ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 15, 2009-04-06 00:00

ראובן ריבלין: גבירותי ורבותי חברי הכנסת, רבותי השרים, אדוני סגן ראש הממשלה, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת היום, יום שני, י"ב בניסן התשס"ט, 6 בחודש אפריל 2009 למניינם.

ראובן ריבלין: ישיבת הכנסת נפתחת, ועל סדר-היום יש כמה נושאים.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אדוני שר המשפטים, אתמול כתב לי – בבוקרו של יום, מייד לאחר שנודע על כוונתה של הממשלה, עוד ביום שישי, להעלות היום את חוק-יסוד: תקציב המדינה ולדחות את מועד הגשת התקציב ואישורו על-ידי הכנסת בשנה שבה הממשלה מתכוננת ועדיין אין תקציב עומד וקיים ומאושר למדינה בתוך 45 יום, וכן בקשה נלווית הבאה להשלים את ההצעה לדחות את מועד הגשת התקציב ואישורו וגם ליצור מצב שבו תקציב זה יהיה תקציב מאוחד גם לשנת 2009 – או לחודשים שנותרו ב-2009 – וגם לשנת 2010; חבר הכנסת חיים אורון, יושב-ראש מפלגת מרצ, פנה אלי אתמול – והוא היה ראשון הפונים – בהתרסה ברורה כלפי הכנסת גם ברמה המשפטית וגם ברמה הערכית.

ראובן ריבלין: הוא אמר בעיקר שנדמה לו ש-105 יום הם זמן רב מדי, במקום 45 יום, וגם בא וביקש להתריע שלא טוב שהכנסת תקבל תקציבים לשנתיים, מה עוד שאנחנו בעיצומו של משבר כלכלי קשה שבו אנחנו לא יכולים לחזות מה ילד יום, ולכן הוא מציע לכנסת שלא תיתן יד להעברת תקציב לשנתיים.

ראובן ריבלין: אני מייד העברתי, כפי שצריך הדבר להיות, לייעוץ המשפטי לכנסת – ולא ליושב-ראש הכנסת, כי ליושב-ראש הכנסת אין ייעוץ משפטי.

ראובן ריבלין: הוא יכול להפעיל את שיקול דעתו, אבל הוא מפעיל את שיקול דעתו כיושב-ראש הכנסת, בתפקיד שאליו נבחר.

ראובן ריבלין: ביקשתי מהייעוץ המשפטי, שהוא ייעוץ משפטי של כולנו, ואמרו לי וגם נימקו שאין מניעה משפטית, וגם בצד הערכי השאלה היא שאלה שחברי הכנסת צריכים להתענות בה ולהחליט.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר שהמצב שאליו נקלענו ואליו נקלעה הממשלה הוא מצב שבו ממשלה התכוננה בשנה שאין לה תקציב.

ראובן ריבלין: היא מחויבת ב-45 יום מיום שנבחרה, והיא נבחרה בשעות האחרונות שלפני יציאת הכנסת לפגרה, דבר שלא הותיר בידה זמן רב לבוא ולעסוק בנושא התקציב.

ראובן ריבלין: אנחנו צריכים לזכור שכולנו יוצאים לפגרת פסח ולפגרה של חגים, גם לעדה הנוצרית.

ראובן ריבלין: יותר מכך, אם אכן אנחנו מסכימים, וחבר הכנסת אורון למשל הציע 60 יום – בעקבות דברי אני אתן למי שרוצה לומר את דברו.

ראובן ריבלין: הוא הציע 60 יום.

ראובן ריבלין: איך שלא יהיה ואיך שלא נצא, אנחנו מגיעים למצב שבו מחציתה של שנת 2009 עברה ואין תקציב למדינה.

ראובן ריבלין: לכן, יש היגיון להאריך את הזמן המסור לממשלה על מנת לגבש תקציב למדינה, כמו גם – אני מבין שאת חברי הליכוד הדברים האלה לא מעסיקים, כי מטבע הדברים הם תומכים בממשלה, אבל אני מציע להם, אם הם לא מעוניינים, לצאת ולשפוך את לבם אחד מול השני במקומות אחרים.

ראובן ריבלין: אני חושב שמן הראוי לשקול את השיקול – שהרי אנחנו לא דנים בפרטי תקציב המדינה – לאפשר לממשלה, אשר בהתאם לנהלים, לנהגים וגם לחוק, היא צריכה בחודש יולי לכל המאוחר, אדוני שר האוצר היוצא, להציג תקציב בפני הממשלה עצמה, על מנת שהיא תוכל להביאו בפני הכנסת במועד.

ראובן ריבלין: אנחנו גם העלינו רעיונות בכנסת הקודמת, אני, יחד עם יושב-ראש ועדת הכנסת, אז חבר הכנסת רוני בר-און, לימים שר האוצר, להקים ועדת תקציב, שבה הכנסת תוכל ללוות לא רק את אישור התקציב אלא גם את הכנתו וסדרי העדיפויות בו.

ראובן ריבלין: לכן, מכל האמור לעיל ומהנסיבות הברורות, שפעמים אנחנו מדברים על הוראת שעה – וראה זה פלא באמת מדובר בהוראת שעה.

ראובן ריבלין: והשעה מחייבת לתת לממשלה זמן נוסף כדי להגיש את התקציב בגלל יציאתנו לפגרה ולאפשר לממשלה, אשר דנה באותו זמן כממשלה חדשה, אשר לא מעלליה ולא מחדליה ולא מעשיה הם שגרמו לכך שאין תקציב למדינה, כאשר הממשלה התכוננה לאשר לקבל זמן נוסף וממילא ליצור זמן נוסף שבו בשלהי שנת הכספים 2009 כבר ניתן את לבנו ודעתנו והכרעותינו לסדרי העדיפויות ל-2010.

ראובן ריבלין: מכל האמור לעיל, קיבלתי את בקשתה של הממשלה ובקשתו של שר האוצר יובל שטייניץ להעלות את הנושא על סדר-היום.

ראובן ריבלין: אני מאפשר כרגע לשר האוצר לשעבר לומר דברים על הדברים שאמרתי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת לא נמצא.

ראובן ריבלין: אדוני, בבקשה.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, בזיקה לדברים שאתה אמרת, אני חושב שמה שנעשה, ומה שעומד להיעשות כאן, הוא דבר חסר תקדים גם במהות שלו, אבל בעיקר בחומרה שלו.

רוני בר-און: אני רוצה לומר, לגבי הנימוקים שהעלית כאן, אבל גם לפנות אליך פנייה אישית: הדרך שבה הממשלה מבקשת היום – בבליץ, בשלוש קריאות, לשנות חוק-יסוד ולקבל ארכה נוספת, של יותר מ-100 ימים, להביא תקציב, או שני תקציבים, במועד שהכנסת תאשר לה, לפי בקשתה היום – פגומה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשלושה נדבכים.

רוני בר-און: הנדבך הראשון הוא פרוצדורלי, הנדבך השני מהותי – –

חבר הכנסת אקוניס, בעוד כמה רגעים אתה צריך לנהל ישיבה.

אם יפריעו לך כפי שאתה מפריע לניהול הישיבה עכשיו, רע ומר יהיה גורלנו.

רוני בר-און: – – והנדבך השלישי, והבעייתי יותר מכול, והוא זה שמונח לפתחך לטפל בו, הוא הנדבך החוקתי.

רוני בר-און: אשר לנדבך הפרוצדורלי, אני אומר לך, אדוני היושב-ראש – גם כמי שהיה חבר הכנסת הכי פעיל בוועדת הכספים האחרונה, באחריות שלא היתה למעלה ממנה, גם בהיותו נציג האופוזיציה, טיפל בה – הלוואי על כל חברי הקואליציה שהיו באותה ועדת הכספים – אין דרך, במצב היום, באי-ודאות של היום, להניח ולו הנחה אחת מקצועית, מקרו-כלכלית, שתאפשר בניית תקציב.

רוני בר-און: אין גם שום דרך בעולם, אדוני היושב-ראש, מבחינת יכולת העבודה של אגף התקציבים, גם אם הם יתחייבו לזה, מבחינת הזמנים, להעמיד תקציב לשנתיים בתקופה של 106 יום.

רוני בר-און: זה פשוט לא נכנס.

רוני בר-און: הדיונים בתוך משרד האוצר, הדיונים הבין-אגפיים, הישיבות אצל השר, ואחר כך הישיבות במשרדים, ואחר כך הסאגה הבלתי-נגמרת אצל ראש הממשלה, שהיא סאגה שמועילה לעניין, כי הוא רואה את צרכיה של הממשלה כולה, ושל המדינה כולה – לא נכנסים לתקציב אחד במשך התקופה הזאת, ודאי שלא לשניים, במיוחד אם מדברים על תקציב שהוא לכאורה שונה מתקציב החירום של 2009, והוא מייעד פני צמיחה, או פני יציאה מהמשבר.

רוני בר-און: עד כאן לעניין הצד הפרוצדורלי.

רוני בר-און: אני אוסיף לצד הפרוצדורלי גם את הדרך שבה הדברים נקבעים בוועדות שהן ועדות אד-הוק, ולא ועדות מקצועיות וסדורות של הכנסת.

רוני בר-און: לא ועדת הכנסת שישבה היום על הפטור מחובת הנחה – – –

הוועדה המסדרת, אדוני.

מי שישב זה לא ועדת הכנסת – – –

רוני בר-און: אמרת: לא הוועדה המסדרת, שהיא ועדה אד-הוק ולא ועדה סטטוטורית, ולא ועדה שיש לה אורך חיים ואורך נשימה ויכולות הכלה של כל הבעיות שניצבות על סדר-היום, אלא ועדה אד-הוק שתכליתה להעביר את ימי בין-המצרים מקריאת הכנסת ועד כינון הממשלה ועד כניסת הכנסת לעבודה מסודרת.

רוני בר-און: אני מבקש להדגיש כאן, אדוני היושב-ראש, שאנחנו מדברים על שינוי חוק-יסוד, ואני לא זוכר מקרה שבו עניין של חוק-יסוד נדון לא בוועדת החוקה.

רוני בר-און: אני אפילו זוכר את האירוע הגדול שהיה בוועדת החוקה של הכנסת השבע-עשרה, עם הדבר הדרמטי ביותר ברוח הימים האלה.

רוני בר-און: גם היה לנו "ווייטער קוק", חזון ארוך, לראות כמה משנה לראש הממשלה הוא תפקיד קריטי וחשוב, ואז, כשרצינו לכבד בעניין הזה את שמעון פרס, ואמרנו שזה עניין של שנייה בוועדת הכנסת, לגמור וללכת, הסבירו לנו שזה עניין חוקתי, וזה הלך לוועדת החוקה, ו, בכשרונו כי רב, הוציא את קרביה של הממשלה וניהל את זה ימים ולילות ארוכים.

רוני בר-און: ופה באים לשנות חוק-יסוד, חוק-יסוד מהותי, שתיכף אגע בו, בעניין הכנסת.

רוני בר-און: עכשיו בעניין המהות.

רוני בר-און: אדוני יושב-ראש הכנסת, לא הגיוני שהיום, בחאפ-לאפ, או במשך 100 הימים האלה, גם כן בחאפ-לאפ, מדינה שלמה תתחייב – ותקציב הוא התחייבות כמו קווי יסוד של ממשלה, לא פחות ולא יותר – למשך שנה וחצי, כאשר כל מי שעיניו בראשו, גם אם איננו כלכלן וגם אם איננו מצוי בסודות המקרו-כלכלה, לא המקומיים ולא העולמיים, יודע שאי-אפשר להניח כעת הנחות שהן בבסיס קביעת התקציב – גם לגבי תקרת ההוצאה, גם לגבי גודל הממשלה, גם לגבי עומק הגירעון, גם לגבי המדד, גם לגבי היכולת לגבות מסים.

רוני בר-און: כל יום אנחנו שומעים דברים אחרים.

רוני בר-און: פעם אחת מורידים את תחזית הצמיחה – אני מסיים מייד – ומייד מספרים לנו שאו-טו-טו המשבר מסתיים, וכבר יש אופוריה, והכול בסדר.

רוני בר-און: על בסיס איזה הנחות?

רוני בר-און: גם אם זו ממשלה שחושבת את עצמה לרצינית, היא יכולה לקבוע את סדרי העבודה.

רוני בר-און: ומכאן אני בא לעניין החוקתי.

רוני בר-און: כשקבע המחוקק שבאין תקציב ממשלה נכנסת חייבת בתוך 45 יום להציב תקציב, הוא הביא בחשבון את פרק הזמן הזה.

רוני בר-און: הוא ידע שזה פרק זמן קשה, בעייתי, כמעט בלתי אפשרי, אבל הוא הבין שבין הצורך – שבאיזונים שבין הצורך לאפשר לממשלה להתנהל בזהירות ובקפדנות, ובפרק זמן מתקבל על הדעת, עומד הצורך שלמדינה יהיה תקציב.

רוני בר-און: ב-2006 זה היה המצב, ואנחנו, מרגע שהצגנו את הממשלה – בתוך פחות מ-45 יום הבאנו תקציב, שהיתה בו שורה של דברים מאוד חדשניים, כמו קביעת שכר מינימום למשל – העלאת הרף של שכר מינימום.

רוני בר-און: דברים לא פשוטים.

רוני בר-און: לכן, אדוני היושב-ראש, התקופה הזאת, לצורך הכנת התקציב, מנצלת גם את תקופת המשא-ומתן הקואליציוני.

רוני בר-און: אחרי שאתה יושב עם כל המפלגות שהן השותפות שלך, ואתה סוגר את כל הצרכים ואת כל הבעיות, נותר לך רק להתעסק בענייני המשרדים.

רוני בר-און: בענייני המשרדים מונח לפני הכנסת תקציב שהממשלה העבירה, וביקשתי להביא אותו לקריאה ראשונה כבר באוגוסט.

רוני בר-און: אפשר, בשינויים מחויבים, לתקן אותו, להביא את 2009 ולעבוד על 2010 בשובה ונחת.

רוני בר-און: למה אני אומר את זה?

רוני בר-און: כי תקציב הוא לא סתם חוק; תקציב הוא המקום שבו הממשלה נבחנת על מה שהיא עשתה ועל מה שהיא מתכוונת לעשות, ויש צורך, ורשות, וחובה, לתת לאופוזיציה, וגם לחברים הנוספים בקואליציה, לדוש את התקציב הזה, ואתה יודע את זה לא פחות טוב מכל אחד ואחד מאתנו.

רוני בר-און: לכן, אדוני היושב-ראש, כשאני מראה לך את שלושת הדברים האלה, אני אומר לך, שמכיוון שלא עומדים פה בדרישות הפרוצדורה, לא עומדים פה בדרישות המהות וגם לא עומדים פה בדרישות החוקתיות, נמצא שכל התהליך הזה הוא ניצול ציני של קוניונקטורה פוליטית, של דריסת המיעוט, ומכאן פנייתי האישית אליך.

רוני בר-און: אתה נבחרת לפני שבוע בדיוק, פה-אחד, על-ידי 90 מ-120 חברי הבית, כי האחרים לא היו כאן – היו ביום כזה וביום אחר.

רוני בר-און: כל מי שהיה כאן, והיו כאן כמעט כולם, הצביע לך, מכיוון שאנחנו יודעים שאתה האיש הכי ממלכתי בבית הזה, ולא תיתן לדרוס את המיעוט אף פעם.

רוני בר-און: ואתה יודע – שנינו יודעים – לשנינו הנושא של הייעוץ המשפטי הקונקרטי בכנסת הוא פצע פתוח, רק שעכשיו אתה מפסיק לדמם ואני מתחיל לדמם – כי זה סדר העולם.

רוני בר-און: פעם אתה דיממת, עכשיו אני אדמם מהפצע הזה.

רוני בר-און: חוות-הדעת האלה, אדוני יושב-ראש הכנסת, הן דברים שאפשר להטות אותם לכאן ולכאן.

תודה רבה.

רוני בר-און: אני פונה אליך, בהיותך אחראי לכבוד הבית הזה ולמהות שלו, ולאחריות של הבית הזה לתקציב המדינה: אל תיתן ידך לדבר הזה.

רוני בר-און: תודה רבה.

תודה רבה לחבר הכנסת רוני בר-און, שהוא דוגמה יפה לשר היורד ממרום כיסאו לעבודת הפרלמנט בצורה נמרצת ביותר.

אני בטוח שהייתי מתגאה אם הייתי יכול לנמק את כל הנימוקים כאיש אופוזיציה, כפי שהוא עשה זאת, וכבר הצלחתי לעשות זאת פעמים.

אני כמובן אשיב לך מהי החלטתי.

בהחלט, כל הדברים שאתה הבאת אינם נעלמים מחברי הכנסת, והם ייתנו עליהם דעתם כאשר יבואו להצביע.

על כל פנים, רציתי רק להעיר את תשומת לבך ולהפנותך לחוות-הדעת של הייעוץ המשפטי לכנסת – לא ליושב-ראש הכנסת – שבה נאמר שאין מניעה, לא חוקתית ולא משפטית.

רוני בר-און: אני מתחייב בפניך לא לטרוח לקרוא את זה.

אדוני יעשה ככל העולה על רוחו.

החסינות שלך לא מאפשרת לי להכריח אותך לקרוא.

חבר הכנסת אורון, בבקשה.

שר האוצר שטייניץ, אם אתה רוצה להשיב אתן לך, אבל אני מציע שנתחיל.

חבר הכנסת אורון, בבקשה.

כמובן, אינני מגביל אותך.

הייתי מודה לך אם תוסיף נימוקים.

חיים אורון: היות שאני לא ירושלמי, לא אנצל את המיקרופון הזה כפי שקודמי עשה.

חיים אורון: נראה שבין ירושלמים יש מערכת יחסים אחרת.

חיים אורון: אני רוצה לגעת בנקודה אחת שהעליתי גם במכתבי אליך אתמול בבוקר.

חיים אורון: אונסים את הכנסת בנושא של לוח הזמנים.

חיים אורון: אדוני שר האוצר לשעבר – אגב, כאשר חוקק חוק-היסוד, הביאו בחשבון מצב שאין תקציב, אחרת לא היה כל הסעיף הזה בחוק.

חיים אורון: שום דבר חדש לא קרה פה.

חיים אורון: הדבר היחידי החדש שקרה, שהממשלה אושרה ב-31 במרס, שהוא שבוע לפני הפסח וחגי ישראל הבאים עלינו בחודש הקרוב, והדבר יצר מגבלה אמיתית של 45 יום.

חיים אורון: אם רוצים להתמודד עם זה, יושב-ראש הכנסת צריך להגן על הכנסת ולומר לממשלה: תביאו תיקון לחוק, הוראת שעה, שהפעם – אגב, משום שהממשלה הזאת מנעה קבלת תקציב, מי כמוך וכמוני יודעים, באוגוסט בשנה שעברה בקריאה ראשונה, ודיברנו על זה והלכת אל מי שהיום הוא ראש הממשלה והוא אמר "נייט" טוטלי.

חיים אורון: ואני אמרתי: אולי נשקול?

חיים אורון: כי הולכים לשנה קשה בלי תקציב, ואמרו לי "נייט" טוטלי.

חיים אורון: עכשיו יסביר שר האוצר החדש איך האחריות הנוראה הונחה על כתפיכם בדיוק ביום הבחירות.

חיים אורון: בסדר.

חיים אורון: אבל אם הייתם באים לכנסת ואומרים: אנחנו לא יכולים ב-45 יום, אנחנו מבקשים 60 יום; עד לקראת סוף מאי יהיה תקציב למדינת ישראל, לא יהיה מצב שעד סוף יולי אין תקציב למדינת ישראל.

חיים אורון: המשמעות היא – יולי, האישור הסופי הוא ביולי.

חיים אורון: עד סוף יוני אין תקציב.

חיים אורון: הביצוע של התקציב, היום שהיה יכול להיות מאושר, הוא בסדרי גודל של 66%–75% ממה שאפשר להוציא.

חיים אורון: זאת שערורייה בפני עצמה.

חיים אורון: אולי היושב-ראש יציל אותנו מפני המכשלה הגדולה הזאת, נוסף על כל הדברים שאמר חבר הכנסת בר-און.

חיים אורון: תביא לממשלה הצעה פשוטה: לא 45 יום; 60 יום.

חיים אורון: נתכנס עליה ויהיה תקציב.

תודה רבה לחבר הכנסת אורון.

חבר הכנסת חסון, הואיל ולא היית, נתתי לחבר סיעתך הבכיר, אם מותר לי לומר, שר האוצר לשעבר רוני בר-און, לשאת את כל אותם נימוקים שוודאי אתה היית מיטיב – לא יודע אם כמוהו, אבל לפחות כמעט כמוהו – להרצות אותם.

רוני בר-און: – – –

רבותי חברי הכנסת, תפקידו של יושב-ראש הכנסת הוא להגן על יכולתה של הכנסת לדון בכל אותם דברים כגוף חקיקתי, כרשות המחוקקת וגם כרשות המלווה את הממשלה ומפקחת עליה.

תפקידו של יושב-ראש הכנסת הוא לא לתת לממשלה זכות לנהל את המדינה, אלא להטיל על הממשלה את החובה לנהל את המדינה, ומדינה המתנהלת ללא תקציב היא מדינה שאינה יכולה לקיים את תפקידיה.

לכן, כאשר עומדות בפני כל מערכות השיקולים, וכאשר בקשת הממשלה אינה לשינוי חוק-יסוד אלא להוראת שעה מפורשת, הבאה לדון רק בשתי שנים; נוכח כל העובדות, מה עוד שהממשלה הנוכחית, אין לה לא יד שבה היא נכשלה בלהעביר תקציב ולא יד שבה היא התרשלה בלהעביר תקציב, אלא היא ירשה את המצב כמות שהוא, אני רואה חובה מבחינת מדינת ישראל ואזרחי ישראל לאפשר לממשלה להגיש את הצעת החוק כדי שאנחנו נדון, וכמובן, מתוך חופש מלא – גם נצביע.

אינני רואה בכך מיוריזציה, כי יש רוב, יש מיעוט.

פעמים רבות הדברים אשר אמר שר האוצר לשעבר, רוני בר-און, הם דברים שהיו יכולים להיכנס לאוזניהם גם של אנשים בקואליציה כאשר הם לוקחים בחשבון.

מתוך ידיעה שאני לא רק יודע שזכותה של הממשלה לקיים את החוק וזכותה של הממשלה למשול, אלא בראש ובראשונה חובתה של הממשלה למשול, אני מאפשר את הדיון ומאפשר לממשלה, לאחר שוועדת הכנסת – והוועדות הזמניות של הכנסת כמוהן ככל ועדה אחרת, שכן אין מצב שבו יש לנו איזו לקונה או ליקוי מאורות בין תקופה לתקופה.

הרציפות היא רציפות שקיימת כל הזמן.

ראש הממשלה אולמרט ישב פה עד הרגע שראש הממשלה נתניהו קיבל את תפקידו, ואידך זיל גמור.

ראובן ריבלין: אני מברך את כל חברי הכנסת אשר ערים מאוד להשתתפות בישיבה הזאת.

ראובן ריבלין: בטרם אתחיל ובטרם אתן לסגני מזכיר הכנסת, לסגנית ירדנה מלר להודיע הודעה, אני מבקש להפנות את תשומת לב החברים, כמוטל עלי על-פי חוק, להצהיר הצהרה ולהכריז הכרזה.

ראובן ריבלין: בכפוף להוראות סעיף 11(א) ו-(ב) לחוק הכנסת, התשנ"ד–1994, הודיעני יושב-ראש סיעת קדימה, חבר הכנסת , שראש האופוזיציה מטעם סיעתו, שהיא הגדולה ביותר בסיעות האופוזיציה, תהא חברת הכנסת ציפי לבני.

ראובן ריבלין: בהתאם לכך, אני מתכבד להודיעכם כי קבעתי את חברת הכנסת ציפי לבני לראש האופוזיציה.

ראובן ריבלין: ראש האופוזיציה תיכנס לכהונתה עם מסירת הודעה זו.

ראובן ריבלין: אינני יודע אם בזמנים כאלה מברכים או לא מברכים, אבל אני מברך את הדמוקרטיה בישראל.

אופיר אקוניס: אנחנו מאחלים לה אריכות ימים בתפקיד.

הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

בבקשה.

רבותי, אני מציע להפריע ליושב-ראש הכנסת ולחברי הכנסת, לא להפריע לסגנית מזכיר הכנסת.

בבקשה.

ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה, הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 ו-2010 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) – הצעת חוק מ/424.

תודה.

תודה רבה לסגנית מזכיר הכנסת.

רבותי חברי הכנסת, הודעת הממשלה בדבר תיקון טעות בתוארו של המשנה לראש הממשלה, השר לפיתוח אזורי והשר לפיתוח הנגב והגליל, ל"המשנה לראש הממשלה, השר לשיתוף פעולה אזורי והשר לפיתוח הנגב והגליל".

ימסור את ההודעה השר להגנת הסביבה והשר המקשר בין הממשלה לכנסת, השר גלעד ארדן, חבר הכנסת הנכבד, שהוא שר.

רוני בר-און: תקראו לו פעמיים שר?

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בראשית הדברים אני רוצה להצטרף לברכות ליושבת-ראש האופוזיציה, חברת הכנסת לבני, שנבחרה לכהן כיושבת-ראש האופוזיציה.

גלעד ארדן: אנחנו באמת מאחלים לה ולאופוזיציה שימלאו את תפקידן, החשוב כל כך במדינה דמוקרטית, בצורה טובה, מקצועית וארוכה ככל שניתן.

רוני בר-און: בכל פעם שאתה עולה לדוכן תתחייב לפנינו שאתה מודיע בפתח ההודעה שלך שאתה מתבייש להודיע לנו.

זה הדיאלוג האחרון.

מעכשיו קריאת ביניים מותרת ולא – – –

גלעד ארדן: אדוני, האם לעיסת מסטיק היא דבר מקובל אצל שרים לשעבר במליאת הכנסת?

גלעד ארדן: אני לא בטוח.

חבר הכנסת בר-און – – –

רוני בר-און: השר לענייני נימוסים.

גלעד ארדן: השר לענייני גסות רוח לשעבר.

רגע, רגע.

השר ארדן.

חבר הכנסת בר-און, אני יודע שהתגעגעת מאוד ליכולת שלך לקרוא קריאות ביניים.

אני לא מקדם אותך בברכה, כי בכל זאת – – –

רוני בר-און: לא נתתם לי שלוש שנים – – –

נכון, וטוב עשתה יושבת-ראש הכנסת שלא נתנה לך.

אני מקדם אותך בברכה ואתה תמלא את תפקידך, אין לי כל ספק, בהתאם למיטב יכולותיך.

אני כיושב-ראש הכנסת אגן על כל דובר גם מפני קריאות הביניים שלך, שהופכות לנאומים ולדיאלוג.

אדוני השר – – –

רוני בר-און: – – –

אני מציע לנוח מעט.

חבר הכנסת בר-און, קשה לי להתרגל לומר זאת, אבל, חבר הכנסת בר-און, אני לא רוצה לקרוא לך – – – בבקשה, אדוני השר הנכבד.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בהודעת ראש הממשלה ביום 31 במרס 2009, בעת הצגת הממשלה, נפלה טעות שבמסגרתה הוצג השר סילבן שלום כ"משנה לראש הממשלה, השר לפיתוח אזורי והשר לפיתוח הנגב והגליל", בעוד תוארו הוא "המשנה לראש הממשלה, השר לשיתוף פעולה אזורי והשר לפיתוח הנגב והגליל".

אחמד טיבי: זה מצריך דיון.

גלעד ארדן: אבקש להעמיד דברים על דיוקם.

רוני בר-און: יש התנגדות ומבקשים לנהל דיון.

גלעד ארדן: ההודעה איננה מצריכה את אישור הכנסת.

גלעד ארדן: בזאת הסתיימה הודעתי.

גלעד ארדן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

רבותי חברי הכנסת, הודעת ממשלה בנושא זה אינה מחייבת דיון משום שאינה מחייבת הצבעה.

לכן, אם מישהו רוצה לומר דברים לאחר מכן, הוא יוכל להרחיב.

אני קובע שההודעה הזאת – – –

אחמד טיבי: האם יעלה על הדעת ששינוי בתפקיד חשוב כמו של השר שלום יעבור ככה?

שאלתי את השר שלום.

הוא חושב שאפשר שזה יעבור.

אני מאוד מודה לאדוני.

[רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/424).

]

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת הנכבדים, רבותי השרים, יש לי הכבוד להזמין את שר האוצר בממשלת ישראל, השר יובל שטייניץ.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: הוא עבד קשה מאוד.

אחמד טיבי: מדינת ישראל היא מדינת ההזדמנויות הבלתי-מוגבלות.

רבותי, נזכור שזה נאומו הראשון כשר.

אני לא אומר שאי-אפשר לקרוא קריאות ביניים, אבל צריך להקשיב.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, תודה.

יובל שטייניץ: אני גם רוצה, בהזדמנות זו, בפתח דברי, להודות לדוברים הקודמים ולהודות גם כאן, במליאת הכנסת, לשר האוצר היוצא, רוני בר-און, שאין לי ספק שעשה בכל מאודו למען כלכלת ישראל ומשק ישראל בצורה הכי עניינית שאפשר, ואני מודה לו על כך.

יובל שטייניץ: אני רוצה גם לומר עוד הערה לפני שאני נכנס למהותם של דברים.

יובל שטייניץ: אין קנאי ממני לחשיבותה של הכנסת ולחשיבותה של הביקורת הפרלמנטרית.

יובל שטייניץ: לא תמצאו קנאי ממני לעניין הזה.

יובל שטייניץ: הוכחתי את הדבר הזה כפרלמנטר וכיושב-ראש ועדת החוץ והביטחון.

יובל שטייניץ: לפעמים אפילו טענו שהייתי אגרסיבי מדי.

הייתי מציע לאדוני לומר שאין קנאי יותר ממך, אבל יכול להיות שיש קנאים כמוך.

יובל שטייניץ: זה מה שהתכוונתי.

יובל שטייניץ: לכן, ודאי ובוודאי – אני שמעתי כמה טונים כאילו יש כאן זלזול מצדנו, מצדי, בכנסת.

יובל שטייניץ: אני מודיע לכם: לא היה עולה על דעתי.

אורי אריאל: למה לא הופעת היום בוועדה המסדרת להסביר את הבקשה?

יובל שטייניץ: הנה, אני מופיע כאן.

חבר הכנסת אורי אריאל, שאלתך ברורה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו מקבלים על עצמנו, לידינו, כממשלה ואני כשר האוצר, כלכלה במשבר.

יובל שטייניץ: המשבר הזה הוא משבר מיובא, הוא לא משבר תוצרת כחול-לבן, תוצרת הארץ, אבל עדיין הוא אחד המשברים החמורים ביותר בכלכלה העולמית, עם השלכות חמורות וקשות על הכלכלה הישראלית.

יובל שטייניץ: אסור לטמון את הראש בחול.

יובל שטייניץ: לא קרה בתולדות ישראל שכאשר שר אוצר נכנס לתפקידו – ביום שהוא נכנס לתפקידו, הוא קיבל דיווח על גירעון של 40 מיליארד שקלים.

יובל שטייניץ: כבר היו גירעונות, אבל לא היה במספרים מוחלטים כגודל הגירעון הזה, שרובו המכריע הוא תוצר לוואי של המשבר.

יובל שטייניץ: רבותי חברי הכנסת, מצב חירום לא שגרתי מחייב צעדי חירום לא שגרתיים; מחייב את המערכת הדמוקרטית הממשלתית והפרלמנטרית שלנו לגלות גמישות, ויש לה כלים לגלות גמישות בשעת הצורך.

מרינה סולודקין: יש לך ניסיון בפיננסים?

יובל שטייניץ: עם המקצוענות שלך אני לא יכול להתחרות בשום דבר, כמובן.

יובל שטייניץ: אני רוצה לומר דבר אחד: לא מדובר בשליפה מהמותן.

יובל שטייניץ: עמדתי בראש צוות 100 הימים, שהכין את תוכנית 100 הימים של הממשלה החדשה.

יובל שטייניץ: שמענו במהלך חודש וחצי עשרות אם לא מאות מומחים, אנשי אקדמיה, בכירי המשק והכלכלה, אנשי בנק ישראל, אנשי משרד האוצר לשעבר, וקיבלנו החלטה מושכלת; אתמול ביקשתי מהממשלה לאמץ את המלצותי שלי בדוח 100 הימים, והיום אני מקווה ליישם אותן כאן.

יובל שטייניץ: נכון, מקצת המומחים – עם דגש על מקצת המומחים – חולקים על הרעיון של תקציב דו-שנתי.

יובל שטייניץ: זאת דעה לגיטימית, אבל רוב מכריע בין המומחים מהאקדמיה, ובמשרד האוצר, שאין חולק על מומחיותו ועל המקצועיות של אנשיו – רוב מכריע סבורים שבמצב המיוחד שנוצר אין ברירה ואין מוצא אחר מהמהלך הזה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, הייתי אומר שמצב החירום הכלכלי הוא מצב חירום לאומי, והוא מחייב ממלכתיות.

יובל שטייניץ: שמעתי את יושבת-ראש האופוזיציה מתחייבת שבשעת הצורך האופוזיציה תגלה ממלכתיות.

יובל שטייניץ: אני פונה אליה, אל הגברת ציפי לבני ואל האופוזיציה, לגלות ממלכתיות בעניין החשוב והחיוני הזה.

יובל שטייניץ: רבותי, שני נושאים עומדים כאן על הפרק; שניים הכרוכים זה בזה, ולמעשה מאוגדים בהצעת חוק אחת.

יובל שטייניץ: הנושא הראשון – צריך להבחין טוב ביניהם ואני אענה, דבר דבור על אופניו.

יובל שטייניץ: הנושא הראשון הוא הרחבת ה-45 יום ל-105 או ל-106 יום.

יובל שטייניץ: הנושא השני הוא מה שמכונה תקציב דו-שנתי, והוא למעשה תקציב של שנה וחצי.

יובל שטייניץ: שני נושאים, לא אחד.

יובל שטייניץ: אני רוצה להתייחס לנושא 45 הימים.

יובל שטייניץ: אכן קבע המחוקק 45 יום, אבל כל תפקידה של הכנסת הוא לחוקק חוקים, ואין לך כמעט חוק שמחוקק בבית הזה לא משנה חוק קודם.

יובל שטייניץ: יתירה מזו, הזכיר שר האוצר הקודם את העובדה – והזכיר נכון – שכאשר כוננה הממשלה הקודמת במצב דומה, הגישו תקציב בתוך 45 יום.

יובל שטייניץ: אבל להזכירכם, לא זו בלבד שזאת היתה ממשלת המשך, ששר האוצר הקודם מונה לראש הממשלה ורוב השרים המשיכו בתפקידם או זזו כיסא אחד ימינה או שמאלה – זה חשוב, אבל פחות – אלא שהממשלה הקודמת גם נכנסה לכהונתה בתקופה של שגשוג ויציבות כלכלית.

יובל שטייניץ: נכון וניתן לאפשר את הדבר הזה במצב החירום הכלכלי האמיתי שאנחנו נמצאים בו היום?

יובל שטייניץ: כשאנחנו צריכים לצאת מייד למאבק ולמלחמת מגן על כלכלת ישראל, לבלימת ההאטה, המיתון, האבטלה, ולהנחה מהירה של אדנים חדשים, שיאפשרו צמיחה עתידית כאשר המצב יאפשר?

יובל שטייניץ: כל השוואה כזאת אינה במקומה.

יובל שטייניץ: יתירה מזו, אני מתפלא על האופוזיציה.

יובל שטייניץ: כאשר רוצים להרחיב מ-45 יום ל-105 יום, מתלוננים על פגיעה בכבוד הכנסת.

יובל שטייניץ: ההיפך הוא הנכון.

יובל שטייניץ: אחד השיקולים ל-105 ימים – לא העיקרי אבל בהחלט שיקול שנשקל – הוא לאפשר לכנסת לדון בתקציב, להתווכח עליו, להעיר ולתקן.

יובל שטייניץ: אם היינו נשארים במסגרת 45 ימים, כשבאמצע חג הפסח, היו נשארים לכנסת – בדקנו את זה בלוח השנה, אדוני – שבעה או שמונה ימי דיון, ואם היו רוצים להרחיב את זה לכל יום – פחות מ-20 ימי עבודה.

יובל שטייניץ: זה רציני?

יובל שטייניץ: לכן – אין פה זלזול בכנסת, כי הארכת משך הזמן תאפשר לא רק לממשלה להכין תקציב רציני עם תוכנית כלכלית משמעותית ומקיפה; היא תאפשר גם לכם, חברי הכנסת, התייחסות רצינית לתקציב הזה במליאה ובוועדותיה.

יובל שטייניץ: המהלך הזה הוא מהלך שמכבד את הכנסת.

יובל שטייניץ: אנחנו לא מבצעים מחטף, שבו הכנסת לא תספיק להגיד "ג'ק רובינזון", ולא תספיק אפילו לכנס ולהכין ועדות קבועות, וכבר יהיה תקציב – הופה, אנחנו לקראת סיום התקציב.

יובל שטייניץ: אנחנו מאפשרים גם לעצמנו את הזמן הנדרש – הוא עדיין זמן קצר ביותר – אבל גם לכנסת ניתן הזמן הנדרש המגיע לה, כדי שתוכל ללמוד ולבקר את התקציב.

יובל שטייניץ: אי-אפשר גם להגיד שלכנסת במצבנו אין יכולת לדון בתקציב או בחוק-יסוד מהסוג הזה.

יובל שטייניץ: קודם כול, היו תקדימים; ראש הממשלה לשעבר אריאל שרון שינה חוק-יסוד ביום-יומיים הראשונים לכניסתו לתפקידו, אבל הכנסת היא כנסת מתפקדת, בדיוק כמו שהממשלה היא ממשלה מתפקדת, גם אם עדיין לא הוקמו כל הוועדות.

הוא שינה חוק-יסוד ערב כניסתו לתפקיד.

יובל שטייניץ: גם זה.

יובל שטייניץ: אני רוצה לגעת עכשיו לא בסוגיית 45 היום, אלא בסוגיית התקציב לשנתיים.

יובל שטייניץ: כבר אמרתי לכם שהתייעצנו עם עשרות מומחים, לא בימים האחרונים, אלא בחודש וחצי האחרון, וכבר אמרתי, והצהרתי ביושר, שדעת רובם המכריע – לא כולם, שמעתי גם שתיים-שלוש דעות מנוגדות בין המומחים – שבמצב שנוצר זה הרע במיעוטו, זה הדבר הנכון.

יובל שטייניץ: מה שאני מבקש זה לא המקסימום, זה המינימום של המינימום שיאפשר לנו תקציב ראוי ותוכנית כלכלית ראויה ומקיפה להתמודד עם המשבר, לבלום את ההאטה ככל האפשר, ולהניח את היסודות באמצעות רפורמות מקיפות לקראת צמיחה עתידית; להניח תקציב מגובה בתוכנית כלכלית, שיהיה בו יסוד ראקטיבי, שבו אנחנו בולמים תופעות שמתחילות להתפתח, אבל גם יסוד פרואקטיבי, שבו אנחנו יוצרים רפורמות, מחוללים רפורמות, משנים דברים נוכח פני העתיד.

יובל שטייניץ: זה המינימום.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, מה היתה האלטרנטיבה?

יובל שטייניץ: 45 יום לא היתה אלטרנטיבה, כי אין 45 יום, היינו צריכים לפחות 90 יום גם לתקציב חצי-שנתי.

יובל שטייניץ: האם היה נכון יותר להניח בשנה וחצי הקרובה שני תקציבים עם שתי תוכניות כלכליות?

יובל שטייניץ: יש האומרים: גמישות.

יובל שטייניץ: אבל חשובה לא פחות, ואולי יותר, היציבות.

יובל שטייניץ: התקציב, דרך אגב, הוא לא לשנתיים, אלא לשנה וחצי.

יובל שטייניץ: אנחנו נניח תקציב לשנתיים דה-יורה, אבל לשנה וחצי דה-פקטו, שייתן מסגרת כוללת שתשדר יציבות מסוימת, קביעות מסוימת, כיוון ברור, ואם יהיה צורך בגמישות ובהתגמשות – כל ממשלות ישראל ידעו גם להכניס תיקונים ושינויים אם היה צורך – ואני מקווה שלא יהיה צורך, אבל נכון; אנחנו בתקופת משבר, והעתיד לוט בערפל.

ג'מאל זחאלקה: יש תקציב לשנתיים, אין שנה וחצי.

יובל שטייניץ: אמרתי שדה-יורה זה לשנתיים, אבל דה-פקטו זה לשנה וחצי.

ג'מאל זחאלקה: – – –

יובל שטייניץ: חבר הכנסת זחאלקה, בוא אסביר לך משהו.

ג'מאל זחאלקה: אני יודע, תאמין לי, אני יודע – – –

השאלה שלו היא רטורית, ברור, הוא לא מתכוון ברצינות למה שהוא אומר.

חבר הכנסת זחאלקה, שמענו אותך היטב, וגם הבנו.

יובל שטייניץ: אתם יודעים מה?

יובל שטייניץ: אומר את זה אחרת.

יובל שטייניץ: גם הממשלה הקודמת – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

חבר הכנסת זחאלקה, הוא שמע אותך.

יובל שטייניץ: – – – גם הממשלה הקודמת, למעשה – שלא ברצונה ולא בטובתה – דה-פקטו הגישה תקציב, או קיימה תקציב, של שנה וחצי: תקציב 2008 ומחצית 2009, לפי 1 חלקי 12, אבל לא לפי הקריטריונים שלנו, אלא בהתבסס על 2008.

יובל שטייניץ: כלומר בשנה וחצי האחרונה, דה-פקטו היה פה תקציב אחד, תקציב של 2008, שעליו מבוסס ה-1 חלקי 12.

יובל שטייניץ: האלטרנטיבות הן כאלה: או שהיינו מגישים עכשיו שני תקציבים בשנה וחצי, שתי תוכניות כלכליות, וזה רע, או שבמצב שנוצר עשינו את הדבר הכי רציני, הכי סביר – אנחנו מגישים תקציב לשנה וחצי, מגובה או משולב בתוכנית כלכלית משמעותית, וזה הדבר הנכון.

יובל שטייניץ: אני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש, ולבקש מחברי הכנסת – עם כל הכבוד לרצון הטבעי להתפלמס בין אופוזיציה לקואליציה, שאני מכבד אותו – לא להתעלם מהמציאות; לא לטמון את הראש בחול.

יובל שטייניץ: לא להתעלם מחומרתו החריגה, הבלתי-רגילה, של המשבר.

יובל שטייניץ: לא להתעלם מכך שהממשלה החדשה מקבלת מציאות קשה, גירעון קשה מנשוא, אבטלה שמתפתחת בצעדי ענק, האטה חמורה ביותר בייצוא, וזה מחייב פרלמנט רציני לתת לממשלה גיבוי ולתת לה את היכולת – אני מדבר על תנאי הכרחי, זה עוד לא תנאי מספיק; התנאי ההכרחי להתמודדות טובה – שמאפשר, שנותן סיכוי להתמודדות נכונה – הוא תקציב ל-18 חודשים, ולא שני תקציבים בתוך 18 חודשים.

יובל שטייניץ: זה הכרחי, וזה מתחייב.

יובל שטייניץ: אני ומשרד האוצר, וגם הממשלה, לקחנו על עצמנו אתגר עצום, שיש בו גם סיכונים, ואני מבקש מהכנסת את תמיכתה, כי זו שעת חירום, ואלה צעדי חירום, ורצוי ככל האפשר שיהיו גם אחדות וממלכתיות של חירום.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

רוני בר-און: אני רוצה לשאול את השר שאלה.

האם אדוני השר מסכים לענות על שאלה?

יובל שטייניץ: ברצון, שאלה אחת מהשר הקודם, בשמחה.

אני מקווה שזאת לא תהיה התרסה, אלא שאלה עניינית.

רוני בר-און: אדוני שר האוצר, אני מברך אותך על דבריך ומבקש לשאול אותך את השאלה הבאה: ראש הממשלה התחייב, בהסכמים הקואליציוניים, שלא להניח תוכנית כלכלית אלא לאחר שיקבל את הסכמת יושב-ראש ההסתדרות הכללית ויושב-ראש המעסיקים.

רוני בר-און: האם עניין בחינת התקציב או דחיית הצגת התקציב והבאתו בחלוף 107 יום – – –

החינוך: הם חתומים על זה, ההסכם הקואליציוני – – –

יובל שטייניץ: בוא נשמע את סוף השאלה.

רוני בר-און: – – –

חבר הכנסת בר-און, שאלתך היתה ברורה.

רוני בר-און: האם קיבלתם את האישור של עופר עיני ושרגא ברוש למה שאתם מציגים היום?

השאלה התחילה בשאלה והסתיימה בהתרסה.

אינני חושב שהדבר מחייב – מבחינת הכנסת – תשובה כלשהי.

יובל שטייניץ: אשמח לענות בשני משפטים.

כבוד השר סער, יש לי פה בעיה עם חבר הכנסת בר-און.

יש לי גם בעיה אתך, שאתה יוצא מהספסלים ולא יודע שפסקה היכולת שלך לקרוא קריאות ביניים, ויש לי בעיה עם השר בר-און שחזר לספסלים ורוצה להספיק את כל שלוש השנים שבהן הוא כיהן כשר.

החינוך: הוא לא קרא קריאות ביניים גם – – –

חיים אורון: – – –

יובל שטייניץ: חבר הכנסת סער, חבר הכנסת בר-און שמר על כושר בנושא הזה כל הזמן.

רוני בר-און: קיבלתם רשות מעופר עיני?

יובל שטייניץ: חבר הכנסת בר-און, לא ביקשתי – –

אופיר אקוניס: למה אתה עונה?

אופיר אקוניס: זאת לא מסיבת עיתונאים.

חבר הכנסת ארדן, אתה לא משמש בתפקידך הקודם.

הוא ביקש לענות.

יובל שטייניץ: – – מאיש, לא בצוות 100 הימים כאשר גיבשנו את המלצותינו, ולא עכשיו.

יובל שטייניץ: האפשרות הזאת, דע לך, מעוגנת בהסכמים הקואליציוניים.

יובל שטייניץ: עם זאת, אני רוצה לומר לך דבר אחד: אני אעשה כל מאמץ להידברות ולהתייעצות עם משרדי הממשלה האחרים, עם בנק ישראל, עם המעסיקים ועם העובדים.

יובל שטייניץ: אני מנצל את השאלה שלך ופונה גם אליהם, ואל כל הגורמים במשק – לא רק לכנסת – ומציע לזכור שמדובר בשעת חירום, בצעדי חירום, וראוי שכולם – כולנו נתגייס יחד.

רוחמה אברהם-בלילא: בשעת חירום משנים בשעתיים חוק-יסוד?

יובל שטייניץ: תודה רבה לך, ותודה רבה לכם.

חברת הכנסת , חבר הכנסת בר-און העלה לו להנחתה.

רבותי חברי הכנסת.

אדוני ראש הממשלה.

רבותי השרים.

מירי רגב: השארתם לנו הרבה עבודה.

רוחמה אברהם-בלילא: לא נורא.

רוחמה אברהם-בלילא: דברים שלא רואים מכאן רואים משם.

רוחמה אברהם-בלילא: אדוני היושב-ראש, אתה יודע שהכול עניין זמני.

תודה רבה.

אין כל ספק, מי שלא יודע שהכול עניין זמני יש לו בעיה, בעיה קשה.

אני ועוד איך יודע.

אני גם יודע שהזמנים משתנים, חברת הכנסת , ולכן את צריכה להסתכל קדימה בציפייה טובה.

הדברים משתנים.

רבותי חברי הכנסת וחברות הכנסת, רבותי השרים, להלן סדר הדיון, שיפתח אותו חבר הכנסת , כי הדובר הראשון ירד.

אני מודיע לכולם שעד לרגע זה נרשמו 28 דוברים, וכל מי שרוצה להירשם, ושמו לא נמצא ברשימה, ייגש עכשיו, כי בעוד חמש דקות אני סוגר את הרשימה.

הדבר הבא – מייד בתום הדיון בקריאה ראשונה תתקיים הצבעה, ואם ההצעה תתקבל והממשלה תשיג רוב, נעביר את הדיון לוועדת הכספים הזמנית.

אני מאפשר לכל אחת מהסיעות שאינה חברה בוועדת הכספים הזמנית שאחד מחבריה ישתתף בדיון, כדי שיוכל להגיש הסתייגויות.

אני מודיע זאת בצורה מפורשת.

אין להם זכות הצבעה, אבל יש להם זכות הבעת דעה וזכות הגשת הסתייגויות.

אני עושה זאת בגלל צוק העתים, ובגלל המצב המיוחד שנקלענו אליו, שבו ועדה זמנית מחויבת לדון בנושא – לא שזה על-פי דעתה.

