תגיד לנו משהו אחר, אתה מודרת מהתהליך הזה.

יוחנן פלסנר: אנשי משרדך המקצועיים מודרו מההליך הזה.

יוחנן פלסנר: הגיע איזשהו יועץ חיצוני.

יוחנן פלסנר: יועץ חיצוני – הוא לא עובד מדינה – בעל עסקים פרטיים, וקבע את כל סדרי העדיפויות בלילה, עד כדי כך שאפילו לא הצליחו ליצור ספר תקציב שהוא קוהרנטי, כי אף אחד לא ידע באמת מה השינויים.

יוחנן פלסנר: הוא כבר סגר.

יוחנן פלסנר: למה?

יוחנן פלסנר: בשביל הפוליטיקה.

יוחנן פלסנר: אז אלה שני המהלכים הראשונים.

יוחנן פלסנר: אנחנו אומרים: אוקיי, אלה שני המהלכים הראשונים, בואו ניתן קרדיט.

יוחנן פלסנר: עכשיו הגענו לפרק מספר שלוש בספר הלא-מרשים של הממשלה הזאת, אדוני חבר הכנסת מולה – הפרק המדיני.

יוחנן פלסנר: מה לא סיפרו לנו?

יוחנן פלסנר: חיכינו.

יוחנן פלסנר: נתניהו עובד על תוכניתו המדינית.

יוחנן פלסנר: הוא לא עובד, הוא שוקד עליה.

יוחנן פלסנר: הוא שוקד.

יוחנן פלסנר: חיכינו שבועות, וחיכינו לראות מה יצא.

יוחנן פלסנר: היינו במתח.

יוחנן פלסנר: לא כך, אדוני חבר הכנסת מולה?

יוחנן פלסנר: חבר הכנסת מיכאלי, גם אתה היית במתח.

אברהם מיכאלי: לא הבנתי על מה הדיון היום.

יוחנן פלסנר: הדיון הוא על העובדה שאנחנו מחילים רציפות על חוקים.

יוחנן פלסנר: אבל אנחנו מעלים את החשש שיש כאן ממשלה כושלת שלא תדע – הרי חוקים גם צריכים לאכוף, וממשלה צריך לנהל.

יוחנן פלסנר: מדובר כאן בממשלה כושלת שלא תוכל לאכוף את החוקים הללו.

שלמה מולה: – – –

יוחנן פלסנר: ממשלה כושלת, ועכשיו הגענו לפרק המדיני.

יוחנן פלסנר: ואילו רעיונות מביא לנו מר נתניהו?

אברהם מיכאלי: היה לכם משעמם – – –

יוחנן פלסנר: הוא ממחזר לנו רעיונות מלפני 20 שנה – אוטונומיה.

יוחנן פלסנר: הרי אתה יודע שעם אוטונומיה אי-אפשר לעבור את נמל התעופה בן-גוריון.

יוחנן פלסנר: אין לך עם מי לדבר.

יוחנן פלסנר: מה אתה מביא לי רעיונות משנות ה-70 וה-80?

יוחנן פלסנר: כולם התקדמו קדימה, והוא מדבר על אוטונומיה, ומדבר על הרחבת התנחלויות.

שלמה מולה: אין לו בעיה.

שלמה מולה: הוא כל הזמן ברציפות הרי – – –

יוחנן פלסנר: הוא מדבר על אוטונומיה.

יוחנן פלסנר: עכשיו, מה המשמעות של כל הדברים הללו?

יוחנן פלסנר: אנחנו משלמים מחירים בדברים החשובים ביותר.

יוחנן פלסנר: אני מדבר על הפרק המדיני, ובזה אני אסיים עכשיו.

יוחנן פלסנר: אנחנו משלמים מחירים בדברים המשמעותיים ביותר.

יוחנן פלסנר: אנחנו בנושא של מדיניות מול "חמאס", אנחנו מתקוטטים עם כולם, עם כל בעלי הברית המתונים שלנו, בנושא שתי המדינות.

יוחנן פלסנר: תגיד כבר שתי מדינות, זה האינטרס שלנו.

יוחנן פלסנר: במקום זה אין מדיניות מול "חמאס".

יוחנן פלסנר: למה אין מדיניות מול "חמאס"?

יוחנן פלסנר: כי אנחנו עסוקים בלריב עם הרשות הפלסטינית.

יוחנן פלסנר: גם מול העניין האירני, אדוני ראש הממשלה, בוקר טוב, האמריקנים עושים לינקג': הם קושרים בין הסוגיה האירנית – אתה שטענת שהנושא האירני הוא כל כך חשוב, אז בוא תיאות עכשיו להבין שהאמריקנים קושרים.

יוחנן פלסנר: הם רוצים לראות התקדמות פה, כדי להראות הישגים לבעלי הברית המתונים.

יוחנן פלסנר: אז תתחיל לפעול לפי האינטרסים של מדינת ישראל ולא לפי האינטרסים הפוליטיים הצרים שלך.

יוחנן פלסנר: תעזור לנו להתמודד מול ה"חמאס", מול אירן, ותפסיק עם ההתנהלות הכושלת שלך.

יוחנן פלסנר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יוחנן פלסנר: אני מקווה שלפחות נבחרת הכנסת תנצח בכדורגל ביום חמישי.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

אלכס מילר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"ו באייר התשס"ט, 20 במאי 2009, בשעה 11:00.

אלכס מילר: ישיבה זו נעולה.