לאחר מכן לא נקיים הפסקה, אלא נעבור להצעות לסדר-היום שהגישו חבר הכנסת חיים רמון חבר קדימה וחבר הכנסת אילן גילאון ממפלגת מרצ, על-פי דרישת 25 חברי כנסת לפחות לקיים דיון מיוחד, שאיחדתי אותו עם הדיון היום.

לאחר מכן, אם ועדת הכספים עדיין לא תסיים את דיוניה אנחנו נכריז על הפסקה.

אם תסיים, נשמח להתחיל מייד את הדיון בהסתייגויות.

חברי הכנסת, לכל אדם לא יוכלו להיות יותר משתי הסתייגויות, כי מדובר פה בשני עניינים, בשני נושאים, ולהתחיל לפצל לתת-נושאים לא נאפשר, משום שאין צורך, כי אז לא תהיה הסתייגות מהותית.

אנחנו נדון בהסתייגויות המהותיות ונקפיד קלה כחמורה על התקנון, חבר הכנסת אורון, כך שאתם לא צריכים לשאול.

קלה כחמורה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, בוא לא נשבור את הכללים.

חיים אורון: אני סימנתי לפחות שמונה הסתייגויות מהותיות.

נדון בהן.

בסדר.

נדון כדי לראות אם באמת – אני מציע שחבר הכנסת אלקין, חבר הכנסת אורון – –

חיים אורון: לא, לא.

– – חבר הכנסת וחבר הכנסת ברכה יבואו אלי, ואנחנו נקבע.

התקנון ימוצה.

אדוני יכול לזכור את סעיף 131.

חיים אורון: אני מכיר אותו.

ואני לא רוצה להפעיל אותו ולא מציע להפעיל אותו.

חיים אורון: אל תפעיל אותו.

אם ההסתייגויות הן מהותיות, הן יישמעו.

חבל על הזמן.

אם תרצו בוועדות הסכמה, עם חבר הכנסת אלקין.

ההצבעות לא תהיינה לפני השעה 14:00, אני כבר מודיע.

לא תהיינה לפני השעה 14:00.

חבר הכנסת מוזס, הגעת?

מנחם אליעזר מוזס: אני מוותר.

לפני שאני מבקש מחבר הכנסת ברכה לעלות ולהיות ראשון הדוברים, אני מזמין את יושב-ראש הוועדה המסדרת להשמיע הכרזה.

צריך הצבעה?

זאב אלקין: לא.

לא צריך הצבעה.

בבקשה.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אבקש להודיע בזאת על חילופי אישים בוועדות הזמניות כדלקמן:

זאב אלקין: בוועדה המסדרת – מטעם סיעת העבודה, במקום חברת הכנסת יכהן חבר הכנסת על חשבון סיעת העבודה.

זאב אלקין: חבר הכנסת אורלב יחדל לכהן כמשקיף בוועדה המסדרת.

חיים אורון: אני לא מבין.

זאב אלקין: חבר הכנסת אורון, זה מגיע גם אליך.

זאב אלקין: בוועדת הכספים הזמנית – מטעם סיעת קדימה, במקום חבר הכנסת יכהן חבר הכנסת חיים אורון על חשבון סיעת קדימה.

חבר הכנסת אורון, על מה ההתרגשות הרבה?

אתה רוצה הודעה אישית?

(קריאה ראשונה)

אני מזמין את ראשון הדוברים, חבר הכנסת .

לצערי הרב, על-פי התקנון, שעליו נקפיד, לכל אחד מהדוברים שלוש דקות, וקצרה היריעה, אבל אני ומחליפי, חבר הכנסת שנלר וחבר הכנסת אקוניס, נקפיד על סדר-היום.

היות שאני צריך ללכת לנחם אבלים אני מבקש מחברי לבוא ולהחליף אותי.

שלוש דקות, אדוני חבר הכנסת ברכה.

בכבוד.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הכנסת שוברת היום את אחד השיאים בציניות של השלטון.

מוחמד ברכה: היא מביאה לכנסת פארסה שעוד לא נודעה, למרות כושר היצירתיות של הכנסות שעברו, שגם הוא לא היה דל.

מוחמד ברכה: מביאים לכאן שינוי של חוקי-יסוד, שנוגעים בעבודת הממשלה ובעבודת הכנסת, שיידונו בכנס פגרה ואחר כך יועברו לוועדות הזמניות.

מוחמד ברכה: כל זה במטרה לקנות שקט לשלטון החדש לשנתיים הקרובות.

מוחמד ברכה: ראש הממשלה כנראה מודע, על-פי ניסיון העבר, לכושר הסחיטה שמצפה לו, והוא רוצה לדלג על קשיים, קלקולים ותקלות בממשלה, ולקנות, מתוך האופוריה של תפיסת השלטון, שקט לשנתיים.

מוחמד ברכה: תוך כדי כך הוא יוצר נזק בל יתוקן לכנסת ולמשטר הדמוקרטי.

מוחמד ברכה: אנחנו ידענו וצפינו עד כמה הממשלה הזאת מסוכנת לדמוקרטיה, אבל לא חשבנו שזה יהיה מהר כל כך – לבוא ולדחוק את הכנסת לשוליים באחד הדיונים הכי חשובים, שהם במהותו של הפרלמנטריזם.

מוחמד ברכה: הכנסת אמורה למלא שלושה תפקידים עיקריים בדרך כלל: חקיקת חוקים, אמון או אי-אמון בממשלה, וקביעת התקציב – או אישור התקציב.

מוחמד ברכה: כאן באים במחטף, כדי לכופף את הכנסת ולדחוק אותה אל מחוץ לשיח הרלוונטי בתקופה הקרובה.

מוחמד ברכה: יתירה מזאת, לו השנים היו שנים של שקט כלכלי ושל יציבות הנראית באופק, שאין בהן תמורות ומהמורות בכלכלה המקומית ובכלכלה העולמית, היינו אומרים: ניחא, מה שהיה הוא מה שיהיה.

מוחמד ברכה: אבל כולם יודעים שאנחנו נמצאים בעיצומו של משבר כלכלי עולמי חריף.

מוחמד ברכה: כשנכנס הנשיא אובמה לתפקידו ב-20 בינואר, הוא חשב על רפורמה רחבת היקף, אבל לא חשב על תקציב של שנתיים ולא של שלוש.

מוחמד ברכה: גם מה שקורה כאן בארץ, בישראל – בתוך חודש יותר מ-20,000 מובטלים "נחתו" על המשק.

מוחמד ברכה: הממשלה אומרת שכל השינויים האלה הם כלום, אפשר לעשותם או לעקוב אחרי השינויים התקציביים במהלך השנה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ברכה, משפט אחרון בבקשה.

מוחמד ברכה: אני מסיים, אדוני.

אופיר אקוניס: תודה.

מוחמד ברכה: אבל בעצם הממשלה, דווקא בעיצומו של המשבר הזה, מתכוונת לכפות עלינו תפיסה תקציבית שאין בה שמץ של גמישות – שהתקציב יהיה מותאם לשינויים ולתמורות.

מוחמד ברכה: בעצם, זאת השיטה של הממשלה לחמוק מהמחויבות החברתית כלפי האזרחים שייפגעו.

מוחמד ברכה: התקציבים של השנתיים הקרובות יהיו תקציבים של תמיכה בהון, ואם רוצים לקבע את זה – זה להתעלם ולדחוק את השכבות החברתיות החלשות ואת השירותים החברתיים החשובים כמו חינוך, רווחה ובריאות.

מוחמד ברכה: לכן התקציב הזה, ההצעות האלה של הממשלה הן הצעות אנטי-דמוקרטיות, הן הצעות שלומיאליות, הן קניית שלטון בעת אופוריה, והן יגרמו נזק כבד מאוד, בעיקר לשכבות החלשות.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה, חבר הכנסת ברכה.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת דליה איציק.

אופיר אקוניס: אני מודיע שההרשמה הסתיימה.

אופיר אקוניס: מי שעוד לא נרשם יכול להירשם.

אופיר אקוניס: מסיימים את ההרשמה בזה הרגע.

אופיר אקוניס: אחרי חברת הכנסת דליה איציק – חבר הכנסת חנא סוייד.

דליה איציק: אדוני יושב-ראש הישיבה, אני מאחלת לך המון הצלחה בתפקידך החדש.

דליה איציק: חברי, רבותי השרים, כבוד שר השיכון, חברי חברי הכנסת, אני הבנתי שהכנסת הזאת תעסוק בעיקר במהויות, לא בצורה של הכנסת, ולכן חשבתי שאולי דווקא הנושא הזה – גבירותי, בהצלחה לכן.

דליה איציק: ולכן חשבתי שאולי דווקא נושא כל כך חשוב כמו שינוי חוקי-יסוד במדינת ישראל וכמו הבאת תקציב, אסור לו שייעשה במחטף פרלמנטרי מן הסוג הזה.

דליה איציק: אתה בוודאי תשב בנשיאות הכנסת בתפקידך זה, ובוודאי לא תסכים ולא תרצה שיהיה חוק עוקף-כנסת.

דליה איציק: אני הייתי בדילמה לא מעט פעמים, בדילמה כזאת לא הייתי.

דליה איציק: כי זאת לא דילמה.

דליה איציק: אני מאוד מצטערת שיושב-ראש הכנסת אישר את היום הזה.

דליה איציק: אני מצטערת שיושב-ראש הכנסת הסכים שהכנסת תהיה מיותרת.

דליה איציק: המעשה הזה מייתר את הכנסת.

דליה איציק: אני רוצה שתאמין לי, אדוני היושב-ראש, אני לא זוכרת – דיברתי עם חבר הכנסת אורון קודם.

דליה איציק: הוא מזקני הכנסת לא בגלל שערו הלבן, ויש לו ניסיון, ויעידו כאן חברי הכנסת – אינני זוכרת – אני ממש רוצה לכבס את מילותי בקפידה – בריונות פרלמנטרית מן הסוג הזה.

דליה איציק: אני מצטערת, אין לזה קשר לא לאופוזיציה ולא לקואליציה.

דליה איציק: אין לזה קשר.

דליה איציק: אני רוצה לבקש ממך – אתה בתחילת דרכך – כדבר בעלת ניסיון לאיש צעיר ומוכשר כמוך, אני באמת חושבת שאתה מוכשר: אל תסכים שזה יקרה.

דליה איציק: היום אני פה ומחר אתה שם; מחר אני שם ואתה פה.

דליה איציק: מי שישמור על כבודה של הכנסת – חשבתי שזה מקרה קלאסי, אני לא זוכרת מקרה כזה ב-20 השנים שאני בבית הזה.

דליה איציק: אני חושבת שוותיקים ממני אינם זוכרים.

דליה איציק: ולכן, אני חושבת שעכשיו צריכה להתקיים הפסקה.

דליה איציק: צריך לעשות עכשיו ישיבה של נשיאות הכנסת.

דליה איציק: אין להסכים בשום אופן – יש פה חברי כנסת הגונים ששייכים לקואליציה והם יודעים שמעולם זה לא היה.

דליה איציק: אני אפילו לא רוצה להיכנס לתכנים של הדבר הזה.

דליה איציק: זה לא רק עוקף-כנסת, זה מייתר-כנסת, מבזה-כנסת, ואין זה המקום.

דליה איציק: בהזדמנות החגיגית הזאת אני רוצה לאחל לכולכם חג שמח.

אופיר אקוניס: תודה רבה לחברת הכנסת דליה איציק.

אופיר אקוניס: שמענו את דבריה בקפידה, ונחליט עכשיו להמשיך בדיון.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך, ואנחנו נשתדל לעשות את הדיון הזה פרלמנטרי ונימוסי ככל שיהיה, ואני בטוח שהוא יהיה כך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חנא סוייד – שלוש דקות.

אופיר אקוניס: לאחר מכן – חבר הכנסת .

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת, אני חושב שהממשלה החדשה, מרוב התרגשות, איבדה את כל הפרופורציות במה שהיא מציעה היום – איבוד פרופורציה במובן המהותי, הכלכלי.

חנא סוייד: כל אחד יודע שהתמורות הכלכליות, שהבעיות הפיננסיות העולמיות מתחדשות כל יום – כל יום יש לנו חדשות מכיוון אחר, ממדינה אחרת, מפולות גדולות.

חנא סוייד: דווקא במקרה כזה אי-אפשר, מבחינה כלכלית – ואני חושב שהנושא כאן הוא נושא כלכלי מהותי, זה עתיד המשק והתקציב של המדינה בשנה הקרובה – במצב כזה נזיל, שמשתנה כל יום, אי-אפשר לבוא ולהגיד שאנחנו רוצים לתכנן לטווח ארוך.

חנא סוייד: הרי כולם יודעים שברזולוציה הקיימת מבחינה כלכלית, עם תמורות כמעט יומיות, אי-אפשר לבוא להגיד שאני רוצה דווקא לתכנן לטווח ארוך יותר.

חנא סוייד: אנלוגיה לתחום שאולי שר האוצר בקי בו היא – אם מישהו פותח נגדך במלחמה, התגובה היא, שאתה ישר מתחיל להגיב; אתה לא אומר: רגע, פסק זמן, אני רוצה להתוות תוכנית אסטרטגית לשנתיים, לשלוש, להגנה.

חנא סוייד: יש כאן איבוד פרופורציות מוחלט שאני לא מבין אותו, וזה מראה שבאמת הממשלה הזאת רק מחפשת את הנוחות וההישרדות ולא דבר מהותי.

חנא סוייד: העניין השני זה הממלכתיות.

חנא סוייד: זאת התבזות של הכנסת.

חנא סוייד: איזה מסר יוצא מהבית הזה, בהזדמנות הזאת, לכלל הציבור?

חנא סוייד: שכל דבר אפשר לעשות פלסתר.

חנא סוייד: מחוקקים חוק-יסוד בתוך יום אחד – כל הקריאות, כל הדיונים, בדבר כל כך חשוב.

חנא סוייד: אני חושב שזה מסר גרוע מאוד, שלילי מאוד, שאנחנו מוציאים מהבית הזה לציבור.

חנא סוייד: בעצם, אם יש לך הכוח, אם יש לך רוב פרלמנטרי, תרמוס, תעשה מה שאתה רוצה.

חנא סוייד: לא חשוב, בושה לא בושה, אתה ממצה את הדיון, לא ממצה את הדיון, אתה עושה לטובת הציבור, עושה לטובת המשק – זה לא חשוב.

חנא סוייד: העיקר שאתה מעביר את הדברים ברוב פרלמנטרי יציב שיש לך.

חנא סוייד: לכן אני חושב שזה מעמד שמבייש את הכנסת.

חנא סוייד: אני חושב שכל הכנסת צריכה להתאחד ולומר לממשלה: חפשו פתרונות אחרים, אפשר לחפש פתרונות אחרים, לקחת בחשבון את פסק הזמן, את חופשת הפסח ואת פגרת הכנסת, אבל בדרך שהיא פחות מביישת ופחות רומסת את הכנסת ואת הכבוד של הכנסת.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת , ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

אופיר אקוניס: אגב, חבר הכנסת סוייד, אם אינני טועה, תפקידה של הממשלה הוא למשול, היא צריכה למשול ולהראות שהיא מושלת, ולכן היא עושה דברים שלא תמיד ימצאו חן בעיני האופוזיציה, אני מניח.

חנא סוייד: לא בשיטה כזאת.

אופיר אקוניס: בשיטות שונות, אבל מקובלות כמובן.

חנא סוייד: שונות ומשונות.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת , בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, יש לנו היום תמונה מאוד מוזרה של הכנסת:

דב חנין: סיעת הליכוד – שני הספסלים האחוריים שלה ריקים ממושבים, כי למעשה כל סיעת הליכוד עברה קדימה, לספסלי הממשלה.

דב חנין: זו אחת מהמוזרויות של הכנסת הנוכחית, אבל זו מוזרות צורנית שמראה מוזרות ובעייתיות הרבה יותר עמוקה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, הבעיה הקשה ביותר של הממשלה הזאת, שמסתמנת כבר בתחילת הדרך, היא שהממשלה הזאת משנה באופן מהותי את כללי המשחק תוך כדי המשחק.

דב חנין: זה קורה עם הנורמות החדשות של איך מפילים ממשלה – 65 חברי כנסת.

דב חנין: למה לא 90?

דב חנין: למה לא 120?

דב חנין: וזה ממשיך עם המהלך החמור, הבעייתי, שאנחנו רואים היום; מהלך שערורייתי, בריונות כוחנית, זילות של חוק-יסוד.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, דיברו על זילות של חוק-יסוד.

דב חנין: אני מפנה את תשומת לבך לכך שיש פה פעמיים זילות של חוק-יסוד: פעם בכך שאנחנו משנים חוק-יסוד במהלך חקיקה מהיר, בליץ חקיקתי במהלך יום אחד; פעם שנייה אנחנו גורמים לזילות של חוק-יסוד כאשר אנחנו מחוקקים חוק-יסוד שכולו הוראת שעה.

דב חנין: אם זו איננה זילות של חוק-יסוד, אינני יודע מהי זילות של חוק-יסוד.

דב חנין: מבחינת התוכן, אדוני היושב-ראש, מצד אחד המסר הוא שאין דחיפות.

דב חנין: אנחנו לא צריכים לדון עכשיו בענייני התקציב; אפשר לדחות את זה, במקום 45 יום יהיו 107 ימים.

דב חנין: זאת אומרת, אין דחיפות.

דב חנין: בזמן שבכל העולם יושבים מסביב לשעון ודנים בתוכניות ממשלתיות וציבוריות להתמודד עם המשבר הכלכלי, אצלנו יש זמן, אין דחיפות, 107 יום מספיקים.

דב חנין: מצד שני, אדוני היושב-ראש, אין דחיפות אבל יש בהילות, כי רוצים שבתהליך בהול אנחנו נאשר תקציב לשנה וחצי.

דב חנין: אני תמה: האם יש מי באוצר, במערכת הכלכלית, באקדמיה הכלכלית, שיכול לספק לנו תחזיות טובות מה יהיה בעוד שנה במשק הישראלי או במשק העולמי?

דב חנין: הרי ברור לחלוטין שאין כאלה.

דב חנין: לכן המהלך הוא גם מהלך של חוסר אחריות.

דב חנין: אני שומע את ההצעות שיש לקראת חוק התקציב החדש – ההצעות, התוכניות – והן מתחרות זו בזו בחוסר בשלות ובחוסר רצינות.

דב חנין: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, לסיים בהערות לשתי סיעות גדולות ששותפות לקואליציה הזאת.

דב חנין: סיעת הליכוד נוטשת את הדרך שבה נהגה עוד תנועת חרות בראשותו של מנחם בגין המנוח, של הקפדה קלה כחמורה בהוראות הפעולה של הפרלמנט.

דב חנין: מנחם בגין, גם כשהיה באופוזיציה וגם כשהיה בשלטון, הקפיד על הנהלים ועל צורת ההתנהלות.

דב חנין: אני אומר את זה כמי שמפלגתו – מפלגתי – היתה במחלוקת חמורה עם מנחם בגין ועם דרכו.

דב חנין: אבל הליכוד, היום את הדרך הזאת נוטש, ויש מקום לחשבון-נפש.

דב חנין: וכמובן, מפלגת העבודה, המפלגה שהתחייבה להילחם על שלטון החוק ושמראה לכולנו דוגמה ירודה במיוחד של דרך להידבק לכיסאות, של אופורטוניזם פוליטי חסר גבולות ושל ויתור על כל עיקרון פוליטי מכל סוג שהוא.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני מקווה שהיום אנחנו נדע לעצור את הפארסה הזאת ולדחות את הצעת החוק הזאת.

אופיר אקוניס: תודה רבה, חבר הכנסת .

אופיר אקוניס: חבר הכנסת עפו אגבאריה, ולאחר מכן – חבר הכנסת חיים אורון.

אופיר אקוניס: יפה לשמוע ממך, חבר הכנסת חנין, על מורשתו של מנחם בגין.

אופיר אקוניס: מאוד יפה ואפילו מרגש אותי לשמוע ממך על מורשתו של בגין.

אופיר אקוניס: זה לא בגלל שהיינו דחויים כאן לפני כמה שנים על-ידי מישהו אחר – לפני הרבה שנים בעצם.

דב חנין: חבל שאתם לא ממשיכים את הדרך הזאת.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אגבאריה, שלוש דקות.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ערב חג החנוכה האחרון, ב-27 בדצמבר אשתקד, יצאה ישראל למבצע "עופרת יצוקה" נגד רצועת-עזה.

עפו אגבאריה: במהלך המבצע, שנמשך כשלושה שבועות, רצחה ישראל בדם קר כ-1,000 בני-אדם, רובם המכריע אזרחים תמימים וחפים מפשע, הרסה בתים על יושביהם והפכה את עזה לעיי חורבות.

עפו אגבאריה: במהלך המבצע הרצחני לא חסכה ישראל משאבים, וחיילי הצבא הישראלי עבדו שעות נוספות כדי לרוקן את הארסנל העצום שבידי הצבא ולהשתמש בו נגד אזרחים ונגד תשתיות.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש – – –

עפו אגבאריה: שלא במפתיע העדיפה ממשלת ישראל להתעלם מהמצב הכלכלי הקשה – –

אופיר אקוניס: רגע, נשמע את הערתו של חבר הכנסת חסון.

ישראל חסון: מאשימים את מדינת ישראל ברצח ואתה נותן לו להמשיך לנאום?

עפו אגבאריה: – – שנוצר בעקבות המשבר העולמי, ולא הכריזה על מבצע "עופרת יצוקה" בתחום הכלכלי – – –

אופיר אקוניס: לא הייתי ער להערה ואני מבקש ממך – אני מקווה, חבר הכנסת אגבאריה, אם שמעתי נכון את הערתו של חבר הכנסת חסון, שמדינת ישראל לא הואשמה ברצח היום הזה.

אופיר אקוניס: אם אינני טועה אתה אמרת את המשפט.

עפו אגבאריה: אני לא יודע אם בעתיד זה לא יהיה, אבל נראה.

אופיר אקוניס: גם לעבר, אני מבקש אם אפשר למחוק את הביטוי "ישראל רצחה במבצע 'עופרת יצוקה'".

עפו אגבאריה: זו עובדה.

אופיר אקוניס: ישראל היתה במבצע של הגנה עצמית מובהק.

עפו אגבאריה: זו עובדה.

עפו אגבאריה: אני הייתי בעזה וראיתי את האנשים האלה בדיוק אחרי המבצע.

אופיר אקוניס: מאה אחוז, ואני הייתי בשדרות וראיתי שבע שנים.

מוחמד ברכה: אין לך זכות לצנזר.

מוחמד ברכה: אתה לא בעמדה של צנזור.

מוחמד ברכה: אתה מנהל ישיבה.

אופיר אקוניס: מאה אחוז, אנחנו ננהל ישיבה שמדינת ישראל לא תואשם בה ברצח.

אופיר אקוניס: סליחה, כשאני מנהל ישיבה ישראל לא תואשם בה ברצח.

אופיר אקוניס: אם צריך, גם נעצור את הישיבה.

מוחמד ברכה: אתה לא יכול לצנזר אותו.

אופיר אקוניס: שמעת אותי, חבר הכנסת ברכה?

אופיר אקוניס: אתה שמעת מה שאני אמרתי?

אופיר אקוניס: עכשיו אם אני ארצה אני גם אעצור את הישיבה כאשר מדינת ישראל מואשמת ברצח.

אופיר אקוניס: לא תואשם המדינה שלנו ברצח.

אופיר אקוניס: לא תואשם.

אופיר אקוניס: לא תואשם.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ברכה, המדינה שלנו לא תואשם ברצח במבצע מובהק – – –

מוחמד ברכה: לך לוועדת האתיקה.

מוחמד ברכה: אתה לא יכול לצנזר חבר כנסת.

אופיר אקוניס: מאה אחוז, אני לא אצנזר חבר כנסת, אני אבקש ממנו לכבס את מילותיו.

אופיר אקוניס: אם יש לו טענות על מבצע "עופרת יצוקה", יטען את טענותיו, לא במלה "רצח", ואני מודה לחבר הכנסת חסון על הערתו.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אגבאריה, עם כל הכבוד, אנחנו לא נשתמש פה במלים שלא היינו רוצים שישתמשו בדיון הזה, כשאני, חבר הכנסת ברכה, מנהל את הדיון הזה.

אופיר אקוניס: תמשיך בבקשה.

עפו אגבאריה: ערב חג הפסח, וכשבוע לאחר השבעתה של הממשלה החדשה, נראה כי ממשלה זו לא מתכוונת לסטות ממדיניותה של הממשלה הקודמת וכי אין בכוונתה להכריז מלחמת חורמה ולטפל טיפול שורש במשבר הכלכלי-חברתי.

עפו אגבאריה: הסנוניות הראשונות לאטימותה של הממשלה החדשה למצוקותיהם של השכבות החלשות היו במינוים של 30 שרים וכעשרה סגני שרים, מה שהפך את ממשלת נתניהו השנייה לממשלה המנופחת ביותר בתולדות מדינת ישראל.

עפו אגבאריה: בצדק כינה חברי חבר הכנסת את ממשלת נתניהו: ממשלת עלי בבא ו-40 השודדים.

עפו אגבאריה: קשה לראות כיצד ממשלה שבה מכהנים בין היתר שר לענייני מיעוטים, שר לענייני ירקות כבושים ושר לענייני קופסאות שימורים תוכל להקצות משאבים לטיפול בקשישים, באמהות חד-הוריות ובנכים ולהצלת מערכת החינוך ומערכת הבריאות.

עפו אגבאריה: במקורות היהודיים נכתב אומנם כי הנבואה ניתנה לשוטים, אך נראה כי לא יהיה זה הרפתקני יתר על המידה להתנבא כבר כעת על סדר העדיפויות של הממשלה החדשה ולגבי תוכניותיה לעתיד.

אופיר אקוניס: תודה.

עפו אגבאריה: סביר להניח שהממשלה החדשה, כמו קודמותיה, לא תשקיע משאבים בצמצום הפערים בין יהודים לערבים ולא תקצה משאבים למיגור העוני והאבטלה.

עפו אגבאריה: ניתן יהיה גם להניח במידה רבה של ודאות כי ממשלה זו, כמו קודמותיה, תמשיך לתקצב את בניית ההתנחלויות הלא-חוקיות, המכונות בטעות "מפעל", במקום לתקצב מפעלים שנמצאים על סף פשיטת רגל ושחרב הפיטורים מאיימת על עובדיהם.

עפו אגבאריה: מכובדי, בימים טרופים אלה, כשהאבטלה גואה ורושמת שיאים חדשים, אני מתקשה לראות את הממשלה החדשה, שמתייחסת למשרד כה חיוני וחשוב כמו משרד הבריאות כאל אבן שאין לה הופכין, נכנסת בעובי הקורה ומטפלת בשלל המצוקות בתחום החברתי.

עפו אגבאריה: ראש הממשלה החדש אומנם אמר בפתח ישיבתה הראשונה של הממשלה כי הגיע הזמן להפשיל שרוולים – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אגבאריה, אתה הרבה מעבר לזמנך.

עפו אגבאריה: קטעו אותי – – –

אופיר אקוניס: ניצלת את זמנך לדבר בנושא אחר.

עפו אגבאריה: קטעו אותי וזה לא על חשבוני.

אופיר אקוניס: ודאי, כי ניצלת את זמנך לדבר בנושא אחר.

עפו אגבאריה: אתה קטעת אותי.

אופיר אקוניס: ודאי, יחד עם הערתו של חבר הכנסת חסון.

אופיר אקוניס: אני מבקש להתכנס לסיום.

עפו אגבאריה: יתירה מזו, הממשלה החדשה נחושה להעביר תקציב לשנתיים, וחוששני ששנתיים אלו יהיו שנתיים של בצורת כלכלית, של קפיטליזם חזירי ושל התנכרות והתעמרות בעניים חסרי כול.

עפו אגבאריה: אשר על כן, צו המצפון מחייב אותי ואת חברי לסיעה להצביע נגד התקציב, נגד הקיפוח ונגד המשך העברת תקציבים מיותרים לטובת ביטחון פיקטיבי והתנחלויות לא לגיטימיות על חשבון מי שזקוקים לתקציבים אלו כמו אוויר לנשימה.

עפו אגבאריה: תודה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אגבאריה, אם אתה מוכן להישאר דקה – ברשותך, עוד כמה שניות.

אופיר אקוניס: אני מבקש ממך לחזור בך מהדברים על רצח שבוצע על-ידי מדינת ישראל במבצע "עופרת יצוקה".

עפו אגבאריה: אני חושב שאם אתה רוצה דבר כזה, אתה יכול להעביר לאיזו ועדה, אבל אני חושב שמה שאני ראיתי היה רצח לשמו.

עפו אגבאריה: כשראיתי ילדים בבתי-חולים – כל כך שרופים מהפוספור – אני לא חושב שזה היה באמת – – –

אופיר אקוניס: אז חבל שלא ביקרת גם בבתי-חולים במדינת ישראל.

אופיר אקוניס: אני מבקש, אדוני המזכיר, למחוק.

עפו אגבאריה: אני ביקרתי גם בבתי-חולים – –

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

עפו אגבאריה: – – ולידיעתך, אני גם טיפלתי בהרבה חיילים, ובמתנחלים גם – –

אופיר אקוניס: אז טוב עשית.

עפו אגבאריה: – – לא כמוך, גם הצלתי אנשים.

אופיר אקוניס: טוב, מאה אחוז.

אופיר אקוניס: תודה, חבר הכנסת אגבאריה.

אופיר אקוניס: אז אני מבקש למחוק מהפרוטוקול את הביטוי "ישראל רצחה ילדים במבצע 'עופרת יצוקה'".

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חיים אורון, ולאחר מכן – חבר הכנסת אילן גילאון.

מוחמד ברכה: – – – אתה לא יכול למחוק, אתה לא יכול לכתוב פרוטוקול.

מוחמד ברכה: אתה לא תופס, אתה לא תופס את מגבלות התפקיד שלך – – –

אופיר אקוניס: אז אנחנו נראה מה אנחנו נעשה, אדוני חבר הכנסת ברכה, בעניין הביטוי הזה – שלא יהיה פה כשאני מנהל ישיבות.

מוחמד ברכה: אתה לא יכול.

מוחמד ברכה: אתה יכול – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ברכה, אני אומר לך – – –

מוחמד ברכה: אתה עושה מעשה חמור.

אופיר אקוניס: חמור מאוד.

אופיר אקוניס: גם להגיד שמדינת ישראל רצחה ילדים זה דבר חמור.

מוחמד ברכה: – – – זה מה שאתה רוצה – – –

אופיר אקוניס: נקיים את הדיון הזה בהזדמנות אחרת.

אופיר אקוניס: נקיים, אדוני חבר הכנסת ברכה, את הדיון בהזדמנות אחרת.

אופיר אקוניס: כשאני מנהל ישיבה, ישראל לא תרצח ילדים – –

מוחמד ברכה: אתה עדיין בחור צעיר – –

אופיר אקוניס: – – או הביטוי "ישראל רצחה ילדים" לא יהיה, חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה: – – חסר-ניסיון – – –

אופיר אקוניס: אני עכשיו מנהל את הישיבה.

אופיר אקוניס: אני אומר לך שהדיון הזה, כשאני מנהל ישיבה, ואני מאמין שגם חברי, גם מקדימה, לא יסכימו לביטויים מהסוג הזה.

מוחמד ברכה: תשמעו.

מוחמד ברכה: הכיסא הזה שאתה יושב עליו, הוא כיסא רם, לא מנהלים אותו – – –

אופיר אקוניס: נכון.

אופיר אקוניס: וגם המקום שבו דיבר חבר הכנסת אגבאריה הוא מקום רם – דוכן הנואמים של כנסת ישראל במדינת ישראל, ולא יישמע הביטוי הזה.

אופיר אקוניס: ועכשיו חבר הכנסת חיים אורון.

אופיר אקוניס: בבקשה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מציע לכמה מחברי הכנסת פה טיפה לרדת באוקטבות.

חיים אורון: הוגדר פה כמה פעמים ההליך שמדובר בו ב"בריונות פרלמנטרית", ולא יכול להיות שהיושב-ראש ימשיך בבריונות.

חיים אורון: כל מה שהופיע כאן יופיע בפרוטוקול, כולל האמירה שלך למחוק, והאמירה שלו לא למחוק, ומי שירצה לקרוא את הפרוטוקול יקרא את הכול.

חיים אורון: ואני מציע לך, עם כל הכבוד ועם כל הביטחון העצמי – ואני מקנא בך – להבין שהתפקיד הזה הוא קצת יותר צנוע.

חיים אורון: יש לך תלונה כלפיו, אני אתן לך את הכתובת: יושב-ראש ועדת האתיקה, שעדיין לא נבחר.

חיים אורון: אצלו תלין על דבריו בכנסת.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

חיים אורון: ולא מוחקים פה פרוטוקולים, ומכניסים פרוטוקולים, וכו'.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: תודה לך, חבר הכנסת אורון, על ההערה.

אופיר אקוניס: תודה, באמת.

חיים אורון: ואשר לנושא עצמו, אני רוצה להתייחס במסגרת הזמן שניתן לי – ואני מקווה שהערה כזאת לא תיחשב לי, אבל אני יודע, במקומותינו גם זה כנראה בתוך השלוש דקות – – –

אופיר אקוניס: נוסיף לך, אדוני, עוד דקה.

חיים אורון: אני רוצה להתייחס ל"בלוף" של תקציב דו-שנתי, כי הוא כאילו הנימוק המהותי בסיפור שמדובר בו.

חיים אורון: מישהו מפריע לממשלה לעשות תוכניות רב-שנתיות?

חיים אורון: אני אביא אתכם לספרי התקציב ותגלו בהם אין-סוף תוכניות רב-שנתיות, שפועלות עכשיו.

חיים אורון: שר הביטחון לשעבר יספר לכם על תוכנית רב-שנתית בביטחון ובכל אחד ממרכיביו, ושר החינוך יספר לכם על "אופק חדש", תוכנית רב-שנתית, ושר הרווחה יספר לכם על תוכנית להוסטלים, גם היא רב-שנתית.

חיים אורון: פתאום בא שר האוצר החדש, שטייניץ, ב-100 ימים, והם צריכים רב-שנתי.

חיים אורון: הם צריכים רב-שנתי רק בשביל דבר אחד; בשביל למנוע מהכנסת, על-פי החוק, להתערב במה שיקרה פה בנושא התקציב בשנתיים הקרובות.

חיים אורון: זה הכול.

חיים אורון: כי אם הממשלה תרצה – אין בעיה, היא תביא תיקון, כמו שהיא הביאה עוד תיקונים לתקציב.

חיים אורון: כל שבוע, כל פעם, היא תביא את זה.

חיים אורון: זה מקרה שיש תקציב שנתי?

חיים אורון: ואיך אומרים?

חיים אורון: – התקציב הוא ביטוי של מדיניות.

חיים אורון: מכל השנים, זאת השנה לתקציב רב-שנתי?

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, אני, בין שאר חטאי, יושב-ראש במועצת מנהלים – לקיבוצניק מותר בקיבוץ שלו, אם הוא לא מקבל שכר נוסף; שלא ישאלו אותי תיכף – ולפני כמה שבועות, במסגרת דיון, אמרנו למנכ"ל: תביא עכשיו תקציב חדש ל-2009 – אחרי שהתקציב כבר אושר, לא כמו בכנסת.

חיים אורון: ולפני כמה שבועות אמרנו לו: תביא תקציב חדש לרבעון הבא, כי אף אחד לא יודע להגיד מה יהיה ברבעון שאחרי הבא.

חיים אורון: ולפני שבוע אמרתי לו: תביא תקציב לחודש הבא – על בסיס תוכנית.

חיים אורון: זה מה שקורה בעולם.

חיים אורון: אלוהים אדירים.

חיים אורון: הסנאט האמריקני בארבעת החודשים האחרונים כבר אישר ארבע תוכניות.

אופיר אקוניס: הוספתי לך עוד דקה.

חיים אורון: ואתם, מה אתם באים?

חיים אורון: אונסים את הכנסת, מסתתרים מאחורי – כאילו – עבודה רצינית.

חיים אורון: תעזבו את הסיפור הזה.

חיים אורון: במקום לעשות את הדבר ההכרחי, תאשרו את התקציב – אני אצביע נגדו.

חיים אורון: אתם יודעים, חברי הכנסת, כשאין תקציב מבצעים בערך 75% מהתקציב המאושר, ויש מקומות שיש להם תקציב מאושר ולא מממשים אותו, כי אין תקציב.

חיים אורון: אז עושים הכול הפוך, ועולים לדוכן באמירות כאלה מתוחכמות.

חיים אורון: אתם אונסים את הכנסת כי אתם פוחדים לשבת מול ליצמן, ולשבת מול אלי ישי, ולשבת מול ברק בשנה הבאה בוויכוח על התקציב, אז אתם אומרים: יאללה, בואו נעשה את זה לשנתיים.

חיים אורון: זאת שערורייה לפי כל אמת מידה, ואני מקווה שהכנסת תדע לפחות – אם היא לא תצליח להפיל את זה – לבטא את התנגדותה לדבר הזה.

אופיר אקוניס: תודה, חבר הכנסת אורון.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אילן גילאון, ולאחר מכן – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

אופיר אקוניס: כל .

אופיר אקוניס: אנחנו מייתרים לכם את ישיבת הסיעה.

אופיר אקוניס: אחרי חבר הכנסת הורוביץ – חבר הכנסת עמיר פרץ.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי חברי הכנסת, גם אני פניתי, יחד עם שאר ראשי הסיעות, ליושב-ראש הכנסת, וקיבלתי מכתב מנומק, שלפיו מבחינה פרוצדורלית אפשר לקיים את הדיון הזה.

אילן גילאון: ואני קטונתי מעניינים פרוצדורליים, אדוני, כי היועצת המשפטית, או הסגנית ליועצת המשפטית או ליועץ המשפטי של הכנסת, אמרה שמבחינה פרוצדורלית הדבר אפשרי, ואין שום מניעה לקיים את הדיון הזה.

אילן גילאון: אני רק רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש – הבעיה בדיון הזה היא שהוא בלתי קביל, או מה שהאנגלים קוראים לו It's not done; לא עושים דברים כאלה.

אילן גילאון: יכול להיות שמבחינה פרוצדורלית כן.

אילן גילאון: דברים כאלה לא עושים, כי ככה לא בונים תקציב, ויתירה מכך: ככה, אדוני, לא בונים אמון.

אילן גילאון: אבל מכיוון שחברי הקודמים היטיבו להתבטא, וחברי הקודם חיים אורון אמר את הדברים הרבה יותר טוב מכפי שאני יכול לומר אותם, אני רוצה לנצל את שתי הדקות שיש לי, אדוני – בתוך אוקיינוס הציניות הזה, שמתהלך כאן, בהתוויית התקציב, והממשלה, וכל מה שמסביב – כדי לקרוא כאן מכתב שאני משמש דוור שלו.

אילן גילאון: לחבר הכנסת יש תפקידים שונים, רבים; לפעמים לשים רגל בדלת עבור מישהו שאין לו מספיק תמיכה, וגם להיות דוור לאנשים שהמכתבים שלהם לא ממש מגיעים.

אילן גילאון: לשר האוצר הספקתי לתת את המכתב, לראש הממשלה אני אניח את המכתב על שולחנו האמצעי, ואני – יש לי הכבוד, אדוני, בשתי הדקות שנותרו לי, להיות הדוור של גל סער, ולקרוא את מכתבה כפי שהיא כתבה אותו: "לך, ראש הממשלה, שר האוצר, יושב-ראש ההסתדרות, או בעצם לכל אחד שיכול לעזור ולהשפיע, שלום רב.

אילן גילאון: שמי גל סער ואני הבת של מוטי סער, יושב-ראש ועד העובדים של מפעל 'עוף העמק'.

אילן גילאון: למרות שאני רוצה להביע במכתב זה את הרגשות שלי ביחס למצב אליו נקלעה המשפחה שלי בעקבות הרצון לסגור את מפעל 'עוף העמק', הייתי רוצה קודם כול להתחיל בתחושת הגאווה שיש לי לאבא שלי, שניהל ומנהל את המאבק בנחישות רבה ובאמונה שיצליח להציל את מקור הפרנסה שלו ועבור האנשים שעובדים אתו כל כך הרבה שנים.

אילן גילאון: אפילו ביום הנישואים של ההורים שלי, שהיה בתחילת המאבק, אמרתי לו שאולי יבוא הביתה ונחגוג כמו כל שנה, אבל הוא לא הסכים ואמר לי שלפעמים צריך לשים את הרצונות האישיים ואת האהבות שלך בצד לטובת הכלל.

אילן גילאון: "עכשיו הייתי רוצה לשתף ולהגיד שלמרות שאני נערה וההורים שלי מאוד מנסים להתנהג באומץ מול המצב החדש, אני מרגישה את המתח, הדאגה, הרגשת העמימות, חוסר הוודאות והחשש מהעתיד.

אילן גילאון: כשאני מדברת על עתיד אני מדברת גם מבחינה כלכלית וגם מבחינה רגשית.

אילן גילאון: בגלל שאין לי תשובות לכל מה שקורה ובגלל שאין לי אפשרות השפעה בחרתי לשאול אותך את השאלות שמטרידות אותי, ואולי אזכה לתשובות שיעזרו לי להתמודד.

אילן גילאון: מה עושים עם אבא שלא מחייך?

אילן גילאון: מה עושים עם אבא שיושב רוב היום ושותק?

אילן גילאון: מה עושים עם אבא שלא יודע מה יעשה מחר בבוקר?

אילן גילאון: מה עושים עם אבא במצב רוח רע ליד שולחן ליל הסדר?

אילן גילאון: מה עושים עם אבא שאין לו תשובות לשאלות שאנשים שואלים אותו?

אילן גילאון: "אני חייבת להגיד שעד שלא מרגישים את זה – לא מבינים את זה.

אילן גילאון: עד שלא חיים את זה – לא מבינים שאי-אפשר לקבל את זה.

אילן גילאון: "אבא שלי תמיד עודד אותי, עזר לי למצוא פתרונות לכל מיני שאלות, ועכשיו, כשהוא צריך פתרונות ועידוד, אני מנסה למלא את התפקיד, אך לא ממש מצליחה לצערי.

אילן גילאון: המצב מורכב מדי עבור ניסיון החיים שלי, למרות שיש בי רצון עז לעזור.

אילן גילאון: אבל איך עושים את זה?

אילן גילאון: איך עוזרים לאבא?

אילן גילאון: איך עוזרים כשיש רצון אבל אין אמצעים?

אילן גילאון: "אני מאמינה שיש לך דרך, והיא נמצאת היכן שהוא.

אילן גילאון: עזור לי לעזור לאבא.

אילן גילאון: בציפייה, גל סער, ילדה לאבא מפוטר".

אילן גילאון: איך שלא תתוו את התקציב, בדרך המקובלת או בדרך שאתם בוחרים, שאיננה מקובלת, עדיף שיהיה על לוח לבכם המכתב הזה, של גל סער.

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, אתה הבא בתור.

אופיר אקוניס: ביקשתי מהמזכיר לקרוא לשר.

אופיר אקוניס: אינני יודע מי בתורנות עכשיו, איזה שר, או שהם עוד לא קבעו את זה במזכירות הממשלה.

נחמן שי: זה לא חשוב, יעבירו חוק – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אורון, אני שומר על כבודה של הכנסת.

אופיר אקוניס: ביקשתי שיקראו לשר, אולי הוא בא מאחור.

נחמן שי: אין שרים.

נחמן שי: אין שרים.

חיים אורון: אין מספיק שרים.

נחמן שי: זאת ממשלה בלי שרים.

חיים אורון: תביאו את – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת הורוביץ, תעלה בבקשה לדוכן, אנחנו מייד קוראים לשר.

אופיר אקוניס: אדוני המזכיר, האם קראת לשר?

חיים אורון: – – מחליף אותה בוועדת הכנסת.

חיים אורון: יש גבול לטירוף.

ג'מאל זחאלקה: חבר הכנסת הורוביץ, אני מציע שתספר לחברי הכנסת על תיאטרון – "הכיסאות" של יונסקו.

נחמן שי: אופיר אקוניס, תביא מישהו מהמזנון.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שי, קראנו לשר.

אופיר אקוניס: בינתיים אנחנו עם חבר הכנסת הורוביץ.

אופיר אקוניס: ירצה לדבר את הזמן שלו ולאחר מכן לקבל עוד קצת זמן כדי שגם השר ישמע את דבריך – חבר הכנסת הורוביץ, נוסיף לך דקה.

אופיר אקוניס: המזכיר, האם קראו לשר?

אופיר אקוניס: בסדר.

אופיר אקוניס: תתחיל, חבר הכנסת הורוביץ, ולאחר מכן – חבר הכנסת עמיר פרץ.

אופיר אקוניס: שלוש דקות.

אופיר אקוניס: בבקשה.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קודמי דיברו על כך שמה שקורה היום הוא אונס של הכנסת, אבל זה אונס מוזר, כי האונסים אפילו לא טורחים להראות את פניהם כאן ועושים את זה באמצעות שימוש בריוני ודורסני בתקנון ובצורה עזת מצח ומחוצפת.

ניצן הורוביץ: קודם עלה לכאן שר האוצר, חסר הניסיון הכלכלי, ואמר שאחד השיקולים במהלך הזה הוא לאפשר לכנסת יותר זמן לדון.

ניצן הורוביץ: אפילו הוא לא טורח לשבת כאן ולענות על הטענות האלה.

ניצן הורוביץ: זהו מהלך בריוני, חסר תקדים – לא רק בכנסת, אלא בכלל בפרלמנטים ברחבי העולם, לא נוהגים בצורה הזאת.

ניצן הורוביץ: רבותי, זהו חוק-יסוד – חוק-יסוד זה לא איזה דבר פעוט.

ניצן הורוביץ: מעבר לעובדה שתקציב דו-שנתי הוא דבר אווילי במציאות משברית כזאת שאנחנו נמצאים בפניה, שמחייבת התאמות ומחייבת גמישות.

ניצן הורוביץ: מדוע היה צורך להעביר את המהלך הזה היום, ביום אחד, בשלוש הקריאות?

ניצן הורוביץ: מה היה נגרע מהממשלה, משר האוצר או מראש הממשלה ומהתוכניות המהוללות שלו, לו היו נותנים כמה שבועות לכנסת – לו היו מאפשרים דיון, למשל בעניין הזה, ולא היו מעבירים את שלוש הקריאות ביום אחד?

ניצן הורוביץ: מה היה קורה?

ניצן הורוביץ: הייתי מגדיר את זה אפילו מהלך פחדני.

ניצן הורוביץ: מעבר לזה, אפילו לטובת החוק ולטובת התקציב – הכנסת ודיוני הכנסת אינם מטרד; זאת אומרת, כשאתה מביא את התקציב לעיון, אתה פותח אותו, אתה דן בו, אתה משפר אותו.

ניצן הורוביץ: תקציב שמובא באופן כזה, במחטף כזה, במהלך בריוני כזה, יהיה תקציב רע, והחוק הזה יהיה חוק רע, חוק קלוקל.

ניצן הורוביץ: אני רוצה לפנות כאן, בהזדמנות זו, במיוחד אל חברי המכונים "מורדי העבודה".

ניצן הורוביץ: מורדי העבודה – חמישה חברי כנסת מסיעת העבודה – חלקם יושבים כאן, חלקם לא יושבים כאן, אני רוצה לקרוא לכם, חברי, להרים יד נגד החוק הזה ונגד ההצעה הזאת, לא לתת יד לקואליציה דורסנית ולרוב דורסני לדרוס את כבודה של הכנסת ולאנוס את הכנסת.

ניצן הורוביץ: ובהמשך להתייצבות שלכם, שאני מקווה שתהיה כאן בולטת וברורה נגד החוק הזה; אני קורא לכם, מורדי מפלגת העבודה, לעזוב את הממשלה הרעה הזאת, לעזוב את הקואליציה הרעה הזאת ולחבור אלינו, לאופוזיציה, למאבק משותף.

ניצן הורוביץ: כשבאתי לפוליטיקה לא חשבתי שכל כך מהר נרד לשפל מדרגה כזה, שכל כך מהר הקואליציה תעשה שימוש כל כך בוטה וולגרי ברוב שיש לה כדי לדרוס את האופוזיציה בכנסת, פשוט לשים אותה ללעג ולקלס.

ניצן הורוביץ: אני חושב שזה יום שחור לדמוקרטיה הישראלית, יום שחור לכנסת, ואני מקווה שכולנו בכנסת נעשה מאמץ כדי להכשיל את הדבר הרע הזה שמונח לפנינו.

ניצן הורוביץ: תודה רבה לכם.

אופיר אקוניס: תודה, חבר הכנסת הורוביץ.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת עמיר פרץ, ולאחר מכן – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

גדעון עזרא: למה אתה לא מפסיק את הדיון?

אופיר אקוניס: קראנו לשר, ומייד ייכנס שר.

אופיר אקוניס: אתה צודק, השר לשעבר עזרא.

אופיר אקוניס: הערתך נרשמה.

אופיר אקוניס: אתה צודק, ואנחנו מטפלים בעניין הזה – מזכירות הכנסת מול מזכירות הממשלה.

קריאה: חבר הכנסת אורון מאוד משועשע.

קריאה: זה טוב.

חיים אורון: נכון, מה נשאר לי לעשות פה?

חיים אורון: להשתעשע.

אופיר אקוניס: טוב מאוד.

אופיר אקוניס: עדיף מלהיות מעוצבן.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת עמיר פרץ, בבקשה.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ממשלה נכבדת וחסרה, דווקא רציתי לברך את שר האוצר על כניסתו לתפקיד שר האוצר ולאחל לו הצלחה – אני מקווה שהוא שומע אותי – אבל כאשר שמעתי את טיעוני שר האוצר, קשה להאמין שאפשר להשתמש בנימוקים טכניים כדי להתמודד עם סוגיות כלכליות כל כך חשובות.

עמיר פרץ: הרי למה הדבר דומה?

עמיר פרץ: הדבר דומה למצב שיש לך פצוע, ובאים הרופאים לפצוע ואומרים לו: רגע, רגע, אתה מדמם, אבל חכה, נעשה לך תוכנית שיקום.

עמיר פרץ: התוכנית תיקח שנה, שנה וחצי, תעזוב רגע את הדימום בצד.

עמיר פרץ: הדימום יכול לגרום לו נזק בלתי הפיך.

עמיר פרץ: הרי זה לא ייאמן.

עמיר פרץ: בכל העולם קודם כול דואגים לכך שהדימום ייעצר, כדי שיהיה אפשר להתמודד נכון עם הבעיות המרכזיות.

עמיר פרץ: מה שר האוצר אומר?

עמיר פרץ: אני לא בא אליו בטענות, כי לצערי הרב ראש הממשלה, בעצם מינויו את שר האוצר, עשה מהלך נכון, אבל בעובדה שמינה את עצמו לשר-על לעניינים אסטרטגיים פגע ביכולת התפקוד של שר האוצר.

עמיר פרץ: היה ראוי שהיה נפטר מהמהלך הזה ונותן לו לתפקד כמו ילד גדול, והוא מסוגל, אין לי ספק בכך.

עמיר פרץ: הניסיון לומר 106 יום – מה זאת אומרת לא להטריד את הכנסת?

עמיר פרץ: סליחה, הייתי גאה אם היו מביאים אותי בחופשת החג כדי לדון בשאלה איך מטפלים במובטלים, איך מטפלים בבעיות הרווחה.

עמיר פרץ: מה, רק שר החוץ יעבוד בחול המועד?

עמיר פרץ: גם אנחנו רוצים לעבוד בחול המועד.

עמיר פרץ: היינו מרגישים שאנחנו עושים דבר חשוב, נכון, לטובת מדינת ישראל; זה היה נותן הרגשה טובה גם לציבור.

עמיר פרץ: מה אומרים לנו?

עמיר פרץ: לכו לחופש, הכול בסדר.

עמיר פרץ: אם נלך לחופש לא יהיו 40,000 מובטלים נוספים אחרי החג?

עמיר פרץ: אם נלך לחופש הפערים יצטמצמו?

עמיר פרץ: סליחה, אל תיתלו בנו.

עמיר פרץ: אתם רוצים לצאת לחופשה?

עמיר פרץ: אני רואה שכבר יצאתם.

עמיר פרץ: צאו לחופשה.

עמיר פרץ: אנחנו, ככנסת, מוכנים להתייצב מבוקר עד ערב, בכל רגע, כדי להתמודד עם הבעיות האמיתיות של מדינת ישראל.

עמיר פרץ: משפט אחרון, אדוני היושב-ראש.

עמיר פרץ: אני באמת חושב שהתופעה הזאת, של בתי-התמחוי, דווקא ערב חג הפסח, צריך שייאמר עליה משהו.

עמיר פרץ: יש דינים שאי-אפשר להתעלם מהם – מתן בסתר, כל הנושאים הכי מרכזיים בערכים החברתיים שהיהדות קבעה לנו.

עמיר פרץ: אני מקווה שהממשלה אינה מתכוונת להפוך את התרבות הזאת לחלק מהמדיניות.

עמיר פרץ: אני בעד לסייע לחלשים, אני בעד להתמודד עם הבעיות התזונתיות, אבל אני נגד המצב הזה שבו התורים הולכים ומתארכים, וכל מצלמות הטלוויזיה הפכו חלק מהעניין הזה.

עמיר פרץ: הגיע הזמן שנחזור לתפיסה הבסיסית – יש ביטוח לאומי בישראל, ודרכו צריך להפעיל את כל התוכניות כדי לסייע לחלשים, ולא להשתמש בהם כחלק ממסע ציבורי מכוער וחסר ערך.

עמיר פרץ: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה, חבר הכנסת עמיר פרץ.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

אופיר אקוניס: אני מסב את תשומת לבה של האופוזיציה לעובדה שיש כאן שני שרים מטעם הממשלה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת נחמן שי, אתה ביקשת שר.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת נחמן שי, שבשיחה עם דובר מפלגת האופוזיציה לא שם לב שנכנסו שני שרים לאולם.

נחמן שי: אני מברך אותך ומודה לך מאוד, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת זחאלקה, שלוש דקות.

אופיר אקוניס: לאחר מכן – חברת הכנסת אורית זוארץ.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לפעמים יש אילוצים שיכול להיות שיצריכו שינויי חקיקה או התאמות מסוימות.

ג'מאל זחאלקה: ואם היה אילוץ אמיתי, אני לא חושב שמישהו מחברי הכנסת היה מתנגד.

ג'מאל זחאלקה: אבל לא מדובר כאן באילוץ אמיתי, אלא בניצול מצב נתון כדי להעביר תוכניות שאין בינן לבין האילוץ שום קשר.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה רוצה להעביר תקציב לשנתיים.

ג'מאל זחאלקה: היא חושבת שזו שעת כושר.

ג'מאל זחאלקה: הקואליציה באופוריה.

ג'מאל זחאלקה: שר האוצר וראש הממשלה והממשלה יכולים להעביר את התוכניות שלהם, את הרפורמות שדיברו עליהן – תיכף אגיד משהו על רפורמות – ולקנות שקט למשך שנה וחצי.

ג'מאל זחאלקה: זה משחק פוליטי.

ג'מאל זחאלקה: אומרים שביבי נתניהו להטוטן, כנראה הקרקס התחיל.

ג'מאל זחאלקה: התחיל הקרקס, ועל חשבונם של האזרחים ועל חשבונן של השכבות החלשות ועל חשבונה של מערכת הביטחון הסוציאלי, הבריאות, החינוך והכול.

ג'מאל זחאלקה: ולמה אני אומר את זה?

ג'מאל זחאלקה: כי ביבי נתניהו לא נולד אתמול.

ג'מאל זחאלקה: ניסינו אותו בתור שר אוצר, בתור ראש ממשלה ובתור מי שהעביר רפורמות כלכליות, והמדיניות שלו היא לנצל משברים כלכליים כדי להעביר שינויים מבניים במשק לטובת העשירים.

ג'מאל זחאלקה: הוא מאמין בזה.

ג'מאל זחאלקה: זו משנתו, אל תטעו בו.

ג'מאל זחאלקה: יש לו משנה כלכלית-חברתית סדורה.

ג'מאל זחאלקה: הוא מאמין שאם נותנים לאילי ההון להתעשר יותר, לעשירים להתעשר יותר, משהו יטפטף מלמעלה לשכבות החלשות, וככה הוא עושה טובה לכולם.

ג'מאל זחאלקה: אני לא רוצה עכשיו לטפל במשנתו הכלכלית, אבל כל מי שחשוב לו – – –

אופיר אקוניס: אין לך הרבה זמן, דרך אגב, אז אתה לא יכול.

ג'מאל זחאלקה: כל מי שחשוב לו, אדוני היושב-ראש, האזרח הקטן, צריך להתנגד בצורה חריפה ביותר להצעה הזאת, מסיבה מהותית.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה, נגיד, תעביר תקציב ב-2009 כפי שהיא רוצה, ואנחנו לא נוכל לתקן אותו.

ג'מאל זחאלקה: אבל אם יעבירו תקציב ל-2009, יש מקצה שיפורים בתקציב 2010, ואז לכולם ייראו, כולל לאנשים בקואליציה, הנזקים של תוכניתו הכלכלית של שר האוצר ושל ראש הממשלה, ואז אפשר אולי לשנות משהו.

ג'מאל זחאלקה: ככה, במקום עם נזקים לחצי שנה ואפשרות תיקון, אנחנו נתקעים עם נזקים לשנה וחצי ואדמה חרוכה רחבה יותר.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך, חבר הכנסת זחאלקה.

אופיר אקוניס: אגב, אני הייתי פה ותיקנו אותי.

אופיר אקוניס: בפעם הקודמת קראתי לך חבר הכנסת זחאלקה – בסגול, אז אני מתקן.

אופיר אקוניס: זו הזדמנות לתקן גם אותך.

אופיר אקוניס: שמו של ראש הממשלה הוא בנימין נתניהו, ולא ביבי נתניהו.

אופיר אקוניס: בנימין נתניהו, זה שמו, ולא ביבי נתניהו.

ג'מאל זחאלקה: אסור להגיד ביבי?

אופיר אקוניס: לא, רק לידיעתך.

אופיר אקוניס: אם מישהו שכח את שמו, אז אני מזכיר לכם ששמו של ראש הממשלה הוא בנימין נתניהו, חבר הכנסת רמון.

רונית תירוש: במחשבתנו זה או ביבי או ציפי.

אופיר אקוניס: אהה, אוקיי.

אופיר אקוניס: אז מה שקרה, חברת הכנסת תירוש, שראש הממשלה – אני אחזור שוב – הוא בנימין נתניהו.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת תירוש, בבקשה.

זאב בילסקי: אולי נעשה תיקון לחוק בעניין הזה, שהוא לא ייקרא ביבי.

אופיר אקוניס: אין צורך להעביר תיקון לחוק, אבל אם תתעקשו – אנחנו פה מוכנים, כפי שאתם רואים.

אורית זוארץ: בקצב הזה זה עוד יקרה.

אורית זוארץ: אתם תחליפו – – –

זאב בילסקי: כשעבדנו ביחד בשגרירות בוושינגטון קראו לו ביבי.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת זוארץ, ולאחר מכן – חבר הכנסת אורי אריאל.

אורית זוארץ: כבוד היושב-ראש, חברים יקרים, נתניהו, ריבלין והממשלה ממשיכים לבזות בפעולותיהם ובמעשיהם לא רק את מדינת ישראל ואת ממשלת ישראל, אלא גם את כנסת ישראל.

אורית זוארץ: ההצעות שמונחות כאן היום – הרצון לשנות חוקי-יסוד במחטף – אין להן שום קשר למשבר הכלכלי.

אורית זוארץ: אין בהן פתרון למשבר הכלכלי.

אורית זוארץ: הממשלה דואגת ליציבותה שלה ולא ליציבות המשק.

אורית זוארץ: מדובר במחטף נוסף ובשינוי חוקי-יסוד לצורך הישרדות הממשלה ותו לא.

אורית זוארץ: אין גבול לעזות המצח ולהתנהלות הבלתי-נסבלת.

אורית זוארץ: ממשלה שנשענת על קצוות, שבה הכיסאולוגיה מחליפה את האידיאולוגיה, שמונו בה שרים על ימין ועל שמאל בעלויות של מיליונים על חשבון משלם המסים.

אורית זוארץ: ואם זה לא מספיק, כדי לכרסם בתקציב המדינה מונו סגני שרים מיותרים בכל אותם תיקים חסרי תוכן ותכלית.

אורית זוארץ: היום, בלי להניד עפעף, מבקשים ראש הממשלה ושר האוצר לקבע את המציאות הקשה הזאת ולעגן אותה, תוך ניצול ציני של הכנסת, בזמן שאלפי מפוטרים נאלצים לעזוב את מקומות העבודה, ונותרים ללא יכולת לפרנס את בני המשפחה בכבוד.

אורית זוארץ: מפעלים נקלעים לקשיים ועסקים נסגרים, ולמאות אלפי משפחות אין היכולת לחגוג את חג הפסח בכבוד.

אורית זוארץ: הן נשענות על עמותות וארגונים שמחלקים אלפי מארזי מזון לחג, ואת זה אתם מנסים לקבע.

אורית זוארץ: בשעה קשה זו מבקשת הממשלה ומבקש העומד בראשה לעשות מחטף, לשנות את חוקי המשחק, את חוקי-היסוד, בחקיקת בזק.

אורית זוארץ: התקציב הזה דרוש לנו, והוא צריך להיות דינמי.

אורית זוארץ: התקציב הזה דרוש לנו לשנה אחת, ולאחר מכן, כשנראה מה המצב במשק, מה המצב בעולם, נוכל להתאים את התקציב לשנת הכספים הבאה, למציאות שנוצרה.

אורית זוארץ: אנחנו פועלים בתנאים של חוסר ודאות.

אורית זוארץ: לא הוצגו תוכניות עבודה, לא הוצגו פעולות דרושות, לא התקיים דיון ענייני אחד עם שום גורם בכיר במשק מתחום הכלכלה ומתחום המשפט.

אורית זוארץ: המציאות הזאת חמורה שבעתיים לנוכח חוסר הוודאות והמשבר הקשה שפוגע בכל חלקה טובה במשק.

אורית זוארץ: ההתנהלות הזאת מסוכנת.

אורית זוארץ: היא מרוקנת את הכנסת מתוכן.

אורית זוארץ: היא פוגעת במקומה של הכנסת כרשות מחוקקת, בתפקידה כמפקחת ומבקרת על פעולות הממשלה, מסרסת את פעולות הכנסת והוועדות והופכת אותה לחותמת גומי.

אורית זוארץ: במקום לדון בכובד ראש ובצורה עניינית בסוגיות הכלכליות ובאתגרים, מנסה ראש הממשלה להוביל אותנו לקיבוע התקציב במצב של חוסר ודאות, והתוצאות הצפויות לנו עלולות להיות הרות גורל.

אורית זוארץ: ויש מי שלא בוחל בשום אמצעים כדי לעגן ולקבע את שרידותה של הממשלה האומללה, שבה טובת העם והמדינה הולכת ומתרחקת מהאופק, והטובה האישית, התיק והכיסא והרצון לשמר אותם הופכים להיות העיקר.

אורית זוארץ: מי יודע מה יהיה כאן בעוד שנתיים.

אופיר אקוניס: תודה רבה, חברת הכנסת זוארץ.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אורי אריאל, ולאחר מכן – חבר הכנסת זאב בילסקי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אריאל, בבקשה; שלוש דקות.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יהיה לך זמן spare, אדוני היושב-ראש.

אורי אריאל: ראשית, איחולי לשר להגנת הסביבה, חבר הכנסת גלעד ארדן – שתעשה לנו ירוק בעיניים.

אורי אריאל: בינתיים מה שהממשלה עושה זה חושך בעיניים.

אורי אריאל: אולי הגענו למכת חושך.

אורי אריאל: יש פה אונס לאור היום, ואתם גם נהנים מזה.

מגלי והבה: מזל שאתם לא נכנסתם לשם.

אורי אריאל: הדבר האחרון שאני רוצה לומר פה ועכשיו – על זה אמרו חברים "נבל ברשות התורה".

אורי אריאל: הכול חוקי, הכול תקין, ועדיין זה נקרא מעשה נבלה.

אורי אריאל: חג שמח.

אופיר אקוניס: תודה רבה על הקיצור, חבר הכנסת אריאל.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת זאב בילסקי, ולאחר מכן – חברת הכנסת רחל אדטו.

אופיר אקוניס: לאחר מכן – חבר הכנסת חיים רמון.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לברך את השר גלעד ארדן על הירוק שיעשה לנו, כפי שאמרו פה כולם.

זאב בילסקי: אני מאחל לך הרבה הצלחה ומשתתף בצערך, שאתה צריך לשבת פה ככה עכשיו ולשמוע דברים – – –

גלעד ארדן: תשתתף בצערי על כך שאני לא יכול לצעוק ולהפריע.

גלעד ארדן: זה מצער אותי.

זאב בילסקי: כל הזמן חשבתי, מהיכרותי אותך – אני יושב פה ואומר לעצמי: מה גלעד היה אומר על ממשלה שעושה דבר כזה.

זאב בילסקי: אוי, אוי, אוי, התקרה פה היתה רועדת.

זאב בילסקי: אבל אני אשתדל לעשות את זה בשבילך, אדוני היושב-ראש, ולהגיד לך שקודם ישבה פה, ביציע, קבוצה של תיירים, אנשים שהביאו אותם מחוץ-לארץ לראות את הארץ, ואומנם אדוני הוא לא שר התיירות, אבל הוא יודע כמה חשוב שיבואו תיירים למדינת ישראל.

זאב בילסקי: ואכן, סוף-סוף הם באו, וגם לקחו אותם לכנסת.

זאב בילסקי: חשבתי לעצמי מה האנשים האלה לוקחים הביתה, מה הם יספרו – מה היה בישראל.

זאב בילסקי: הם באו לכנסת בשעה שהממשלה מקעקעת את חוקי-היסוד של מדינת ישראל.

זאב בילסקי: זה מה שהם יספרו כשהם יבואו.

זאב בילסקי: אני חשבתי לעצמי, אדוני היושב-ראש – לא יודע, כבר העברתי כמה תקציבים בחיים שלי.

זאב בילסקי: אני לא זוכר פעם אחת שניסיתי בצורה כל כך בוטה לשנות את החוקים כשזה היה נוח לי.

זאב בילסקי: ישבתי וחשבתי, למה הממשלה עושה את זה?

זאב בילסקי: בסך הכול אלה אנשים פטריוטים, שאוהבים את המדינה, למה שהם יעשו דבר כזה – ביום אחד, חקיקות מהירות כאלה?

זאב בילסקי: ואז הבנתי שלמעשה הם מאוד חוששים מדבר שאכן יבוא להם, כי אני מכיר את חבר הכנסת גפני; איזו יכולת יש לחבר הכנסת גפני.

זאב בילסקי: אני זוכר שהיה בית-ספר של התנועה של חבר הכנסת גפני ברעננה – איזה צרות הוא עשה לי.

זאב בילסקי: לא ישנתי לילה אחד בשקט ממה שגפני עשה.

זאב בילסקי: הממשלה יודעת שכשיבוא התקציב, חבר הכנסת גפני ידאג – מעבר ל-7 המיליארדים שלקחו לעצמם – לקחת עוד.

זאב בילסקי: ולכן, מה הבעיה?

זאב בילסקי: בואו נעשה את זה בבת אחת.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, אני אומר לך שבשבילי זה יום קשה.

זאב בילסקי: כשאני רואה איך ממשלה מוחקת בבת אחת – ופה, זקני הכנסת לא זוכרים פעם אחת שלקחו וקעקעו חוקי-יסוד, גם לא חוקים רגילים.

זאב בילסקי: חבל.

זאב בילסקי: יכול להיות שאפשר לדון בתקציב לשנתיים, יכול להיות שהממשלה הזאת, שצריכה להחזיר את 7 המיליארדים שהיא כבר נתנה להסכמים קואליציוניים – באמת צריך לנסות לעזור לה להחזיר את זה, אבל לא בצורה שמביישת את הממשלה ומביישת את הכנסת.

זאב בילסקי: אני באמת מקווה, אדוני השר, שאולי – דרכך לראש הממשלה בנימין נתניהו, ואולי דרכך, אדוני היושב-ראש, לפרלמנטר, אחד הטובים שהיו פה, יושב-ראש הכנסת הנוכחי – אולי ברגע האחרון, ואני אצטט את חברי חיים רמון; אתם יודעים שכל המביא דברים בשם אומרם מביא גאולה לעולם.

זאב בילסקי: אמר חיים רמון הבוקר, בוועדה המסדרת: אתם יודעים מה?

זאב בילסקי: טעיתם.

זאב בילסקי: אתם יודעים שטעיתם, אנחנו יודעים שטעיתם ועם ישראל יודעים שטעיתם – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בילסקי, אם אתה מסיים בציטוט של חבר הכנסת רמון זה מעולה מהרבה בחינות; גם בציטוט, וגם בזה שהוא מסיים.

אופיר אקוניס: זמנך עבר.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, אתה מנתק לי את חוט המחשבה, וזה יעלה לך בעוד דקה או שתיים.

זאב בילסקי: לכן – עכשיו אני צריך לחזור אל חוט המחשבה שנותק – אמר חיים רמון: טוב תעשה הממשלה אם תגיד "טעיתי", ותחזור – אנחנו הצענו 60 יום, וכפי שאמרו חברי, אנחנו מוכנים לבטל את החופשה שלנו, לבוא לכאן בוקר וערב ולשבת ולהכין תקציב ראוי למדינה לשעה הזאת.

זאב בילסקי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך, חבר הכנסת בילסקי.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת רחל אדטו, ולאחר מכן – חבר הכנסת חיים רמון, שיוכל לצטט את עצמו אפילו.

אופיר אקוניס: אתה זוכר מה אמרת?

חיים רמון: – – –

רחל אדטו: אדוני היושב-ראש, עמיתי חבר הכנסת בילסקי דיבר על התיירים שהיו כאן קודם.

רחל אדטו: אני דווקא חשבתי על תלמידי בית-ספר שלומדים אזרחות כמקצוע חובה ונבחנים באזרחות כמקצוע חובה.

רחל אדטו: כחלק מלימודי האזרחות שלהם הם לומדים חוקי-יסוד, וכיצד משנים חוקי-יסוד.

רחל אדטו: עורכי-הדין, כחלק מבחינות הלשכה שלהם, לומדים גם על חוקי-יסוד וכיצד משנים חוקי-היסוד, והנה, אנחנו כאן, בבת אחת, משנים את כל מה שאנחנו מטיפים, משנים את כל מה שלומדים, ועושים מחטף לשנות את חוקי-היסוד.

רחל אדטו: לכן, גם מר נתניהו, גם ריבלין וגם הממשלה ממשיכים לבזות – בפעולות הממשלה ובמעשיה – לא רק את מדינת ישראל ואת ממשלת ישראל, אלא גם את כנסת ישראל, הגוף המחוקק של מדינת ישראל.

רחל אדטו: מה שמציעים לנו כאן היום זה רצון לשנות חוקי-יסוד במחטף, ואין שום קשר בין זה ובין המצב הכלכלי, ואין בזה פתרון למשבר הכלכלי.

רחל אדטו: מדובר במחטף נוסף, בשינוי חוקי-יסוד לצורך הישרדות הממשלה, ותו לא.

רחל אדטו: אנחנו רואים שהיום הממשלה, שכולה ממשלה בת חמישה ימים, עוד לא התחילה בפעילותה, אבל הפעילות הראשונה שלה היא שינוי שני חוקי-יסוד – חוק-יסוד: משק המדינה וחוק-יסוד: הכנסת.

רחל אדטו: מדובר במהלך חמור, הפוגע במעמדה של הכנסת כרשות המחוקקת.

רחל אדטו: תיקון חוק-יסוד הוא לא דבר שבשגרה, וניסיון לשנות את השם, כמו שנאמר קודם, ולהתייחס לזה כאל הוראת שעה ולא כאל חוק-יסוד, זה ניסיון ציני להצדיק את המחטף.

רחל אדטו: הגשת התקציב לשנתיים מראש בעת משבר כלכלי עולמי ואי-ודאות כלכלית זה דבר בלתי כלכלי ובלתי הגיוני.

רחל אדטו: אין כלכלן בעולם, ולא רק במדינת ישראל, שיכול להצביע על תחזית כלכלית לשנתיים הקרובות.

רחל אדטו: לכן, אם יש להם קושי להכין תקציב רציני ל-45 יום, קל וחומר קשה יהיה להכין תקציב רציני לשנתיים קדימה.

רחל אדטו: זהו מחטף רציני, מסוכן, שמעלה ספקות רבים גם אשר לאופן שבו הממשלה הנוכחית מתכוונת לנהל את פעילותה בהמשך.

רחל אדטו: אני מוחה נמרצות על כל ניסיון להמשיך בסדר-היום הנוכחי לשינוי חוקי-יסוד.

אופיר אקוניס: תודה רבה לחברת הכנסת אדטו.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חיים רמון, בבקשה.

אופיר אקוניס: לאחר מכן – חבר הכנסת סעיד נפאע, ולאחר מכן – חבר הכנסת אריה ביבי.

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני הייתי בין אלה שלא ראו בעין רעה את מינויו של חבר הכנסת שטייניץ, ידידי, לשר האוצר.

חיים רמון: אמרתי, תנו לו אשראי.

חיים רמון: קודם כול, תנו לו אשראי, כי הוא לא מומחה, כי ראינו לאן המומחים הביאו אותנו.

חיים רמון: אמרתי: אני מכיר אותו, אדם עם שכל ישר, שירתנו יחד בוועדת החוץ והביטחון, הוא ירש אותי בתפקיד יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, והוא היה בסדר, וכל הזמן שיבחתי אותו.

חיים רמון: היום קצת התאכזבתי.

חיים רמון: לא יותר מדי, אבל קצת.

חיים רמון: מה היה הטיעון המרכזי של שר האוצר שטייניץ?

חיים רמון: שהמומחים אמרו לו לעשות תקציב דו-שנתי.

מרינה סולודקין: – – –

חיים רמון: אני אומר לו, אם אמרו לך לעשות תקציב דו-שנתי, תעשה תקציב רבעוני – אפילו לא שנתי.

חיים רמון: תראה מה קרה בעולם.

חיים רמון: לקחו את כל רעיונות המומחים, זרקו אותם לפח, וכל חודש, חודשיים נעים לפי המצב ועושים תוכנית.

חיים רמון: דרך אגב, הוא לא צריך ללכת.

חיים רמון: חברי הכנסת, ידידי, אתם מפריעים לי.

אופיר אקוניס: חברי הכנסת מסיעת קדימה, אתם מפריעים לחבר הכנסת רמון, שגם הוא מסיעת קדימה, כזכור לכם.

אופיר אקוניס: למה אתם מפריעים לו?

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת רמון.

חיים רמון: בכל זאת, לא המצאנו את הגלגל, צריך ללמוד משהו.

חיים רמון: בכל העולם יושבים ולא מקבלים את עצות המומחים.

חיים רמון: להיפך, כל מה שהיה נכון עד לפני שנה לא נכון היום.

חיים רמון: הוא גם יכול ללמוד ממה שקרה בארץ.

חיים רמון: ב-2001 היה משבר כלכלי, כל שלושה-ארבעה חודשים באנו עם תוכנית.

חיים רמון: לא באנו – הממשלה דאז באה.

חיים רמון: אז למה אתה עושה דבר מהסוג הזה?

חיים רמון: עכשיו, אני עוזב את כל מה שדיברו חברי על העניין של חוק-יסוד וכו'.

חיים רמון: עניינית, מה טוב לכלכלת ישראל?

חיים רמון: הנקודה השנייה, למה אתה מתחיל את דרכך במחלוקת, בפירוד, כאשר במצב הנורא הזה צריך אחדות גם עם האופוזיציה?

חיים רמון: שר האוצר שטייניץ, מה היה קורה – ולא מאוחר, דרך אגב, ואני אומר את זה גם ליושב-ראש הכנסת רובי ריבלין – מה היה קורה אם הייתם באים לאופוזיציה ואומרים: יש מצב קשה, אנחנו רוצים להתייעץ אתכם במצב החירום?

חיים רמון: כי העניין הכלכלי זה כמו מלחמה היום.

חיים רמון: לא רוצים לשבת אתכם.

חיים רמון: אנחנו לא יכולים 45 יום.

חיים רמון: מאה אחוז, אתם צודקים, אי-אפשר לעשות תקציב ב-45 יום.

חיים רמון: אנחנו צריכים 60–70 יום.

חיים רמון: מאה אחוז, קחו 70 יום, נעביר את זה בעשר דקות ונגמור את העניין.

חיים רמון: אתם רוצים תקציב לשנה וחצי?

חיים רמון: בואו נדבר גם על זה.

חיים רמון: אני לא שולל את הכול.

חיים רמון: למשל, יש נושאים שבהחלט צריך שהם יהיו מתוקצבים באופן ארוך טווח.

חיים רמון: חלקים כאלה וחלקים אחרים.

חיים רמון: תראו למה אתם נכנסים.

חיים רמון: אתם רואים שאני אופוזיציה אחראית, אז אני לא אקרא לממשלה בכינויי גנאי, אבל לא נשאר טעם טוב מהקמת הממשלה.

חיים רמון: אני עדין, נכון?

אופיר אקוניס: חבר הכנסת רמון, אתה גם עדין, וגם זמנך פג.

חיים רמון: למה שלא תעשו את זה?

חיים רמון: אתם באים למחלוקת, עכשיו אנחנו – – –

מגלי והבה: לאיזו ממשלה אתה מדבר?

חיים רמון: אתה מפריע לי, חבר הכנסת מגלי.

חיים רמון: הם לא מעניינים אותי.

מגלי והבה: הרגעת אותי.

חיים רמון: תודה.

חיים רמון: אני לא מבין למה צריך ללכת ולעשות את המחלוקת הזאת, ולבוא עכשיו עם אלפי הסתייגויות, ויעלו חברי הכנסת, ונשב פה עד אמצע הלילה ולמחרת כל התקשורת – למה?

חיים רמון: מיותר, לא נכון, כמעט מטופש.

חיים רמון: קחו עצה חינם, אני לא מבקש שום דבר בשבילה – בואו, לא מאוחר, נרד למטה, תעבירו את זה בקריאה ראשונה.

חיים רמון: גם על זה אני מוותר לכם.

חיים רמון: נרד למטה וננסה לעשות משהו במשותף, כי זה מה שנדרש כרגע כדי לטפל במצב.

חיים רמון: אי-אפשר לדבר כל היום על מובטלים ולהתנהג כאילו שום דבר לא קרה.

חיים רמון: באים באמת לטפל בזה.

חיים רמון: הדבר האחרון שאני רוצה לומר, ואני מעריך את זה שאתה מאפשר לי – –

אופיר אקוניס: אני מאפשר לך עוד 30 שניות.

חיים רמון: – – ב-30 שניות אומר:

חיים רמון: חבר'ה, הבעיה היא לא תקציב; הבעיה היא שצריך להביא תוכנית לטפל – במדינות העולם טיפלו במאות מיליארדים ב-24 שעות.

חיים רמון: כל הכלכלה בוערת.

חיים רמון: שב, אדוני שר האוצר, ותביא בשבוע הבא – בחול המועד, אם צריך – תביא תוכנית כלכלית לטיפול בעניינים, ולא תקציב.

חיים רמון: אלה צעדים כלכליים להתמודדות עם הבעיות והצרות במשק.

חיים רמון: הבעיות האמיתיות.

חיים רמון: כל מה שאמרו חברי על חוקי-יסוד נכון, אבל זה מה שחשוב.

חיים רמון: אני רוצה לדבר על הדחוף והבוער, ובזה, לצערי, הממשלה לא מטפלת – לא בדחוף ולא בבוער, והיא עוד רוצה תוכנית כלכלית לעוד 100 יום.

חיים רמון: זה מטורף לגמרי.

חיים רמון: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה לחבר הכנסת רמון.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת סעיד נפאע, ואחריו – חבר הכנסת אריה ביבי.

נחמן שי: איך אפשר להעביר אס.

נחמן שי: אם.

נחמן שי: אס לשר לאיכות הסביבה?

אופיר אקוניס: אם יש לך המספר שלו אתה יכול להעביר לו אס.

אופיר אקוניס: אם.

אופיר אקוניס: אס.

אופיר אקוניס: השר להגנת הסביבה, שאל חבר הכנסת נחמן שי אם אפשר להעביר לך אס.

אופיר אקוניס: אם.

אופיר אקוניס: אס.

אופיר אקוניס: אמרתי לו שאם יש לו המספר שלך הוא יכול להעביר לך מסרון.

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת נפאע.

סעיד נפאע: כבוד היושב-ראש, קודם ריגש אותך במידה מסוימת חבר הכנסת בזה שציטט או הזכיר את משנתו של מנחם בגין.

אופיר אקוניס: נכון.

אופיר אקוניס: אז אתה הולך לצטט את יצחק שמיר.

סעיד נפאע: אני מקווה שאני ארגש אותך אם אצטט איש פוליטי מהמפלגה שלך שאמר פעם, נדמה לי בממשלה הראשונה – או כלפי הממשלה הראשונה – של מר בנימין נתניהו; הוא אמר: הממשלה הזאת טסה לשום מקום.

סעיד נפאע: אז בשבוע שעבר, כשהתבשרנו על קווי היסוד וניסינו ללמוד מתוך המלים העמומות, מתוך קווי היסוד, לאן הממשלה הזאת טסה, מהם האופקים הפתוחים בפני הממשלה הזאת, חיש מהר התברר שלמעשה כל האופקים סתומים.

סעיד נפאע: הן האופק הערבי – שמענו מלים כמו "נעשה שלום עם שכנינו", אבל איך ובאיזו דרך לא ידענו.

סעיד נפאע: האופק הפלסטיני, שבו לפחות היתה איזו הרגשה של פתיחת פתח, פתאום אנחנו רואים שגם האופק הזה נסתם.

סעיד נפאע: באופק הפנים-ערבי, שמענו מלים כמו "נשמור על אופיה היהודי של מדינת ישראל", ולא מלה אחת על שוויון לאוכלוסייה הערבית.

סעיד נפאע: אלה האופקים הסתומים שהתבשרנו בהם בשבוע שעבר, והיום רואים שאין גם אופק כלכלי בפני הממשלה הזאת, ועם תחילת צעדיה – האינדיקציה שאנחנו יכולים ללמוד היא המחטף שהממשלה מנסה לעשות היום.

סעיד נפאע: הרי חוקי-היסוד, כפי שאני למדתי אותם כשלמדתי משפטים, כפי שאני יודע היום, הם גולת הכותרת של הבית הזה.

סעיד נפאע: אם מביאים לשינוי חוק-יסוד בנושא כל כך חשוב, כאשר רק אתמול התבשרנו ש-21,000 עובדים פוטרו, ומביאים את זה במחטף, ובתוך כמה שעות צריך לשנות חוק-יסוד – כפי שאומרים בשפת המשפטים, זה לא חטא, זה לא עוול – זה פשע, כי זה זילות של גולת הכותרת של הבית הזה – חוקי-היסוד.

סעיד נפאע: לבסוף, אני מאחל מועדים לשמחה גם ליהודים וגם לנוצרים, עד כמה שאפשר.

סעיד נפאע: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה לחבר הכנסת נפאע.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אריה ביבי, ולאחר מכן – חבר הכנסת .

עתניאל שנלר: בבקשה, אדוני.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני לא חלמתי שבדיון הראשון שלי בכנסת נקבל הצעת חוק כזאת פזיזה, לא אחראית, מחטף.

אריה ביבי: על זה נאמר "טובל ושרץ בידו".

אריה ביבי: אולי חוקי, אבל מסריח.

אריה ביבי: בעברי שימשתי יושב-ראש ועדה קרואה בעיר לוד.

אריה ביבי: מעולם לא הבאנו חוק תקציב לשנתיים.

אריה ביבי: שם דובר בעיר, ופה מדובר במדינה.

אריה ביבי: הדברים יכולים להשתנות מרגע לרגע, משבוע לשבוע, מחודש לחודש, ודאי וודאי כל שנתיים.

אריה ביבי: לדעתי, במיוחד במדינה כמו שלנו, שיכולות להיות בה בעיות ביטחוניות כאלה ואחרות.

אריה ביבי: ופתאום אנחנו מדברים על חוק לשנתיים, חוק שהוא מחטף גמור.

אריה ביבי: נשיא בית-המשפט העליון, כשהביאו לפניו מחטף כזה בזמנו – ואני מדבר על נשיא בית-המשפט העליון דאז, השופט ברק, הוא מתח ביקורת חמורה על כך שמביאים חוק ורוצים לאשר אותו בשלוש קריאות, בנשימה אחת, ולא נותנים לכנסת ישראל אפילו להתכונן.

אריה ביבי: גם כחבר האופוזיציה, הייתי תומך בכל דבר שהממשלה תביא, בתנאי שהוא יהיה טוב למדינת ישראל ויוכל לעזור למסכנים, לאנשים שאין להם עבודה היום, אבל לא לחוק שייתן תקציב לשנתיים, שהוא חוק פסול מיסודו ברגע שהוא בא כמחטף ולא נותנים לחברי הכנסת להתכונן לו.

אריה ביבי: פה דיברו על זה שאונסים אותנו, אבל אנחנו לא נהנים.

אריה ביבי: מי שחשב שאונסים אותנו ואנחנו נהנים – אנחנו בכלל לא נהנים.

שלי יחימוביץ': אין דבר כזה ליהנות מאונס.

שלי יחימוביץ': זה לא קיים.

אריה ביבי: אני מקבל את ההערה הזאת, אבל כאן נעשה מחטף, וכמה חברי כנסת התבטאו במלה "אונס".

אריה ביבי: לכן, אני חושב שזה מחטף לא רצוי, ואני חושב שיושב-ראש הכנסת, שכולנו בחרנו אותו פה-אחד, ורצינו שיהיה יושב-ראש הכנסת, היה צריך מלכתחילה לומר: רבותי, בואו לא נביא את החוק הזה, שהוא בעצם מחטף.

אריה ביבי: תודה.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת ביבי.

עתניאל שנלר: יעלה ויבוא חבר הכנסת , ואחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

עתניאל שנלר: בבקשה.

מגלי והבה: מכובדי היושב-ראש, המשנה לראש הממשלה – אני מקווה שלא טעיתי בתואר – חבר הכנסת דן מרידור – – –

דן מרידור: סגן.

מגלי והבה: סגן.

מגלי והבה: אני עד עכשיו לא יודע כמה שרי ביטחון יש, כמה סגנים יש – – –

קריאה: לא חסר.

מגלי והבה: אני בכל זאת מכבד את הסגן, המשנה, את דן מרידור.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, בשבוע שעבר, כשביבי נתניהו, ראש הממשלה, הציג את ממשלתו, אני זרקתי משפט: "אתם זוכרים את 2003?

מגלי והבה: " הוא מנסה להמציא את הגלגל.

מגלי והבה: אנחנו גם יודעים את הססמה הזאת, שטבועה בכל אזרח ואזרח: "ביבי?

מגלי והבה: אני לא מאמין לו".

מגלי והבה: זאת האמת.

מגלי והבה: פשוט מאוד, תעשו חשבון.

מגלי והבה: לא אתייחס לנושא הקונסטיטוציוני ולנושאים שמסביב, לזה שעדיין אין ועדות קבועות, ולא נעשה דיון אחד בשום ועדה, לא בוועדת הכנסת – אני מתכוון לוועדות הקבועות – הכול ועדה מסדרת אחת, שמטרתה לעשות מחטף, שהשלכותיו – אותם שותפים קואליציוניים, שיודעים על 6 מיליארדי שקלים – לאן הכסף הזה הולך?

מגלי והבה: מאיפה ישיגו אותו?

מגלי והבה: אני רוצה להסתכל בעיניהן של אותן מפלגות שחתמו.

מגלי והבה: והיום הם הולכים להרים את ידם – להצביע על קיצוצים בתקציב, לעשות מחטף, שינוי – הצעות כאלה של שינוי חוקי-יסוד, זה נוח להם?

מגלי והבה: זה טוב להם?

מגלי והבה: אבל איך יושב-ראש ההסתדרות, עיני, כשהוא רואה מה הולכים לעשות לעובדים שלו, אחרי שהוא אמר:

מגלי והבה: אני דואג לעובדים; אני דואג שלא ייגעו בהם – לא קרא על ביטול הטבות לעובדים?

מגלי והבה: על ימי חופשה?

מגלי והבה: על דמי הבראה?

מגלי והבה: כל הדברים האלה הם קיצוצים שהולכים להיות.

מגלי והבה: אנחנו הולכים להיות עדים לתופעה שהיא כנראה אופיינית לממשלה הגדולה ביותר בתולדות המדינה: 38 משרות ממשלתיות, 9 מיליוני ש"ח עלות שר.

מגלי והבה: אם היו חוסכים אותם, לפחות את 6 המיליארדים של ההסכמים הקואליציוניים – אז מכאן החשבון מתחיל.

מגלי והבה: לאן הם רוצים להוביל אותנו?

מגלי והבה: מדברים על צונאמי כלכלי, ואצלנו מפזרים.

מגלי והבה: אז לפני שבוע התגאו על האחריות – שהם מקימים ממשלה גדולה שרוצה לטפל במשבר הכלכלי העולמי.

מגלי והבה: היא רוצה לטפל בעצמה, הממשלה הזאת; היא רוצה לטפל בהסכמים הקואליציוניים; היא רוצה לתת תקציבים למי שהבטיחה.

מגלי והבה: וכל זה, רבותי – אתם זוכרים את הססמה בבחירות – אני אקצץ במס הכנסה?

מגלי והבה: הוא עושה לנו מס הכנסה מסוג אחר.

מגלי והבה: אותו שר האוצר של 2003, שכל העם והמדינה זוכרים אותו, הוא ראש ממשלה שיושב בראש הממשלה הגדולה ביותר בתולדות המדינה.

מגלי והבה: תודה רבה.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת .

עתניאל שנלר: יעלה ויבוא חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חבר הכנסת .

עתניאל שנלר: בבקשה, אדוני.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני יודע שמפלגתי היא חלק מהקואליציה, אבל בכל זאת אשתדל שתהיה לי דעה, כי בדרך כלל כשאתה בקואליציה, אתה, כחבר הכנסת, נדרש כמעט באופן אוטומטי לכך שדעה היא חלק מיותר, ודאי אם יש לך – – –

מרינה סולודקין: זה לא נכון.

רונית תירוש: כן, אתה צודק.

איתן כבל: ודאי, אני אומר את זה באופן – מכיר, יודע.

עתניאל שנלר: הנורמה הנהוגה.

איתן כבל: עם זאת – אני אומר את זה ודאי לא באופן גורף – כל אחד מיושבי הבית יודע בדיוק למה אני מתכוון.

איתן כבל: במה שנוגע לאופן שבו התקציב מובא – יש לנו שר אוצר חדש, ואני באמת מפרגן לו, ואני לא ציני, אבל עם זה – דובר רבות על יכולת הקליטה שלו, אבל לא תיארתי לעצמי שהיא כל כך גדולה.

איתן כבל: בלוח זמנים כל כך קצר, כשאני סופר גם את שישי-שבת, למורת רוחם של השותפים הקואליציוניים הדתיים, בתוך פרק זמן כל כך קצר לדעת בדיוק את אשר נדרש, וודאי יכולת לחזות שנתיים קדימה – זה כבר דבר חדש.

איתן כבל: זה כבר דבר שבאמת אני מוריד בפניו את הכובע, אם אכן כאלה הם פני הדברים.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לעסוק קצת יותר במהות, כי אין לנו הרבה זמן.

איתן כבל: בכל הקשור למהות, הרי הדברים יובאו לכאן, וזה כנראה יעבור היום ברוב גדול.

איתן כבל: הבעיה שלי – עוד לפני שאני מתעסק בשאלה אם אפשר להביא תקציב לשנתיים או שלוש שנים – היא על האופן שבו הממשלה הזאת והעומד בראשה תופסים את כל המהלכים.

איתן כבל: לשיטתם – ואלה החוקים שיובאו בתקופה הקרובה – כל השיטה היא בעצם לאפשר משילות.

איתן כבל: זה גם יאפשר, אולי, להביא חוק שהכנסת הזאת תמשול שמונה שנים – שהכנסת תצא לפגרה ותחזור בעוד שמונה שנים, רק שלא תפריע לממשלה לעשות את עבודתה – במירכאות כפולות, אדוני היושב-ראש.

איתן כבל: זה יבוא לידי ביטוי בהצעות להגדיל את מספר חברי הכנסת הנדרשים להפיל ממשלה באי-אמון; זה יהיה בהצעות חוק שיובאו לכאן בכל הקשור למספר האצבעות הנדרשות כדי להעביר חוק תקציבי, ואנחנו נמצא את עצמנו כאן, חברי הכנסת, במצב שבו הכנסת אין לה מקום.

איתן כבל: אני אומר כאן, ומזהיר אותנו, את כולנו – אופוזיציה וקואליציה – זה עניין מאוד זמני.

איתן כבל: נכון הוא שכשאתה נמצא בראש אתה מרגיש את העוצמה, ואתה רוצה שהכול יהיה – ויאפשרו לך – בלי להפריע לך לעשות את מה שאתה רוצה.

איתן כבל: אבל אני מזהיר ואומר, כי לכולנו יש גם דבר חדש – שיטת הממשל.

איתן כבל: לי עצמי יש הצעה לשינוי שיטת הממשל; אבל להפיל את כל החוליים על שינוי שיטת הממשל?

איתן כבל: זה לא לעניין.

איתן כבל: יש פה משהו הרבה יותר עמוק משינוי שיטת הממשל, והמחשבה שאפשר להתמודד עם כל הבעיות בצורה טכנית היא פשוט לא נכונה, היא רעה.

איתן כבל: היא רעה – רעה מאוד.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אני כבר מסיים, כי אני רואה שזמני תם.

איתן כבל: האופן שבו הדברים מתנהלים ומובאים בימים אלה הוא רע, וזאת רק ההתחלה, שכנראה מבשרת תקופה עוד הרבה יותר קשה לנו.

איתן כבל: תודה.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת כבל.

עתניאל שנלר: חבר הכנסת , ואחריו – חבר הכנסת יוחנן פלסנר.

עתניאל שנלר: בבקשה, אדוני.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השר, חברי הכנסת, מטבע הדברים והמציאות במליאה אני מבקש לכוון את עיקר דברי לחברי מן האופוזיציה.

אריה אלדד: אני יודע שלגבי רבים מכם זה שינוי קשה מאוד, כמעט שינוי ביוכימי, אבל אני מבקש – היום הזה הוא איזה מין שעת רצון של הכנסת – אל תהיו קטנוניים; מה הממשלה מבקשת מכם בסך הכול – עוד 60 יום?

אריה אלדד: 60 יום.

אריה אלדד: חצי מזה זה לילות, פסח, מימונה, יום העצמאות, יום הזיכרון, יום השואה – נשארו פחות מעשרה ימים.

דן מרידור: ל"ג בעומר.

אריה אלדד: למה אתם עושים עניין מכמה ימים?

אריה אלדד: עולים על בריקדות בגלל כמה ימים.

אריה אלדד: עכשיו תזכרו, חברי הכנסת, שמדובר בסך הכול בהוראת שעה, הוראת שעה.

אריה אלדד: אומנם חישבתי ומצאתי שלשנה וחצי זה יוצא 13,000 ומשהו שעות, אבל זה גם כן רק עניין כמותי.

אריה אלדד: זאת הוראת שעה.

אריה אלדד: אבל, באמת, אני מבקש מחברי מהאופוזיציה, בהזדמנות הזאת – הקואליציה די מאוחדת פה.

אריה אלדד: זאת באמת שעת רצון, אדוני היושב-ראש.

אריה אלדד: אני מבקש עוד כמה שינויים קלים.

אריה אלדד: אם אנחנו כבר משנים חוק-יסוד, אולי אפשר עוד כמה שינויים קטנטנים בחוקי-יסוד.

אריה אלדד: אתם לא תכעסו, אני כמעט בטוח שאתם תבינו שהקואליציה כולה שותפה להם.

אריה אלדד: למשל בחוק-יסוד: ירושלים כתוב – זה עניין כמותי קטן, יותר קטן מהשינוי שאתם מתבקשים לחולל היום.

אריה אלדד: במקום שכתוב: "אין לשנות את החוק אלא ברוב חברי הכנסת", אני מבקש שיהיה כתוב: "ברוב של שלושה-רבעים מחברי הכנסת".

אריה אלדד: אכפת לכם?

אריה אלדד: זה כלום, זה שום דבר, זה עניין פעוט.

אריה אלדד: בחוק-יסוד: הכנסת – זה עניין שנוגע לכולנו.

אריה אלדד: אומנם זה חוק-יסוד, ולא ראוי לשנות אותו בשלוש קריאות ביום אחד, אבל זאת שעת רצון, וזה גם דחוף, אז אני מבקש שבחוק-יסוד: הכנסת, בסעיף 25 כתוב: "הכנסת תחליט ברוב דעות של המשתתפים בהצבעה".

אריה אלדד: נו, זה ממש אנכרוניסטי העניין הזה.

אריה אלדד: הלוא ברור שלחברי הקואליציה יש רק דעה אחת.

אריה אלדד: אם נתחיל לספור דעה אחת, חס וחלילה עלול להיות רוב לאופוזיציה.

אריה אלדד: אז אני מבקש שיהיה כתוב:

אריה אלדד: הכנסת תחליט על-פי החלטות הממשלה.

אריה אלדד: בזמן הפנוי שייווצר לחברי הכנסת הם יועסקו בעבודות לתועלת הציבור, וייקבע שר מיוחד שיגדיר מהי תועלת הציבור.

אריה אלדד: עכשיו חוק-יסוד: ביקורת המדינה – אני מציע לבטל אותו.

אריה אלדד: בחוק-יסוד: הממשלה, אחרי המלים: "הממשלה היא הרשות המבצעת של המדינה", אני מציע עוד חצי משפט – באמת לא עניין גדול; יתווספו המלים: "והכנסת היא הרשות המבצעת של הממשלה".

אריה אלדד: זה ידוע, זה ידוע לכולם, אבל כדאי להוסיף למען הסר ספק.

עתניאל שנלר: חבר הכנסת אלדד, לפני שנשנה את החוק ואת התקנון של הכנסת, הזמן חלף.

עתניאל שנלר: אם אתה לא רוצה לשנות את העניין הזה, תשתדל לסיים.

אריה אלדד: אני ממש אשתדל לסיים.

אריה אלדד: ברוך השם, אין לנו הרבה חוקי-יסוד, ואין לי תיקונים בכולם.

אריה אלדד: אולי רק עוד הערה אחת, אדוני.

עתניאל שנלר: בבקשה.

חיים אורון: יכול לדבר כמה שהוא רוצה.

אריה אלדד: אולי חוק-יסוד: מקרקעי ישראל?

אריה אלדד: זאת הקרקע שאנחנו עומדים עליה, אדוני, בכל זאת.

אריה אלדד: במקום המלים: "הבעלות עליהן", על קרקעות המדינה, "לא תועבר", יהיה: הבעלות עליהן תועבר לש"ס.

אריה אלדד: אתה רוצה עוד כמה חוקים כאלה, או שנסתפק?

עתניאל שנלר: נשמור את זה להזדמנות הדיבור הבא של אדוני.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת .

עתניאל שנלר: נעבור לחבר הכנסת יוחנן פלסנר, ואחריו – חברת הכנסת .

יוחנן פלסנר: תודה רבה.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, מכובדי חברי הכנסת, במדע הרפואה מקובל לומר, ככלל אצבע, ש-90% מהרפואה הם הדיאגנוזה.

יוחנן פלסנר: הדיאגנוזה, הגדרה מה הבעיה, ואחר כך ניגשים לפתרון הבעיה.

חיים אורון: – – –

יוחנן פלסנר: פרופסור אלדד?

יוחנן פלסנר: זה נכון, פחות או יותר, ככלל אצבע.

יוחנן פלסנר: היום אנחנו נמצאים בפני המשבר הכלכלי – ברור לחלוטין – הקשה, המורכב, המסובך ביותר מאז שנות ה-30 לכל הפחות.

יוחנן פלסנר: אחת הבעיות המרכזיות במשבר הזה היא לעשות דיאגנוזה נכונה של הבעיה ושל אופן ההתערבות הרצוי – עקב כך – של הממשלה.

יוחנן פלסנר: האם צריך להתערב בשוק האשראי?

יוחנן פלסנר: האם צריך להאיץ השקעות בתשתיות?

יוחנן פלסנר: האם צריך להתערב בשוק העבודה?

יוחנן פלסנר: האם צריך לתמוך בסקטור העסקים הקטנים?

יוחנן פלסנר: האם צריך לממן ולאפשר סחר חוץ?

יוחנן פלסנר: וכן הלאה שאלות.

יוחנן פלסנר: האם צריך להתערב במערכת הבנקאית?

יוחנן פלסנר: שאלות קשות ומורכבות.

יוחנן פלסנר: האם צריך לחזק ולעבות את מערכת הרווחה ואת הרשתות החברתיות?

יוחנן פלסנר: בכל השאלות האלה, כמובן, אנחנו מדברים בעולם של סדרי עדיפויות.

יוחנן פלסנר: אי-אפשר לעשות את כל הדברים האלה.

יוחנן פלסנר: אפשר לעשות רק חלק.

יוחנן פלסנר: לכן התכנסה ועידת ה-G20.

יוחנן פלסנר: בוועידת ה-G20 דיברו על פרמטרים של חוסר ודאות – האם תהיה צמיחה?

יוחנן פלסנר: מה היקף הצמיחה העולמית הצפוי?

יוחנן פלסנר: למה כל זה משנה ולמה כל זה חשוב?

חיים אורון: שר האוצר הבהיר שהוא מתחלחל ממה שהם עושים.

יוחנן פלסנר: ב-G20? נכון.

יוחנן פלסנר: כנראה הגענו עם ראייה פילוסופית חדשה לתורת הכלכלה, שהיא ייחודית למדינת ישראל, שלפי הגישה הזאת גם איננה קשורה בטבורה לכלכלה הגלובלית.

יוחנן פלסנר: מובן שאנחנו יודעים שזה לא נכון.

יוחנן פלסנר: לכן, חברים, אם יאשרו עכשיו תקציב – אני רוצה להתייחס לבקשת הממשלה לאשר תקציב ל-2009 ול-2010, כי זאת הבקשה המהותית, אם יאשרו תקציב ל-2010, ייתכן – אומרים: תוכלו לשנות.

יוחנן פלסנר: אבל מה זה "תוכלו לשנות"?

יוחנן פלסנר: יכול להיות שהשינויים לא יהיו שינויי מיקרו, שינויים קטנים; יכול להיות שנצטרך שינויי מקרו – שינוי כיוון, ייתכן שהדיאגנוזה תשתנה לחלוטין.

יוחנן פלסנר: לכן, חברי חברי הכנסת, זאת הצעה בעייתית – בראש ובראשונה מבחינה כלכלית, אבל יש לי סוד לגלות לכם: המוטיבציה להצעה הזאת, המוטיבציה של נתניהו, היא לא כלכלית.

יוחנן פלסנר: היא מוטיבציה פוליטית.

יוחנן פלסנר: הוא לא שר-על לענייני אסטרטגיה כלכלית; הוא שר-על לקומבינטוריקה פוליטית, וכך הוא מתנהג.

יוחנן פלסנר: הוא לא מתנהג כמו מישהו שמבין בענייני כלכלה ואכפת לו מענייני כלכלה.

יוחנן פלסנר: הוא מתנהג כמו אחרון הפוליטיקאים, שדואג לשרידות ולהישרדות הממשלה שלו.

יוחנן פלסנר: בהיבט הזה, כל מה שנשאר לי זה לבקש ממתי מעט – בכך אני אסיים, אדוני היושב-ראש – ממתי מעט חברי הקואליציה, שאינם בממשלה – יש כאלה; אומנם הם מעטים, אומנם אנחנו לא רואים אותם, כי הם כל כך מעטים, לכן הם אפילו לא יכולים לשבת פה עכשיו, בזמן הדיון, אבל יש כאלה.

יוחנן פלסנר: אני מבקש, חברי בכיסאות הריקים, אנא, עזרו לנו לשמור על כבודה של הכנסת.

יוחנן פלסנר: עזרו לנו לשמור על סמכויותיה של הכנסת כרשות המחוקקת, שמפקחת, שמשתתפת בקביעת סדרי עדיפויות.

יוחנן פלסנר: אני מבקש מכם, אל תיתנו יד למעשה הזה של נתניהו.

יוחנן פלסנר: תנהגו באחריות.

יוחנן פלסנר: זאת האחריות שלכם לא פחות משהיא שלנו, תתנגדו לחוק הזה.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת פלסנר.

עתניאל שנלר: תעלה ותבוא חברת הכנסת , ואחריה – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

עתניאל שנלר: בבקשה, גברתי.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, אני רוצה לומר בהגינות – וזה קצת מתחבר לדברים שאמר חבר הכנסת כבל – נכון שאופוזיציה צריכה לדבר נגד, וטבעי שהיא תדבר נגד במרבית המקרים.

רונית תירוש: אני ניסיתי לחשוב על טיעונים חיוביים דווקא.

רונית תירוש: נזכרתי בימי כמנכ"לית משרד החינוך, שהחלום שלי, כמו של שאר המנכ"לים, היה שיהיה תקציב רב-שנתי.

רונית תירוש: זה יוצר יציבות, זה מאפשר תכנון ארוך טווח, יש לזה הרבה מאוד יתרונות.

רונית תירוש: לכן, כשאני מסתכלת על מהות ההצעה, כשמבקשים לקבל אישור לתקציב – במקרה הזה דו-שנתי, אני חושבת שהרעיון כשלעצמו הוא רעיון מבורך; אבל אני מנסה לראות מה עומד מאחורי זה, מה זה יגרום ומה הפרוצדורה, ופה אני רואה יותר פגמים מיתרונות, ולכן אני חושדת שהממשלה לא באה לכאן עם ההצעה הזאת בידיים נקיות.

רונית תירוש: אילו אמרה הממשלה: אני מבקשת תקציב רב-שנתי לשנתיים או לשנה וחצי, אבל אני מוכנה להתנות את זה, לנוכח המשבר הכלכלי העולמי, בקווים אדומים, ולכנס את הכנסת בכל עת שנחצה – או לקראת חציית הקווים האדומים.

רונית תירוש: כלומר, לא לקבל carte blancheמהכנסת, אלא לומר, אנחנו נקבל אישור עקרוני לשנה וחצי או לשנתיים, אבל אם המדד יגיע לגובה מסוים, או אם, נאמר, הריבית במשק תהיה באחוז מסוים, או אם ההכנסות ממסים תרדנה לכמות מסוימת או לאחוז מסוים, נבוא שוב לממשלה ונדון שוב בתקציב.

רונית תירוש: הייתי מבינה שיש פה חשיבה לעומק, שבאמת מתייחסים לרקע הכלכלי שאנחנו מצויים בו, ורוצים להבין וגם לתת לכנסת להבין, שיש לה מה לומר בעת כזאת או אחרת.

רונית תירוש: אבל זה לא מה שנאמר.

רונית תירוש: נאמר: תנו לנו carte blanche לשנתיים.

רונית תירוש: ומה הבהילות?

רונית תירוש: בשם המשבר הממשלתי, בשם הצורך ביציבות.

רונית תירוש: אז אני שואלת, איך בנשימה אחת אותה ממשלה באה ואומרת – אנחנו רוצים להעביר בקריאה ראשונה, שנייה ושלישית, ביום אחד, תהליך שבו אנחנו נדון בתקציב 107 ימים.

רונית תירוש: אם אנחנו מוותרים על מה שקיים היום, שזה 45 יום, ואנחנו רוצים להאריך את הדיון ל-107 ימים, סימן שהעסק לא בהול.

רונית תירוש: אז תרתי דסתרי באותה נשימה.

רונית תירוש: אני ממש לא מצליחה להבין מה הממשלה רוצה; אם העסק בהול – והוא בהחלט בהול בעיני – תצטמצמו לא רק ל-45 יום, תבקשו אפילו פחות מ-45 יום.

רונית תירוש: מנצלים את העובדה שיש פה כנסת חדשה.

רונית תירוש: יש מספר נכבד של חברי כנסת חדשים, שלפי דעתי לא מספיק מבינים, כמו גם חלק מחברי הכנסת הוותיקים שנמצאים פה, את המשמעויות.

רונית תירוש: לא מאפשרים לנו לקבל חוות דעת מאנשים מקצועיים, מאנשי כלכלה, שנבין על מה אנחנו מצביעים.

רונית תירוש: איך יכול להיות – ואני כבר לא מדברת על הביזיון הזה, שמדובר בחוקי-יסוד, שמצריכים דיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט, שמצריכים דיון ואישור פטור מחובת הנחה בוועדת הכנסת.

רונית תירוש: מסתמכים על ועדות זמניות של ועדה מסדרת, ועוד כל מיני ועדות כאלה, לא קבועות, ועל בסיסן רוצים להעביר מהלכים שקשורים לאבני יסוד של חוקה של מדינה.

רונית תירוש: לכן אני אומרת, לסיום: אני מבקשת גם מיושב-ראש הכנסת, שכולנו מכבדים אותו ורובנו בחרנו בו, שישמור על כבוד המדינה – אני כבר לא אומרת על כבוד הכנסת – ולא יאפשר מהלכים חפוזים שמבזים את כולנו.

רונית תירוש: תודה רבה.

עתניאל שנלר: תודה רבה לך, גברתי.

עתניאל שנלר: תעלה ותבוא חברת הכנסת שלי יחימוביץ, ואחריה – חברת הכנסת מרינה סולודקין.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עדיין לא החלטתי כיצד אצביע היום; אני רוצה להיות הגונה עם חברי פה, אף כי אינני מחויבת למסור דין-וחשבון.

שלי יחימוביץ': אני חושבת שתהא אשר תהא ההחלטה היום, לגבי הארכת התקופה המתבקשת לאישור התקציב או לגבי התקציב הדו-שנתי, זה לא הקרב המרכזי שאנחנו הולכים לנהל.

שלי יחימוביץ': הקרב המרכזי הוא הקרב על תוכנו, אופיו ומהותו של התקציב עצמו, לכשיוגש.

שלי יחימוביץ': יש לי תחושה קשה ביותר, שכאשר בכל העולם – 20 המדינות המובילות עושות חשבון נפש עמוק ושינוי משמעותי, היפוך של 180 מעלות בכל האמונות החצי-דתיות בדבר קסמו של השוק החופשי ויכולותיו העילאיות להסדיר את העניינים באמצעות אותה יד נעלמה; כאשר כל אותן מדינות עושות חשבון נפש עמוק, ומגיעות למסקנה שהדבר הראשון והחשוב שעליהן לעשות הוא להזרים טריליוני דולרים לממשלות שלהן – לאותן ממשלות שמחזיקות את הבריאות, ואת החינוך, ואת התעסוקה, ואת הרווחה – אצלנו לא למדו דבר ולא שכחו מאומה.

שלי יחימוביץ': הלוואי שאתבדה.

שלי יחימוביץ': אבל יש לי תחושה עזה שנתניהו הוא אותו נתניהו, וגזירות 2004-2003 הולכות לנחות עלינו גם לקראת התקציב הזה, תקציב 2010-2009.

שלי יחימוביץ': העיסוק בימים האחרונים בעמותות החסד ובחלוקת הצדקה והמזון לפיהם של הרעבים, העיסוק המיוחצן הזה, סר הטעם הזה, כאילו אנחנו לא מכירים את הכלל היהודי הבסיסי של מתן בסתר, המיסוד של תרומות המזון, הוא לבדו מראה לאילו ימים אפלים חזרנו.

שלי יחימוביץ': מזון הוא לא נחלת טיפולן של עמותות חסד; הוא צורך בסיסי של האדם, שבמדינת רווחה מודרנית מתוקנת האדם צריך אותו לעצמו – המדינה צריכה לספק אותו לאדם על-ידי מוסדותיה.

שלי יחימוביץ': אחרי שנשליך כמה פירורים לפיהם של הרעבים, ואחרי שנעשה כמה תוכניות קוסמטיות בעלות של כמה עשרות מיליוני שקלים, אז יבוא הקיצוץ של 10 מיליארדי שקלים בבסיס התקציב, ויחריב את הרפואה, ואת החינוך, ואת הרווחה.

שלי יחימוביץ': אתם יודעים מה?

שלי יחימוביץ': בואו נדבר על דברים קטנים, הסניגוריה הציבורית, הפקחים שמפקחים על זכויותיהם של עובדי הקבלן, שהם חצי מהאנשים שעומדים בתור לבתי-התמחוי.

שלי יחימוביץ': מה המשמעות של קיצוץ רוחבי בתקציב?

שלי יחימוביץ': בואו נהפוך את זה לפרטים.

שלי יחימוביץ': המשמעות היא שכשילדה בת חמש נאנסת בידי דוד שלה אין חוקר נוער שיבוא לגבות ממנה עדות, והיא ממשיכה להסתובב בקרבת הדוד שלה עד שהיא שוכחת מה קרה – פחות או יותר שוכחת; מטראומה כזאת לא מתאוששים – ולא מוגש כתב אישום.

שלי יחימוביץ': למה?

שלי יחימוביץ': כי יש קיצוץ רוחבי, והקיצוץ נוגע גם במשרד הרווחה, ואז יש הקפאת תקנים וקיצוץ בחוקרי נוער.

שלי יחימוביץ': הרי יש מאה דוגמאות כאלה.

שלי יחימוביץ': הקרב האמיתי הוא הקרב על אופיו של התקציב, ואני מתפללת ומייחלת והולכת להיאבק בכל כוחי, אחת היא אם אני בקואליציה או באופוזיציה, על כך שהתקציב הזה יהיה שיקוף של חברה נורמלית, בריאה, הוגנת ומוסרית, שגם קוראת את המפה הכלכלית העולמית.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחברת הכנסת יחימוביץ.

עתניאל שנלר: תעלה ותבוא חברת הכנסת מרינה סולודקין, ואחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

עתניאל שנלר: בבקשה, גברתי.

מרינה סולודקין: אדוני היושב-ראש, כבוד השר דן מרידור, מכובדי חברי הכנסת, קודם כול אני רוצה לברך את הדמוקרטיה הישראלית, שיש לנו הכנסת השמונה-עשרה, יש לנו ממשלה חדשה, ואני מאחלת לממשלה החדשה הצלחה.

מרינה סולודקין: אני עכשיו לא מדברת על התענוג לראות בטלוויזיה את הפנים של מר ביבי נתניהו, ולא של ראש הממשלה הקודם, עם שלושה אישומים ואחד בדרך.

מרינה סולודקין: על זה אני לא מדברת.

מרינה סולודקין: אני רוצה גם בהזדמנות החגיגית הזאת להזכיר את הממשלה החדשה, ולומר שהיא לא צריכה להיות דומה לממשלת אולמרט בזמן מלחמת לבנון השנייה.

מרינה סולודקין: שם היה מינוי לא נכון של שר הביטחון, ושם היתה החלטה מאוד פזיזה לצאת למלחמה, ואת ההשלכות לכל הקדנציה אנחנו כבר יודעים, לרבות ועדת-וינוגרד.

מרינה סולודקין: אני רוצה לומר שאנחנו במשבר כלכלי עולמי חמור מאוד.

מרינה סולודקין: בנקים עם מוניטין בין-לאומי נופלים.

מרינה סולודקין: מדינות פושטות את הרגל.

מרינה סולודקין: כשאני רואה את הערוצים הבין-לאומיים – מיליונים איבדו את העבודה.

מרינה סולודקין: ודווקא עכשיו, בתחום הכלכלי, למנות שר שלא כל כך בקי בפיננסים, ולהחליט בפזיזות, עוד פעם, שאנחנו עושים – לא תקציב חירום ל-2009, מייד, בפחות מ-45 יום, אלא אנחנו עושים – על סמך מה?

מרינה סולודקין: – תקציב רב-שנתי.

מרינה סולודקין: הרעיון של רב-שנתיות בתקציב הוא רעיון נכון מאוד, אבל העיתוי לגמרי לא נכון.

מרינה סולודקין: אני רוצה עוד פעם להזכיר את הממשלה החדשה, שאני מאחלת לה הצלחה רבה.

מרינה סולודקין: אני רוצה לומר מול מה אנחנו עומדים: בתקציב החירום אנחנו צריכים לחשוב לא רק על קיצוצים; על ההכנסות של המדינה.

מרינה סולודקין: משום מה, בפיננסים שלנו אף פעם לא מדובר על הכנסות, על מסים חדשים וצודקים שחייבים להיות.

מרינה סולודקין: למשל, במדינת ישראל משנות ה-50 עד 1981 היה מס עיזבון על הירושות הגדולות, ועכשיו אין.

מרינה סולודקין: אולי נכניס את המס מחדש?

מרינה סולודקין: יש לנו שנת בצורת, כולם יודעים.

מרינה סולודקין: היום ראיתי במליאה שב"גלי צה"ל" דיברו על מס בצורת.

מרינה סולודקין: עושים את זה בתוכנית חירום לשנת 2009, ואחר כך, אולי, אם יהיה מצב אחר, משנים את התוכניות ומתכננים תקציב רב-שנתי ל-2010 ול-2011.

מרינה סולודקין: תודה רבה לכם.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחברת הכנסת סולודקין.

עתניאל שנלר: יעלה ויבוא חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת יעקב כץ.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני שמח על נוכחותו של סגן ראש הממשלה דן מרידור אתנו, כי האמת היא שרציתי לשאול אותו שאלה.

נחמן שי: כידוע, הוא יצק מים על ידיו של מנחם בגין; היה עוזרו, שימש מזכיר הממשלה ומשם המשיך את דרכו.

נחמן שי: אני תמה מה היה אומר מנחם בגין אם היה רואה מה קורה היום לדמוקרטיה, כי אני יודע שמנהיגי התנועה הלאומית ואחר כך חרות היו דמוקרטים.

נחמן שי: ניסו לומר שהם לא, אבל הם היו אנשים בעלי ערכים דמוקרטיים.

נחמן שי: הם שמרו על דמוקרטיה והם גם ישבו בבית הזה עשרות שנים באופוזיציה עד שהגיעה שעתם לתפוס את הגה השלטון.

נחמן שי: אני חושב שביום כזה הם היו עצובים, ואת זה אני אומר באנדרסטייטמנט.

נחמן שי: הם היו עצובים לראות את המחזה שבו המכבש הקואליציוני המסיבי הזה בעצם דורס התנגדות, רץ קדימה ומשלים את המשימה.

נחמן שי: חשבתי איזה ביטוי תואם את המצב הזה, והגעתי למסקנה שהכי יפה לומר שהכלבים נובחים אבל השיירה עוברת.

נחמן שי: והכלבים ינבחו, אין מה לעשות.

נחמן שי: הכלבים הם אנחנו, היום באופוזיציה, אנחנו צריכים לעשות את זה ואנחנו נעשה את זה.

נחמן שי: כנראה השיירה תעבור, וגם התיקון הזה יעבור.

נחמן שי: עם זאת, זה לא דבר שאפשר לעבור עליו לסדר-היום.

מרינה סולודקין: אופוזיציה זה לא כלבים, עם כל הכבוד.

נחמן שי: התכוונתי לכלבים במובן הספרותי.

מרינה סולודקין: אני מבינה.

נחמן שי: זה הביטוי.

עתניאל שנלר: הוא התכוון שהשיירה תעבור.

נחמן שי: עזר לי היושב-ראש, והשיירה תעבור.

נחמן שי: אנחנו יודעים שבסוף היום היא תעבור.

נחמן שי: עדיין, זה לא עושה את המעשה הזה למעשה נכון.

נחמן שי: אני אומר לכם, לכל מי שחרד לכבודה ולמעמדה של הכנסת, למעמדו של חוק, חוק-יסוד, שצריך לתת לתהליך הזה להבשיל.

נחמן שי: אני אוסיף ואומר שגם מנקודת ראותה של הממשלה זאת טעות חמורה.

נחמן שי: אני מכבד את שר האוצר החדש, ואני גם מאחל לו הצלחה.

נחמן שי: עם זאת, אני חושב שצריך לתת לתהליך של הכנת התקציב להבשיל ולתת לממשלה להגיש באמת את התקציב שהיא רוצה, לתקופה שבה היא יכולה לשלוט בו, ולא למהר לעשות את זה בתוך זמן קצר יחסית ואז להגיש תקציב לתקופה ארוכה, ולהגביל את עצמה, בסופו של דבר, בזמן שתידרש הגמישות לשם כך.

נחמן שי: לכן, אדוני, אני מצטער מאוד על המעשה של הממשלה.

נחמן שי: אני יודע שהוא יאושר בסופו של דבר, אבל השיירה הזאת תעצור.

נחמן שי: היא לא תימשך לתמיד, היא תעצור.

נחמן שי: תודה.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

עתניאל שנלר: יעלה ויבוא חבר הכנסת יעקב כץ, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

עתניאל שנלר: בבקשה, אדוני.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כשבאים לדבר על התקציב, אנחנו יודעים שהצבעה בעד התקציב היא הצבעת אמון בממשלה.

יעקב כץ: תקציב שאיננו עובר פירושו הצבעת אי-אמון, וחפצתי לדבר קצת על השורש של המלה "אמון".

יעקב כץ: השורש הוא אמ"ן, ואנחנו עם של מאמינים בני מאמינים.

יעקב כץ: ישראל מאמינים בני מאמינים, עם של אמונה.

יעקב כץ: השורש של אמונה מתחיל קודם כול במנהיג.

יעקב כץ: לו היינו בקואליציה, או שזה שיושב לשמאלי, יושב-ראש הישיבה, היה בקואליציה, מן הסתם הוא היה מצביע בעד התקציב לשנתיים, והיו מוצאים את הדרך להלבין גם את ההצבעה הזאת.

יעקב כץ: שורש ההצבעה היום מתחיל בשאלה באיזה צד אתה יושב, אם אתה יושב באופוזיציה או שאתה יושב בקואליציה – וצריך להיות ישרים עם עצמנו: אני רוצה קודם כול להסתכל במראה ולומר שלו אני הייתי יושב בקואליציה, אני מניח שהייתי מצביע עם הממשלה ולא נגדה.

דוד רותם: מה עם אחריות לעם?

דוד רותם: למדינה?

יעקב כץ: זה חלק מהאחריות, אם אתה בקואליציה, דודו, או אם אתה באופוזיציה.

יעקב כץ: אבל אני רוצה לדבר על האחריות של העומד בראש הממשלה, ידידנו מר , כבוד השר מרידור, וכפי שאמרנו – עניין של אמונה, כמו שכתוב אצל הדסה: "ויהי אמן את הדסה היא אסתר בת-דדו".

יעקב כץ: אמונה זו משפחה אומנת, זו הישענות, אנחנו נשענים על הקדוש-ברוך-הוא, זה עניין של אמונה.

יעקב כץ: "והיה אמונת עתיך חסן ישועת חכמת ודעת" – עניין של אמונה, מאמין וזורע.

יעקב כץ: עניין של אמונה – אתה מאמין וזורע.

יעקב כץ: אמונה זה משענת, אמונה זה דבר מיוחד שהעם היהודי התברך בו לאורך כל הדורות, כמו שאנחנו אומרים ורגילים לשיר: אני מאמין באמונה שלמה בביאת המשיח.

יעקב כץ: רציתי לומר שהראשון שצריך להיות איש אמונה, איש נאמן, איש מאמין, איש שניתן לתת בו אמון, זה ראש הממשלה.

יעקב כץ: אני חושב שכל עוד יש לנו ספק באמינותו, בנאמנותו ובאמונתו, ממילא יש לנו שאלה לגבי התקציבים שהוא מגיש.

יעקב כץ: לכן אנחנו נצביע נגד התיקון בחוק-יסוד: הממשלה.

יעקב כץ: תודה.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת כץ.

עתניאל שנלר: יעלה ויבוא חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

עתניאל שנלר: עד שתגיע למקומך רציתי להציע לך, חבר הכנסת כץ: "אמון", השורש הוא גם "אמן", ולכן הקואליציה אומרת "אמן" והאופוזיציה – "אמן", והכול מתנהל כמו שאנחנו רוצים.

עתניאל שנלר: בבקשה, חבר הכנסת בן-ארי.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו ערב פסח, ערב החג הגדול של המשפחה היהודית – ולקחתם לכם איש שה לבית אבות, שה לבית.

מיכאל בן-ארי: משפחה יהודית היא יסוד האומה, והממשלה כינסה אותנו ערב פסח, מבקשת מאתנו לאשר את תקציב מדינת ישראל לשנתיים ימים.

מיכאל בן-ארי: אומרים לנו שבמצב שנוצר זה הרע במיעוטו, וצריך תוכנית כלכלית מאוד מאוד חשובה וכן הלאה, אבל אני מבקש לדחות את הדיון הזה כליל.

מיכאל בן-ארי: ביום רביעי האחרון הכריז כאן היושב-ראש שיצאנו לפגרה, ולדאבוננו הרב יום למחרת חווינו פוגרום, לא פגרה.

מיכאל בן-ארי: לא רחוק מכאן, מרחק של 20 דקות נסיעה מן המקום הזה – לפני כמה דקות חזרתי משם – אירע פוגרום ביישוב בת-עין, יישוב יהודי שורשי, שבו שני ילדים הותקפו – אני לא רוצה להגיד בידי חיות אדם כדי שלא להעליב את החיות – בידי פראים, בידי פרא שנטל גרזן ופצע פצעי מוות את הילד שלמה נתיב, שהתבוסס בדמו ליד אחיו בתוך הבית.

מיכאל בן-ארי: היכן ביאליק?

מיכאל בן-ארי: היכן "עיר ההרגה"?

מיכאל בן-ארי: היכן "על השחיטה"?

מיכאל בן-ארי: זה היה צריך להיות הדיון היום כאן בכנסת.

מיכאל בן-ארי: שיסף את הילד בגרזן.

מיכאל בן-ארי: זה גורלו של ילד יהודי במדינת ישראל?

מיכאל בן-ארי: זה גורלנו?

מיכאל בן-ארי: במה כבודכם עוסקים היום?

מיכאל בן-ארי: לשם מה כינסה אותנו הקואליציה היום?

מיכאל בן-ארי: לא נערך על הפשע הזה, על החידלון הזה, ולו דיון אחד ולא כינוס ממשלה אחד.

מיכאל בן-ארי: התרגלנו.

מיכאל בן-ארי: שאלו אותי כלי-התקשורת: אולי הם אשמים, שאין גדר סביב?

מיכאל בן-ארי: עד היכן האווילות שלנו, אני שואל.

מיכאל בן-ארי: יהודים צריכים להיות מוקפים בגדרות?

מיכאל בן-ארי: יהודים צריכים להתמגן בזמן שהפראים מתהלכים חופשי?

מיכאל בן-ארי: היכן שר הביטחון, שבימים אלה חוזר ופותח צירים למחבלים הארורים האלה, כדי להכות ילדים?

מיכאל בן-ארי: לאן הגענו, רבותי?

מיכאל בן-ארי: אנחנו עוסקים היום בהישרדות – בהישרדות של ממשלה, של פוליטיקאים, מה עם ההישרדות של עם ישראל?

מיכאל בן-ארי: יש כאן דאגה עצומה לממשלה, לכלכלה, והדברים חשובים, אבל יש כאן היפוך של היוצרות.

מיכאל בן-ארי: אני מבקש מחברי הממשלה, את אותן גדרות שמשיתים סביב יהודים, להעביר סביב הרוצחים, לחסום את דרכם.

מיכאל בן-ארי: המזרח התיכון החדש הזה, שיהודים מתמגנים בו – זה לא מה שייחלנו לו, זה לא מה שפיללנו, זה לא מה שאנחנו אומרים "עם חופשי בארצנו".

מיכאל בן-ארי: זאת לא בשורה.

מיכאל בן-ארי: אני מצפה מהממשלה החדשה, שקמה אך לפני כמה ימים, לבשורה חדשה, לכך שילד יוכל להסתובב ליד ביתו – לא בארצו כבר, ליד ביתו – באופן חופשי.

מיכאל בן-ארי: לכן אני מציע מכאן לדחות את הדיון הזה ולערוך כאן דיון אחר, דיון שיעסוק בעמידה שלנו, בזקיפות הקומה שלנו, בביטחון של הילדים שלנו.

מיכאל בן-ארי: ואני מבקש, אדוני היושב-ראש, לדחות לחלוטין את הבקשה לאישור התקציב.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

עתניאל שנלר: יעלה ויבוא חבר הכנסת אלי אפללו, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

עתניאל שנלר: חבר הכנסת אפללו – בבקשה, אדוני.

דוד רותם: זה נאום הבכורה של חבר הכנסת אלי אפללו.

אלי אפללו: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, אדוני השר, בקשת הקואליציה להאריך את הדיון בתקציב המדינה מ-45 יום ל-90 יום, יש בה היגיון רב.

אלי אפללו: האם ניתן לקיים דיון רציני בממשלה כל כך גדולה בתוך זמן כל כך קצר?

אלי אפללו: האם הקואליציה, עם כל כך מעט חברי כנסת רגילים, יכולה לקיים דיון רציני בוועדות?

אלי אפללו: חברי כנסת שאינם רק חברי כנסת, חברי כנסת שהם לא שרים, חברי כנסת שהם לא סגני שרים, חברי כנסת שהם לא על תקן שרים, כמו שר הבריאות.

אלי אפללו: אין לי ספק, הקואליציה צריכה זמן, 90 יום לא מספיקים, אולי כדאי להם להאריך את זה ל-120 יום.

אלי אפללו: כדי לדון היום בתקציב משרד הביטחון למשל, בממשלה החדשה צריך לדבר עם שלושה שרים – שר הביטחון, השר הממונה על האיומים האסטרטגיים והשר הממונה על השירותים החשאיים.

אלי אפללו: וזה לא רק עם השרים, אלא עם המנכ"לים ועם הצוותים הנוספים.

אלי אפללו: דוגמה נוספת: גם כדי לדון היום בתקציב משרד החינוך בממשלה החדשה צריך לדבר עם שלושה שרים: עם שר החינוך, עם שרת התרבות והספורט ועם שר המדע.

אלי אפללו: כנסת נכבדה, הממשלה צריכה הרבה יותר זמן.

אלי אפללו: כאשר לכל שר יש תחום אחריות מצומצם יותר, הגמישות שלו מצומצמת.

אלי אפללו: השרים לא ייוותרו; השרים יתעקשו, השרים צריכים זמן.

אלי אפללו: עם נכבד, היום אתם צריכים יותר סבלנות, אתם צריכים יותר חמלה כלפי הממשלה, אתם צריכים לגלות יותר רגישות חברתית כלפי השרים.

אלי אפללו: בקשת הקואליציה להאריך את תקופת הכנת התקציב מ-45 יום ל-90 יום, יש בה היגיון רב, רק שהוא היגיון חולה, כמו היגיון של אי-מינוי שר הבריאות דווקא במשרד שאמור לטפל בבריאות העם.

אלי אפללו: אבל לא הכול שחור, היום קרה דבר מרגש בבית הזה; אני רוצה לומר "מזל טוב" ולברך מקרב לב את חבר הכנסת , שהיום הפך לנציג מפלגת העבודה בוועדה המסדרת.

אלי אפללו: , מזל טוב, כי במפלגת העבודה לא מצאו חברי כנסת ראויים לתפקיד הזה.

אלי אפללו: מה לעשות, זאת מפלגת העבודה.

אלי אפללו: אני גם מברך את חבר הכנסת דניאל בן-סימון, יושב-ראש סיעת העבודה, שהצליח לתרגם את השנים שלו בעיתונות הלוחמת למינוי ראוי כמו זה.

אלי אפללו: כל הכבוד לו.

אלי אפללו: רבותי חברי הכנסת, הממשלה הזאת עושה לנו היום דברים שלא ייאמנו, אולי קוסמות, כמו שנאמר בין חברינו, וקוסמות היא אחיזת עיניים, אדוני היושב-ראש.

אלי אפללו: אני מודה לכם, תודה רבה.

אלי אפללו: אני מאחל הצלחה למדינת ישראל, לא לממשלה הזאת.

אלי אפללו: תודה.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת אלי אפללו.

עתניאל שנלר: יעלה ויבוא חבר הכנסת מאיר שטרית, ואחריו – חבר הכנסת גדעון עזרא.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, האמת היא שקשה לי להבין את דרך פעולתה של הממשלה.

מאיר שטרית: זה פשוט נראה לי הזוי לחלוטין.

מאיר שטרית: כל הרעיון הזה, של דחיית תקציב 2009 בשלושה חודשים, הוא פשוט הזוי ובלתי אחראי, ואני אסביר מדוע.

מאיר שטרית: אם הייתי בנעלי הממשלה או בנעליו של שר האוצר הייתי מציע להקדים את אישור תקציב המדינה – במקום 40 יום, לשבוע הבא, כי זה מה שדרוש.

מאיר שטרית: עברו כבר ארבעה חודשים מתחילת שנת התקציב, ואם דוחים בעוד שלושה חודשים, זאת אומרת שהתקציב יאושר לקראת סוף יולי, דהיינו רק בתחילת אוגוסט נראה תקציב ל-2009 – שלושת-רבעי השנה עברו.

מאיר שטרית: כידוע, בזמן שאין תקציב מאושר, אדוני היושב-ראש, הממשלה פועלת עם התקציב לפי 1 חלקי 12, ומשלמת בעדיפות ראשונה את שכר עובדי המדינה, את חובות הממשלה, ואם נשאר כסף עושים פעולות.

מאיר שטרית: התוצאה היא, כמובן, שאי-אפשר לחתום על שום חוזה פיתוח חדש.

מאיר שטרית: לכן, למשל, כל תקציבי הפיתוח של הרשויות המקומיות מוקפאים.

מאיר שטרית: שום רשות לא יכולה להתחיל לעבוד ולקבל אישור תקציבי לפני שתקציב המדינה יאושר.

מאיר שטרית: כל הפרויקטים של תשתית תקועים, כי אי-אפשר לחתום על חוזי פיתוח חדשים כל עוד אין תקציב מאושר, וכן הלאה, יכולתי למנות עשרות רבות של נושאים.

מאיר שטרית: רבותי, בתקופה שבעולם המשק נמצא בקריסה, והצונאמי הזה מגיע גם לארץ, ורואים את תוצאותיו – אבטלה גבוהה – במקום שהממשלה תפעל במהירות ותאשר תקציב – כזכור לחברי הכנסת, הממשלה היוצאת אישרה תקציב במהלך הבחירות, את תקציב 2009, וברור שלממשלה הנכנסת יש זכות לעשות התאמות לתקציב.

מאיר שטרית: הממשלה היתה צריכה לשבת מייד על המדוכה, אולי עוד בזמן הרכבת הממשלה, לעשות התאמות תקציביות ולהביא מייד תקציב ל-2009.

מאיר שטרית: כל העניין הזה נראה גם כמחטף פוליטי, ואני מתפלא על ההיגיון והשכל הכלכלי.

מאיר שטרית: יושב אתנו השר דן מרידור, שגם הוא היה שר האוצר בעבר, והוא יודע כמוני שתקציב מדינה – גם לשנה אחת – באוצר מתחילים להכין ביוני, כי צריך לעשות תחזית מה יהיו הכנסות המדינה, מהי רמת ההוצאות של המדינה, להכניס הכול ל"טייס אוטומטי", לבדוק את ההתאמות ולנסות לעשות התאמות, ואז יושבים על המדוכה, יוני-יולי, הממשלה מתחילה לדון בזה באוגוסט, ובאוקטובר מגישים תקציב.

מאיר שטרית: זה בשנה רגילה.

מאיר שטרית: אני רוצה להבין איך הגאון – איך נוצר לנו אולי שר אוצר גאון גדול, שכבר עכשיו ברור לו שתקציב 2009 הוא כבר בגירעון של כמעט 40 מיליארד שקל, אז לפי איזו תחזית הכנסות הוא יעשה את שנת 2010, כשהוא רוצה להגיש תקציב לשנתיים?

מאיר שטרית: לפי איזו תחזית הוצאות הוא יעשה את 2010 כשלא ברור לו מה יהיו ההוצאות ב-2009 – כי הכול תקוע?

מאיר שטרית: לפי איזו תחזית הוא יעשה טייס אוטומטי?

מאיר שטרית: לכן ברור שכל העסק הזה הוא בלוף.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני אומר לך שהסיבה לניסיון להעביר תקציב לשנה וחצי היא רק אחת ויחידה: בהיות הממשלה קצת עומדת על כרעי תרנגולת, אפילו שהיא רחבה, בגלל החילוקים הפנימיים, הדבק בה לא טוב, הממשלה מתחילה כבר היום לעסוק בשרידות, ולכן מנצלים את הסעיף שקובע שאם הכנסת לא מאשרת תקציב הממשלה מתפזרת, ואונסים, בעצם, את חברי הקואליציה להצביע על תקציב דו-שנתי, מתוך תקווה שזה ימנע את כל הוויכוחים והדיונים לשנה וחצי, ואז יש קיום לממשלה שנה וחצי.

מאיר שטרית: אני שואל: ריבונו של עולם, היום, כשיש כל כך הרבה מאות אלפי מובטלים היה צריך לאשר תקציב בדחיפות ולעזור היום למפעלים שהעובדים בהם מאבדים את מקום עבודתם, להחזיק אותם עוד שנה, אפילו באופן מלאכותי, כדי שיעברו את המשבר ויחזרו לחיים.

מאיר שטרית: זה לא עוזר שאנשים נשלחים הביתה, כי אותם אנשים שנשלחים הביתה, הממשלה משלמת להם דמי אבטלה, ויותר זול לשלם למפעל מענק ולהחזיק אותו, והעובדים ימשיכו בעבודה, ורק כאשר תעבור שנת המשבר – אפילו בתור הלוואה נוחה למפעל.

עתניאל שנלר: תודה.

מאיר שטרית: במקום לחפש פתרונות בשמים, הפתרונות הם על הארץ, וצר לי שראש הממשלה, השר הכלכלי, העל-כלכלי, לא רואה את זה, והשר החדש, חצי שר האוצר, השר יובל שטייניץ, גם הוא לא רואה את זה, וצר לי שבהרכבת הממשלה – לא בדיוק לקח את האנשים המתאימים להיות שרים.

עתניאל שנלר: תודה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, יושב אתנו פה שר האוצר לשעבר, ואני לא רואה שום סיבה מדוע לא הוא יהיה שר האוצר.

מאיר שטרית: מדוע סילבן לא יכול להיות שר האוצר?

רוחמה אברהם-בלילא: כי הם לא היו עושים מה שביבי אומר להם.

מאיר שטרית: שני שרי אוצר לשעבר נמצאים בתוך הממשלה.

מאיר שטרית: למה לקחת אנשים שעדיין אין להם מושג ירוק – ואני אומר לכם, כמי שגם היה שר האוצר – אוצר, חברים, זה מקצוע, ומי שנכנס, לוקח לו שנה לראות איפה הצפון.

עתניאל שנלר: חבר הכנסת שטרית, הזמן עבר – – –

מאיר שטרית: אז בשנה הזאת תעבירו תקציב של שנתיים, וכנראה באמת צריך דוקטורט בפילוסופיה בשביל לעשות תקציב לשנתיים בלי להבין שום דבר בכלכלה.

מאיר שטרית: אנחנו לא עוסקים בפילוסופיה, אנחנו עוסקים בכלכלה ובחיי אזרחים במדינת ישראל, וצר לי שהממשלה מתחילה ברגל שמאל.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר שטרית.

עתניאל שנלר: יעלה ויבוא חבר הכנסת גדעון עזרא, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

רוחמה אברהם-בלילא: אתה יודע למה הוא לא שם את דן מרידור שר האוצר?

רוחמה אברהם-בלילא: כי כשדן חלק על עמדתו של ראש הממשלה הוא התפטר, בגלל האלכסון.

רוחמה אברהם-בלילא: הוא פחד שאם עכשיו הוא ישים אותו שר אוצר, יהיה לו אותו תסריט.

רוחמה אברהם-בלילא: בגלל האלכסון המפורסם.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, השר מרידור, חברי חברי הכנסת, קודם כול, בהצלחה לך, ואני מקווה שהממשלה הזאת תתעשת ותלך בדרך נכונה.

גדעון עזרא: אני מוכרח להגיד לך, השר מרידור, עד לפני שבוע הייתי השר להגנת הסביבה.

גדעון עזרא: כאשר היה לנו מאוד – כמעט בלתי אפשרי לחיות עם התקציב החודשי של תקציב 2008, וחיכינו בכיליון עיניים רציני מאוד לאישור תקציב 2009, וזה לא רק שלא קרה עד עכשיו, זה גם לא יקרה לפי הצעת הממשלה עוד מהיום.

גדעון עזרא: אני חושב שהמצב בלתי אפשרי ולא אחראי, ודאי לכל אותם משרדים שהתקציב שלהם ב-2008 היה קטן מהתקציב ב-2009.

גדעון עזרא: דבר שני – אני חייב להגיד שתקציב 2009 עבר בממשלה לפי כל החוקים בעיתוי המתאים.

גדעון עזרא: בקיץ הממשלה אישרה אותו, ואם הכול היה הולך כשורה הוא היה מאושר לקראת סוף שנת 2008.

גדעון עזרא: אבל קרה משהו בדרך – היו שתי מפלגות, מפלגת העבודה היתה האחת שהתנגדה לתקציב, והמפלגה השנייה שהתנגדה היתה ש"ס, ואם יש היום סיבות לכך שהתקציב של 2009 איננו מאושר, צריך לחפש את הסיבה במפלגות האלה.

גדעון עזרא: אני כבר לא מדבר על חוק-יסוד, ואני לא מדבר בכלל על חוקים, נדמה לי שזה הסממן הראשון, וצריך לעמוד על המשמר, שלא תהיינה לנו דוגמאות נוספות, כמו שאנחנו חווים היום בכל התוכניות, כאלה ואחרות, שהממשלה מתכוונת לעשות.

גדעון עזרא: אני מוכרח להגיד ששמעתי היום בכנסת – זו איננה המצאה שלי – שאם חופשת הפסח מפריעה לאישור התקציב כנדרש על-פי החוק, היה אפשר להאריך אותה בהוראת שעה בעוד 10–15 יום, ובתוך 60 יום להביא את התקציב.

גדעון עזרא: מישהו כאן דיבר על שנת בצורת שצריך להביא בחשבון השנה; האם אנחנו יכולים היום לחזות מה יהיה מזג האוויר בשנת 2010?

גדעון עזרא: לכן, לפי דעתי זו התחמקות מדיון נוסף, התחמקות מהתמודדות עם המצב האמיתי במשק.

גדעון עזרא: נדמה לי שאפשר לומר שאנחנו ממשיכים לראות שהממשלה התחילה לבזות בפעולותיה ובמעשיה לא רק את מדינת ישראל ואת ממשלת ישראל, אלא גם את כנסת ישראל.

גדעון עזרא: ההצעות היום – הרצון לשנות חוקי-יסוד במחטף – אין להן שום קשר למשבר הכלכלי.

גדעון עזרא: הממשלה דואגת ליציבותה – ראינו את זה במספר השרים – ולא ליציבות המשק.

גדעון עזרא: מדובר על מחטף נוסף, ושינוי חוקי-יסוד נעשה לצורכי הישרדות הממשלה ותו לא, ואני מאוד מקווה שיקרה נס – רק נס יכול לקרות היום, רק נס – כדי שהצעת הממשלה לא תעבור.

גדעון עזרא: תודה רבה.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת גדעון עזרא.

עתניאל שנלר: יעלה ויבוא חבר הכנסת נסים זאב.

עתניאל שנלר: הוא אמר "רק נס יוכל לעזור", הנה נסים עולה לנו.

עתניאל שנלר: יש לנו עוד דוברים, לאט לאט, זה דיון רציני, הכול פתוח בדיון הזה, כפי שאנחנו מבינים.

עתניאל שנלר: בבקשה, אדוני.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כתוב: לא בשמים היא, ולא מעבר לים היא, כי קרוב אליך הדבר מאוד, בפיך ובלבבך לעשותו.

נסים זאב: המונחים שבפיך ובלבבך לעשותו הם מונחים שונים; יש הפה שאומר – הפה שמדבר, הדיונים שמתקיימים כאן, ויש בלבבך, אלה הכוונות הטובות של הממשלה הזאת, ויש העשייה, נכון.

נסים זאב: אז פה כולם מדברים על ערכים דמוקרטיים, וכל אחד חושב שהדמוקרטיה אתו, ומה שהוא חושב זה דמוקרטי, ומה שהשני חושב זה כבר לא דמוקרטי.

נסים זאב: כל אחד נותן את הפרשנות שלו, זו פרשנות שניתנת לפוליטיקאים, שכל אחד מאמין במה שהוא מייצג, ואלה הם הערכים.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, חוק-יסוד זה לא עשרת הדיברות, עם כל הכבוד.

נסים זאב: בגלל זה אני נגד חוקה, כי אני חושב שחוקה היא מגבילה, חוקה משתנה, וצריך לשנות אותה בהתאם למצב.

נסים זאב: כשהייתי בקנדה עם הצוות הנכבד של ועדת החוקה, אמר שם שר המשפטים – בשביל מה אתם צריכים חוקה?

נסים זאב: אני אומר לכם, החוקה שלנו מלפני 50 שנה, והיום היו חושבים אחרת איך לחוקק את החוקה שלנו, כי זה משתנה.

אלי אפללו: אז מה אתה רוצה, בלי חוקה?

אלי אפללו: בלי חוק?

נסים זאב: אני אומר שצריך חוקים, אבל לא מפני שזה חוק-יסוד, פתאום זה דבר שאי-אפשר לשנות אותו.

רוחמה אברהם-בלילא: אתה יודע שחוק-יסוד אמור להרכיב את החוקה של מדינת ישראל.

אלי אפללו: אצלם אין חוק.

עתניאל שנלר: אתה מרשה להם להעיר לך, חבר הכנסת זאב?

נסים זאב: ודאי, זה כבוד בשבילי.

עתניאל שנלר: ניתן לו, בעיקר משום שחבר הכנסת זאב בקי בהלכות יסודי התורה, שמרכיבים את היסודות שהרמב"ם קובע אותם, בוודאי לזה הוא מתכוון ב"יסודות".

אלי אפללו: אדוני היושב-ראש, אני לא יכול להתאפק ולא להגיב בקריאות ביניים אליו.

נסים זאב: אני ממש מודה לך, ואני מעריך את זה, אגב.

נסים זאב: תמיד כשאני מדבר, תעיר הערת ביניים.

נסים זאב: אני רואה שהזמן אוזל, אני רוצה לומר דברים שהם באמת לגופו של עניין.

נסים זאב: מה זה, פתאום איזו שליפה מהמותן?

נסים זאב: היתה הצעה – זה גם היה בהסכם הקואליציוני, שיש לקיים דיון באופן חד-פעמי, דיון דו-שנתי?

נסים זאב: הרי ברור לנו שאנחנו נכנסים לדיונים האלה באמצע שנת 2009.

אלי אפללו: אבל – – –

נסים זאב: אז מה אתה רוצה, שבעוד חודשיים אני אתווכח אתך עוד פעם?

נסים זאב: לא רוצה להתווכח אתך.

אלי אפללו: אבל לארבע שנים.

נסים זאב: אני לא רוצה להתווכח אתך.

נסים זאב: צריך להביא תקציב מאוזן, דווקא בגלל המצב הכלכלי העולמי – ממש ההיפך ממה שאמר פה חבר הכנסת שטרית, השר לשעבר.

נסים זאב: זה לא מראה על זילות; זה מראה על מחשבה – –

אלי אפללו: אוהו.

נסים זאב: – – על יותר רצינות.

נסים זאב: ואני רוצה להזכיר לכם – הלוא אתה האיש שהיה הכי מקורב לאריאל שרון, ואתה זוכר שבאמצע השנה הוא החליט לשנות את תקציב המדינה והוא עשה שינויים כאלה ואחרים – החליט לקצץ 5%, למשל, בכל, הייתי אומר, הסעיפים של המחלקות השונות, של האגפים השונים, והשרים הסכימו אתו.

נסים זאב: זה לא הופך את התקציב לדבר שאינו בר-שינוי.

נסים זאב: אנחנו רגילים לראות במהלך השנה שינויים כאלה ואחרים, וגם זה, אדוני היושב-ראש, זה ניתן בסופו של דבר לשינוי; לא שינוי שיזעזע את התקציב מבסיסו, מהיסוד שלו, אבל בהחלט, במידה שכלכלת ישראל אכן תשגשג יותר, תצמח יותר, ואנחנו נהיה מעבר למה שצפוי נכון להיום, אני מאמין שגם התקציב הזה ישתנה בהתאם, ויהיו רזרבות, והרזרבות האלה נוכל לדון עליהן ולחלק את זה לפי הצרכים של מדינת ישראל ושל עם ישראל.

נסים זאב: אני מודה לך, אדוני.

עתניאל שנלר: תודה.

עתניאל שנלר: אתה שם לב שלא הקפדתי על זמנך משום שאתה נציג הקואליציה היחיד, למעט נציג הממשלה, זה כשעה וחצי באולם.

עתניאל שנלר: לכן לא הקפדתי בזמנך.

עתניאל שנלר: יעלה ויבוא חבר הכנסת מסעוד ע'נאים.

מסעוד גנאים: עכשיו זה נכון.

מסעוד גנאים: ע'נאים.

עתניאל שנלר: לומדים.

מסעוד גנאים: נכון, נכון מאוד.

עתניאל שנלר: תפאדל, בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, הצעת הממשלה היום לחוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2010-2009, באה כדי לנהל את ענייניה של הקואליציה, הממשלה, בשקט, בלי הפרעות – קואליציוניות ואחרות.

מסעוד גנאים: וזה מראה, לפי דעתי, על דרך הניווט והניהול שדיבר עליה ראש הממשלה במליאה, וזו דרך אקספרס, בלי תחנות.

מסעוד גנאים: שר האוצר אמר כאן היום שיש בהצעה הזו סיכון, ואני לא יודע איך הוא מצפה מחברי הכנסת לקחת סיכון זה על עצמם ולאשר במחטף חוק-יסוד: תקציב המדינה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, בעיצומו של משבר כלכלי חמור ומסוכן, ממשלה צריכה להתנהג באחריות, בדרך של שמירה על הנהלים הדמוקרטיים, ולא בדרך של תיקון חוקי-יסוד במהירות בזק.

מסעוד גנאים: ראש הממשלה אמר בנאומו הראשון – נאום ההשבעה – שממשלתו תעמוד בשני המבחנים החשובים שעומדים בפני המדינה, ואלה המבחן הביטחוני והמבחן הכלכלי.

מסעוד גנאים: ואני שואל איך תעמוד הממשלה במבחנים חשובים ומסוכנים אלה אם בעניין כל כך חשוב ורגיש כמו התקציב מבקשת הממשלה הטרייה להעביר תיקון חוק-יסוד בשלוש קריאות במהירות בלתי רגילה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כושר היצירתיות של הממשלה לא התבטא רק בהרכבתה ובחלוקת המשרדים ובבזבוז משאבים למשרדים החדשים והמחודשים ובהמצאת משרדים חדשים.

מסעוד גנאים: הכושר הזה נמשך בהצעת הממשלה היום לאשר חוק-יסוד במהירות שראויה להירשם בספר גינס לשיאים עולמיים.

מסעוד גנאים: אולי היום הבנו למה התכוון ראש הממשלה כאשר דיבר על שלום כלכלי.

מסעוד גנאים: הוא כנראה התכוון לשלום ושקט סביב התקציב, ולאו דווקא לשלום כלכלי עם הפלסטינים.

מסעוד גנאים: דרך העברת התקציב היא ראי לדרכה של הממשלה בניהול ענייני המדינה, ובתקופת משבר כלכלי, שמאיים בפיטוריהם של אלפי עובדים, על הממשלה לדאוג – לפני השקט הכלכלי שהיא מנסה להשכין בדרך-לא-דרך, עליה לצמצם את הפער בין עניים לעשירים ובין הרוב היהודי למיעוט הערבי ולדאוג לביטחון הכלכלי והחברתי כפי שהיא דואגת לביטחון הצבאי.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

עתניאל שנלר: יעלה ויבוא חבר הכנסת שי חרמש, ואחריו – חבר הכנסת .

שי חרמש: מכובדי יושב-ראש הכנסת, מכובדי סגן ראש הממשלה דן מרידור – בהצלחה, דן.

דן מרידור: תודה רבה.

שי חרמש: אני אחסוך את מה שלדעתי פחות רלוונטי בדיון היום, וזה ביקורת על הממשלה והרכב השרים – זה לא לעניין כרגע, לטעמי, משום שאני חושב שניצבים ועומדים פה כמה נושאים מקצועיים שרב בהם המשותף – השר מרידור, סגן ראש הממשלה – בינינו לביניכם, מאשר המחלוקת, כי אין ויכוח על זה שזו שעת חירום ואין ויכוח שהמצב, לפחות בשוק התעסוקה, מחריף, ומצוקת האשראי חונקת היום כל דבר שאפשר להניע במשק.

שי חרמש: ובעניין הזה, אם הייתי היום מהקואליציה או הייתי מהאופוזיציה, הייתי מדבר כמעט באותה לשון; אנחנו מכירים את עצמנו, אחד את השני, כבר לא מעט זמן.

שי חרמש: אני אומר:

שי חרמש: לנסות לנחש את זה או לנבא את זה למחר בבוקר זאת משימה קשה לכל אחד מאתנו, קל וחומר כשמדובר היום על משימה ל-18 חודש.

שי חרמש: ואנחנו נמצאים כרגע במציאות שהממשלה הזאת כבר קיבלה בירושה – ואני לא מאשים ממשלה קודמת, כי המציאות היא מציאות של משק גלובלי; כל מה שהיינו עושים פה בממשלה הקודמת, לטוב או לרע, לא היה משנה הרבה – גירעון בתקציב, גירעון מובנה של כמעט 5%–6%, ואולי טיפה יותר מזה, בתקציב הקיים, ואנחנו חיים כרגע בתקציב של 1 חלקי 12.

שי חרמש: לא שמעתי על אף ממשלה בעולם המערבי המתקדם שמקבעת את עצמה כרגע, במציאות הכל-כך מטורפת הזאת, ל-18 חודש, בחוק תקציב.

שי חרמש: לא שמעתי שאובמה עושה את זה, לא שמעתי שברלוסקוני עושה את זה, לא שמעתי מישהו בעולם המערבי שאומר היום: אני מקבע היום תקציב ל-18 חודש.

שי חרמש: נהפוך הוא.

שי חרמש: אתה רואה שאפילו משטר כמו ארצות-הברית, שנמצא היום בטורבולנציה נוראית בתוכו, קם כל בוקר ומתאים את עצמו למציאות המשתנה, כי היא משתנה כל רגע וכל שעה, והיא מחייבת גמישות תקציבית.

שי חרמש: מגבלת הזמן שלי נגמרת בעוד שנייה אחת.

שי חרמש: אני מצפה ממך, סגן ראש הממשלה, חברי דן מרידור – גם זה נכון להגיד – שהיה שר האוצר, לבוא מעל בימה זאת ולהסביר לי מה ההיגיון לקבע היום תקציב ל-18 חודש, ומה ההיגיון לחכות עד אוגוסט.

שי חרמש: אין זמן.

שי חרמש: היום, כל חודש שעובר – בפחות מסים ופחות מסים וגירעון גדל וגירעון גדל – בעצם אין שום מענה אמיתי להתמודדות עם המשבר, שאתם ואנחנו אחראים לו במידה שווה פה בבניין – ואני חלק, השר מרידור, מהאחריות הזאת, אני לא בורח ממנה.

שי חרמש: עד כאן.

שי חרמש: תודה רבה.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת שי חרמש.

עתניאל שנלר: יעלה ויבוא חבר הכנסת , ואחריו – חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

אחמד טיבי: תודה, אדוני היושב-ראש.

דן מרידור: תחילת האלף.

אחמד טיבי: כן.

אחמד טיבי: ראיתי הרבה מניפולציות בכנסת, תרגילים פרלמנטריים, בקשות מוזרות, אבל בקשה עד כדי כך חסרת תקדים, ברוטלית במהותה, נגד יסודות הפרלמנטריזם והדמוקרטיה, עוד לא ראיתי.

אחמד טיבי: מדובר כאן בבקשה של הממשלה שמשנה שני חוקי-יסוד – משק המדינה והממשלה – ובאה בתקופת פגרה לוועדה זמנית, שהיא ועדה מסדרת; מדובר על פטור מחובת הנחה, דיון מרתוני בשלוש קריאות, אחר כך להעביר לעוד ועדה זמנית, שהיא ועדת הכספים, בלי לתת הזדמנות לשמוע דעת מומחים, הצבעת בזק, ולאחר מכן לחזור לכאן ולשנות חוקי-יסוד ולומר שהתקציב, אחרי ארכה של 120 יום, יהיה תקציב רב-שנתי, דו-שנתי במקרה זה.

אחמד טיבי: בדקתי, רבותי, אם יש מדינות מפותחות שיש בהן תקציב רב-שנתי.

אחמד טיבי: נעזרתי בממ"מ, ואני מודה להם.

אחמד טיבי: מה הגדרת התקציב הרב-שנתי?

אחמד טיבי: יש לו שני פירושים עיקריים.

אחמד טיבי: יש פירוש פרטני, חבר הכנסת פינס, לגבי תקציב רב-שנתי בחוץ-לארץ, ולפיו מדובר בתקציב מחייב בכל משרדי הממשלה, ברמת סיעוף גבוהה ביותר.

אחמד טיבי: אין מדינה מפותחת בעולם שמאמצת את הפירוש הזה.

אחמד טיבי: אין תקציב רב-שנתי עם סיעוף גבוה בשום מדינה מפותחת, חבר הכנסת דן מרידור, אדוני השר, סגן ראש הממשלה.

אחמד טיבי: לכן, נשאלת השאלה, מה קרה?

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: דווקא כך להתחיל את הקדנציה, ברגל שמאל דורסנית, גסה ובוטה?

אחמד טיבי: אני גם לא יכול שלא להתייחס למה שקרה היום בוועדה המסדרת אצל מפלגה שפעם היתה מעצמה זרה ועכשיו היא בקושי חצי מפלגה, קוראים לה מפלגת העבודה.

אחמד טיבי: היום, כמעט לקראת סיום, אדוני, בוועדה המסדרת קרה דבר מוזר.

אחמד טיבי: חשוב שהציבור בארץ ידע מה קרה.

אחמד טיבי: מפלגת העבודה הודיעה – –

ציון פיניאן: בפוליטיקה שום דבר לא מוזר.

אחמד טיבי: נכון, עד למוזרות הבאה.

אחמד טיבי: – – שהנציג שלה בוועדה המסדרת, במקום – חשבתי שזאת תהיה שלי יחימוביץ, למשל, שזה יהיה איתן כבל, למשל – –

עתניאל שנלר: אופיר פינס.

אחמד טיבי: הוא כבר שם.

אחמד טיבי: – – ופתאום אני שומע שזה חבר הכנסת .

אחמד טיבי: הייתי אדם צעיר כשהיתה הברית ההיסטורית בין מפא"י לבין המפד"ל, אבל הגיחוך הרגעי באותו רגע, באווירת חדר הוועדה, ועדת הכנסת – –

חיים אורון: תאר את זה עוד קצת.

אחמד טיבי: בדיוק.

אחמד טיבי: – – הורגש באוויר.

אחמד טיבי: הגיחוך, הגיחוך היה כמו מין עננה אטומית בתוך החדר.

שי חרמש: תספר מה היו הנימוקים.

חיים אורון: תצטט מה אמרו חברים.

אחמד טיבי: אחד אמר: זה הזוי.

אחמד טיבי: אחד אמר: מה זה.

אחמד טיבי: אפילו היה חבר כנסת שם שהוא אדם הגון, אופיר פינס שמו, הסתכלנו עליו, מבטיו קפאו.

אחמד טיבי: הוא לא הבין איפה הוא נמצא, איך זה קרה לו.

אחמד טיבי: הוא לא ידע על זה.

אחמד טיבי: מפלגה שעובדת אפילו מאחורי הגב של חבריה, זה נורא.

אחמד טיבי: האמת היא, שמי שהולך לישון עם ליברמן, אל יתפלא שבבוקר הוא מתעורר עם אורלב.

אחמד טיבי: תודה רבה לך, אדוני.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת .

עתניאל שנלר: יעלה ויבוא חבר הכנסת אופיר פינס-פז, ואחר כך – חברת הכנסת -בלילא.

עתניאל שנלר: בבקשה, חבר הכנסת אופיר פינס.

חיים אורון: חבר הכנסת טיבי, תבקש סליחה מאורלב.

חיים אורון: פגעת באורלב עכשיו.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, את הכביסה המלוכלכת של מפלגת העבודה אני לא אכבס מעל במת הכנסת.

אופיר פינס-פז: חבר הכנסת טיבי אמר כמה דברים קשים, לצערי.

אופיר פינס-פז: אני רוצה להתייחס לגופו של עניין.

אופיר פינס-פז: אני חושב שמה שהממשלה עושה היום זה מעשה שלא ייעשה, והוא מביא אותנו, כמעט בהחלטה הראשונה של הכנסת החדשה, לאחד המבחנים הכי מכריעים שלה, כי מה שהממשלה דורשת מאתנו זה לעשות דברים בניגוד מוחלט לדברים שאנחנו כחברי הכנסת מאמינים בהם – לא משנה מאיזו סיעה באנו, לא משנה אם אנחנו באופוזיציה או בקואליציה.

אופיר פינס-פז: הממשלה מבקשת מאתנו לשנות חוק-יסוד בשלוש קריאות, ביום אחד, בפגרה, כשאין ועדת חוקה, חוק ומשפט – היא לא קיימת, עוד לא הקמנו אותה.

אופיר פינס-פז: רק ועדת החוקה, חוק ומשפט מוסמכת לטפל בשינוי חוקי-יסוד.

אופיר פינס-פז: הדבר השני שהממשלה רוצה להביא אותנו אליו זה אישור תקציב דו-שנתי.

אופיר פינס-פז: הרעיון הוא רעיון מעניין, אני אפילו לא מציע לפסול אותו על הסף, יכול להיות שיש לו גם יתרונות, אבל אם נאשר את הדבר הזה היום, זה לא רק שבפעם הראשונה ב-60 שנות מדינה מאשרים תקציב דו-שנתי – זו הפעם הראשונה בתולדות הפרלמנטריזם העולמי.

אופיר פינס-פז: בדקתי ולא מצאתי שום פרלמנט בעולם שאישר תקציב דו-שנתי.

אופיר פינס-פז: לא מצאתי.

אופיר פינס-פז: יותר מזה, אתגרתי את אנשי הממשלה שהיו בדיון ואמרתי: אדרבה, תראו לי פרלמנט אחר בעולם שאישר תקציב דו-שנתי.

אופיר פינס-פז: עד לרגע זה לא מצאו.

אופיר פינס-פז: זאת אומרת שאנחנו הולכים לשבור שיא עולמי ולאשר דבר שאף אחד בעולם לא ניסה, לא בדק, לא יודע מה יתרונותיו, מה חסרונותיו, במצב של משבר כלכלי שאנשים לא יודעים מה יקרה מחר בבוקר.

אופיר פינס-פז: 20,000 המובטלים, שקיבלנו בנתונים של אתמול, הפתיעו את כולם, את כל הממשלה הזאת.

אופיר פינס-פז: אף אחד לא העריך שזה מה שהולך להיות.

אופיר פינס-פז: על הרקע הזה לאשר תקציב עד סוף 2010 זה חוסר אחריות מדרגה עליונה.

אופיר פינס-פז: הכנסת הזאת במבחן, אנחנו במבחן:

אופיר פינס-פז: האם אנחנו חותמת גומי של הממשלה לכל דבר ולכל עניין?

אופיר פינס-פז: האם חברי הקואליציה הם בובות על חוט שהממשלה מניעה ימינה או שמאלה, או שהתפקיד הפרלמנטרי שלנו זה לגלות אחריות, ואם הממשלה הולכת לכיוון לא נכון, חובתנו – לא זכותנו, חובתנו כי אנחנו נבחרי העם – להעמיד את הממשלה על טעותה, חובתנו להגיד לממשלה: סליחה, תראי מה את עושה, במקום להביא את תקציב 2009 בתוך 45 יום או 60 יום.

אופיר פינס-פז: אגב, דעו לכם, יושב פה שר אוצר לשעבר, עד לפני יומיים.

אופיר פינס-פז: שר האוצר יובל שטייניץ לא יודע לאיזו צרה הוא נכנס, כי אם החוק הזה עובר, זאת אומרת שהתקציב יונח רק בעוד 106 ימים, פחות או יותר, וזאת אומרת שעד אז הוא לא יוכל לבצע שום שינוי תקציבי משמעותי, כי הכנסת פועלת על-פי תקציב 2008 ב-1 חלקי 12.

רוני בר-און: מקווים שלא ימצאו פתאום כסף בשביל הישיבות.

אופיר פינס-פז: הוא לא יוכל, אתה הרי היית שר האוצר.

אופיר פינס-פז: הרי אי-אפשר לעשות.

רוני בר-און: הוא לא יוכל, אבל הוא יוכל.

אופיר פינס-פז: זאת אומרת, שר האוצר, שהוא באמת חסר ניסיון, כובל את ידיו, ובתקופה הכי קריטית למדינת ישראל הוא מחליט שהוא לא ישתמש בכלים התקציביים שעומדים לרשותו, ודוחה הכול ביותר מ-100 ימים, לחודש יולי.

אופיר פינס-פז: זה טירוף הדעת, זה חוסר אחריות מדרגה עליונה.

אופיר פינס-פז: אני אומר לכם, זה מבחן גדול של הכנסת.

אופיר פינס-פז: מה שהממשלה מנסה לייצר זה שיאים שליליים שהכנסת מעולם לא חוותה.

אופיר פינס-פז: בעיני מדובר ממש בבריונות פרלמנטרית, שצריך לעצור אותה, שצריך לבלום אותה, שאסור לתת לה יד.

אופיר פינס-פז: אתמול הדיון בממשלה התקיים כהרף עין; כולם בעד, שתיקת הכבשים.

אופיר פינס-פז: מישהו שיגיד משהו אחר, מישהו שיצביע אחרת – שום דבר.

אופיר פינס-פז: כל הצעות ההחלטה של הממשלה עברו פה-אחד, לרבות ההצעה הזאת.

אופיר פינס-פז: אני רואה בזה דבר חמור, מנוגד באופן מוחלט לדמוקרטיה הישראלית ולפרלמנטריזם הישראלי, ואני בהחלט סבור שטוב תעשה הכנסת אם תדע לרסן את הממשלה, לבלום אותה ולהציע לה דרך מחשבה שונה.

אופיר פינס-פז: ההצעה שלי היא להאריך את משך הזמן להבאת התקציב מ-45 ימים ל-60 ימים; אני חושב שנוכל להתלכד על העניין הזה, כל חברי הכנסת.

אופיר פינס-פז: הממשלה תביא מהר את תקציב 2009 ותוכל להתחיל לעבוד, ולאחר מכן היא תביא בזמן את תקציב 2010.

אופיר פינס-פז: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת אופיר פינס-פז.

עתניאל שנלר: תעלה ותבוא חברת הכנסת -בלילא, ואחריה – עוד נראה.

עתניאל שנלר: בבקשה, גברתי.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הרשו לי לחרוג מהמנהג הרגיל ולשחק משחק קטן עם חברי הכנסת, דווקא החדשים, של הליכוד.

רוחמה אברהם-בלילא: המשחק הבא, קוראים לו "מי אמר למי", ואני מאוד שמחה שאדוני היושב-ראש נכנס.

רוני בר-און: אל תיתני רמזים.

רוחמה אברהם-בלילא: לא, אני לא נותנת שום רמז.

רוחמה אברהם-בלילא: ואני מצטטת: "הכנסת, שלא כבעבר ושלא כבדמוקרטיות פרלמנטריות אחרות בעולם החופשי, מאבדת במהירות לא רק את הלגיטימיות הציבורית שלה, אלא גם את הרלוונטיות המשטרית שלה".

רוחמה אברהם-בלילא: אני ממשיכה לצטט: "אם חקיקת בזק, שכל הממשלות חוטאות בה, מוגשת באופן שבמתכוון נועד לשלול כל אפשרות של דיון רציני בפרטיה, ובאופן המונע במתכוון כל אפשרות שמי מחברי הכנסת יבין בכלל על מה הוא נדרש להצביע, לשם מה כל ההצגה הדמוקרטית הזאת?

רוחמה אברהם-בלילא: ומנגד" – אני ממשיכה לצטט, כמובן – "אם חקיקה המתקבלת כאן לפי כל הכללים, בשלוש או ארבע קריאות, עלולה להתבטל בהינף קולמוס משפטי או בחוק הסדרים דורסני וגורף, למה לנו בית-מחוקקים?

רוחמה אברהם-בלילא: למה לנו פוליטיקאים?

רוחמה אברהם-בלילא: למה לנו הבחירות?

רוחמה אברהם-בלילא: הבה נקים לנו ממשלת חכמים טהורה, כהמלצת אפלטון ב'פוליטיאה'.

רוחמה אברהם-בלילא: ויותר מזה" – אני ממשיכה לצטט – "מעמדה של הכנסת מתערער והולך.

רוחמה אברהם-בלילא: סמכויותיה מתכרסמות כל העת.

רוחמה אברהם-בלילא: הלגיטימיות הציבורית שלה בסכנה.

רוחמה אברהם-בלילא: עלינו, חברי הכנסת, המלאכה לעמוד בפרץ, לעצור את הסחף המסוכן ולהתחיל להשיב לכנסת ולחבריה את האמון הציבורי.

רוחמה אברהם-בלילא: זה תלוי קודם כול בנו".

חבר הכנסת בר-און, אתה מאוד מפריע לשרה לשעבר לדבר.

רוני בר-און: זה החינוך שאנחנו מקבלים.

אני נותן לך עוד דקה, בגלל ההפרעה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, ותרשה לי, אני מאוד מאוד מאוד מכבדת אותך, ואתה יודע את זה.

רוחמה אברהם-בלילא: אבל לא יכולתי שלא להביא את דבריך מ-20 באוקטובר 2003.

רוחמה אברהם-בלילא: אתה, בכהונתך כיושב-ראש של הבית הזה, שדאגת לשמור על מעמדה של הכנסת המכובדת הזאת, על חקיקת החוקים שלה, כל שכן כאשר אנחנו מדברים על חקיקה או על שינוי חוק-יסוד.

זו הוראת שעה.

רוחמה אברהם-בלילא: אדוני היושב-ראש, מה קרה למלים האלה?

זאת הוראת שעה.

רוחמה אברהם-בלילא: איזו הוראת שעה?

רוחמה אברהם-בלילא: מה קרה לחקיקת בזק הזאת?

חברת הכנסת הנכבדה, חבל שלא היית כאן.

רוחמה אברהם-בלילא: האם מעמדה של הכנסת התערער?

אני לא אחזור על דברי מראשית הדיון, שהיה דיון מאוד פורה.

רוני בר-און: דין פרוטה כדין מאה, ודין שעה כדין קדנציה.

אין ספק.

רוחמה אברהם-בלילא: אדוני היושב-ראש, אתה יודע במה אני נזכרת עוד?

רוחמה אברהם-בלילא: אני נזכרת בתפקידי הקודם, בכנסת הקודמת, כיושבת-ראש ועדת הכנסת.

רוחמה אברהם-בלילא: היו לנו דיונים ארוכים, א.

רוחמה אברהם-בלילא: על חוק ההסדרים, שדיברנו עליו; ב.

רוחמה אברהם-בלילא: על כל הנושא של שינוי התקנון, וגם הקוד האתי.

רוחמה אברהם-בלילא: אדוני אמר לי: האם אתם, ברוב הדורסני שלכם, רוצים להרוס את כללי המשחק של הבית הזה?

רוחמה אברהם-בלילא: רק מי חשב שזה יתהפך כל כך מהר, והיום אני אשאל את אדוני: מה קרה לאותן מלים כבדות משקל?

רוחמה אברהם-בלילא: איפה אתה היית כשרצית לשמור על מעמדה של הכנסת המכובדת הזאת?

רוחמה אברהם-בלילא: איפה אתה, כיושב-ראש הבית הזה, כשהסמכויות היום נרמסות, נדרסות, ואין שום כלל שאנחנו יכולים לשמש בו דוגמה ציבורית?

רוחמה אברהם-בלילא: אבל אני אומר יותר מזה; מה משמעות של חוק-יסוד?

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת נסים זאב, ואולי חברי חברי הכנסת הדתיים, לא מקבלים את זה, אבל חוק-יסוד אמור להיות חלק בלתי נפרד מהחוקה העתידית של מדינת ישראל, והוא נחשב, אדוני היושב-ראש, במעמד נורמטיבי גבוה מהחוקים הרגילים.

רוחמה אברהם-בלילא: וכאשר הכנסת מחוקקת חוקי-יסוד, או משנה אותם, היא פועלת בכובעה כרשות מכוננת – זה לכם, חברי הכנסת החדשים – שבסמכותה לקבוע את עקרונות היסוד של השיטה, ולהתוות את החוקה העתידית של מדינת ישראל.

רוחמה אברהם-בלילא: האם בדרך זו, בדרך דורסנית זו, קובעת הממשלה שלנו את החוקה העתידית של מדינת ישראל?

רוחמה אברהם-בלילא: אין לי אלא לומר דבר אחד: מצער וכואב שממשלת ישראל החדשה החליטה לבזות את הכנסת, את חבריה ואת הציבור הישראלי כולו.

רוחמה אברהם-בלילא: הממשלה הזאת לא משמשת דוגמה ציבורית; לא במינויי השרים שלה – בשעה שמפטרים מאות אלפי אנשים, יושבים פה ומוצאים עבודה לחברי כנסת מובטלים, רק כדי לחזק את מעמדה של הממשלה הזאת.

רוחמה אברהם-בלילא: לא ידעתי שממשלה פתאום הופכת להיות מעין לשכת תעסוקה לנבחרי ציבור.

רוחמה אברהם-בלילא: הממשלה הזאת לא משמשת דוגמה ציבורית, גם לא באופן שבו בחמשת הימים הראשונים לכינונה היא רומסת ברגל גסה את עבודתה, את כבודה ואת מעמדה של הכנסת, ואני מצרה, אדוני היושב-ראש, על זה שאתה נותן את ידך לכך.

רוחמה אברהם-בלילא: תרשה לי – שוב, אני מכבדת אותך מאוד.

רוחמה אברהם-בלילא: כואב לי מאוד.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה.

תודה רבה לחברת הכנסת .

אינני רוצה לחזור פעם נוספת על הנימוקים שהביאו אותי להחלטה.

אין כאן שינוי חוק-יסוד, אלא הוראת שעה המתבקשת מהנסיבות שבהן אנחנו נמצאים.

אין לי כל ספק שממשלה בראשות היתה מבקשת את אותה בקשה, וייתכן שאחד מהאופוזיציה היה אומר שרומסים את כבודה של הכנסת.

אני בכלל מציע לחברי הכנסת לא להרבות בפיהם את רמיסת הכנסת, כי בסופו של דבר הציבור פתוח מאוד להאזין ולקבל את האמירה שהכנסת רומסת את כבודה.

אני מתכבד להזמין את השר סער.

עתניאל שנלר: אדוני היושב-ראש – – –

סליחה, אני מתנצל – את חבר הכנסת עתניאל שנלר, אחד לפני האחרון.

האחרון יהיה – כפי שמקובל – נאפשר לשר האוצר היוצא לעלות ולדבר גם כשר האוצר היוצא.

עתניאל שנלר: אני מודה לאדוני.

עתניאל שנלר: אדוני יושב-ראש הכנסת, שרים, כנסת נכבדה, כל כך מתאים שהדיון הזה יהיה דווקא היום.

עתניאל שנלר: חשבתי, איך זה קרה, איך ריבונו של עולם סידר שזה יהיה דווקא היום, שמתעסקים בחמץ.

עתניאל שנלר: אתם יודעים מה קרה בפסח?

עתניאל שנלר: – כי בחיפזון יצאתם ממצרים.

עתניאל שנלר: מהר, לגמור את העניינים.

עתניאל שנלר: לברוח.

עתניאל שנלר: מה יצא מהמהירות הזאת?

עתניאל שנלר: מהמהירות הזאת יצא לחם עוני.

עתניאל שנלר: מהמהירות הזאת יצא לחם עם חורים, עם הרבה עניים.

משולם נהרי: גם החירות.

עתניאל שנלר: העברת תקציב, כמו שמנסים לעשות, במחטף שכזה, תוביל ממילא ללחם עוני.

עתניאל שנלר: אבל אתם יודעים מה קרה במדבר?

עתניאל שנלר: במדבר, כאשר עשו את הכול בחיפזון, ולא תמיד ה' יילחם לכם ואתם תחרישון, מותר גם לנו להילחם.

עתניאל שנלר: אי-אפשר תמיד להגיד: הקדוש-ברוך-הוא יסדר לנו את הדברים.

עתניאל שנלר: היתה להם בעיה, בלחם הזה.

עתניאל שנלר: היו צריכים נסים.

עתניאל שנלר: היו צריכים הרבה נסים, עד שהקדוש-ברוך-הוא נתן את המן.

משולם נהרי: מה עם החירות?

עתניאל שנלר: אני אתן לך את החירום.

עתניאל שנלר: את החירום.

משולם נהרי: החירות.

משולם נהרי: משעבוד לגאולה.

עתניאל שנלר: ובסוף נציגי הממשלה, אדוני השר, שלחו נציגים לראות את העם, הלכו לראות מה יהיה בעתיד.

עתניאל שנלר: אני רוצה לומר לך, השר, בסוף אותה ממשלה שלחה נציגים לראות את היעד, מה יהיה שם, והם נבהלו.

עתניאל שנלר: הם נבהלו – ויוציאו דיבתם רעה על הארץ, כשהם חזרו משם, כי הכול היה בחיפזון.

משולם נהרי: אתה רוצה להשאיר אותנו כאן?

עתניאל שנלר: קחו, ממשלה יקרה, קחו לכם לא 45 יום, 60 יום.

עתניאל שנלר: תוציאו תקציב הגון וראוי ל-2009.

השר נהרי, אנחנו לא נסיים אף פעם.

עתניאל שנלר: ההערה השנייה: זכינו.

עתניאל שנלר: זכינו סוף-סוף שאנחנו נמצאים בתקופת הנבואה החדשה.

עתניאל שנלר: נביאים נגמרו, היום יש נבואה חדשה.

עתניאל שנלר: שמעתי מהשר, עם הפקידים, את הנבואה מה תהיה הכלכלה בעוד שנה וחצי, מה יהיה בסיס התקציב לעוד שנתיים.

עתניאל שנלר: נו, ברוך השם, זכינו להרבה נבואה היום בכנסת ישראל.

עתניאל שנלר: אני רוצה לומר שאם רוצים לעשות תוכנית רב-שנתית, זה כך ראוי.

עתניאל שנלר: כך ראוי בבטיחות בדרכים, כך ראוי בתשתיות, כך ראוי בקיצוץ נטל מס, כך קשור לעידוד תעסוקה וצמיחה; אבל תקציב?

עתניאל שנלר: זה לא תקציב רב-שנתי, זה תקציב מחטף רב-מפלגתי.

עתניאל שנלר: האם באמת הנביאים יודעים מה ילד יום?

עתניאל שנלר: האם הנביאים יודעים מה יהיה בארץ?

עתניאל שנלר: לכן צריך לאשר תקציב ל-2009, לכלול בו נושאים רב-שנתיים, תשתיתיים וכו', ואחר כך לאשר בזמן הנכון את התקציב ל-2010.

עתניאל שנלר: אשתדל לסיים בעוד דבר קטן שקשור לשבוע זה.

עתניאל שנלר: הרבה שנים אני מנסה ללמד את ילדי בליל הסדר – אתם יודעים שפסח זה "והגדת לבנך" – מה הסימנים שעל קערת הפסח.

עתניאל שנלר: היום, חברי חברי הכנסת, למדתי את הסימנים.

עתניאל שנלר: אני מודה לקואליציה על השיעור שלמדתי.

עתניאל שנלר: למדתי מה מקומה של הזרוע – כוח הזרוע הקואליציוני, לפגוע בדמוקרטיה; למדתי מה המשמעות של תקציב שעושים אותו "חאפ"; דרך זה למדתי את תפקידו של המרור, התקציב שיאכיל את העם הזה – על מרורים יאכלוהו, אין לי ספק; למדתי גם מהי החרוסת, שהציבור יעבוד בחומר ובלבנים, מופיע כמו טיט, לטייח – לא צריך, לא ישאלו, אל תשאלו; והביצה, שמסמלת את קורבן החגיגה – הציבור יהיה הקורבן והממשלה תעשה חגיגה.

עתניאל שנלר: ובאמצע – שלוש מצות, שלוש מצות של לחם עוני.

עתניאל שנלר: אני רוצה להזהיר את כנסת ישראל – אל תעשו לי שלושה פסחים: פסח מצרים, פסח דורות ופסח השלישי.

עתניאל שנלר: מה זה הפסח השלישי?

עתניאל שנלר: פסח השלישי זה פריצת סכרים של חוקי-יסוד.

עתניאל שנלר: פס"ח – פריצת סכרים של חוקי-יסוד.

עתניאל שנלר: אנא, נישאר עם פסח דורות, ראוי יותר.

עתניאל שנלר: תודה.

תודה רבה.

אני מתכוון להזמין את אחרון הדוברים, כבוד שר האוצר היוצא, חבר הכנסת רוני בר-און.

לפי בקשת הממשלה אנחנו נותנים לך חמש דקות ולא שלוש דקות, הואיל ואתה בכל זאת בעל דברים.

בבקשה, אדוני.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, שרי הממשלה, חברי הכנסת, הכיסא הריק של ראש הממשלה – נדבר אליו עוד הרבה בכנסת הזאת.

רוני בר-און: גם כשהוא מבקש מכם לשנות חוק-יסוד הוא לא מכבד אתכם ולא בא להיות נוכח בדיון.

רוני בר-און: כיסא ריק.

רוני בר-און: לפעמים – בפרפראזה על מה שאמר צ'רצ'יל – לפעמים עדיף כיסא ריק על כיסא מלא.

רוני בר-און: לפעמים.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, הדיון הזה, שלא היה צריך לבוא לאולם המליאה ולא היה צריך לבוא לכנסת ערב חג הפסח בבהילות כזאת, בבהלה כזאת, מתקיים.

רוני בר-און: אני מניח שכבר לא יהיה ניתן לעצור אותו.

רוני בר-און: אנחנו נגיד את שלנו והקואליציה הדורסנית הזאת תעשה את שלה.

רוני בר-און: אבל אני אומר לכם עוד פעם: אין בבקשת הממשלה ולא כלום אלא סוג של טריק פוליטי נלוז, ניצול ציני של סיטואציה פוליטית, חגיגת שיכורים של חתונה אסורה, הנגאובר של הילולה שבאה לעולם בחטא ותמשיך להביא לעולם חטא אחרי חטא אחרי חטא אחרי חטא – מפריע לי שיח החכמים הזה כאן.

חבר הכנסת פיניאן, בבקשה, אתם נמצאים פה מאוד קרוב לבמה וזה מאוד מפריע.

בבקשה, אדוני.

רוני בר-און: ההילולה הזאת, של החתונה המופרכת הזאת, תביא לנזקים.

רוני בר-און: אדוני אמר שזו רק הוראת שעה; אני לא מקבל את זה, אדוני היושב-ראש.

רוני בר-און: דין פרוטה כדין מאה ודין הוראת שעה כדין חקיקה לדורות.

רוני בר-און: אנחנו, לפי בקשת הממשלה הרעה הזאת, הולכים לשנות היום חוק-יסוד.

רוני בר-און: חוקי-יסוד אלה אבני החושן של עבודת הכנסת הזאת.

רוני בר-און: זאת איננה הוראת שעה, זאת איננה הודעת יושב-ראש ועדה, זה אפילו לא חוק טורדני של חבר כנסת חרוץ יתר על המידה.

רוני בר-און: זה חוק-יסוד, אדוני היושב-ראש.

רוני בר-און: הסיטואציה הנלוזה הזאת פגועה, כפי שאמרתי בבוקר, בשלושה נדבכים: בנדבך הפרוצדורה, לא ניתן יהיה לעשות פה עבודה מתאימה.

רוני בר-און: אני יודע מה זה להכין חוק תקציב באגף תקציבים.

רוני בר-און: ב-100 יום לא מספיקים להכין באגף התקציבים, עד להנחה בכנסת, בצורה רצינית, חוק תקציב של שנה אחת, בטח לא של שנתיים, בטח לא במערכת כל כך לא ברורה, של אי-ודאות.

אדוני שר האוצר, שמעתי אתמול בקשב רב את ראש אגף התקציבים, שבא ואומר שהדבר אפשרי וגם רצוי.

רק כדי לגאול עולם אני מצטט דברים בשם אומרם.

רוני בר-און: אני אגיד לאדוני בתשובה לעניין הזה שאני מרחיק את עצמי שבעה נקיים מלדבר על אנשים שאני מיניתי.

רוני בר-און: אני אקח לעצמי, בוא נגיד, שלושה חודשים.

רוני בר-און: בעוד שלושה חודשים אני אתיר את הנדר.

לא אמרתי את זה כהתרסה.

רוני בר-און: ראיתי את הסטנוגרמה, ואני מודה שאוי לעיניים שכך רואות.

זה עניין אחר.

רוני בר-און: במיוחד אם משווים את זה למה ששמעו האוזניים, אבל נדרתי שלא אדבר על אנשים שאני מיניתי, בטח לא מייד אחרי שתקופת כהונתי תמה.

רוני בר-און: אכבד את הנדר הזה.

חשבתי שחשוב להביא דברים של אדם שאתה מינית, שאומר דברים מקצועיים לחלוטין.

כמובן, אני מתנצל ועצרתי את השעון, כפי שאתה רואה.

רוני בר-און: השעון הוא לא הבעיה.

רוני בר-און: הבעיה היא שאתה גורם לי מבוכה.

חלילה לי.

אפילו לא העליתי על דעתי להביא אותך במבוכה.

רוני בר-און: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, שהמבוכה הזאת לא שלי אלא של מישהו אחר.

אני לא בטוח.

רוני בר-און: אבל, אתה יודע איך אומרים?

רוני בר-און: אהבתי את אדוני, ואידך זיל גמור.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, מדינת ישראל מצויה בעצם כבר למעלה משלושה חודשים בלי תקציב מדינה.

רוני בר-און: אני יכול להעיד על עצמי שעד 31 במרס, ככל שאני יודע, וידעתי הרבה, לא נשבר הכלל של 1 חלקי 12.

רוני בר-און: אף אחד מכם לא יודע לספר לי איך עד סוף חודש יולי השותפים הבכירים שלכם יסתפקו בשליש ממה שהם צריכים לפרנס את הישיבות שלהם, ואם ייעשו שם מעשים שלא צריכים להיעשות, אתם תשמעו מאתנו כפי שלא שמעה ולא ראתה שפחה על הים.

רוני בר-און: וכל יתר כיסוני השחיתות האלה בתקציב, שיעשו אותו בכאילו – כי את 2010, אדוני המשנה לראש הממשלה, אי-אפשר לשער היום; יגיד לך את זה שר האוצר לשעבר דן מרידור.

רוני בר-און: אין איש היודע לאן הולכים, ואיש לא יודע לקבוע תקציב, כפי שאתה לא ידעת לקבוע תקציב למערכת הביטחון ולצבא בלי נתוני מקרו-כלכלה יציבים, וכל היתר זה בלוף.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, אתך אני יכול לדבר על העניין של החוקתיות.

רוני בר-און: מי לנו כמוך, חרד לגורלו של הפרלמנט, חרד לגורלה של החקיקה, חרד לגורלה של החוקה וחרד להתערבות ברגל גסה – או של הרשות השופטת, רחמנא ליצלן, בעניין זה, או של הרשות המבצעת בעניין זה.

רוני בר-און: חוק התקציב, אדוני ראש הממשלה, הוא חוק שהמחוקק נתן לו הדרה מיוחדת.

רוני בר-און: על איזה עוד חוק, אדוני שר המשפטים לשעבר והיום סגן ראש הממשלה וגם שר האוצר לשעבר – על איזה חוק שאיננו עובר נופלת ממשלה חוץ מחוק התקציב?

רוני בר-און: על איזה חוק נופלת ממשלה חוץ מחוק התקציב?

רוני בר-און: מה זה, זה סתם?

רוני בר-און: עושים כבוד לראש הממשלה או לשר האוצר כדי שיהיה לו חוק חשוב להביא?

רוני בר-און: קובעים שממשלה נופלת – אדוני יושב-ראש הקואליציה, אין שר מקשר?

רוני בר-און: אתה לא סומך עליו שידע לבקש הצבעה שמית לבד?

קודם כול, אני מאוד מעריך את ערנותך למהלכיו של שר החינוך.

רוני בר-און: אתה יודע שכשהוא קם מהכיסא אני יודע מה הוא יגיד כשהוא יבוא הנה.

רוני בר-און: כמה סודות יש בבית הזה כבר, בתקנון, בשטיקים ובטריקים?

רוני בר-און: אדוני יושב-ראש הכנסת, לאיזה עוד חוק – לאיזה עוד חוק קבע המחוקק סנקציה של נפילת הממשלה?

רוני בר-און: והוא עושה את זה פעם אחת, כשהיא לא מעבירה תקציב ב-31 בדצמבר, והוא מעצים את הסנקציה הזאת ב-31 במרס, ואומר: אחר כך אין ולא כלום.

רוני בר-און: ואם באה הממשלה, או הנשיא הטיל, זאת אומרת שיש ניצוץ לקיום השלטון, הוא אומר לה: בתוך 45 יום, שלוש קריאות בכנסת, ואם לא – הולכים הביתה.

רוני בר-און: אין מקצה שיפורים, אין תיקון, אין 12 ודקה, אין הוראת שעה, אין הוראת דקה ואין הוראת שנייה.

רוני בר-און: למה אתם מבזים את החוק הזה?

רוני בר-און: למה אתם מבזים את החוק הזה?

רוני בר-און: אני אגיד לכם למה אתם מבזים את החוק הזה – – –

רק – אנחנו צריכים לסיים.

הגענו לשעת נעילה, אבל אני – – –

רוני בר-און: אני אגיד לכם למה אתם מבזים את החוק הזה, כי האיש הזה, שמנהיג היום את הממשלה, חושב שאפשר לחזור לעידן הקריצות, והדאחקות, וההתחכמויות, והכאילו, וננסה מפה וננסה משם, ונראה איך נצא מכל הדבר הזה.

אתה מתכוון בדבריך – "האיש הזה" – לראש הממשלה כמובן.

רוני בר-און: כן.

מחוקק חוק ז'בוטינסקי.

בכל זאת, זאת ממלכה.

רוני בר-און: כן, ראש הממשלה.

אתה היית המחוקק של חוק ז'בוטינסקי.

רוני בר-און: מה יקרה – מה יקרה בעוד 107 ימים שלא יקרה בעוד – מתי?

רוני בר-און: כמה יש לכם, 40 יום לפי המצב החוקי?

רוני בר-און: יקרה אותו הדבר.

רוני בר-און: ראש הממשלה ייפגש ביום בהיר אחד – יכול להיות שישבו בחדר שר האוצר וראש אגף התקציבים, והחשב הכללי – ראש הממשלה ייפגש עם כל ההתחייבויות שהוא עשה בחודש האחרון, שטובי חבריו, טובי תומכיו, המומחים שבמומחים, שעליהם הוא הכי סומך בענייני הסכמים, בענייני כספים ובענייני תקציבים, אמרו לו: לא תצלח, זה אסון, זה לא מתחבר, אי-אפשר לשלם את כל הדברים האלה.

רוני בר-און: אז מה, דוחקים את הקץ?

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, הבית הזה לא צריך לתת יד להרס עצמי מהסוג הזה, שמזמנת לו הממשלה החדשה.

רוני בר-און: הוא לא צריך לתת יד לפארסה הזאת, והוא צריך לדחות את הצעת החוק הזאת, גם אם מישהו קרא לה הוראת שעה.

רוני בר-און: זאת בכייה לא לשעה, זאת בכייה לדורות.

רוני בר-און: תודה רבה.

אני מאוד מודה לחבר הכנסת בר-און.

רבותי, לפני שאנחנו ניגש להצבעה, נא לצלצל.

אני מזמין את סגן שר האוצר לבוא ולעלות על דוכן הנואמים על מנת להשיב בשם הממשלה, השר .

אחמד טיבי: איפה שר-העל?

חבר הכנסת טיבי, שר-העל הוא ראש הממשלה.

קריאה: איפה שר האוצר?

הוא בבית, אני מתאר לעצמי שהוא יבוא להצביע.

אין שאילתות ליושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת טיבי.

רבותי חברי הכנסת.

השר – בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי הממשלה, כבר נאמר רבות היום שבצוק העתים ונוכח המשבר בכלכלת העולם, שהוא בעל השלכות על המשק הישראלי – – –

רוחמה אברהם-בלילא: איפה שר האוצר שלך וראש הממשלה?

טוב, שמענו, תודה רבה.

יצחק כהן: נוכח המשבר בכלכלת העולם, שהוא בעל השפעות על המשק הישראלי – – –

חברת הכנסת , אני מבקש ממך.

-בלילא: אין להם ראש ממשלה.

חברת הכנסת , האם לא הבנת את אמירתי בהרמת קול?

בבקשה.

האוצר: אישור תקציב המדינה לשנת 2009, במועד הקבוע בחוק-יסוד: הכנסת, ימנע מהממשלה ומהכנסת ומוועדותיה להתאים את התקציב כך שישקף את הצורך בהתמודדות עם השלכות המשבר האמור.

האוצר: זאת ועוד, ההתמודדות עם השלכות המשבר הכלכלי העולמי, בנסיבות שעדיין לא אושר תקציב לשנת 2009, מחייבת לקבוע כבר עכשיו את תקציב המדינה לשנים 2009 ו-2010.

האוצר: קביעה כזאת נועדה ליצור ודאות ויציבות לתקופה שהיא ארוכה מיתרת שנת התקציב 2009.

האוצר: תקציב לשנתיים, כאמור, לא יוכל להגיע לכלל בשלות ולעבור את כל הליכי החקיקה בממשלה ובכנסת ובוועדותיה בתקופה של 45 יום.

האוצר: לפיכך, מורי ורבותי, בשל המצב הייחודי, כפי שתואר לעיל, הנובע מהצטרפות הנסיבות של עיכוב באישור תקציב המדינה לשנת 2009 וההשפעות השליליות של המשבר העולמי על המשק הישראלי, מוצע לקבוע הסדר מיוחד במסגרת הוראת שעה.

האוצר: אדוני שר האוצר לשעבר, רוני, הוראת שעה.

רוני בר-און: – – –

רבותי, לא יוכל להיות פה – – –

האוצר: רק בהוראת שעה.

האוצר: זאת הוראת שעה שתחול לגבי תקציב המדינה לשנים 2009–2010.

האוצר: הסדר זה, כאמור, מחייב חקיקת חוק-יסוד, שידחה בהוראת שעה את היום הקובע, מ-45 יום מיום כינון הממשלה החדשה ל-107 ימים ממועד כינונה.

האוצר: מורי ורבותי, אנחנו נמצאים במשבר.

האוצר: צריכים להתמודד עם המשבר.

האוצר: אבל משבר מספק גם הזדמנויות לעשות שינויים, ושינויים מבניים, שיוכלו להועיל למשק הישראלי.

האוצר: דברים שקובעו בתודעה במשך 61 שנה, זאת הזדמנות לשנות אותם.

האוצר: גם ישפר את השירות לציבור, גם ייתן לנו כלים להתמודדות עם המשבר הקשה.

האוצר: צפויה לנו תקופה לא פשוטה.

האוצר: אני לא חושב שללא שילוב ידיים של כל חברי הבית הזה נוכל לצלוח את המשבר הקשה הזה.

האוצר: בעזרת השם, נוכל להתמודד עם האתגרים הקשים שמונחים על שולחנה של הממשלה.

האוצר: אני רוצה לברך אתכם, חברי הבית – – –

חיים אורון: תסביר לנו, בכל זאת, למה רק שנתיים?

האוצר: אני אסביר לך; שאלה טובה, שאלה מצוינת, אני אסביר לו.

חבר הכנסת אורון, שאלת שאלה, תקבל תשובה.

כשהיינו יחד באופוזיציה, לא היינו עושים שגיאות כאלה.

האוצר: ג'ומס, כדי לאפשר לך, אתה איש מעמיק – אתה איש מעמיק.

האוצר: אני יודע שבוועדת הכספים הדיונים יתארכו מעבר ל-45 יום.

האוצר: כפי שאני מכיר את הדיונים בהשתתפותך בוועדת הכספים, זה יתארך.

האוצר: אנחנו נגיע לחודש יולי, תחילת אוגוסט, כדי לאשר את תקציב 2009.

האוצר: נוכח המשבר הקשה לא נוכל לאפשר את זה.

האוצר: מדובר סך-הכול בשנה וחצי, למעשה זה שנתיים.

האוצר: אני מקווה שעניתי לך, ג'ומס.

חיים אורון: לא, תנסה עוד פעם.

האוצר: חבר הכנסת אורון, הלוא לא היית מאפשר אישור התקציב לפני סוף יוני.

האוצר: אתה מסכים אתי או לא?

חיים אורון: למה לא הגשתם לארבע שנים?

האוצר: אתה יודע מה?

האוצר: אנחנו נחשוב על זה.

חיים אורון: ארבע שנים זה יותר טוב.

האוצר: אם תאפשר לנו כלים, שנוכל לשנות תוך כדי תנועה במצבים קיצוניים, אולי אתה נותן רעיון שכדאי לחשוב עליו, ג'ומס.

האוצר: דרך אגב, מערכת הביטחון הגישה לשר רוני בר-און תוכנית רב-שנתית לחמש שנים.

האוצר: עוד שאלות?

נסים זאב: מה הקשר בין חלום פרעה לבין יוסף, שהיה אסור שנתיים בבית-הסוהר?

האוצר: הוא לא השליך את יהבו על הקדוש-ברוך-הוא, הוא השליך את יהבו על בני-אדם.

אדוני השר, אם יש לך מה להוסיף לכנסת – אם לא, אנחנו לא יכולים לעשות פה פיליבסטר מטעם הקואליציה.

חבל על הזמן, כי זה דבר שהוא לא מתקבל על דעתי.

לכן אם אדוני – – –

האוצר: אדוני, אני אמשיך ברשותך.

האוצר: ההסדר המוצע מתגבר על ההוראות הרגילות החלות לעניין זה – הוראת סעיף 3(א)(2) לחוק-יסוד: משק המדינה, הקובעת שהתקציב יהיה לשנה אחת, והוראת סעיף 36א לחוק-יסוד: הכנסת, לעניין התפזרות הכנסת בשל אי-קבלת חוק התקציב.

האוצר: כמו כן, מוצע לקבוע כי הממשלה תניח על שולחן הכנסת את הצעת חוק התקציב הדו-שנתי לא יאוחר מיום כ"ד בסיוון התשס"ט, 16 ביוני 2009, וזאת כדי להבטיח לכנסת 30 יום לצורך דיון בתקציב ואישורו.

האוצר: עוד מוצע, אדוני היושב-ראש – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

חבר הכנסת זחאלקה, יש לך שאלה לסגן השר – – –

האוצר: לא מתאים לך, טיבי, לא מתאים לך, אתה אדם רציני, אתה שואל שאלות רציניות, זו שאלה לא רצינית.

האוצר: בכל מקרה, רבותי, אני חוזר ומבקש מכם לאשר את הצעת החוק כפי שהיא.

האוצר: תודה רבה.

האוצר: חג כשר ושמח.

האוצר: אנחנו נתכנס להצבעה בקריאה שנייה ושלישית.

אני מוכרח לומר שעמדת בלוח הזמנים בדיוק.

אני מאוד מודה לכם, רבותי חברי הכנסת.

אחמד טיבי: – – –

אדוני רוצה לשאול שאלה ואדוני השר מסכים?

בבקשה, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: האם המהלך הזה – – –

האוצר: כן.

אחמד טיבי: האם המינוי של שטייניץ קובע את אותם תנאים?

האוצר: זו שאלה לא לעניין.

תודה רבה לחבר הכנסת טיבי.

אני מאוד מודה לסגן השר על דבריו.

רבותי חברי הכנסת.

אנחנו עוברים עכשיו להצבעה בקריאה ראשונה.

הוגשו לי 25 חתימות הדורשות שההצבעה תיערך בהצבעה שמית, ולכן אני מבקש מסגנית מזכיר הכנסת להכריז על חברי הכנסת על מנת שיצביעו לפי סדר האל"ף-בי"ת.

רבותי, אני מבקש לשמור על השקט.

(קוראת בשמות חברי הכנסת) -בלילא – – –

רוחמה אברהם-בלילא: נגד ההליך – – –

חברת הכנסת בלילא, אם תהיה פה השתוללות אני אמנע אותה.

רוחמה אברהם-בלילא: – – –

חברת הכנסת בלילא, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

את רוצה לענות, בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: – – –

אני קורא לך לסדר פעם שנייה, חברת הכנסת .

עכשיו אני מודיע לחברי הכנסת: בזמן הכרעה לא אאפשר שום תקלה ושום הפרעה.

עכשיו היא קוראת בשם, אנשים אומרים בעד, נגד, נמנעים, נוכחים.

בבקשה להתחיל מחברת הכנסת .

(קוראת בשמות חברי הכנסת) -בלילא – נגד עפו אגבאריה – נגד רחל אדטו – נגד יולי יואל אדלשטיין – בעד – נגד יצחק אהרונוביץ – בעד אורי אורבך – בעד חיים אורון – נגד – בעד דוד אזולאי – אינו נוכח אריאל אטיאס – בעד דניאל אילון – בעד – בעד דליה איציק – נגד – בעד – נגד טלב אלסאנע – נגד זאב אלקין – בעד – בעד אלי אפללו – נגד אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – בעד אורי אריאל – נגד זאב בנימין בגין – בעד זאב בוים – נגד אריה ביבי – נגד זאב בילסקי – נגד בנימין בן-אליעזר – בעד מיכאל בן-ארי – נגד דניאל בן-סימון – בעד רוני בר-און – נגד אבישי ברוורמן – בעד – נגד אהוד ברק – בעד אילן גילאון – נגד גילה גמליאל – בעד מסעוד גנאים – נגד – בעד אברהם דיכטר – נגד דני דנון – בעד ניצן הורוביץ – נגד צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – בעד דניאל הרשקוביץ – בעד – נגד מתן וילנאי – בעד יצחק וקנין – בעד נסים זאב – בעד אורית זוארץ – נגד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – נגד ציפי חוטובלי – בעד – נגד – אינו נוכח ישראל חסון – נגד שי חרמש – נגד – נגד רוברט טיבייב – נגד שלי יחימוביץ – אינה נוכחת משה יעלון – בעד אליהו ישי – אינו נוכח איתן כבל – אינו נוכח אמנון כהן – בעד – בעד משה כחלון – בעד חיים כץ – בעד יעקב כץ – נגד – בעד ציפי לבני – נגד לימור לבנת – בעד אורלי לוי אבקסיס – בעד יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – בעד יעקב ליצמן – אינו נוכח עוזי לנדאו – בעד סופה לנדבר – בעד מנחם אליעזר מוזס – בעד שלמה מולה – אינו נוכח – נגד משה מטלון – בעד – בעד אנסטסיה מיכאלי – בעד אלכס מילר – בעד סטס מיסז'ניקוב – בעד אורי מקלב – בעד – בעד דן מרידור – בעד משולם נהרי – בעד אורית נוקד – בעד לאה נס – בעד סעיד נפאע – נגד בנימין נתניהו – בעד חנא סוייד – נגד מרינה סולודקין – נגד גדעון סער – בעד גדעון עזרא – נגד חמד עמאר – אינו נוכח ציון פיניאן – בעד אופיר פינס-פז – אינו נוכח יוסי פלד – בעד יוחנן פלסנר – נגד – בעד עמיר פרץ – אינו נוכח אברהים צרצור – אינו נוכח פניה קירשנבאום – בעד איוב קרא – בעד מירי רגב – בעד דוד רותם – בעד – בעד חיים רמון – נגד כרמל שאמה – בעד יובל שטייניץ – בעד מאיר שטרית – נגד נחמן שי – נגד סילבן שלום –

אינו נוכח שלום שמחון – בעד ליה שמטוב – בעד עתניאל שנלר – נגד – נגד יולי תמיר – אינה נוכחת אני אקרא שוב את שמות אלה שלא הצביעו.

להקפיד על הפרוצדורה קלה כחמורה.

(קוראת בשמות חברי הכנסת) דוד אזולאי – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת שלי יחימוביץ – אינה נוכחת אלי ישי – אינו נוכח איתן כבל – אינו נוכח יעקב ליצמן – אינו נוכח חמד עמאר – אינו נוכח סליחה, דילגתי: שלמה מולה – אינו נוכח

נמצא בשליחות יחד עם השר סילבן שלום.

(קוראת בשמות חברי הכנסת) אופיר פינס-פז – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח אברהים צרצור – אינו נוכח סילבן שלום – אינו נוכח יולי תמיר – אינה נוכחת

תודה רבה.

האם יש מי מחברי הכנסת הנמצא באולם ששמו לא נקרא ולא זכה להצביע?

(קוראת בשמות חברי הכנסת) – אינו נוכח

ובכן, רבותי חברי הכנסת, האם יש מי מחברי הכנסת הנוכח באולם ששמו לא נקרא ולא ניתנה לו ההזדמנות להצביע?

אין.

אני מבקש להביא אלי את התוצאה.

גברתי יושבת-ראש האופוזיציה, בראשית הישיבה לא היה לי – לא עונג ולא צער אבל כבוד רב, להכריז עלייך, בהתאם לסעיף 11א(ב) לחוק הכנסת, התשנ"ט–1994, ראש האופוזיציה, וכהונתך נכנסה לתוקפה עם ההודעה שלי.

תודה רבה.

ובכן, תוצאות ההצבעה: בעד – 64, נגד – 42.

הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, ותועבר מייד לוועדת הכספים של הכנסת.

רוחמה אברהם-בלילא: ועדת חוקה.

רוחמה אברהם-בלילא: קריאות: – – –

חבל על הזמן.

רבותי חברי הכנסת, הואיל והוועדה המסדרת משמשת גם כוועדת הכנסת, נדמה לי שאין אפשרות בכלל, בשלב זה, אלא להכריז על ועדות שהן קבועות בכנסת.

אם אתם רוצים בוועדת החוץ והביטחון, אתם בהחלט יכולים.

קריאות: – – –

שאלתי את יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, והוא אמר לי שהוא איננו רוצה לדון בנושא זה משום שהוא צריך להידון בוועדת הכספים.

יש שתי ועדות, ולכן אני מעבירו לוועדת הכספים.

הדמוקרטיה היא דבר נפלא ומופלא, וצריך ללכת בהתאם לכללי המשחק, אבל אי-אפשר להרחיב את המשחק למחוזות שאין בהם שום היגיון.

ובכן, רבותי, אני מבקש מיושב-ראש ועדת הכספים לכנס את הוועדה לפי התקנון.

אני מבקש גם להודיע לחברי הכנסת שאנחנו ממשיכים בסדר-היום.

ביטול תהליך השלום – דבריו של שר החוץ שמשמעותם הסתלקות ישראל מתהליך השלום המבוסס על הסכמה בין-לאומית רחבה, דבר העלול לפגוע באינטרסים ביטחוניים חיוניים למדינת ישראל

25 חברי כנסת ומעלה ביקשו ממני להעלות נושאים לסדר-היום, ואכן הנושאים הם: ביטול תהליך השלום – דבריו של שר החוץ שמשמעותם הסתלקות ישראל מתהליך השלום המבוסס על הסכמה בין-לאומית רחבה, דבר העלול לפגוע באינטרסים ביטחוניים חיוניים למדינת ישראל – מטעם קדימה; הצהרות חסרות תקדים של שר החוץ אביגדור ליברמן – מטעם .

ינמקו את ההצעות חבר הכנסת חיים רמון מטעם סיעת קדימה וחבר הכנסת אילן גילאון מטעם .

הואיל ומדובר בהצעה בפגרה שהכנסת נתכנסה לכבודה, עומדות לרשות חברי הכנסת, כל אחד מהם, עשר דקות.

חבר הכנסת רמון, אני אתן לאנשים להירגע ואז אבקש ממך לעלות.

יענה מטעם הממשלה על ההצעות לסדר-היום סגן שר החוץ.

אדוני השר המתאם מטעם הממשלה, שהוא גם השר לאיכות הסביבה, השר גלעד ארדן, אני מודיע כבר לחברי הכנסת שהואיל ואפשרתי לוועדות להתכנס וגם להביע את דעתם של חברי סיעות – של חברי הבית שאינם חברי הוועדה, ההצבעה תתקיים לאחר כינוסה של הכנסת בתום הכנת החוק לקריאה שנייה ושלישית, על-פי ההצעות שתהיינה לפנינו להעלות לסדר-היום, להעביר לוועדה או להוריד מסדר-היום.

יש לי הכבוד להזמין את חבר הכנסת חיים רמון – השר לשעבר, בוודאי – לעלות ולהציג את דבריו.

כבוד ראש הממשלה והשר בני בגין, אני מבקש.

ובכן, רבותי חברי הכנסת.

לרשותך עשר דקות.

כבוד ראש הממשלה, כבוד השרים, רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

תודה רבה לכם.

גלעד ארדן: אין לכם חמץ להבעיר היום?

חיים רמון: כל החמץ אתם מבעירים פה.

כבוד חבר הכנסת רמון, ותיק חברי הכנסת, אני רוצה להעיר בשביל הפרוטוקול שהייעוץ המשפטי העיר לי, כאחד מיוזמי החוק עם עוזי לנדאו, שאנחנו צריכים להודיע על כוונתנו, בתוך 14 יום, להכריז על יושבת-ראש האופוזיציה.

הואיל ונפלה טעות מתחת ידי, הטעות היא טעות, אבל אני משמר את ההכרזה, משום שכבר היו תקדימים, וגם סיעות האופוזיציה הודיעו לי שאינן מתכוונות להביא מועמד אחר, ולכן ההכרזה היא הכרזה.

כמובן, ועדת הפירושים תוכל לומר את הדברים.

שכן יש עשרה כללים לכנסת.

הראשון – היושב-ראש תמיד צודק.

שתיים – כאשר היושב-ראש אינו צודק, ראה סעיף 1.

תודה רבה.

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לשבח את שר החוץ אביגדור ליברמן.

חיים רמון: בדרך כלל כאשר עולות מפלגות ימין לשלטון הן מנסות לטשטש את עמדותיהן האמיתיות.

חיים רמון: הן מנסות להעמיד פנים.

חיים רמון: הן מנסות לבוא ולהגיד: תראו, ציבור, אנחנו – אנחנו למעשה שמאל, רק לא נעים לנו, היינו צריכים לנצח בבחירות.

חיים רמון: וציבור גדול נופל ברשת הזו, ומאמין באמת, ובאמת – – –

דוד רותם: – – –

חיים רמון: חבר הכנסת רותם, תן לי לדבר שלוש דקות רצוף ואחר כך אתה יכול לעשות מה שאתה רוצה.

חבר הכנסת רותם, הואיל ואני בקי בתקנון ומכיר את סעיף 88(ז), ואני יודע שאתה גם בקי בתקנון, כי אתה כבר קדנציה שנייה ואתה גם תלמיד חכם – למה לך לבזבז את כל מה שאתה רוצה לומר?

תן לו לומר משנה סדורה, בלי כל ספק אתם רוצים להשיב.

חיים רמון: אפשר להשיב, אין בעיה.

חיים רמון: הרבה מאוד אנשים אומרים – אתה תראה: בחרתם את בנימין נתניהו – אני לא אגיד "ביבי" – כראש ממשלה, הוא לא יהיה ביבי; הוא יעשה דברים כאלה וכאלה, והוא יחזיר את הגולן והוא יעשה וכו' וכו'.

חיים רמון: ועושים הכול על מנת להעמיד פנים ולא להיות מה שהם באמת.

חיים רמון: ובא שר החוץ ואמר דברים כהווייתם.

חיים רמון: לא משקר, אומר: חבר'ה, תשכחו מתהליך שלום, תשכחו מכל הרעיון הזה של שתי מדינות לשני עמים, אנחנו נישאר בכל השטחים, אנחנו נשלוט בעם אחר.

חיים רמון: זה אנחנו.

חיים רמון: זה, דה-פקטו, מה שהוא אמר.

חיים רמון: אני מציע, השר גלעד ארדן, אל תתחיל אתה לטשטש.

חיים רמון: כי מי שבא ואומר שהוא אינו מקבל תפיסה של שתי מדינות לשני עמים – הוא אומר: אני, במקרה "הטוב", שהוא גם די רע, מקדש את הסטטוס-קוו, כי אין משהו אחר; ובמקרה היותר רע – וזה מה שלדעתי יקרה – הוא יוביל למדינה אחת לשני עמים ולקץ מדינת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי.

חיים רמון: ואלה האופציות.

חיים רמון: אין יותר אופציות.

חיים רמון: יש סטטוס-קוו – מדינה אחת לשני עמים, ושתי מדינות לשני עמים.

חיים רמון: וכשאתה פוסל, וזה מה שעשה השר ליברמן בריש גלי, וראש הממשלה כמובן קיבל את זה, כי זו גם עמדתו, אנחנו יודעים; הוא דיבר עם יושבת-ראש האופוזיציה דהיום, ולמעשה זה מה שהוא אמר לה.

חיים רמון: הוא קיבל את זה.

חיים רמון: זו גם עמדתו.

חיים רמון: אני רוצה להסביר.

חיים רמון: שתי רעות חולות גדולות יש בעמדה הזו.

חיים רמון: קודם כול צריך להבין: שתי מדינות לשני עמים זה לא אינטרס פלסטיני, זה אפילו לא אינטרס בין-לאומי; זה אינטרס קיומי של מדינת ישראל אם היא רוצה להישאר מדינה יהודית ודמוקרטית.

חיים רמון: אי-אפשר להישאר מדינה יהודית ודמוקרטית ולהמשיך לשלוט על 3 מיליוני פלסטינים.

חיים רמון: אי-אפשר, זה לא עובד.

חיים רמון: למה מצבנו הבין-לאומי הוא כל כך קשה, בין היתר?

חיים רמון: כי אין תופעה שאתה יכול לשלוט לאורך זמן על עם אחר בלי לתת לו זכויות אזרחיות.

חיים רמון: ולכן זה מצבנו.

חיים רמון: אבל אני אומר: כמדינה יהודית, מה אנחנו רוצים?

חיים רמון: זאת אומרת, גם אם היו באים ואומרים לנו, הפלסטינים, יש כאלה שאומרים: בואו, נחיה ביחד, נהיה מדינה אחת, כולנו נצביע, אנחנו אומרים – לא, זה אסון.

חיים רמון: אסור שזה יקרה.

חיים רמון: עכשיו, יש בעיות: ביטחוניות, אלף ואחת בעיות.

חיים רמון: קודם כול צריך לדעת מה אנחנו רוצים, מה טוב ליהודים, מה טוב למדינת ישראל כמדינת הלאום היהודי.

חיים רמון: זה קודם כול – שתהיה מדינה פלסטינית לצדה, כדי שאנחנו לא נהיה תחת האיום של מדינה אחת לשני עמים; כדי שאנחנו, את החלום הציוני הזה נשמור.

חיים רמון: זה הכול.

חיים רמון: כל היתר זה בעיות: איך שומרים על הביטחון, איך צה"ל ערוך.

חיים רמון: כל זה נכון, אבל זו נקודת המוצא, כי אלה האלטרנטיבות.

חיים רמון: לא בשמחה, אבל אלה האלטרנטיבות.

חיים רמון: הנקודה השנייה, ועליה אני ארחיב טיפה – כי הנקודה הראשונה, אני מקווה שהיא ברורה, דברים שלא צריך להתווכח עליהם – זה הנושא הבין-לאומי.

חיים רמון: יושב פה סגן השר, דני אילון.

חיים רמון: הוא היה שגריר בוושינגטון.

חיים רמון: אני חושב שהוא יכול לספר לשר שלו ולכולנו מה קורה למדינה שהיא לא בקונסנזוס העולמי.

חיים רמון: היא מצורעת.

חיים רמון: מה לעשות, לפעמים הקונסנזוס העולמי הוא לא צודק, הוא לא נכון, אבל הוא תמיד קונסנזוס עולמי, בעיקר כאשר הוא מובל על-ידי הידידה הכי גדולה שלנו, ארצות-הברית.

חיים רמון: וכאשר זה הקונסנזוס, אין מה לעשות.

חיים רמון: אז תגידו לי – אנאפוליס היא לא הקונסנזוס.

חיים רמון: באמת.

חיים רמון: אנאפוליס, זה לא היה באיזה חדר צדדי, בתחנת רכבת, ישבו איזה פקיד דרג ג' של משרד החוץ עם פקיד דרג ז' של ה-State Department.

חיים רמון: אנאפוליס היתה אירוע בין-לאומי שמדינת ישראל היתה אחת השושבינות שלו, שעמדה ודאגה וניסחה את כל מה שהיה שם.

חיים רמון: והיו שם כל שרי החוץ, כל שרי החוץ של העולם הערבי, כל שרי החוץ הרלוונטיים.

חיים רמון: היו מכות בין שרי החוץ מכל העולם לבוא לשם, ואת הוועידה ניהלה ארצות-הברית.

חיים רמון: זה לא מחויבות בין-לאומית של ישראל?

חיים רמון: אם זה לא מחויבות בין-לאומית של ישראל, אז מה כן?

חיים רמון: שמעתי ששר החוץ בדבריו ביום רביעי גם אמר:

חיים רמון: אנחנו מחויבים להחלטות של מועצת הביטחון.

חיים רמון: אז אני בטוח שסגן השר דני אילון יודע שבחודש דצמבר 2008, קרי, לפני כשלושה-ארבעה חודשים, הפכה אנאפוליס להחלטה של מועצת הביטחון.

חיים רמון: מה לעשות, אז עכשיו זה גם החלטה של מועצת הביטחון.

חיים רמון: אחת לאחת.

חיים רמון: אתה עושה לי "לא לא" עם הראש.

חיים רמון: אתה רוצה שאני אקריא לך אותה?

חיים רמון: אם היושב-ראש היה נותן לי זמן, כי להקריא ייקח עשר דקות, צא מתוך הנחה – אני מבקש מהיושב-ראש רשות לצרף את החלטת מועצת הביטחון לפרוטוקול.

קריאה: – – –

חיים רמון: לא, לא.

חיים רמון: לא.

חיים רמון: כתוב שם בדיוק לגבי אנאפוליס, אחד לאחד.

חיים רמון: כל מה שיש בהצהרת אנאפוליס יש בהחלטת מועצת הביטחון.

אני כיושב-ראש הכנסת מנוע מלהביע את עמדתי.

אני בטוח שאם לא הייתי יושב-ראש הכנסת הייתי שואל אותך: ואם אנחנו נהיה מצורעים – אם יבקשו מאתנו לאבד את עצמנו לדעת, האם נבחר לאבד את עצמנו לדעת ובלבד שלא נהיה מצורעים?

חיים רמון: נכון.

חיים רמון: נכון.

חיים רמון: אבל בשביל זה, אדוני היושב-ראש, התחלתי שזה טוב לנו.

בשביל זה אני לא שואל את זה, כי יושב-ראש הכנסת, אסור לו לשאול את זה.

חיים רמון: קודם כול אמרתי מה נכון לישראל, מה טוב ליהודים.

חיים רמון: ואחרי שגמרתי עם מה טוב ליהודים באתי ואמרתי: מה שטוב ליהודים משום מה גם הפך להיות קונסנזוס.

חיים רמון: עכשיו, יש משמעות ביטחונית אדירה לכך שעמדתך היא חלק מהקונסנזוס הבין-לאומי.

חיים רמון: אני אתן לך דוגמה.

חיים רמון: אני מניח שבתשובתו, השר גלעד ארדן יגיד: ניסיתם שלוש שנים להגיע לשלום, לא הצלחתם.

חיים רמון: נכון, אבל היינו בצד עם כל העולם שביקש ואמר: נכון, אתם הולכים בדרך נכונה.

חיים רמון: ותמך בנו.

חיים רמון: עכשיו, איך הוא תמך בנו?

חיים רמון: ניהלנו מבצע שלושה שבועות בעזה.

חיים רמון: מבצע לא פשוט, קשה מאוד.

חיים רמון: והעולם אפשר לנו את זה.

חיים רמון: יתירה מזאת, לאחר שזה הסתיים, כל העולם הגיע לירושלים והביע את תמיכתו במדיניות ישראל בירושלים, בבית ראש הממשלה.

חיים רמון: זה – למה?

חיים רמון: כי אנחנו חלק מהקונסנזוס העולמי.

חיים רמון: כי אנאפוליס זה חלק מהקונסנזוס העולמי.

חיים רמון: כי שתי מדינות לשני עמים – אין דבר כזה שהוא לא קיים אצל איזו מדינה שאנחנו אתה בקשרים.

חיים רמון: אין דבר כזה.

חיים רמון: לכן צריך להבין שכאשר ראש ממשלה ייסע לוושינגטון והוא ירצה לדבר על אירן, לא ידברו אתו על אירן אם הוא לא יגיד שהוא בעד שתי מדינות לשני עמים, כי הוא לא יהיה חלק מהקונסנזוס העולמי.

חיים רמון: הוא יהיה חריג.

גלעד ארדן: – – –

חיים רמון: אני אגיד לך, אני שמעתי בתגובה לדברי שר החוץ – ארצות-הברית, ופמליית הנשיא, הודיעה שארצות-הברית מחויבת לשתי מדינות לשני עמים.

דניאל אילון: דרך אגב, זה גם שר החוץ אמר.

חיים רמון: באמת, הם יתקפו את אירן.

חיים רמון: אני דיברתי על איפה תהיה ישראל כאשר יתקפו, אם ישראל תהיה חלק מהעניין הזה.

חיים רמון: האם ישראל תבוא ותהיה – כאשר היא תרצה ותגיד: גם אנחנו נגד אירן, יגידו: אתם עכשיו במקום אחר.

חיים רמון: להבדיל, למה ה"חמאס" בחוץ, למה לא מדברים עם ה"חמאס"?

חיים רמון: כי ה"חמאס" הוא נגד שתי מדינות.

חיים רמון: כי ה"חמאס" לא מקבל את תנאי הקוורטט והוא נגד שתי מדינות לשני עמים.

חיים רמון: זאת הסיבה היחידה.

חיים רמון: אם ה"חמאס" יבוא ויגיד: הרי הקוורטט אמר:

חיים רמון: קבלו את תנאי הקוורטט – זה מה שאומרים ל"חמאס", לא אומרים לו דבר אחר; אומרים ל"חמאס": קבלו את תנאי הקוורטט.

חיים רמון: ה"חמאס" מסרב, ואומר: לא מקבל – תראו איפה הוא נמצא.

חיים רמון: אם אנחנו, חס וחלילה, נוביל את עצמנו לנקודה הזאת – עזבתי את העניין שזה חיוני לנו, שזה קריטי לנו, כי האלטרנטיבות שלנו הן נוראיות, הרבה יותר גרועות – אבל תראו איפה נהיה.

חיים רמון: אם מדברים עם מדינת ישראל שלא מכירה בשתי מדינות לשני עמים ולא מנהלת משא-ומתן על בסיס שתי מדינות לשני עמים, אני מניח שהסיכוי שיתחילו לדבר עם ה"חמאס" הוא הרבה יותר גדול.

חיים רמון: יבואו ויגידו, הסיכוי שהרשות הפלסטינית תבוא לעולם ותגיד לו: למה אתם מעמידים תנאים ל"חמאס" ולא מעמידים תנאים למדינת ישראל – – –

דוד רותם: למה, ישראל היא ארגון טרור?

חיים רמון: ולנו יש הבעיה הכי קשה, וראש הממשלה דיבר עליה רבות: הבעיה הכי קשה שלנו והאינטרס הכמעט קיומי שלנו – ליצור קונסנזוס בין-לאומי, שאנחנו חלק ממנו, נגד אירן.

חיים רמון: כדי שזה ייווצר, אתה צריך להיות חלק מכל המערכת המדינית.

חיים רמון: ואם לא תהיה חלק מכל המערכת המדינית, אתה לא תוכל לטפל באינטרס הקיומי-הביטחוני הכי מרכזי, וזה מניעת נשק גרעיני מאירן.

חיים רמון: ואתם, לצערי הרב – זאת המציאות – אתם מובילים לנקודה שאתם תבודדו את ישראל באופן מוחלט, בכל מקום ומקום.

חיים רמון: כי אי-אפשר לנהל את המשא-ומתן בלי הבסיס שהפך להיות קונסנזוס.

חיים רמון: אז תגידו לי תיכף מפת הדרכים.

חיים רמון: מפת הדרכים שייכת לעידן שחלף מהעולם ב-2002.

חיים רמון: למה חל שינוי במפת הדרכים?

יוחנן פלסנר: גם למפת הדרכים הם מתנגדים.

חיים רמון: פה הם כבר חוזרים לטריק.

חבר הכנסת רמון, הואיל ואני יודע שאתה לעולם לא תעבור את הזמן, תגיד לי כמה זמן – – –

חיים רמון: לא הרבה.

כמה לא הרבה, ארבע דקות?

חיים רמון: אתה יודע, ככה וככה.

הואיל והפריעו לך רבות, אני אתן לך עוד חמש דקות.

חיים רמון: נכון.

חיים רמון: אני אסתפק ביותר.

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, בין כה וכה יש לנו הרבה זמן היום בגלל ועדת הכספים.

חיים רמון: אני לא רוצה שההפסקה תהיה ארוכה, אני גמרתי לדבר, אבל כדי שההפסקה לא תהיה ארוכה, אני אמשיך.

האמן לי שנדיבות לבי נובעת לא רק מאהדתי אליך אלא גם מהנימוק הזה.

חיים רמון: רציתי להקל עליך, אדוני היושב-ראש.

חיים רמון: יש טריק במפת הדרכים: הרי באמת לא רוצים שתי מדינות לשני עמים.

חיים רמון: דווקא אני שמחתי לשמוע את חברי הכנסת הצעירים של הליכוד שדיברו, כי הם עוד לא מקולקלים, הם אומרים את האמת.

חיים רמון: שמעתי את חבר הכנסת אופיר אקוניס.

חיים רמון: הוא אומר: בחיים לא, השתגעתם, שתי מדינות לשני עמים?

חיים רמון: לא יקום ולא יהיה.

חיים רמון: איפה הוא שמע את זה?

חיים רמון: איפה שמע חבר הכנסת אקוניס את התזה הזאת?

חיים רמון: הוא עבד קרוב מאוד, צמוד מאוד לראש הממשלה.

חיים רמון: אני גם מעריך את ראש הממשלה.

חיים רמון: באה יושבת-ראש האופוזיציה ציפי לבני, ואמרה לו: אני רוצה לדבר אתך על שתי מדינות לשני עמים.

חיים רמון: אמר לה: לא.

חיים רמון: אמרה לו: אפילו מפת הדרכים, ואנאפוליס.

חיים רמון: אמר: לא, לא, יש לי דרכים אחרות.

חיים רמון: אבל מה, לגמרי לברוח מהקונסנזוס הבין-לאומי, לא רוצים.

חיים רמון: יש פטנט שנקרא מפת הדרכים.

חיים רמון: במפת הדרכים אומרים: כן, יש השלב הראשון.

חיים רמון: בשלב הראשון – – –

אתה רוצה לבטל את כל הנכסים שלנו?

חיים רמון: לא, חס וחלילה, לא עלה על דעתי לבטל.

חיים רמון: לא עלה על דעתי, תיכף אני אגיד מה היה אתו, מה היתה התוצאה.

גלעד ארדן: אתה מבטל – – –

חיים רמון: זה שווה עוד חמש דקות, כי זה סיפור.

יוחנן פלסנר: אבל הם מתנגדים למפת הדרכים.

חיים רמון: אני אגיע גם לזה.

אני התנגדתי.

חיים רמון: במפת הדרכים אומרים: יש שלב ראשון.

חיים רמון: השלב הראשון, שקשור להתנחלויות, לא יקום ולא יהיה.

ציפי חוטובלי: במפת הדרכים היו 14 הסתייגויות, הן לא על הפרק.

חיים רמון: חברת הכנסת חוטובלי, אפילו אלה שכתבו אותן לא מתייחסים אליהן ברצינות.

ציפי חוטובלי: אני במקרה קראתי את 14 ההסתייגויות.

חיים רמון: את היחידה.

ציפי חוטובלי: אוקיי, אז אני רוצה להגיד לך שדובר שם במפורש שנושא ההתיישבות ביהודה ושומרון לא יעמוד לפני נושא – – –

חיים רמון: אל תפריעי לי.

חיים רמון: מזמן ממשלת ישראל, גם של הליכוד, התעלמה מהן.

גלעד ארדן: כשהן יתגשמו, הפלסטינים יהיו – – –

חיים רמון: בדיוק.

חיים רמון: ולכן, במפת הדרכים, החלק של התנחלויות – לא יקום ולא יהיה, מה פתאום; לא נקים התנחלויות?

חיים רמון: אבל החלק של הביטחון – בצדק, גם אני רוצה אותו, הוא צריך להתקיים.

חיים רמון: מה ההגדרות לביטחון?

ציפי חוטובלי: "קסאמים" בדרום הארץ, באשקלון ובשדרות.

חיים רמון: אל תפריעי לי.

חיים רמון: מה ההגדרות לביטחון?

חיים רמון: זה לא ברור.

חיים רמון: כלומר, מעולם ולעולם לא יהיה שלב ראשון, ולכן לא נגיע לעולם לשלב השלישי, ובא לציון גואל, וככה הקיפאון מובטח.

חיים רמון: ואין דבר יותר חשוב מקיפאון.

חיים רמון: מה קרה לאריאל שרון, ראש הממשלה לשעבר?

חיים רמון: הוא נתקע בקיפאון – מכיוון שגם אני הייתי שם, נכון?

חיים רמון: ההתנתקות נולדה מהקיפאון, מכיוון שלא היה אפשר להתקדם לדעתו בשלב הראשון ומכיוון שהבידוד הבין-לאומי של ישראל – ואני מוכן פעם, לא היום, כי זה כבר יהיה חורג גם מהחריגה – הוא הלך והבין שהבידוד סוגר על ישראל, וישראל הופכת באמת למדינת מצורעת, והוא פחד מפתרון כפוי כתוצאה מהקיפאון.

חיים רמון: ואני הייתי שם; הוא פחד, ולכן הוא אמר: נלך על ההתנתקות כדי לצאת מהקיפאון הבין-לאומי, בין היתר, ועוד דברים אחרים.

דוד רותם: אז אם כך, אתה צריך לתמוך במה שאמר ליברמן.

חבר הכנסת רותם.

חיים רמון: ובאמת, יצאה מזה ישראל, וזאת היתה התקופה הכי טובה, וארבעה חודשים לפני שהוא נפל למשכב, כאשר הוא יצא לוושינגטון ולניו-יורק – אני חושב שסגן השר דני אילון עוד היה שם – הוא היה מלך העולם.

חיים רמון: הוא לא היה אריק מלך ישראל, הוא היה מלך העולם בגלל ההתנתקות.

חיים רמון: ולכן – – –

ציפי חוטובלי: תושבי הדרום התחילו לסבול מ"קסאמים".

גלעד ארדן: – – –

כבוד השר הנכבד, תתחיל להתרגל, שרים לא קוראים קריאות ביניים.

חיים רמון: ולכן מפת הדרכים כפי שהיא היום – ואני לא מציע שהפלסטינים לא יעשו את מה שיעשו בעניינים הביטחוניים – אבל מפת הדרכים היא חלק, למעשה, מהתהליך שהחל באנאפוליס.

חיים רמון: ואנאפוליס קובע שני דברים: לנהל משא-ומתן עם הרשות הפלסטינית על הכול, כולל על נושא הליבה – –

ציפי חוטובלי: זה היה יתרון של כל ממשלות ישראל.

חיים רמון: – – ולדרוש מהפלסטינים ליישם, בחלק הביטחוני – גם לדרוש מאתנו – לדרוש מהפלסטינים ליישם את החלק הביטחוני.

חיים רמון: וראה איזה פלא, אני מניח שחבר הכנסת ארדן, הוא בממשלה אפילו אם הוא לא בקבינט, אני מניח שהוא יכול לדעת שבשנה וחצי האחרונה נעשו בצד הפלסטיני בענייני ביטחון לא מעט דברים שגורמי הביטחון מאוד מעריכים.

חיים רמון: די הופתעו גורמי הביטחון על ההתנהלות שהיתה בתקופת "חומת מגן" – אני לא אומר דעה של איש פוליטי – על מה שקרה בגדה, ואני לא רוצה להרחיב בכך.

נחמן שי: "חומת מגן" אמרת?

חיים רמון: לא, לא, סליחה, "עופרת יצוקה".

חיים רמון: ולכן, בסך הכול, היום, מה שאתה רוצה לעשות כדי להתנהל, זה מפת הדרכים בצד אחד, עם תהליך אנאפוליס של משא-ומתן.

חיים רמון: אתה לא עושה את הדברים האלה, חוץ מזה שאתה מביא אסון גדול למדינת ישראל בסופו של דבר, כי הקיפאון הזה יביא עלינו, וכבר מביא עלינו, גם אצל גורמים מתונים.

חיים רמון: בארצות-הברית זה החל באקדמיה, תזה של מדינה אחת לשני עמים, והיא הולכת וגדלה, וכשיהיה שוויון, פחות או יותר, בין האוכלוסיות, ייסעו פלסטינים לוושינגטון, לקונגרס.

חיים רמון: ויגידו: מה אתם רוצים?

חיים רמון: לא רוצים טרור, לא רוצים כלום, כל מה שאנחנו מבקשים זה one person one vote, כמו מנדלה, למה אנחנו לא? למה לא? בן-אדם אחד – קול אחד, זה הכול, בלי הבדלים בין דת ולאום, שום דבר.

חיים רמון: מה נגיד אז?

חיים רמון: אם אנחנו שוללים את זה, נביא אסון על העם היהודי, ובתהליך אנחנו מביאים אסון מדיני – עימות, בסופו של דבר, עם ארצות-הברית, עימות מנומס, שיסלק אותנו מכל מה שקשור ליחסים – – –

ציפי חוטובלי: האסון הוא – – –

חיים רמון: את רק מפריעה לי, אני לא מקשיב.

חיים רמון: אם תבקשי לשאול שאלה או להעיר הערה, אני אתייחס.

חברת הכנסת חוטובלי, את יכולה תמיד לנאום, להציע הצעות לסדר-היום ולהביע את דעתך.

ברגע זה – – –

חיים רמון: אם היושב-ראש ירשה לי, ברשותך, לא אכפת לי.

חיים רמון: תשאלי אותי, תעירי לי, אני אענה לך.

ברגע זה, הוא האיש אשר הציג בשם סיעתו, בשם 25 חברי כנסת, הצעה לסדר-היום, וזכותו לדבר ולהביע את דעתו.

אני רק רוצה להעיר לכל חברי הכנסת שחיים רמון לעולם לא יעבור את הזמן שלו.

חיים רמון: אני רוצה תיקון בעניין הזה, אדוני היושב-ראש, לעולם אני לא אעבור את הזמן כאשר היושב-ראש הוא חבר הכנסת .

זה נכון.

חיים רמון: אני מבקש מסגן שר החוץ, פחות מהשר המתאם כי הוא צריך לענות: אני מציע לכם, באמת מציע לכם, אל תברחו מהקונסנזוס.

חיים רמון: כחבר אופוזיציה אני מאוד שמח על דבריו של השר ליברמן; כאזרח במדינת ישראל אני מאוד מודאג מהם.

חיים רמון: לכן אני מציע לכם כצוות – ואתה איש מנוסה, היית שגריר טוב: תחזרו לעניין.

חיים רמון: תנהלו את המשא-ומתן.

חיים רמון: אני לא אומר לכם איך לנהל, אני לא אומר לכם מה יהיו העמדות שלכם במשא-ומתן שלכם, אבל זה הבסיס, אל תחרגו ממנו.

חיים רמון: תהיו על-פי אנאפוליס, תלכו על-פי אנאפוליס, ובאנאפוליס תשבו מול הפלסטינים.

חיים רמון: להם יש עמדות – עובדה שלא הצלחנו, כי יש להם עמדות מאוד קיצוניות, ואם אתם לא תצליחו, יכול להיות שזה יהיה גם בגללם, אבל תלכו בנתיב הזה בדרככם.

חיים רמון: ואל תסטו מהבסיס, כי אחרת תביאו אסון גדול בעניינים הביטחוניים של מדינת ישראל, החיוניים, ובחיוני מכול – הגרעין של אירן.

חבר הכנסת רמון, אני רוצה לשאול אותך שאלה אחרונה בתור השר רמון: האם הבחירות לכנסת זו התקיימו לפני או אחרי אנאפוליס?

עומדת לרשותך עוד שנייה לענות.

חיים רמון: אתה מוכרח לתת לי דקה לענות.

חיים רמון: זו שאלה קשה, אני לא יכול לענות בשנייה.

אני לא יכול אלא להוסיף לך דקה, בבקשה.

חיים רמון: הבחירות התקיימו אחרי אנאפוליס.

חיים רמון: לצערי הרב, אנאפוליס היה הדבר האחרון שעמד על סדר-היום של הבחירות הללו, וזה יהיה רעיון לקיים דיון מה עמד במרכז הבחירות הללו.

חיים רמון: אני משוכנע, ומוכן לבדוק זאת בכל סקר דעת קהל, שרוב גדול בציבור חושב שהפתרון הנכון לסכסוך בינינו לבין הפלסטינים הוא שתי מדינות לשני עמים ברמה העקרונית.

חיים רמון: הייתי שמח אם הבחירות היו מוכרעות על-פי המצב הזה, אז מי שיושב כאן היה יושב שם.

חיים רמון: אבל הן לא מוכרעות על-פי זה, הן מוכרעות על-פי עניינים ביטחוניים רבים, שאני יכול להסביר שהם בהחלט היו – – –

למשל, העם חשב הוא לא רוצה אשליה או חלום שהופך לאשליה.

חיים רמון: אני למשל לא חושב שרוב העם היה רוצה לספח את עזה למדינת ישראל, כמו שמישהו שיושב פה, קרוב מאוד לידי, רוצה.

גלעד ארדן: רוב העם לא, רק מי שגר באשקלון, שדרות ועוטף-עזה.

חיים רמון: אף אחד לא רוצה לספח את עזה למדינת ישראל, אף אחד.

גלעד ארדן: כל השאר, זה לא מעניין אותו.

חיים רמון: גם הם לא רוצים לספח את עזה, הם רוצים דברים אחרים.

גלעד ארדן: הם שמעו אותך אומר שמבחינתם לא תהיה – – –

כבוד השר ארדן, אני שמח שהפורום הזה נותן לך את האפשרות כרגע לקרוא את קריאות הביניים האחרונות הנותרות לך.

אתה שר, יקירי, ככה, אני שמח, אתה חייב להתרגל לכך שאתה שר, תיתן לחברת הכנסת חוטובלי שהיא תקרא את קריאות הביניים.

גלעד ארדן: אני מציע שתהיה החרגה בעניין הזה, או עד גיל 40.

חיים רמון: הרי גם אתם, במערכות הבחירות – איך אני יודע את זה, אתם לא מבליטים את זה במערכת הבחירות, לא שמעתי, כל מערכת הבחירות – –

כולנו רוצים שלום.

לא שלום של פראיירים.

חיים רמון: – – שמישהו מהליכוד אומר שצריך לחזור לעזה.

חיים רמון: להיפך, אם היו שואלים: אתם רוצים לחזור לעזה?

חיים רמון: לא, לא, חס וחלילה.

ציפי חוטובלי: – – –

חיים רמון: באמת, אני ביקשתי ממך.

חברת הכנסת חוטובלי, לא נהוג לקרוא קריאות ביניים כשאנשים עומדים, כי אז יש בכך משום התרסה.

חיים רמון: אם היה בא יושב-ראש האופוזיציה ואומר: משאת נפשי לחזור לעזה – היו שואלים אותו: בסדר, אז הממשלה טעתה, אתה בעד לחזור לעזה?

חיים רמון: חס וחלילה.

חיים רמון: אתה בעד לספח את עזה?

חיים רמון: חס וחלילה.

חיים רמון: גם הוא ידע.

ציפי חוטובלי: – – –

חיים רמון: די, באמת, יש גבול.

היה שר בממשלת ישראל שאמר שלא צריך לעזוב את עזה אחרי "עופרת יצוקה" רק משום שלא סיימו את המלאכה.

דרך אגב, שר מאוד מוערך על-ידי.

חיים רמון: אני יודע, אבל השר הזה היה במיעוט, ועד כדי כך הוא היה מוערך שהחליט לא להיות יותר בממשלות, כי הוא צריך להתכחש לעמדותיו.

חיים רמון: לכן אני אומר: לא אמרתם את זה, בצדק, כי אתם יודעים את האמת.

חיים רמון: לא באתם ואמרתם: אנחנו נגד הדברים האלה.

חיים רמון: אבל דבר טוב קרה, אחרי הבחירות אתם תגידו, אם תגידו זה בסדר.

חיים רמון: אני מבקש ממך, באמת אני מבקש – – –

עברת בעשר דקות את נאום ההכתרה של ראש הממשלה.

חיים רמון: שאלת אותי שאלה כל כך חשובה שהייתי צריך לחשוב על תשובה שלוש דקות.

מאה אחוז, אדוני.

חיים רמון: אני חוזר אליכם, באמת, תלכו עם האמונה שלכם, הדרך, הנתיב צריך להיות הנתיב הבין-לאומי, אל תכחשו, אל תבואו ותגידו את העמדה שלי במשא-ומתן עם הפלסטינים, אבל תתנהלו על-פי אנאפוליס ומפת הדרכים.

חיים רמון: ואי-אפשר להבדיל בין אנאפוליס למפת הדרכים, כי מפת הדרכים היא בתוך אנאפוליס היום, מבחינת הקהילה הבין-לאומית.

חיים רמון: תודה.

תודה רבה לשר רמון על כך שהוא גם מקפיד על לוח הזמנים.

אני מזמין את חבר הכנסת אילן גילאון.

אל תדאג, לא תקופח, לא נפעיל את השעון על מנת לא להביך איש, אילן יאמר את דבריו כמה שהוא רוצה, ואחר כך ישיב השר, אלא אם כן סעיף 88(ז) יבקש להיות ממוצה.

אני מציע לך לבקש כי אני לא בטוח שביקשת.

תבקש, ואז אתה מדבר לפני השר והשר רק מסכם.

אחר כך הצעות אחרות, ואני רואה כמה חברי כנסת, בפוטנציה, שיבקשו, בוודאי, הצעה אחרת.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, אתה מוזמן להפעיל את השעון, אני באמת לא רוצה שום הנחות ושום הטבות.

אילן גילאון: תראה מה זה חוקי ההיצע והביקוש: לפעמים אתה רוצה לדבר יותר ואין זמן, ועכשיו אין מי שידבר.

אילן גילאון: אם הייתי יודע הייתי מביא עוד כמה חבר'ה, אבל זה בסדר, אני אתחיל בסיפור.

הם לא היו יכולים לדבר, רק אתה יכול לדבר.

אילן גילאון: שתדע לך, אדוני, קודם דיברת על הוראת שעה, זו הוראת השעה?

אילן גילאון: במולדובה הוראת השעה, גומרים את התקציב בתוך חצי שעה, זה לא לוקח להם יום שלם.

אילן גילאון: במולדובה אין תקציב דו-שנתי, יש תוכנית חומש.

אילן גילאון: אבל הסיפור שלנו מתחיל בסוף מהפכת אוקטובר, שהתרחשה למעשה בנובמבר, כי הלוח הקירילי, יש בו איזה "פאק", איזו בעיה, ויושבים שם בפאתי מוסקבה שני חבר'ה בבית-מרזח, ומה שהיום היינו קוראים "דופקים וודקות".

אילן גילאון: אלה וודקות של אותה תקופה, של ראשית המהפכה – וודקה של המפלגה.

אילן גילאון: וסרגיי ואיוון יושבים, וככה הם שותים להם וודקות, ואיוון מאוד עצוב, אז סרגיי אומר לו: טוואריש איוון, למה אתה כל כך עצוב, תסתכל כמה הצלחנו במהפכה.

אילן גילאון: "שמש העמים" בשמים, אנחנו מייצאים סוציאליזם לכל מקום, הצאר מת, הרגנו אותו, כולם פרולטרים ופרולטריות.

אילן גילאון: ואומר לו איוון: טוואר סרגיי, אני מקווה שאתה לא תכעס עלי וגם לא תמסור את השם שלי ל-NKVD.

אילן גילאון: לי יש בעיה מאוד גדולה, הוא אומר לו, והבעיה שלי היא שנטאשה הקטנה, היא לא אוהבת אותי.

אילן גילאון: ואחרי 20 שנה, אדוני, מולדובה, חלקה מסופח למה שקראו אז חבר העמים, והחלק המזרחי שלה שייך לרומניה, חבל-ארץ – זה מאוד מפריע לי, חברת הכנסת חוטובלי, זה סיפור עם, וחבל להפריע.

אין לי ספק.

אילן גילאון: חבל ארץ קשה, מולדובה; האדמה קשה, האנשים קשים.

אילן גילאון: זה קורה לקראת סוף שנות ה-50, ושם האנשים נלחמים כדי לשרוד כל הזמן.

אילן גילאון: מישהו ממשיך דרכו של איוון ומישהו ממשיך דרכו של סרגיי, במקרה הזה.

אילן גילאון: היה גם משפט מאוד מולדובי – אני מכיר אותו, אדוני, ואני יודע את כל הדברים הללו משום שאני בא משם, פשוט – שאמר "לדרוך על גוויות".

אילן גילאון: במולדובית זה נשמע כמו "סקאלץ' פיקדברה".

אילן גילאון: ככה זה נשמע, הדבר הזה.

אילן גילאון: ואז אתה מפתח אופי של אדם שחי בחברה קשה, וכדי לשרוד אתה חייב להיות גבר-גבר מולדובה.

אילן גילאון: פשוט איש חזק, שיכול ומסוגל – אדוני, לי יש הפרעות קשב, אני מתנצל, אני רוצה להודיע לפני כל – –

מאה אחוז.

אילן גילאון: – – מליאת הכנסת: אני סובל מהפרעות קשב, ואני חשבתי שהמקום הזה – –

אתה צודק במאה אחוז.

אילן גילאון: – – נגיש לאנשים מוגבלים שכמותי.

מאה אחוז, יקירי.

אילן גילאון: תודה לך.

אילן גילאון: ואנשים מפתחים אופי קשה, וכדי לשרוד אתה צריך להיות מאוד חזק, וחזק מביא אותך לשתי מחשבות.

אילן גילאון: האחת, שכל הזמן אתה צריך ללכת באותו כיוון ולדרוך על כל מי שרוצה – מולדובה של אותה תקופה היא מקום שבו האנשים הם אבק, הם כלום, הגישה לאנשים היא אינסטרומנטלית לגמרי.

אילן גילאון: יש אפאראטים, אפאראצ'יקים, של המפלגה – הם מנהלים את העניינים באותה תקופה.

אילן גילאון: ושנים לאחר מכן מגיע אביגדור ליברמן – אני נתוודעתי אליו בשנות ה-70 המאוחרות באוניברסיטה, הוא היה פעיל סטודנטים באותה תקופה.

אילן גילאון: ראיתיו תמיד מסתובב עם צחי הנגבי או מאחוריו, פעמים במועדון הסטודנטים, ב"אקדמון".

אילן גילאון: לאחר מכן ראיתי אותו תקופה ארוכה מסתובב מאחורי בנימין נתניהו בליכוד, כשהיה מנכ"ל משרד ראש הממשלה.

אילן גילאון: המינוי של אביגדור ליברמן לשר החוץ, אדוני, הוא הדבר הכי פחות מתאים שאפשר לחשוב עליו אלמלא הממשלה הזאת לא היתה רוצה להתגרות.

אילן גילאון: ואני לא מדבר על כך שלאיש יש איזה רקורד ב"כפכוף" ילדים בני 12, על-פי הכרעת בית-משפט – אני לא מדבר על דברים שהיו בחקירה; אני לא מדבר על כך שהוא כבר הפציץ את סכר-אסואן וכבר זרק פצצת אטום על עזה וכבר זרק את מובארק לכל הרוחות.

אילן גילאון: אני חושב שההתאמה של אביגדור ליברמן, אדוני, להיות שר החוץ של מדינת ישראל היא בערך כמו היכולת שלי להיות אלוף בריקודי בלט.

אילן גילאון: אתה יודע, אם הכנסת היתה צריכה לשלוח נציגות ל"רוקדים עם כוכבים" – אני מניח שאדוני לא היה שולח אותי, ואפילו לא את דודו רותם, אם יורשה לי.

אילן גילאון: זו בערך ההתאמה – –

דוד רותם: היו שולחים את שנינו.

אילן גילאון: – – ואדם שמודע לעצמו, למשל דודו רותם – הוא יודע שהוא לא יכול להיות שר החוץ, או אני.

אילן גילאון: מדוע?

אילן גילאון: משום שאני, כל פעם שאשב, חבר הכנסת אילון, ליד שולחן – אתה יודע, ב"מינגלינג" – תמיד קורה לי שאני אוכל מהסכו"ם של האדם שיושב מימיני, והסבירו לי שזאת טעות, אבל אני תמיד חוזר על הטעות הזאת.

אילן גילאון: ולכן, קודם כול, אני לא נכנסתי בממשלה ולא התרסתי נגדה משום שהיא כל כך גדולה, ואני מוכן לבדוק אותה כתינוק עול-ימים – תינוק "אובז" אבל עול-ימים, מן היום הראשון.

אילן גילאון: אבל לא הבנתי מה מידת ההתגרות של אדם שביום הראשון מאיים על עובדי המשרד שלו.

אילן גילאון: הוא עובד מ-07:30 עד 22:00, ותיזהרו לכם שלא לאחר – אני לא חושב שזה משטר עבודה, אבל הוא מעיד על משהו.

אילן גילאון: במולדובה באמת עבדו לפי השיטה הזאת, לפי שיטה של איומים ודברים אחרים.

אילן גילאון: אני חושב שהביטוי שמי שרוצה שלום ייכון למלחמה הוא ביטוי קשה מאוד לאדם ביומו הראשון כשר החוץ, ואני חושב שאנחנו – כפי שאמר חבר הכנסת רמון לפני – הולכים להיות אלבניה של המזרח התיכון בקרוב, בשיטה הזאת.

אילן גילאון: עכשיו תראו, לא מעניין במיוחד מה אומר ליברמן, השר ליברמן; במיוחד מעניין מה אומר שר הביטחון על הדברים הללו.

אילן גילאון: האם היה הסכם סמוי עם מפלגת העבודה שבאמצעותו אפשר היה לכנס, כשר חוץ כזה, ולומר את האמירות האלה?

אילן גילאון: ברומא התנהג כרומאי, אדוני.

אילן גילאון: יש חלק של רומא שהיה שם קיסר שפעם הצית את רומא.

אילן גילאון: ואני אומר: להסית אפשר, כי זה בזמן בחירות; להצית אסור, כי זה מסכן גם את הילדים שלי.

אילן גילאון: אני לא משתתף במשחק הזה, ודברים שיש היתר לאדם להסית בתקופת בחירות, והמשפט "אין נאמנות – אין אזרחות" – אני בכלל מציע למפלגה של אביגדור ליברמן לשכלל בפעם הבאה, כדי לקבל יותר קולות; אפשר להוסיף, נניח, אין נאמנות – אין אזרחות; אין ערבים – אין פיגועים; אין נכים – אין עיכובים; אני חושב שאנחנו נייצר בצורה כזאת מחנה הרבה הרבה יותר רחב שיתמוך במפלגה.

אילן גילאון: על בסיס של שנאה, אדוני, בתקופה של עמימות כזאת, בתקופה של משבר כלכלי כל כך קשה, אפשר לגבש הרבה מאוד כוחות – אנחנו ראינו את זה גם קודם לכן: מי שגיבש שנאה מול חרדים, ומי שגיבש שנאה מול ערבים, ומי שגיבש שנאה מול אחרים.

אילן גילאון: אבל היום הכול שונה, אדוני, משום שאביגדור ליברמן הוא יום אחד ד"ר ג'קיל, יום אחד מיסטר הייד.

אילן גילאון: אני שמעתי עליו שהוא גם מדבר על, כן, שתי מדינות לשני עמים – אגב, כך אומרים, ולא "שתי מדינות לשתי עמים" – שתי מדינות לשני עמים.

אילן גילאון: גם את הרזולוציה הזאת שמעתי.

אילן גילאון: אבל בסופו של דבר, הדבר הכי מסוכן באביגדור ליברמן כשר החוץ ובכלל, הוא בחלוקה הכי בסיסית של העולם הזה לבני-אדם כאינסטרומנטים ולבני-אדם כמטרות.

אילן גילאון: אני חושב שכך הוא נוהג במערכת הפוליטית שבראשה הוא עומד, אני חושב שכך הוא נוהג במדינתו, משום שכנראה האטמוספירה הזאת של להצית ולהצית להבות, היא האטמוספירה הנוחה לו.

אילן גילאון: אני בא ואומר לממשלת ישראל, לעומד בראשה: בסופו של דבר, איזה פתרון אתם רוצים?

אילן גילאון: אמר חבר הכנסת חיים רמון לפני שאנאפוליס, עם מפת הדרכים – אני רוצה אפילו ללכת יותר רחוק מזה ולומר שלמעשה, כל המתווים בנויים על אותו עיקרון, אדוני, על העיקרון שאני יכול להבטיח לך ש-70%–80% מן הציבור במדינת ישראל הפנים אותו כבר מזמן: שהקרב איננו עוד, אדוני, על ארץ-ישראל.

אילן גילאון: אני אומר לך את הדברים האלה כשמאלן שאוהב את ארץ-ישראל ההיסטורית, עד כדי כך אני אוהב אותה עד שאני מוכן להסתפק רק בחלק ממנה, כי אני מבין שיש מקום פה לעוד עם אחד – בשלב זה, ב-200 השנים הקרובות; בעוד 200 שנה יכול להיות שנהיה מדינת לאום אחת – וכשמאלן שמאמין שהמדינה הזאת היא מדינת היהודים וכל אזרחיה שחיים בתוכה.

אילן גילאון: אבל אתה יודע שבמולדובה, אדוני – אותו מקום קשה שתיארתי קודם – הוראת שעה היתה שבתוך שעה היו מעבירים מאות אלפי מהגרים כפי ששלטון היה מחליט.

אילן גילאון: וגם היה נהוג שם לבטל החלטות של ממשלות קודמות – זה היה כמנהג כזה – הגיע סטלין, ביטל את כל מה שלנין; הגיע חרושצ'וב, ביטל את כל מה שסטלין; ואפילו במדינות פחות מפגרות מברית-המועצות לשעבר קורים דברים כאלה, אבל ממש במדינות לא דמוקרטיות.

אילן גילאון: לכן, לסיום אני רוצה לומר לך, אדוני – אני לא רוצה למשוך את זה עוד יותר – אני מאמין שהצאצא של אחד משני השותים בבית-המרזח במוסקבה בסוף מלחמת אוקטובר היה המנטור של אביגדור ליברמן, שכנראה ממשיך את אותה דרך שהוא הפנים עד גיל 14 – בערך התקופה שהוא עלה לכאן.

אילן גילאון: אני יודע את כל הדברים האלה משום שאני בא מאותו חבל ארץ, אבל הגעתי רק בגיל שמונה.

אילן גילאון: אני דווקא ראיתי את השיטה, ואני רציתי לשנות אותה ולא להנציח אותה כאן – השיטה שאומרת שהאנשים במרכז, ותפקידם של האנשים זה לחיות, ולחיות בביטחון, וכל התגרות וכל הצתה וכל מעשה פירומני של אדם, ככל שהוא אחראי יותר, מסוכן יותר לשאר הבריות, ואסור לעשותו.

אילן גילאון: ולכן, אני ביקשתי להעלות את הדברים האלה לסדר-היום היום.

אילן גילאון: אולי מישהו בממשלה יעיר את תשומת לבו של שר החוץ.

אילן גילאון: ואם כבר הוא חייב, חבר הכנסת אביגדור ליברמן, להיות שר החוץ, אז אולי אפשר למנות עוד שר חוץ אחד.

אילן גילאון: אתה יודע, יש צרכים קואליציוניים.

אילן גילאון: אולי הוא, למשל, יהיה שר החוץ למדינות מה שהיה פעם חבר העמים, כי לגביהן יש לו אינטרס מובהק יותר.

אילן גילאון: הם גם מאוד אוהדים אותו במקום הזה.

אילן גילאון: ולגבי מצרים, אירופה, ארצות-הברית ונגיד אסיה, ניתן למישהו אחר – נגיד לחבר הכנסת דוד רותם, או מישהו גם כן מישראל ביתנו.

אילן גילאון: אולי כדאי ללכת לפתרון כזה, לפחות לתקופת זמן מסוימת, לארבע שנים.

אילן גילאון: יכול להיות שזה יעזור.

אילן גילאון: אדוני, אני די לחוץ מזה שיש לי מין שר חוץ כזה.

אילן גילאון: אתה יודע, ראיתי את משה שרת כשר החוץ – לא ראיתי, סיפרו לי עליו – ראיתי את אבא אבן כשר החוץ, ואת יצחק שמיר כשר החוץ, את דוד לוי כשר החוץ, את אריק שרון כשר החוץ.

שמעון פרס.

אילן גילאון: שמעון פרס, ודאי.

אילן גילאון: אבל, אני נותן לך את הדוגמאות, כאילו היותר מבהילות.

ציפי לבני.

אילן גילאון: כן.

אילן גילאון: אני אמרתי – אני נותן את הדוגמאות שעוררו איזה פחד אצל הבריות, אצל עמי העולם.

אילן גילאון: ובכל זאת, כשהם לבשו את מקטורן שר החוץ, הם הבינו שהאחריות שלהם היא הרבה הרבה יותר רחבה מאשר להנהיג מפלגה טרנדית, סקטוריאלית, שיש לה ססמה שמתבטאת בשתי מלים בלבד.

אילן גילאון: תודה רבה.

תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון.

רבותי, בסעיף 88(ז) לתקנון הכנסת נאמר שאם יש הצעה לסדר-היום שנושאה סיעה מסוימת, או חבר בסיעה מסוימת, הרי שתעמוד לזכות חבר אותה סיעה האפשרות לקבל זכות דיבור בשיעור של עשר דקות.

אני לא בטוח שסעיף 88(ז) מתאים לעניין זה.

אבל, הוא הרבה יותר מתאים מסעיף 54 של הודעה אישית.

ולכן, אני נותן לפנים משורת הדין – מבלי לקבוע מסמרות לגבי הפרשנות, משום שפה מדובר על שר החוץ ולא חבר הסיעה, ולא מדובר על הסיעה אלא על שר החוץ – אני בכל זאת נותן לחבר הכנסת – – –

חיים רמון: אני מציע להעביר את זה לוועדת פירושים.

גלעד ארדן: – – –

אני קודם כול אחליט, ואחר כך תהיה ועדת פירושים.

חבר הכנסת רותם, בבקשה, שלא יאמרו – –

חיים רמון: אני מנחש את החלטתו של היושב-ראש, אז אני ישר מבקש ועדת פירושים.

– – היום שהדמוקרטיה נרמסה ברגל גסה.

דוד רותם: תודה, אדוני היושב-ראש.

אבל לא יותר מעשר דקות.

דוד רותם: לא עשר דקות, אפילו.

אוקיי.

דוד רותם: חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת גילאון, בוא אני אומר לך משהו.

דוד רותם: כשמאלן, כחסיד "שמש העמים", לצפות ממך שאתה תבין שבא אדם כמו אביגדור ליברמן – – –

אתה כבר מקנה לו זכות לעשות שימוש בסעיף 54, כבר אתה מקנה לו זכות.

אם חבר הכנסת היה מנהל את הישיבה, מייד היה נותן לו – – –

חיים רמון: חבר הכנסת רותם, אתה יכול לארגן מישהו שיגיש – – – שגם אני אוכל להשתמש.

אילן גילאון: אתה מדבר בשם עצמך כחסיד "שמש העמים"?

דוד רותם: אני מדבר בשם עצמי, כחסיד שמדבר על האדמו"ר.

דוד רותם: אז כדאי אולי שתבין ששר החוץ של מדינת ישראל אוהב את המדינה שלו, אוהב את היהודים, אוהב את הארץ שלו.

אביגדור ליברמן: גם חיים רמון.

חיים רמון: כשאני מדבר, אתה לא בא לשמוע.

אל תדאג.

הוא שמע כל מלה שאמרת.

חיים רמון: כל מלה?

חיים רמון: בעיקר את הפתיחה.

בבקשה, אדוני.

דוד רותם: ולכן הייתי מציע קצת להירגע, כי הדברים הם לא בדיחה.

דוד רותם: חבר הכנסת רמון, אני עוד חייב לך משהו מהנאום שלך ביום שני.

דוד רותם: אז אתה דיברת על מה שיקרה כשליברמן יהיה במולדובה – –

חיים רמון: גם בפריס אמרתי.

דוד רותם: – – ובפריס, ואהוד ברק יעשה לו תרגיל מאחורי הגב.

דוד רותם: אני לא אמרתי לך אז – ליברמן זה לא ה"לפלפים" של קדימה.

דוד רותם: הוא, גם אם הוא יהיה בפריס, אהוד ברק לא יעז לעשות לו משהו מאחורי הגב.

דוד רותם: הבא את זה בחשבון, זה לא ה"לפלפים" של קדימה.

דוד רותם: עכשיו, בוא נעבור למה שדיברת היום.

אילן גילאון: – – – אל תאמר שבחו של אדם בפניו.

אילן גילאון: עכשיו הוא פה, בחייך, חבר הכנסת רותם.

דוד רותם: אנאפוליס – מה נאמר באנאפוליס?

דוד רותם: אז אהוד אולמרט, כשנאם את הנאום שלו, דיבר על אנאפוליס כהמשך למפת הדרכים.

דוד רותם: דהיינו, קודם כול מיגור הטרור, השלבים של מפת הדרכים – כן, כן.

דוד רותם: במפורש כן.

חיים רמון: עוד שנייה הוא מגיע להודעה אישית.

דוד רותם: אהוד אולמרט הוא כבר לא חבר הסיעה שלך, אתה לא יכול למסור הודעה אישית.

דוד רותם: זה אחד.

דוד רותם: דבר שני, כאשר זה הובא לממשלה, אז השר מופז והשר דיכטר – שניהם מבינים קצת בביטחון – הסבירו שאי-אפשר לוותר על העקרונות החשובים ביותר למדינת ישראל – הביטחון – ולרוץ להסכם.

דוד רותם: עכשיו, מי הרג את אנאפוליס, חבר הכנסת רמון?

דוד רותם: מי הרג את אנאפוליס?

דוד רותם: מי בעצם אמר: אנאפוליס לא קיימת?

דוד רותם: אהוד אולמרט.

דוד רותם: אהוד אולמרט סיפר לנו לפני שבועיים, שהוא, לפני שישה חודשים, הציע לאבו מאזן את הכול, כולל ירושלים.

אחמד טיבי: קשקוש, קשקוש.

אחמד טיבי: מה שאמר אולמרט היה קשקוש לא נכון.

הוא רק מצטט את מה שהוא אמר.

דוד רותם: חבר הכנסת טיבי, אני מצטט את מה שאמר אולמרט, ולא עולה בדעתי שאולמרט במסע הפרידה שלו אמר משהו שהוא לא אמת.

דוד רותם: כי אילו הוא היה אומר משהו שמכבד אותו, הייתי אומר: הוא מנסה לקבל לעצמו מה שלא מגיע לו; אבל זה רק ביזה אותו.

דוד רותם: כי אתה מבין שמי שהסכים לתת לפלסטינים את הכול, כולל ירושלים, בלי תמורה – זו פשלה וזה ביזיון שאין כדוגמתם.

דוד רותם: אז מה, אתה רוצה להגיד לי שהוא לוקח לעצמו ביזיונות שלא מגיעים לו?

דוד רותם: אז שיהיה בריא.

דוד רותם: אבל אם הוא הציע את זה, חבר הכנסת רמון, אז בוא נאמר ככה – באנאפוליס דיברו על משא-ומתן מהיר עד סוף 2008; מה עשה אהוד אולמרט לפני סוף 2008?

דוד רותם: אמר: למה צריך משא-ומתן?

דוד רותם: אני עושה מתן-ומתן, קחו את הכול; ועד היום הוא מחכה לתשובה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת רותם – – –

דוד רותם: אז לא צריך – – –

חיים רמון: חבר הכנסת רותם, אני מציע שתקשיב שנייה לחבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: ברשותך, חבר הכנסת רותם.

אחמד טיבי: בפגישה הזאת ראש הממשלה אולמרט – שהוא אומר שהוא מסר מפה לאבו מאזן וממשיך לחכות לתשובתו – הראה לו מפה.

אחמד טיבי: אמר לו: פה אני נותן לך קצת, פה קצת ופה קצת; לקח את המפה, שם אותה בכיס והלך.

אחמד טיבי: אבו מאזן עדיין מחכה למפה שתחזור אליו כדי שיכריע.

אחמד טיבי: אין מפה.

אחמד טיבי: זה מה שקרה בחדר.

דוד רותם: חבר הכנסת טיבי, אני אגיד לך את האמת.

דוד רותם: אתה יודע שאני לא נותן כבוד גדול מדי לראש הממשלה אולמרט.

דוד רותם: אבל, אם אני צריך להחליט אם אני מאמין לאבו מאזן או לאולמרט, אני מאמין לאולמרט, למרות הכול.

אחמד טיבי: הצחקת אותי.

דוד רותם: יכול להיות.

דוד רותם: על כל פנים, חבר הכנסת רמון – – –

חבר הכנסת , אתה בלבלת רבים מאזרחי ישראל.

אז הם לא יודעים עכשיו, אז אנאפוליס – בכל זאת, השר לשעבר חיים רמון, שהוא אהוד על כמה חברי כנסת כאן – –

אחמד טיבי: הוא גם אדם אמין, בניגוד לאחרים.

– – הוא בא ומבקש מאתנו להחזיק בכל הכוח באנאפוליס, כאשר אתה אומר שאנאפוליס בכלל לא קיימת, לא שרירה ולא קיימת.

זאת אומרת שכל מה שאמר ראש הממשלה הקודם הוא – –

דוד רותם: כלאם פאד'י – מה שנקרא בעברית.

– – מלה שאתה אמרת שאני לא מעז לחזור אחריה.

אחמד טיבי: ראש הממשלה לא דיבר על אנאפוליס, הוא דיבר על מפה.

אז מה אתם רוצים מהשר ליברמן?

אני לא יודע, אולי נחליף את ההצעה לסדר-היום.

דוד רותם: על כל פנים, חבר הכנסת רמון, עברה שנת 2008, ולא הבאתם להסכם – הרי זה מה שהיה באנאפוליס, צריך לגמור עד 2008 הסכם מהיר – והממשלה שלכם, הממשלה שאתה היית חבר בה, היית המשנה לראש הממשלה, ניסתה הכול ולא הצליחה.

דוד רותם: אז מי שהרג את אנאפוליס ואת מפת הדרכים זה אתם, לא אביגדור ליברמן, כי אתם פשוט ניסיתם וניסיתם וניסיתם – אין עם מי לדבר.

דוד רותם: אני אגיד לך משהו, ובזה אני אגמור, כי הבטחתי ליושב-ראש שאני אגמור לפני הזמן: אם אני צריך להחליט אם אני מדינה מצורעת או שאני מתאבד, אני מעדיף להיות מצורע חי ולא מתאבד נקי.

דוד רותם: ומה שניסיתם לעשות זה להביא לאובדנה של מדינת ישראל.

דוד רותם: מה שעשיתם בהתנתקות כדי שלא להיות מצורעים, היום סיפרת לנו: אריק שרון ברח מגוש-קטיף, הרס יישובים, כדי שלא להיות מצורע.

חיים רמון: בין היתר.

דוד רותם: נכון, אנחנו לא מדברים על התיקים.

חיים רמון: כדי להציל את יהודה ושומרון.

דוד רותם: "כדי להציל את יהודה ושומרון", הבנתי.

דוד רותם: ואתה היית חבר בממשלה שלו אז?

חיים רמון: כן.

דוד רותם: ואתה חושב שהוא צדק?

חיים רמון: ודאי שהוא צדק.

דוד רותם: אם כך, בוא נציל את יהודה ושומרון.

דוד רותם: מה אתה מדבר אתי על מפת דרכים ועל אנאפוליס?

חיים רמון: לא את כל יהודה ושומרון, אלא חלקים בה.

חיים רמון: יודע היושב-ראש מה היה חלקי ברעיון ההתנתקות.

מ-1988 לא היה אדם שהיה עקבי בעמדותיו ובאמירותיו כמו חיים רמון.

דוד רותם: אין ספק.

דוד רותם: הרבה קודם, אדוני; הוא כבר היה מוכן להחזיר את יהודה ושומרון מ-1967.

הוא עקבי, אותו אתה לא יכול להאשים.

דוד רותם: אני לא מאשים אותו בשום דבר.

רק שזה לא יתפרש שאני מסכים באיזה שהוא דבר אתו.

דוד רותם: אני מאשים אותו שמאז 1967 הוא עקבי בעמדותיו והוא נגד החזקת יהודה ושומרון.

חיים רמון: סתם סיפור.

חיים רמון: באוקטובר 1987, מעל הדוכן הזה נאמתי, ואז עזה היתה כמעט גן-עדן לעומת מצבה היום.

חיים רמון: הצעתי לצאת מעזה – אפילו לא היה חבל-קטיף – ולעשות "קו מז'ינו", וידידי חבר הכנסת ריבלין אמר:

חיים רמון: אתה צודק בניתוח שלך, אבל עזה זה ארץ-ישראל, וגם אם יש לי ילד דפקטיבי, אני לא אפגע בו, וזה היה גדר הוויכוח שלנו מאז ועד היום.

לא אמרתי "ילד דפקטיבי", אמרתי "ילד לא מוצלח".

חיים רמון: סליחה, ילד לא מוצלח.

חיים רמון: הוא אמר: ילד לא מוצלח, הוא שלי, ולכן אני אשאר בעזה, וכך היה.

חיים רמון: ומ-1987 הוא לא שינה את דעתו, ואני לא שיניתי את דעתי.

דוד רותם: מ-1987 נשארת בעמדתך גם לגבי עזה וגם לגבי יהודה ושומרון – –

חשבתי אז, ואני חושב היום, שאין הבדל בין תושבי ואזרחי ישראל בטייבה – – –

דוד רותם: – – והוא צדק ב-1987, והוא צודק גם היום.

חיים רמון: לגבי יהודה ושומרון שיניתי את עמדתי, כי אני בעד סיפוח גושי התיישבות, מה שלא הייתי ב-1988.

וכולם מסכימים אתך כמובן בצד השני, ואילולא המשא-ומתן חבר הכנסת – – –

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, אני בא לעמדותי ממה טוב לנו, וזה לא תלוי בהם.

חיים רמון: הם לא ציונים.

דוד רותם: אתה צודק.

דוד רותם: חבר הכנסת רמון, אתה צודק.

דוד רותם: ועכשיו אני רוצה לשאול אותך – ולפי הסכם אנאפוליס, אם ננהל אתם משא-ומתן כמו שאתה רוצה, הם יסכימו לגושי התיישבות?

חיים רמון: לא יודע.

דוד רותם: אתה לא יודע.

חיים רמון: מה שטוב לנו, מה אכפת לך אם הם יסכימו או לא.

דוד רותם: אתה צריך לנהל משא-ומתן להגיע לשתי מדינות.

דוד רותם: הרי אתה רוצה להגיע לשתי מדינות בהסכמה.

דוד רותם: ואם הם לא יסכימו, מה יקרה?

חיים רמון: אם הם לא יסכימו, לפחות העולם יהיה אתי.

דוד רותם: הבנתי.

דוד רותם: העולם יהיה אתך.

דוד רותם: חבר הכנסת טיבי, מכיוון שאתה מכיר את עמדות הפלסטינים, מה דעתם על משא-ומתן – – –

לא, לא, לא.

אין זו שעת שאלות לשר טיבי, הוא לא עונה תשובות.

אחמד טיבי: הוא רשאי לשאול.

לשאול הוא יכול, אתה לא תענה, אתה תענה אחרי זה.

אחמד טיבי: יש לי הצעה אחרת, אני אענה לו.

דוד רותם: האם אתה חושב שהצעתו של חיים רמון על סיפוח גושי התיישבות יכולה להביא להסכם שלום?

אין צורך להשיב.

תודה רבה.

דוד רותם: לכן, חבר הכנסת רמון, אל תגרום לנו להתאבד, עדיף להישאר מצורע.

תודה רבה.

אני מתכבד להזמין את השר המקשר, שהוא גם השר לאיכות הסביבה, גלעד ארדן.

גלעד ארדן: להגנת הסביבה.

להגנת הסביבה, סליחה.

גם איכות זה טוב, אבל ההגנה על הסביבה כדי שתהיה איכות.

בבקשה, השר ארדן.

כמה נעים לי.

אחמד טיבי: בסביבה הזאת של הכנסת אין הרבה איכות.

גלעד ארדן: אם אדוני רוצה ממש להקפיד, אז פעם ראשונה זה שש שנים שאני בכנסת שאני מתקן: זה ארדן בסגול ובמלרע, ויותר לא אוסיף.

מרגע זה לא תיפול כל שגיאה.

גלעד ארדן: תודה, אדוני היושב-ראש.

גלעד ארדן.

כבוד השר גלעד אֶרדן.

ציפי חוטובלי: הוא מתמודד עם חוטובלי.

גלעד ארדן: חברי חברי הכנסת – – –

שר לא מוגבל בזמן.

גלעד ארדן: רק בשביל זה היה שווה להיות שר.

שר לא מוגבל בזמן.

אבל יש לו אחריות כמובן כלפי משרדו וכלפי עצמו.

גלעד ארדן: משרדי הוא המשרד המקשר, כרגע אני אשתדל לקשר בין התהיות והאי-הבנות שבקרב חברי הכנסת – – –

מעולם לא הגבלתי שר בדבריו, משום שאני יודע כמה הם אחראים.

אילן גילאון: השר ארדן, סאחה על אשקלון.

אחמד טיבי: כל דקה שאתה פה, יש יותר זיהום אוויר בסביבה.

גלעד ארדן: לא, אולי אזרחי המדינה צופים בי ומצמצמים את כמות העישון.

גלעד ארדן: אולי הם נזכרים.

אחמד טיבי: נרגעים בזכותך.

גלעד ארדן: כן, נרגעים, יודעים שהמדינה בידיים טובות.

גלעד ארדן: חברי חברי הכנסת, אני זוכר לפני שלוש שנים, כשהעם בחר בנו לאופוזיציה, ישבתי כאן וכל פעם שהיינו מעלים איזו הצעה, היה עולה, פעם המשנה לראש הממשלה, פעם ראש הממשלה, לפעמים זה היה חבר הכנסת חסון, והיו אומרים לנו: תראו, אתם אומרים את הדברים, אנחנו מבינים שאתם אומרים אותם כי אתם חייבים, כי אתם אופוזיציה, אתם הרי לא באמת מתכוונים למה שאתם אומרים.

גלעד ארדן: אני רק רוצה להשתמש באותה גישה שלפעמים היא נכונה, אבל אני חושב שאתם בסיעת קדימה, חברי חבר הכנסת רמון, באמת הבאתם אותה הפעם לשיאים שבעיני לפחות זה באמת השחתת זמנו של הפרלמנט.

גלעד ארדן: בוא נדבר קצת, קודם כול, לפני שנגיע לוויכוח, שלעולם לא ייפתר בינינו, עד שכנראה הפלסטינים יפתרו אותו – לשיטתך אומות העולם יפתרו אותו, זו גישה אחרת – אבל בוא נדבר קודם על מה שאמר בכלל שר החוץ, חבר הכנסת ליברמן.

גלעד ארדן: באמת קרה כאן דבר מדהים, אני חייב לומר – מגיע נבחר ציבור, שנבחר על-ידי המחנה הלאומי, מקבל תפקיד, מתמנה לתפקיד מאוד מאוד בכיר בממשלה, שר החוץ, ובמקום לאמץ את הלקסיקון של השמאל, במקום לסטות מייד שמאלה ולרמות את ציבור הבוחרים, כמו שלצערי קרה הרבה פעמים בעבר – ואני אומר את זה אף שאני מייצג את הממשלה – חוזר בדיוק על הדברים שהוא אמר לציבור במערכת הבחירות.

אילן גילאון: דבריו מקובלים עליך, חבר הכנסת ארדן?

גלעד ארדן: לפני.

גלעד ארדן: אני מייצג כאן את הממשלה, לא דווקא את עצמי – –

אילן גילאון: האם הוא מייצג את הממשלה?

גלעד ארדן: – – אני אגיד גם מה דעתי, אבל גם מה דעת הממשלה.

גלעד ארדן: מילא היית אומר לי בשם סיעת קדימה והיושבת-ראש שלכם: תשמעו, באמת לא הקשבנו לאביגדור ליברמן במערכת הבחירות, לא ידענו; לא ידענו, ופתאום קמנו בבוקר ואנחנו מגלים במשרד החוץ אדם קיצוני, חסר אחריות, מסכן את מעמדה של ישראל בעולם – הייתי אומר: בסדר, זאת חובת

גלעד ארדן: כם הדמוקרטית, תגישו הצעה לסדר-היום, תבואו לכאן ותסבירו לנו את הסכנות שבמינויו של שר החוץ.

עתניאל שנלר: לא הבנתי מה שאמרת.

עתניאל שנלר: האם הוא ייצג באמירה שלו את הממשלה או את דעתו?

עתניאל שנלר: הוא שר החוץ או שר – – –?

גלעד ארדן: עוד לא הגעתי לזה.

עתניאל שנלר: חשבתי שאמרת שהוא ייצג את הממשלה.

גלעד ארדן: חבר הכנסת שנלר, אני מתחייב להתייחס גם לנקודה הזאת.

גלעד ארדן: לתומי חשבתי שאם באמת כך סברתם וגיליתם לתדהמתכם ובזעזוע עמוק שכך הם פני הדברים, ומדינת ישראל בסכנה מדינית, שחובת

גלעד ארדן: כם כאנשי ציבור להתריע בפני אזרחי המדינה, טוב עשיתם.

גלעד ארדן: ואז פתאום בבוקר, כשגם אני חשבתי על הדברים, נזכרתי שהיה משא-ומתן בין סיעת קדימה לבין סיעתו של אביגדור ליברמן, ואפילו מי שניהל את אותו משא-ומתן היה חבר הכנסת רמון.

חיים רמון: ולא במקרה חבר הכנסת ליברמן לא העלה חצי עניין מדיני, פרט לעזה.

גלעד ארדן: אני אזכיר לך, חבר הכנסת רמון, מה אמרה יושבת-ראש קדימה, שנבחרה היום באופן שאני מקווה שייקבע שהוא גם חוקי, ואני מאחל לה הצלחה רבה בתפקידה, שהוא חשוב מאוד במשטר דמוקרטי – –

חיים רמון: אני מאחל לה אריכות ימים.

גלעד ארדן: – – וכמובן אריכות ימים בתפקידה, וגם לכם.

גלעד ארדן: כך היא אמרה.

גלעד ארדן: היא התראיינה לאילנה דיין, הרעיפה על שר החוץ מלים חמות ואמרה, וזה ציטוט: "אנחנו מיודדים" – אדם שמסכן את מדינת ישראל, שיכול להפוך אותה למצורעת וכל הדברים שאמרת – "יש בינינו יחסי אמון".

גלעד ארדן: אני מקווה שהם מבוססים, כמובן, על עמדות, אני לא יודע איזה יחסי אמון, על בסיס מה.

גלעד ארדן: "ויכולה להיות שותפות עם ישראל ביתנו", סגור ציטוט – כך אמרה יושבת-ראש קדימה, שאתה בוודאי ייצגת אותה באותו משא-ומתן.

גלעד ארדן: קדימה הוציאה הודעה לליברמן: מסכימים אתך ב-90%.

גלעד ארדן: אני מבין שאנאפוליס זה ה-10%.

חיים רמון: אנאפוליס לא היה, ולא היה קיים.

חיים רמון: פשוט כדאי לדייק.

חיים רמון: היו שם ארבעה נושאים אזרחיים, שאתם, כמובן, לא מסכימים להם ואנחנו הסכמנו, והיה נושא עזה, שלצערי הרב כנראה ישראל ביתנו ויתרה על עמדתה.

חיים רמון: לא היה אנאפוליס, לא היה שתי מדינות לשני עמים, לא היה דבר וחצי דבר.

ברור.

הבהרת.

גלעד ארדן: אני רוצה לחדד את הנקודה.

גלעד ארדן: מה שאתה אומר לי, המשנה לראש הממשלה לשעבר רמון, שכשאתם רוצים לצרף שותף בכיר לקואליציה – שהרי אם אביגדור ליברמן היה מצטרף כשותף הוא היה בוודאי שותף בכיר, גם בינך לבינו יש יחסי אמון, אני חושב – קל וחומר, אם בין ציפי לבני לבינו יש יחסי אמון, בינך לבינו יש יחסי אמון בריבוע בריבוע, נכון?

גלעד ארדן: אז האם עולה בדעתך, או בדעתי, שאתה רוצה לצרף שותף בכיר לקואליציה על בסיס כל הנושאים האלה, שהם חשובים, הם חברתיים, הם לאומיים, אבל על הנושא הכי חשוב, שהוא קיומה של מדינת ישראל, האם היא תהיה מדינה מצורעת, האם היא תהיה בבידוד בין-לאומי – שבעיניך זה הדבר שהוא מעל לכל דבר אחר, כך אמרת כאן – האם עולה בדעתנו שאתה לא ביררת אתו את העמדות שלו בנושא הזה, ורצית לשתף אותו מבלי לוודא שהוא אכן לא יהיה שותף שהשותפות שלו "תסכן", אני מצטט אותך, את מעמדה של ישראל?

חיים רמון: אם הוא היה מבקש לבטל את תהליך אנאפוליס במשא-ומתן, לא היינו מקיימים אתו ממשלה, זה ברור, כמו שלא קיימנו עם ש"ס.

חיים רמון: עמדנו במבחן.

גלעד ארדן: אני רוצה להזכיר לך ולציבור, השר לשעבר רמון, שמי שהחליט לבחור לכהן בממשלת נתניהו ולא, למזלם של אזרחי מדינת ישראל, בממשלת ציפי לבני, זה שר החוץ דהיום אביגדור ליברמן.

גלעד ארדן: לא אתם בחרתם שהוא לא ישב אתכם, הוא בחר, על-פי השקפותיו, על-פי אמונתו מה נכון למדינת ישראל, לכהן – – –

חיים רמון: כיוון שהוא ידע שאנחנו לא מוותרים על אנאפוליס.

גלעד ארדן: אני לא אתן להתחמק מהנקודה הזאת.

גלעד ארדן: אולי לוגית אתה מנסה לטשטש אותה, אבל מי שרצה לצרף אותו, מי שהשיב ראשון למסמך הדרישות שלו בלהיטות – יש שיגידו משמאל להיטות-יתר, אפילו, לצרף את ליברמן – – –

אילן גילאון: כבוד השר, למה הסחת הדעת הזאת?

גלעד ארדן: זה נכון, זה לא הוגן לעשות דיאלוג.

חבר הכנסת רמון, אם כבר עשינו הפסקה בדבריו של השר, אני רוצה לומר לך שהיה לנו פרופסור באוניברסיטה, עוד הרבה לפני שאתה למדת שם, שקראו לו פרופסור שכביץ.

הוא היה מלמד הבעה עברית, והיה אומר: יש עובדה ויש דעה.

והיה מסביר לי: כאשר "הפועל תל-אביב" מנצחת 0:4 את "בית"ר ירושלים", זאת עובדה.

"בית"ר" שיחקה לא טוב, השופט היה זה – זאת דעה.

ואידך זיל גמור.

הוא מדבר על עובדות, ואתה מדבר על אפשרויות.

חיים רמון: זו עובדה שאיווט ליברמן ידע לא לשאול על אנאפוליס, כי הוא היה מקבל תשובה שלילית.

חיים רמון: זאת עובדה.

חבר הכנסת רמון, אני מאוד מודה לכם, ואני קורא לכולנו לסדר.

גלעד ארדן: אני לא עונה לשר רמון, אדוני היושב-ראש, רק אולי יש פה כשל בהבנה.

גלעד ארדן: הניסיון שלי הוא להראות שקצת מוזר לשמוע ביקורת על עמדות של שר החוץ מאותם אנשים בדיוק שרצו לצרף אותו, את אותו האדם בדיוק – שאני מאוד מעריך אותו, דרך אגב – כשותף בכיר בממשלה, שלשמחתי לא הוקמה.

גלעד ארדן: עכשיו אומר לך, חבר הכנסת שנלר, לגבי העמדות שלי, העמדות של הממשלה ובכלל.

גלעד ארדן: אתם צריכים להבין, פעם אחת ולתמיד, שלנו יש גישה שונה משלכם לגבי מהי הדרך הנכונה לקדם תהליך מדיני אמיתי שאולי יש לו סיכוי, אולי, להביא אי-פעם להסכם שלום עם הפלסטינים.

אילן גילאון: האם השר ליברמן מייצג את הגישה שלכם או לא?

גלעד ארדן: השר ליברמן הוא שר החוץ של מדינת ישראל.

אילן גילאון: אז תגיד אם השר ליברמן מייצג את עמדת הממשלה.

גלעד ארדן: אני אומר.

גלעד ארדן: השר ליברמן הוא שר החוץ של מדינת ישראל.

גלעד ארדן: ממשלת ישראל, שהושבעה לפני כמה ימים בלבד, כיוון שרובה הגיע מהאופוזיציה, מקיימת היום תהליך מקיף של בירור העמדות שלה, המדיניות, הכלכליות, החברתיות, על בסיס הרבה מאוד גורמים.

אילן גילאון: – – –

גלעד ארדן: אנחנו קיבלנו מהממשלה הקודמת, אי-אפשר לקרוא לזה משהו אחר מצמד המלים "אדמה חרוכה", בכל תחום.

אילן גילאון: אז אדוני לא הסכים עם קווי היסוד של הממשלה, אם כך.

גלעד ארדן: חבר הכנסת גילאון, אני מאוד נהניתי מהסיפור שלך על מולדובה.

גלעד ארדן: לא הסכמתי אתו, כי הייתי עם שר החוץ ליברמן במולדובה וראיתי דווקא דברים אחרים, אבל הקשבתי לך רוב קשב.

גלעד ארדן: הממשלה הקודמת הותירה לנו אדמה חרוכה כמעט בכל תחום שבו אנחנו נוגעים היום.

גלעד ארדן: כאשר חבר הכנסת רמון מדבר על בידוד מדיני – אני רוצה אולי להזכיר לחברים כאן שרק לפני כמה שבועות היה סקר מקיף ברחבי העולם, שבו יצאה ישראל כמדינה השנואה ביותר בעולם, למרות הוויתורים המפליגים והנסיגות שהתבצעו בשנים האחרונות על-ידי ממשלות שאותן הובילה קדימה ובהן כיהן חבר הכנסת רמון.

גלעד ארדן: גם בנושא הכלכלי, כשאני שומע את חברי מסיעת קדימה עולים כאן ומסבירים לנו – לנו, לנו; כשהם רק לפני כמה ימים כיהנו כשרים בממשלה – הם מסבירים לנו שיש עכשיו עשרות אלפי מפוטרים.

גלעד ארדן: בחודש מרס פוטרו 20,000 איש ואיבדו את מקום העבודה שלהם, ואתם באים ומספרים לנו, כאילו עד אתמול אנחנו אלו שהיינו ליד הגה השלטון.

גלעד ארדן: אבל הדבר שכמעט הכי צורם לי, והוא אולי לא קשור כל כך לנושא הזה אבל חייבים להזכיר אותו, זה שחברי סיעת קדימה, שרובם קיבלו את אמונם ממצביעי הליכוד, הלכו והשתמשו באותם קולות ממש כדי ליישם מדיניות הפוכה, לא באיזה משהו זוטר.

גלעד ארדן: אפילו אנשי השמאל, אפילו אנשים שתומכים במדיניות הזאת, הרגישו לא בנוח אל מול דריסת הדמוקרטיה, אל מול הניצול הציני של אותם אזרחים תמימים שהצביעו לליכוד, ואתם עזבתם אותו והשתמשתם בקולות האלה כדי לגרש אנשים מביתם.

גלעד ארדן: אנשים שהיום איבדו מקומות עבודה וילדיהם הגיעו לשימוש בסמים וחלק גדול מהם עוד לא מוצאים מקומות עבודה.

גלעד ארדן: אתם מעזים היום להטיף למישהו על דמוקרטיה, על ערכי מוסר?

עתניאל שנלר: לא הליכוד היה בממשלה?

עתניאל שנלר: לא הליכוד עשה את ההתנתקות?

גלעד ארדן: ציפי לבני עומדת כאן ומדברת על בזבוז, על שרים בלי תיק.

גלעד ארדן: היא זאת שעשתה את הקריירה שלה כשרה בלי תיק, כך היא התחילה.

גלעד ארדן: שנה שלמה היא ישבה כשרה בלי תיק.

גלעד ארדן: ישבה כשרת המשפטים כשראש הממשלה שלה בחקירות משטרה וראש הממשלה שאחריו עם שלושה כתבי-אישום, ומעולם לא נזכרה בבעיות כאלו, עד שלא ראתה את השר ברק ואת השר ליברמן נמצאים בממשלה.

גלעד ארדן: אז בכל הכבוד, כשמטיפים לנו על אחד בפה ואחד בלב, על מוסר כפול – באמת, אי-אפשר לדבר על פוליטיקה אחרת.

גלעד ארדן: באמת, אני חושב שכולנו צריכים אולי לעשות חשבון נפש ולא לבוא לציבור פעם אחר פעם ולבקש את אמונו כשכולנו נוהגים בעצם באותה צורה.

גלעד ארדן: ואני לא אומר לכם, דרך אגב – ואני אמרתי את זה גם בכלי התקשורת – שאני מאושר מגודלה של הממשלה הנוכחית.

גלעד ארדן: לא, אני לא מאושר.

אחמד טיבי: אתה עצוב?

גלעד ארדן: עצוב אני לא יכול לומר, חבר הכנסת טיבי, כי בסופו של דבר, בכל זאת, כשאני רואה את החברים כאן בספסלי האופוזיציה, זה מנחם אותי על גודלה של הממשלה, בכל זאת.

גלעד ארדן: אבל אני כל פעם זוכר להבטיח לעצמי לעשות הכול כדי לחזק את יציבות הממשלה, בין היתר על-ידי חוקים כמו תקציב דו-שנתי, כדי שבפעם הבאה, יהיה מי שיהיה וייבחר מי שייבחר, הוא יוכל להקים ממשלה קטנה יותר, חסכונית יותר.

גלעד ארדן: נחזור לענייננו.

גלעד ארדן: אני רוצה לשאול אותך.

גלעד ארדן: אני לא אשאל אותך, כדי שלא יהיה סעיף – – –

חיים רמון: אני עונה.

גלעד ארדן: אני רוצה לומר שלנו יש גישה אחרת בכל מה שקשור לקידום התהליך המדיני.

גלעד ארדן: בעשר השנים האחרונות היו במדינת ישראל שלושה ראשי ממשלה: ראש הממשלה ברק, ראש הממשלה אולמרט, ראש הממשלה שרון.

גלעד ארדן: שלושתם קיבלו את הגישה שהוצגה כאן מעל לדוכן.

גלעד ארדן: הם היו מוכנים – אני לא רוצה להגיד שתי מדינות לשני עמים, כי אני עדיין לא שמעתי מעולם הכרה מהצד הפלסטיני בכך שמדינת ישראל תהיה מדינתו של העם היהודי – ברוב נדיבותם, ותרנותם, כל אחד יקרא לזה איך שהוא רוצה, לקדם הקמת מדינה פלסטינית.

גלעד ארדן: אני שואל את עצמי מה ילמד אתכם את הלקח שהעמדה הזאת, לא רק שאיננה מקדמת את הסיכוי להשיג שלום, היא גם מרחיקה אותו וגם גורמת להרג ולכמות גדולה יותר של פצועים ונפגעים בנפש; דרך אגב, לא רק מהצד של מדינת ישראל, גם מהצד של העם הפלסטיני, ואני מבין היטב את הצער, את הסבל ואת הכאב שהוא סובל יום-יום.

גלעד ארדן: גם אני הייתי מאוד רוצה שמצבם של הפלסטינים יהיה הרבה יותר טוב ממה שהוא היום.

גלעד ארדן: דרך אגב, אני חושב שעד הסכמי אוסלו יכול להיות שהמצב בשטחי יהודה ושומרון, בכמה מובנים, היה הרבה יותר טוב ממה שהוא היום.

גלעד ארדן: בעשר השנים האחרונות, חברי חברי הכנסת, היו כאן ראשי ממשלה שניסו את כל התהליכים האלה שאתם דיברתם עליהם כאן:

גלעד ארדן: הקמת מדינה פלסטינית, נסיגות חד-צדדיות, ויתורים טריטוריאליים, וכמו שאתם קוראים לזה דברים שהם לכאורה נעשים לטובת מדינת ישראל.

גלעד ארדן: כשאני מנסה לבחון אם הדברים האלה, התהליכים האלה שאתם מציגים כטובתה של מדינת ישראל, הביאו באמת למצב טוב יותר או למקום קרוב יותר להשגת הסכם שלום עם הפלסטינים, אני חושב שהתשובה החד-משמעית, חברי חברי הכנסת, היא לא.

גלעד ארדן: בסופו של דבר, וזה המבחן החשוב ביותר, רוב העם בחר אחרת.

גלעד ארדן: כשאתם מסתכלים על תוצאות הבחירות האחרונות – ואני הקשבתי היטב למה שאתה אמרת, חברי חבר הכנסת רמון – אתם רואים שהציבור שהלך לקלפי ידע היטב היטב מהן העמדות של כל אחת מהמפלגות שהיום מרכיבות את הקואליציה.

גלעד ארדן: כשהוא נתן רוב למחנה הלאומי הוא בדיוק התכוון לכך שהגישה צריכה להיות ב-180 מעלות הפוכה למה שהיא היתה עד היום.

גלעד ארדן: אם מה שראינו עד היום זה שכל ויתור של מדינת ישראל התפרש אצל הפלסטינים כחולשה ישראלית והתפרש כך שבעצם אותו ויתור נמצא כבר בכיסם ומעתה ומאילך אפשר לדרוש ויתורים ונסיגות נוספות – אז זה בדיוק התהליך שלא אפשר אף פעם להגיע להסכם שלום.

גלעד ארדן: תראה מה קרה.

גלעד ארדן: הדוגמה הכי ברורה והכי בוטה למה שאתה תיארת כאן היא באמת תהליך ההתנתקות, הנסיגה החד-צדדית, הגירוש.

גלעד ארדן: אתם האמנתם שהדבר הזה ישפר את ביטחון המדינה, אתם אמרתם שזה לטובתנו, אתם האמנתם שזה יועיל למדינת ישראל, שזה יאפשר לה כל מה שהיא רוצה ברמה הביטחונית.

חיים רמון: עובדה שרובכם לא רוצים לחזור לעזה.

חיים רמון: אם הייתם חושבים שזאת טעות, הייתם חוזרים לעזה.

גלעד ארדן: אני אתקן אותך.

גלעד ארדן: יש משפט ידוע – אני לא רוצה להקביל אותו לחלוטין למה שעשיתם בהתנתקות, כדי שלא יגידו שאני נוקט שפה לא פרלמנטרית – שאומר שאבן שזרק טיפש, גם אלף חכמים לא יצליחו להוציא.

גלעד ארדן: כשאתה בודק מה המחיר של תיקון השגיאה הנוראה – ואני אומר שגיאה, כי אני אף פעם לא מייחס כוונות רעות לכם או למי שהוא יריב פוליטי שלי; אני מאמין שכולם רוצים בטובתה של מדינת ישראל.

גלעד ארדן: או כשאנחנו שואלים את עצמנו יום-יום מה המחיר של תיקון הטעות הנוראה הזאת שאתם עשיתם בפירוק היישובים, בגירוש המתיישבים, וכל הדברים שנגרמו כתוצאה מכך – – –

עתניאל שנלר: אני אז לא הייתי חבר הכנסת, הייתי אזרח מן השורה.

עתניאל שנלר: כשדנו על ביתם של ילדי.

אילן גילאון: אדוני, מה הקשר?

עתניאל שנלר: הליכוד היה שם.

עתניאל שנלר: על מה אתה מדבר?

עתניאל שנלר: אתם גירשתם את הילדים שלי.

עתניאל שנלר: על מה אתה מדבר?

ואז אנחנו נשארנו בליכוד ואתה הצטרפת – – –

גלעד ארדן: על בסיס תוכנית ההתכנסות, שהיא אותו מודל, רק הרבה יותר גדול.

עתניאל שנלר: צריך לחזק את השורות, לחזק את ארץ-ישראל.

חבר הכנסת שנלר, סגן יושב-ראש הכנסת, אני לא התרסתי כלפיך, רק רעננתי את זיכרונך.

אילן גילאון: אני חשבתי, אדוני, שהנושא היה התבטאויותיו של שר החוץ.

אתה הצטרפת לאלה – – –

אילן גילאון: אדוני מתכוון לעשות שימוש – – – מה זה מעלה ומה זה מוריד?

צודק חבר הכנסת גילאון, אבל החופש הפרלמנטרי נותן לכל אחד, על אחריותו, לדבר את הדברים.

אילן גילאון: לא שאלנו למה לא התקבלה תוכנית אוגנדה והתקבלה התוכנית השנייה.

אילן גילאון: הייתי מבין את התשובה.

חבר הכנסת גילאון, אני מציע לך להוציא הודעה לעיתונות ולומר את כל אשר על לבך.

אילן גילאון: אני מצפה מהשר לתשובה.

אילן גילאון: השר יענה אם העמדה של שר החוץ משקפת את עמדת הממשלה או לא.

חבר הכנסת גילאון, נדמה לי שלא היה דבר שמיצינו אותו בצורה כל כך רחבה כמו דבריו של כבוד שר החוץ של מדינת ישראל, השר אביגדור ליברמן.

נדמה לי שלא היה עוד בתולדות הכנסת דיון כל כך ממצה.

חיים רמון: זה עתה אני קורא מדברי הנשיא אובמה בטורקיה: אנו דבקים בהבנות אנאפוליס.

יש כאלה שיאמרו לך שאנחנו בצרות גדולות.

חבר הכנסת רמון, אדוני, פתוחה בפניו הדרך להגיש הצעה חדשה לסדר-היום.

אני אשקול לכנס מחר את הכנסת.

חיים רמון: אני לא רוצה לבזבז את זמנה של הכנסת.

אתרי האינטרנט מספקים לנו כל רגע, ויש עוד חברים אשר ביקשו הצעה אחרת, והם נמצאים פה כשלוש שעות, כדי לבוא ולדבר את דברם בדקה שאני אאפשר לכל אחד מהם לומר את דברו.

אם הם יגלשו מעט זה גם כן לא נורא, כי ועדת הכספים עדיין לא סיימה.

חיים רמון: אני יכול לבקש ממי שקרא שהוא יקרא את זה?

גלעד ארדן: אני מוכן לחזור על זה לטובת מי שלא שמע: הנשיא אובמה אמר שארצות-הברית דבקה בהבנות אנאפוליס.

גלעד ארדן: הוא אמר את זה בטורקיה.

חיים רמון: זה היעד ששני הצדדים הסכימו לו במפת הדרכים ובאנאפוליס.

קריאה: אמרתי שזה הולך ביחד.

קריאה: שני דבקים שאי-אפשר להפריד ביניהם.

איך יכול להיות דבר ביחד כאשר הדבר הראשון מתנה תנאים מוקדמים?

חבר הכנסת רמון, אני הזהרתי את ראש הממשלה שרון מפני התעלול הזה, שכן איש לא הסתכן על התנאים המקדימים.

עכשיו אני רוצה לומר לכם, שלא יעלה על הדעת שבזמן ששר עומד על דוכן ומדבר אנחנו מנהלים בינינו – מעלים זיכרונות על הממשלות לדורותיהן.

חיים רמון: אני מתנצל.

חיים רמון: לא יקרה כדבר הזה בשעה הקרובה.

אני מצטרף להתנצלותך בשמי עצמי.

בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: אני לא חלקתי על דבריך, חבר הכנסת רמון, ואני חושב שגם אתה זוכר שבמערכת הבחירות האחרונה אתם ניהלתם קמפיין מאוד מאוד בוטה, קמפיין מאוד מכוער, יש לציין.

גלעד ארדן: בין יתר הדברים שאמרתם בקמפיין השלילי, הבוטה, הוא שבחירתו של בנימין נתניהו לראשות ממשלה תפגע ביחסי החוץ של מדינת ישראל, בפרט עם ארצות-הברית ועם הנשיא אובמה, ברמות חסרות תקדים.

גלעד ארדן: אני בטוח שאתה זוכר את הקמפיין הזה.

גלעד ארדן: אני בוודאי זוכר, כי התבקשתי להגיב עליו.

חיים רמון: זה היה על תקן – – –

גלעד ארדן: הציבור במדינת ישראל נחשף לטענה הזאת, באמת לאורך ולרוחב.

גלעד ארדן: קרה דבר מדהים.

גלעד ארדן: הציבור במדינת ישראל החליט – לא בפעם הראשונה, דרך אגב; זה קרה גם ב-1996, כשמלך מרוקו קרא לנתיניו כאן להצביע לשמעון פרס לראשות ממשלה.

גלעד ארדן: קרה דבר מדהים – – –

חיים רמון: יש לך זיכרון מאוד ארוך.

גלעד ארדן: אני עקבתי אחרי הפוליטיקה הרבה שנים, הייתי פעיל.

גלעד ארדן: קרה דבר מדהים.

גלעד ארדן: עם ישראל החליט שהוא משהה את ההצטרפות שלו כמדינה ה-51 של ארצות-הברית.

גלעד ארדן: הוא כרגע מסתכל על האינטרסים הביטחוניים המיידיים של אזרחי המדינה.

גלעד ארדן: הוא לא שוכח את השמות "חומת מגן", "עופרת יצוקה", "מלחמת לבנון השנייה", והוא מסיק מסקנות.

גלעד ארדן: הוא מבין, מה שאני התחלתי להגיד קודם, שכאשר יש שלושה ראשי ממשלה שמוכנים להציע ויתורים ונסיגות טריטוריאליות מרחיקות לכת, ובמקום שאנחנו נראה בצד השני בדל של מנהיגות מתונה, שנתמכת על-ידי איזה קומץ בציבור שבא ואומר אפילו את הדבר הקטן, אני יודע: בואו נוותר על זכות השיבה, בואו נוותר על ירושלים, או בואו אפילו נסכים להבין שיש מקומות קדושים בירושלים – דרך אגב, שלא יובן מכאן שאני מוכן לוותר על החלקים הלא-קדושים בירושלים, בעיני כל ירושלים קדושה.

גלעד ארדן: אבל אליבא דשיטתכם, שהוויתורים והנסיגות מקדמים תהליך שלום – אתם קוראים לזה תהליך שלום; זה במסגרת מכבסת המלים מבית-מדרשם של ארד את אדלר, כאילו אם תגידו מלה הרבה פעמים אז התוכן שתיצקו לתוכה הוא באמת נכון.

גלעד ארדן: כאילו אם נגיד אלף פעם: זה תהליך שלום, אז גם אם זה מביא דם ומלחמות והרוגים ופצועים, אז זה שלום; כך נראה שלום, חבר הכנסת רמון.

גלעד ארדן: הציבור בישראל הוכיח לכם שהוא לא עיוור והוא לא חירש.

גלעד ארדן: הוא שומע את הפצמ"רים בלילה, הוא רואה את החיילים, הוא רואה לאן אותם תהליכים מסוכנים הובילו את מדינת ישראל.

גלעד ארדן: הוא רואה כיצד הפלסטינים פירשו את הנסיגה החד-צדדית מרצועת-עזה, ולא משנה כרגע – חבר הכנסת שנלר, הנה אני אגיד לך דבר כנה.

גלעד ארדן: היתה לי ביקורת גם על חלק מחברי בליכוד על התייחסותם.

גלעד ארדן: יכול להיות שחלק היו יכולים להיאבק יותר, יכול להיות שהיו צריכים להיאבק פחות.

גלעד ארדן: השאלה, האם מדינת ישראל ונבחרי הציבור שלה – זה אתם, דרך אגב – מסיקים גם מסקנות ממה שהם רואים, ממה שהעם אומר להם.

גלעד ארדן: אתם באים לפה, שבוע לאחר שהושבעה ממשלה, חודשיים אחרי שהעם אמר את דברו, ובאים ורוצים להחזיר את עם ישראל ואת מדינת ישראל שוב לאותו נתיב.

גלעד ארדן: הרי רק לפני כמה שבועות אמרתם: אוקיי.

גלעד ארדן: בואו ניתן לבנימין נתניהו לנסות את הדרך האחרת.

גלעד ארדן: אולי הדרך האחרת באמת תביא למקומות אחרים?

גלעד ארדן: אולי הפלסטינים פעם ראשונה יבינו שלא רק לנו יש מה להפסיד כשהזמן עובר?

גלעד ארדן: גם להם יש מה להפסיד.

גלעד ארדן: כי אם הם יקשיבו כל היום לחיים רמון שאומר להם: הזמן עובד נגדנו, הזמן עובד נגדנו, אם לא תהיה מדינה פלסטינית אנחנו אבודים – מה הם צריכים לעשות בסך הכול?

גלעד ארדן: יבוא , שהוא מומחה והיה יועץ מצוין של ערפאת.

גלעד ארדן: כנראה היום הוא עדיין מקבל פרוטוקולים והוא יודע מה אולמרט הציע ומה הוא לא הציע.

גלעד ארדן: אני בטוח שהוא מקשיב היטב למה שאתם אומרים והוא אומר לפלסטינים: תשמעו, אל תסכימו לשום הצעה, לשום הצעה, כי היהודים אומרים שהזמן עובד נגדם.

גלעד ארדן: אז ככל שהזמן יעבור ואתם תסרבו להצעות שלהם ולהקים מדינה פלסטינית, ליהודים לא תהיה ברירה, הם יהיו חייבים להציע לכם עוד ועוד בלי שום קווים אדומים, בכלל זה אולי בסוף הכרה בזכות השיבה.

גלעד ארדן: ואתם תספרו לנו שהיא סמלית או לא סמלית.

גלעד ארדן: בהתחלה זה יהיה סמלי, אחרי כמה שנים תבוא מנהיגה חדשה.

גלעד ארדן: הרי התהליך הזה, שאתם כבר עשר שנים מובילים אותו, של הוויתורים והנסיגות, לא הביא להקמתה של מדינה פלסטינית.

גלעד ארדן: הם יודעים שאתם רציתם להקים מדינה פלסטינית.

גלעד ארדן: אם תשאלו את עצמכם פעם מול הראי, למה זה לא קרה?

גלעד ארדן: למה הם לא הקימו עד היום מדינה פלסטינית אם זה באמת מה שהם רוצים?

גלעד ארדן: אני רוצה לומר – ובזאת אני מסיים.

גלעד ארדן: רוב העם בחר בדרך אחרת.

גלעד ארדן: מה ששר החוץ של מדינת ישראל אביגדור ליברמן אמר – אגב, זכותו של כל שר לומר את עמדתו, בוודאי ובוודאי של שר החוץ של מדינת ישראל.

גלעד ארדן: מה שאני אומר כאן בשם הממשלה הוא, שכיוון – והתחלתי לומר זאת קודם – שהממשלה הזאת נמצאת בתחילת דרכה, ורבים מהדברים שאתם עשיתם או אמרתם, או שאפילו יש עליהם מחלוקות עובדתיות; ראינו אותן כאן, בין מה שאמר חבר הכנסת טיבי למה שאמר חבר הכנסת רותם.

גלעד ארדן: כל הדברים הללו חייבים עוד להתברר בשבועות הקרובים, כדי שנוכל לגבש פעם אחת ולתמיד איזו תוכנית, איזה תהליך, שאולי גם הצד השני יבין ממנו שבסוף התהליך, אם יש בכלל פרטנר אמיתי בצד השני לשלום – אם יש כזה, אז הוא יחייב גם פשרות כואבות מהצד הפלסטיני.

גלעד ארדן: תודה רבה.

אדוני השר, חבר הכנסת טיבי ביקש, כמומחה לשפה העברית, להעיר לך שלא אומרים כנה אלא אומרים כן.

אחמד טיבי: לא אומרים כנה, אומרים כן.

אחמד טיבי: זאת ההערה הראשונה.

אחמד טיבי: הערה שנייה: מה תגובתך על דבריו של הנשיא אובמה, שחיים רמון הזכיר, לגבי עמדתו על שתי מדינות?

אחמד טיבי: הוא אמר: אנחנו ממשיכים לדבוק בעיקרון של שתי מדינות.

הוא אמר שתי מדינות לשני עמים.

תיזהר, חבר הכנסת טיבי.

אנחנו לא מדברים על שתי מדינות לשני עמים.

אנחנו מדברים על מדינה אחת לעם הפלסטיני ומדינה שנייה לכל העמים.

חבר הכנסת טיבי מבקש מדינת כל לאומיה.

חבר הכנסת רמון, אולי אתה לא שמת לב.

וחבר הכנסת ברכה, שאני מאוד מכבד את עמדתם והוא מדבר על מדינת כל אזרחיה.

כמובן, לנו יש עמדות ודעות אחרות.

אבל אנחנו כבר לא מדברים על שתי מדינות לשני עמים.

חיים רמון: הנשיא אובמה חולק גם עליו וגם עליו.

חיים רמון: על שניהם הוא חולק.

חיים רמון: זה מה שניסיתי להגיד.

ייתכן מאוד, ובכל זאת הוא יודע שבמדינת ישראל הדמוקרטית, אנחנו שוקלים רק שיקולים שהם לטובתה של מדינת ישראל.

גלעד ארדן: אני אומר לך כך, חברי חבר הכנסת טיבי.

גלעד ארדן: אני בטוח שאם הנשיא אובמה – לך יש כוח שכנוע מצוין, דרך אגב.

גלעד ארדן: יכול להיות שמחר – אני לא מאמין אבל תיאורטית, נניח, דוגמה דמיונית, יגיד הנשיא אובמה שחבר הכנסת טיבי הצליח לשכנע אותו שלערביי ישראל מגיעות זכויות לאומיות במדינת ישראל.

גלעד ארדן: אני מבטיח לך שחברי חבר הכנסת רמון, עם כל חברי סיעת קדימה, שהם מאמינים בדמוקרטיה, יבואו אתי וישכנעו את הנשיא אובמה שמה שהוא אמר איננו נכון ואולי יש דרכים אחרות, שהן טובות יותר, כדי שיהיה כאן דו-קיום אמיתי במדינת ישראל.

גלעד ארדן: על אותו משקל אני אומר לך, אם זה באמת מעניין אותך ולא רק לשם ההקנטה, אנחנו מאמינים – שוב, אמרתי שהממשלה עדיין מבררת את העמדות המדיניות שלה לפני שתקבע עמדה סופית, אבל אנחנו מאמינים שגם הנשיא אובמה הוא בר-שכנוע והוא לא נותן פקודות למדינת ישראל.

גלעד ארדן: הוא ידיד אמת של מדינת ישראל.

גלעד ארדן: ארצות-הברית היא בעלת-הברית החשובה והאסטרטגית ביותר של מדינת ישראל.

גלעד ארדן: כל דבר בינינו יהיה בהידברות, יהיה בשיתוף, יהיה בדיאלוג.

חיים רמון: השר ארדן, לא הבנתי.

תודה רבה.

רבותי, תם הדיון.

גלעד ארדן: אנחנו ננסה לשכנע אותו מה הדבר הנכון עבור מדינת ישראל.

גלעד ארדן: תודה רבה.

חבר הכנסת רמון, אנחנו לא יכולים לפתור את הבעיות של כולם.

רק דבר אחד אני רוצה לציין לפרוטוקול.

חבר הכנסת טיבי, איש לא יכול לומר שאתה לא אזרח מדינת ישראל.

חבל על הזמן של אלה שאומרים זאת, כי אתה אזרח מדינת ישראל.

חיים רמון: אמר השר ארדן שהממשלה מבררת את עמדתה.

חיים רמון: היא לא באה עם עמדות?

כבר אני ואתה ראינו כאן

בכנסת זאת למעלה משבע ממשלות.

אתה רוצה באחר-צהריים אחד לפתור את כל הבעיות.

גלעד ארדן: אני מציע להסיר מסדר-היום.

אחמד טיבי: הצעה לסדר.

רק רגע, אין הצעה לסדר.

השר הציע להסיר מסדר-היום.

זאת הצעתו, להסיר את שתי ההצעות.

חיים רמון: לדעתי, חברת הכנסת חוטובלי רוצה לדבר על העניין במליאה.

איתן כבל: חבר הכנסת ארדן, אתה נראה לי נהנה.

חברים, נמצאים באולם המליאה חברים שהם במספר קטן מחברי ועדת הכספים, כאשר אנחנו ישבנו שם.

אני מבקש מכם, אנחנו סיימנו את הדיון כרגע אבל יש הצעות אחרות לאלה שנרשמו.

אחמד טיבי: הצעה לסדר, אדוני.

מייד.

אף שאני יכול לאפשר רק לשניים, הואיל ונמצאו פה אנשים כל זמן הדיון ולא ידענו מה יאמר השר וכל אחד חיכה על מנת לדבר, לפנים משורת הדין, אני נותן לארבעה איש, ואם יהיה עוד אחד אשר חלקו לא נפל להיות בין הארבעה, והיה פה כל הדיון, אני גם אתן לו.

ובכן, מי האנשים?

אחמד טיבי: הצעה לסדר.

הצעה לסדר של חבר הכנסת .

אחמד טיבי: תודה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: בשל העובדה שישיבת ועדת הכספים מתמשכת ורצוי לא להפסיק את הדיון, אני מציע שההצעות הבאות לא יהיו דקה אלא יותר, ויהיו מהדוכן.

אבל לא יותר מחצי שעה כל אחד.

אחמד טיבי: פחות מחצי שעה.

אחמד טיבי: היו דברים מעולם.

אין לי בעיה, גם לטובת הצופים בבית, הרי אנחנו מחכים.

אין לי בעיה.

חבר הכנסת שנלר, אני מזמין אותך.

כתוב במג'לה שאסור ליושב-ראש לנהל ישיבה אם הוא לחוץ, אז אתה תחליף אותי אחרי זה.

הייתי מאוד רוצה לשמוע את כל החברים ואני אחזור.

חיים אורון: מי שהופתע מהחלטתו של השר ארדן לא יוכל לדבר?

חיים אורון: אני הופתעתי.

אתה רוצה להשיב למשיב.

העניין הוא שאחר כך אני אצטרך לתת לשר ארדן לדבר ואחר כך ראש הממשלה יבקש להתערב ואז באופן אוטומטי אני אצטרך לתת גם ליושבת-ראש האופוזיציה.

אז אנחנו בצרה צרורה.

רבותי, גם בדמוקרטיה פרלמנטרית, שהיא כמעט משתוללת, אנחנו צריכים להביא לסיום איזה דיון.

אני מזמין את חבר הכנסת שנלר.

אני מציע שכל אחד מהחברים הדוברים ידבר שלוש דקות.

האם מקובל על אדוני?

בבקשה, אדוני.

אחרי חבר הכנסת שנלר – חבר הכנסת , ואחריו – חברת הכנסת חוטובלי, ויסיים חבר הכנסת .

ברור שאני אהיה פה, אבל אני אשמע זאת מהספסלים.

רבותי, יחד אתכם אני רוצה לשלוח מכאן באמת השתתפות כנה בצערו של העם האיטלקי על האסון הנורא שפקד אותו.

יושב-ראש הפרלמנט באיטליה, כך אני מצטט מאחד מאתרי האינטרנט, אומר: עיירות שלמות נמחקו ברעש.

אני מבקש, בשמכם, לשלוח מכאן ליושב-ראש בית-הנבחרים של איטליה את השתתפותנו בכאבן של המשפחות ובכאבו של העם האיטלקי ובכאבו של הפרלמנט האיטלקי, נציג הדמוקרטיה האיטלקית, על כל אשר אירע וקרה.

אנחנו מביעים את תנחומינו ואת השתתפותנו המלאה והכנה.

בבקשה.

עתניאל שנלר: אדוני היושב-ראש, אני, האמת, נבוך.

עתניאל שנלר: התכוונתי לדבר אל השר ארדן אבל לקחה אותו הרוח.

עתניאל שנלר: אני רוצה לדבר אתו, בשביל זה ביקשתי, זה העניין.

אנחנו נעביר לו את הפרוטוקול.

עתניאל שנלר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להציע הצעה אחרת.

עתניאל שנלר: אני אומר מדוע: ראינו כאן תופעה מאוד מעניינת וחדשה.

עתניאל שנלר: הכול בחיפזון.

עתניאל שנלר: ביום הראשון של הממשלה, שר האוצר יודע איך לעשות תקציב לשנתיים, והנה קמנו והנה חלום, בעוד אנחנו מדברים עושים, בתוך עשר דקות – משבר בין-לאומי, כלכלה לשנתיים.

עתניאל שנלר: עוד לא למד שר החוץ מה קורה, מי דיבר עם מי, מי אמר למי, הוא כבר החליט: המדיניות שלנו היא לא אנאפוליס או לא משהו אחר, לא חשוב.

עתניאל שנלר: חשבתי שהוא בטח ישלים את המשפט ויגיד מה כן, מה האלטרנטיבה.

עתניאל שנלר: אבל בעניין הזה הסכמתי לחלוטין עם השר ארדן.

עתניאל שנלר: שמעתי את השר ארדן אומר: "אנחנו עדיין לא גיבשנו מדיניות".

עתניאל שנלר: הוא אמר: "אנחנו צריכים לגבש פעם אחת ולתמיד מה המדיניות".

עתניאל שנלר: יפה מאוד, כך צריך להגיד שר בממשלה אחראית, הוא רוצה לגבש את המדיניות.

עתניאל שנלר: קח את הזמן ותגבש את המדיניות.

עתניאל שנלר: רגע, אז שר החוץ, את מי הוא ביטא?

עתניאל שנלר: לא כשר החוץ הוא דיבר?

עתניאל שנלר: בתור איש פרטי?

עתניאל שנלר: אז מה לא בהקשר?

עתניאל שנלר: ואם הוא שר החוץ, הוא היה חייב לקבל את העמדות של הממשלה, הוא לא יכול לדבר בשם עצמו.

עתניאל שנלר: כל אחד עושה דין לעצמו?

עתניאל שנלר: לכן, משום שהממשלה זקוקה מאוד לזמן ולגבש את דעתה, ומשום שהיום כבר ראינו פעם אחת מדוע הממשלה מנסה לסתום את פינו – היא שלחה, אגב, לרכוש, אתם יודעים, במזרח הולכים עם כאלה על הפנים, על הפה, אז הממשלה שלחה עכשיו אנשים להביא לנו מהר מסין כאלה, שלא נפתח את הפה, ולכן לא יהיה דיון על תקציב.

עתניאל שנלר: משחיתים את הזמן כאן.

עתניאל שנלר: יש לנו זמן, כי לא יהיו דיונים על תקציב, הרי.

עתניאל שנלר: פעם אחת בשנתיים דיון תקציב.

עתניאל שנלר: על כל פנים, ולו בגלל הסיבה שהממשלה לא גיבשה את דעתה, אדוני היושב-ראש – ובלי ציניות, אני מתכוון לכך – ראוי שהנושא יחזור לדיון במליאה, כי הרי כל עם ישראל רוצה לדעת – – –

את זה הציעו המציעים.

עתניאל שנלר: לא, הוא ביקש להסיר מסדר-היום.

לא, לא.

המציעים חיים רמון וגלאון הציעו לקיים דיון במליאה.

אתה יכול להעביר לוועדה.

עתניאל שנלר: אני רוצה להציע: משום שחברי המנוסים הציעו להעביר למליאה, ובוודאי הם צודקים, ומשום שצריך לדון, לפני שמביאים למליאה את הדברים, בצורה מאוד מאוד עמוקה, אני מציע לעשות דיון נוקב בוועדת החוץ והביטחון, אשר בו ידונו על המדיניות של מדינת ישראל כלפי חוץ, ואני מניח שמותר להציע גם שהוועדה תעלה את זה לדיון במליאת הכנסת, שכן עדיין אין לממשלה מדיניות חוץ, יש לה שר שמדבר כלפי חוץ.

עתניאל שנלר: תודה.

אני מודה לך מאוד ומבקש להזמין את חבר הכנסת .

עתניאל שנלר: בבקשה, אדוני.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

דב חנין: יש לנו ממשלה כל כך גדולה, שלא הצליחה למצוא אפילו שר אחד לרפואה שיגיע היום לכנסת כדי לשמוע את הדיון שאנחנו מקיימים כאן.

דב חנין: אולי מכיוון שאין להם שר בריאות הם כולם חולים.

דב חנין: אני, אדוני, קצת חולה, אבל בכל זאת הגעתי לכאן היום.

עתניאל שנלר: אולי השר נמצא בחוץ?

עתניאל שנלר: נדמה לי שהיה כאן שר, אולי הוא בחוץ וכדאי שייכנס.

עתניאל שנלר: מילא, אני יכול לוותר על כבודי, אבל לא על כבודה של הכנסת.

דב חנין: אכן כן, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני מציע שאנחנו ננהג לפי הנוהל שנקבע בזמנו, שזמנו של הדובר על הדוכן לא יוגבל עד אשר ייכנס שר לדיון וישמע.

עתניאל שנלר: זה לא יהיה הוגן כלפי היושב-ראש הקבוע, בנסיבות הקיימות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, ממשלה נפקדת, עמיתי חברי הכנסת, הנושא שעומד לדיון בפנינו הוא נושא רציני.

דב חנין: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, במלוא הרצינות, אני חושב שאנחנו חייבים תודה לשר ליברמן.

דב חנין: אנחנו חייבים תודה לשר ליברמן מכיוון שהוא אומר את האמת.

דב חנין: הוא אומר את האמת לגבי המדיניות של הממשלה החדשה.

דב חנין: לא עוד דיבורי שווא על שלום אלא דיבורים אמיתיים על מלחמה.

דב חנין: זאת הבשורה הגדולה של ממשלת נתניהו.

עתניאל שנלר: אנחנו את לוח הזמנים מתחילים מעכשיו, כי אנחנו לא נוהגים לדון ללא נוכחות שר.

עתניאל שנלר: משום שאדוני לא היה, אנחנו נתחיל עכשיו את שלוש הדקות.

דב חנין: תודה.

דב חנין: אדוני השר, אני רוצה לומר לך, כדי שגם אתה תשמע.

דב חנין: התחלתי בדברי תודה דווקא לשר החוץ ליברמן.

דב חנין: אני מעריך את העובדה שהוא אמר לעם בישראל את האמת על מדיניות הממשלה החדשה.

דב חנין: זאת ממשלה שאיננה מדברת עוד דיבורי שווא על שלום אלא מדברת דיבורי אמת על מלחמה.

דב חנין: זאת ההבטחה הגדולה של ממשלת נתניהו החדשה.

דב חנין: לא מאמץ להידברות עם העולם הערבי, לא תהליך של פיוס היסטורי עם העם הפלסטיני, לא יוזמת שלום ערבית, לא לדבר עם סוריה, אלא יש לו אלטרנטיבה, יש לו אלטרנטיבה.

דב חנין: האלטרנטיבה היא אלטרנטיבה של עימות, עימות כוחני, עימות שאין לו קץ אבל אין בו גם שום עתיד.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני חושב שהשר ליברמן לא מבטא רק את דעתו.

דב חנין: קראתי בעניין רב את הריאיון הארוך עם אביו של ראש הממשלה.

דב חנין: בריאיון הזה, שהתפרסם ב"סופשבוע" של "מעריב", מדבר אביו של ראש הממשלה, פרופסור נתניהו, בגילוי לב על מלחמת נצח עם העולם הערבי, מדבר בגילוי לב על האזרחים הערבים בישראל כאויבים, והוא גם אומר:

דב חנין: בני – דהיינו ראש הממשלה – ככל הנראה חושב כמוני, אבל מטעמים טקטיים, כדי שהתוכניות לא יתקלקלו, לא אומר את דעותיו בגלוי.

דב חנין: אז אני רוצה לומר, השר ליברמן, יש לו מידה אחת טובה יותר מאשר לראש ממשלתו, הוא לפחות אומר את הדברים בגילוי לב בפני הציבור.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, הדברים האלה הם רציניים ומסוכנים, והדברים האלה הם דברים חמורים, מכיוון שאנחנו אכן נמצאים במצב מסוכן.

דב חנין: המזרח התיכון, עמיתי חברי הכנסת, נמצא במירוץ נגד הזמן.

דב חנין: לאזור הזה נכנסים כלי-נשק חדשים ויכולות חדשות מכל הצדדים, והסכנה הגדולה שקיימת היא שאם אנחנו לא נעשה בימינו את המאמץ להסדר שלום ישראלי-פלסטיני וישראלי-ערבי כולל – האזור הזה יגיע אכן למלחמה כזו שבסופו של דבר התוצאה לא תהיה סכסוך ישראלי-פלסטיני כזה או אחר, אלא מצב שבו לא יהיו ישראלים ולא יהיו פלסטינים.

דב חנין: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שהכנסת חייבת לברר את הדברים האלה בצורה רצינית.

דב חנין: אני חושב שהאופציה של דיון במליאה היא האופציה הנכונה מבחינה מהותית, והייתי מציע לחברי הכנסת לאמץ אופציה שתאפשר בירור רציני של השאלות האלה.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת .

עתניאל שנלר: תעלה ותבוא חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

עתניאל שנלר: בבקשה, גברתי.

ציפי חוטובלי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני באמת רוצה להצטרף לדברי חבר הכנסת ולהגיד תודה רבה, גם לשר ליברמן, שהעלה כאן נושא מאוד חשוב על סדר-היום, וגם לחבר הכנסת רמון, שבעצם קידם את הדיון בנושא הזה במליאה.

ציפי חוטובלי: בואו נדון בהצעה לסדר-היום.

ציפי חוטובלי: מה אמרה ההצעה לסדר-היום?

ציפי חוטובלי: – חבר הכנסת רמון, אני שמחה שהצטרפת אלינו כדי שאוכל להשיב לך – תוכן דבריו של השר ליברמן.

ציפי חוטובלי: ומה היה אותו תוכן דבריו של השר ליברמן?

ציפי חוטובלי: השר ליברמן יצא בשתי הצהרות ביומו הראשון כשר החוץ.

ציפי חוטובלי: הצהרה מספר אחת היתה: לא נמשיך באותה גישה שאומרת ויתורים שיובילו לשלום, כשאנו יודעים שהוויתורים הובילו לטרור.

ציפי חוטובלי: הייתי אומרת, בלשונו של יושב-ראש הכנסת רובי ריבלין, מדובר בעובדה ולא בדעה.

ציפי חוטובלי: העובדה נתונה, שדרכה של הממשלה הקודמת, שהמשיכה דרך אווילית של ממשלות קודמות בישראל, שאמרו: ויתורים יובילו לשלום, אותה ססמה שכבר איש לא משתמש בה כי היא ססמה ארכאית, "שטחים תמורת שלום" – כבר לא רלוונטי.

ציפי חוטובלי: לא אקטואלי.

ציפי חוטובלי: שטחים תמורת טרור – זו היתה הססמה בפועל, דה-פקטו.

ציפי חוטובלי: זאת היתה הצהרה מספר אחת של ליברמן, כמו שאמרתי, עובדה ולא דעה.

ציפי חוטובלי: הצהרה מספר שתיים של ליברמן: מדינת ישראל לא מחויבת לתהליך אנאפוליס.

ציפי חוטובלי: בואו נדון בטענה הזאת.

ציפי חוטובלי: מה עומד ביסוד דברי המבקרים של הטענה?

ציפי חוטובלי: ביסוד הביקורת עומדת תפיסת עולם מוטעית ושגויה בעיני, שממשלות ישראל לדורותיהן כבולות תמיד וידיהן קשורות לאחור בפני תהליכים מדיניים של ממשלות קודמות, גם אם מדובר בתהליכים מדיניים הרסניים.

ציפי חוטובלי: ואני אומרת, לא יקום ולא יהיה.

ציפי חוטובלי: המנדט שנותן העם לממשלות בישראל הוא לשנות מדרך אחת, אם הדרך הזאת הוכחה כשגויה.

ציפי חוטובלי: יש תקדים היסטורי לזה.

ציפי חוטובלי: לתקדים ההיסטורי הזה – ואני שמחה שאני מדברת אתכם בערב חג הפסח – קוראים מבצע "חומת מגן".

ציפי חוטובלי: בחג הפסח, יום לאחר ליל הסדר, שנת 2002, תשס"ב, יוצא אריק שרון, המנהיג המיתולוגי שלכם, של ארגון קדימה, המתיימר להיות מפלגה או מפלגה אופוזיציונית כיום – יוצא המנהיג שלכם ומבטל דה-פקטו את הסכמי אוסלו.

ציפי חוטובלי: צבא-הגנה לישראל שולט ביהודה ושומרון ואין פוצה פה ומצפצף.

ציפי חוטובלי: מקיר לקיר, משמאל לימין, משנלר לחיים רמון, בין חברי הכנסת של הבית הזה יש הסכמה, למעט, אולי, חברי כנסת של סיעות ערביות, ויש תמיכה גורפת במבצע הזה, שמבטל את הסכמי אוסלו.

ציפי חוטובלי: למה לא מחיתם נגד "חומת מגן"?

ציפי חוטובלי: כי הבנתם שיש רגעים בחייה של אומה שבהם יש שינוי נסיבות שמצריך התפכחות, שמצריך הסתכלות מחודשת על המציאות; הסתכלות שאומרת: אנחנו לא נוותר יותר, אנחנו לא ניתן לארגוני טרור להשתלט על יהודה ושומרון ולהוציא פיגועי טרור ראוותניים כמו אותו פיגוע, כמו אותו טבח איום ונורא שהתנהל במלון "פארק" בנתניה בליל הסדר בדיוק לפני שבע שנים.

ציפי חוטובלי: "חומת מגן" הוא דוגמה אחת.

ציפי חוטובלי: אנחנו עדים לשינוי נסיבות נוסף במזרח התיכון.

ציפי חוטובלי: אחרי שהתרתם בחירות דמוקרטיות ברשות הפלסטינית, איזו בשורה הביאו אתן אותן בחירות דמוקרטיות?

ציפי חוטובלי: עליית ה"חמאס" לשלטון בינואר 2006.

ציפי חוטובלי: אחרי שישראל נסוגה עד לקו הבין-לאומי בעזה, עקרה תושבים מבתיהם וביצעה מהלך נסיגה חסר תקדים, מה היו התוצאות של אותו מהלך?

ציפי חוטובלי: עליית ה"חמאס" לשלטון.

ציפי חוטובלי: פני האומה הערבית אכן לשלום, עליית ה"חמאס"– שלא מכיר בקיומה של מדינת ישראל – לשלטון.

ציפי חוטובלי: האם מהמתונים ניוושע, מר רמון?

ציפי חוטובלי: אבו מאזן, שלא מכיר בקיומה של מדינה יהודית – האם שמעת אי-פעם בדבריו הכרה במדינת ישראל כמדינה יהודית?

ציפי חוטובלי: הרי אתה רוצה שתי מדינות לשני עמים.

עתניאל שנלר: ולכן – הצעתך, ברשותך, כי הזמן חלף.

עתניאל שנלר: אבל זה בסדר, אני לא לוחץ, רק פשוט, מה ההצעה?

ציפי חוטובלי: אני רוצה רק שני משפטים.

עתניאל שנלר: בבקשה.

ציפי חוטובלי: אומה ששולחת מפגעים אכזריים מהסוג של הפיגוע ההרסני בבת-עין, רוצח אכזרי שמסוגל בגרזן לרוצץ ראשו של ילד בן 13, אומה כזאת פניה אינן לשלום.

ציפי חוטובלי: ואם אנחנו נמשיך בדרך שאינה מסתכלת על המציאות בעיניים, לא ננהג כמעשה שרון ולא נקבע עובדה שאומרת:

ציפי חוטובלי: מה שהיה לא יהיה – אנחנו נגיע למצב שבו הדרך אל הגיהינום רצופה כוונות טובות.

ציפי חוטובלי: והיא היתה רצופה הרבה כוונות טובות של אנשים כמו חבר הכנסת רמון, השר לשעבר, כמו יושבת-ראש האופוזיציה, שבטוחני שכוונותיה טובות; אך כוונותיכם הטובות מובילות אותנו אל הגיהינום, אל גיהינום הטרור.

עתניאל שנלר: אז מה הצעתך?

עתניאל שנלר: את מצטרפת להצעה לדון במליאה?

ציפי חוטובלי: אשמח אם יתקיים דיון רציני במליאה.

ציפי חוטובלי: אני תומכת בכך.

ציפי חוטובלי: אבל באופן עקרוני חשוב שתזכרו ותדעו.

ציפי חוטובלי: הדרך שלכם כשלה.

ציפי חוטובלי: ב-10 בפברואר העם הזה בחר בדרך אחרת, אם תרצו נשמח גם לדון בזה אבל העם הזה בחר, ואתם פשוט מסרבים לקבל את בחירת העם הדמוקרטית: לא ללכת בדרך אנאפוליס, לא להמשיך בדרך הוויתורים ולהתחיל דף חדש במזרח התיכון.

ציפי חוטובלי: אני מודה לך, כבוד היושב-ראש.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחברת הכנסת ציפי חוטובלי.

עתניאל שנלר: יעלה ויבוא חבר הכנסת , אחרון המציעים הצעה, ויחליף אותי יושב-ראש הכנסת.

עתניאל שנלר: בבקשה.

חברת הכנסת חוטובלי, את יכולה כאשר את מציעה הצעה אחרת, באופן פורמלי, להעביר לוועדה או להוריד מסדר-היום.

את לא יכולה לבקש להעלות את זה על סדר-היום.

אבל קיבלנו – – –

ציפי חוטובלי: שיירשם שדעתי כדעת השר – – –

מאה אחוז, תודה רבה.

חבר הכנסת טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, האמת היא שאני התנגדתי לתהליך אנאפוליס וכתבתי על כך מאמר, אפילו.

אחמד טיבי: אבל לא רק בגלל ההתנגדות שלי אני מודיע כאן שאני מאוד מרוצה מדברי השר ליברמן.

אחמד טיבי: אני רוצה להפתיע אתכם ולהגיד שההצהרות האלה נפלו על אוזני ממש בצורה נינוחה ביותר.

אחמד טיבי: האמת היא שאני ציפיתי שהוא יאמר את הדברים האלה, אבל הוא עשה את זה הרבה יותר מהר מכפי שאני ציפיתי.

אחמד טיבי: זו ההפתעה היחידה, הפתעה טקטית בלבד.

אחמד טיבי: אני רוצה להסכים עם דברי חבר הכנסת רותם, שלא ליברמן הוא שהרס את אנאפוליס אלא הממשלה הקודמת, חבר הכנסת רמון.

אחמד טיבי: לא אתה, כי אתה תמכת ביישום מלא של תהליך אנאפוליס, אבל היו אנשים, חברי ממשלה, שבשטח ריסקו כל אפשרות של התקדמות.

אחמד טיבי: גם את מפת הדרכים, גם את אנאפוליס.

אחמד טיבי: כאשר היו מסכמים בוועדות המשא-ומתן, אדוני היושב-ראש, על הסרת מחסומים, היו הפלסטינים חוזרים לבתיהם ובדרך היו יותר מחסומים.

אחמד טיבי: לאיש הזה, האחראי לריסוק אנאפוליס, קוראים אהוד ברק, והוא ממשיך להיות חבר בממשלה.

אחמד טיבי: הוא המכנה המשותף בין הממשלה הקודמת לממשלה הנוכחית.

אחמד טיבי: השקפתו היתה שונה מהשקפת ראש הממשלה הקודם, שעל-פי דבריו רצה למלא אחרי הסכם אנאפוליס, אבל היא עולה בקנה אחד גם עם זו של ליברמן וגם עם זו של נתניהו.

אחמד טיבי: שמתם לב שאהוד ברק נדם.

אחמד טיבי: מאז הצהרת ליברמן לא נשמע קולו, לא קול השר פואד בן-אליעזר, לא קול השר שלום שמחון, לא קול השר הרצוג, לא קול השר אבישי ברוורמן – השר לענייני מיעוטים בממשלת ליברמן.

אחמד טיבי: קולם לא נשמע.

אחמד טיבי: אבל מה?

אחמד טיבי: היה איזה בכיר במפלגת העבודה או שר במפלגת העבודה שאזר אומץ שהדליף לכתב פוליטי: ליברמן הביך אותנו.

עתניאל שנלר: – – – מי זה?

אחמד טיבי: אני עדיין לא יודע, אבל מינו שר מאחד השרים ללא תיק כדי שיחפש אחר זהותו של השר הזה, ממפלגת העבודה.

עתניאל שנלר: – – – ליברמן היה כזה רעם גדול, שלא היה צריך ברק.

אחמד טיבי: משהו כזה.

אחמד טיבי: זה כל מה שיצא ממפלגת העבודה אחרי ההצהרה הזו – שהוא הביך אותם.

אחמד טיבי: למעשה, מה עשה ליברמן?

אחמד טיבי: הממשלה הקודמת, כפי שאמרתי, ריסקה בתחכום, בערמומיות, גם את אנאפוליס וגם, לפניה, את מפת הדרכים.

אחמד טיבי: ליברמן השתין מהמקפצה – זה פרלמנטרי, אדוני.

זה על הסף.

אחמד טיבי: זה על הסף, זה גבולי.

אחמד טיבי: ליברמן אמר את זה בצורה ה-conspicuous, בצורה הכי בוטה שאפשר.

אחמד טיבי: בול, באופן ישיר.

אחמד טיבי: אגב, אני רוצה שליברמן ימשיך בקו הזה.

אחמד טיבי: זה עושה לי את החיים קלים.

אחמד טיבי: זה מקל עלי להסביר, כפי שאני מסביר מחר במאמר ב"הרלד טריביון" כמה הממשלה הזו של נתניהו-ליברמן היא ממשלה סרבנית.

אחמד טיבי: היא למעשה לא שותפה לתהליך המדיני.

אחמד טיבי: דיברו על פרטנר.

אחמד טיבי: פעם אמרו שהפלסטינים הם לא פרטנר.

אחמד טיבי: עכשיו כל העולם יודע שממשלת ליברמן-נתניהו-ברק היא לא פרטנר.

אחמד טיבי: ומה שאמר עכשיו הנשיא ברק אובמה בטורקיה, שנמשיך לתמוך בפלסטינים, ופתרון שתי מדינות על בסיס אנאפוליס, וכדומה, מחייב אותו לנקוט צעדים.

אחמד טיבי: אלא אם חושב השר, יכול להיות שהוא צודק, ולא אני – השר המקשר, השר להגנת הסביבה, השר גלעד ארדן, אם הוא חושב שהאמירה שלו – יכול להיות שלא שמת לב – היא אמירה מאוד גאה: ישראל היא לא המדינה ה-51 של ארצות-הברית.

אחמד טיבי: זה מה שאמרת בתגובה על דברי אובמה.

אחמד טיבי: נכון?

גלעד ארדן: – – –

אחמד טיבי: כמעט אמרת.

אחמד טיבי: הביטוי הזה נשמע על הדוכן.

גלעד ארדן: ממש לא.

גלעד ארדן: אותה מוציא את זה מהקשרו – – –

אחמד טיבי: אז ישראל היא כן המדינה ה-51 של ארצות-הברית?

אחמד טיבי: או שכן או שלא, תחליט.

אני יכול להגיד לך בתור אחד מוותיקי הבית: אנחנו לא המדינה ה-51.

גלעד ארדן: – – –

אחמד טיבי: אתה רואה?

אחמד טיבי: זו עמדה.

אחמד טיבי: כי הוא היסס.

לא, לא, זו לא עמדה.

גלעד ארדן: – – –

אחמד טיבי: כי הוא היסס.

אני מודיע לכם, חבר'ה, הייתי פה לפניכם: אנחנו לא המדינה ה-51 של ארצות-הברית.

אחמד טיבי: אבל אני רוצה שהשר המקשר, מעל לדוכן יאשר שבתגובה על דבריו של הנשיא אובמה הוא אומר: ישראל היא לא המדינה ה-51.

אחמד טיבי: אתה מסוגל להגיד את זה?

גלעד ארדן: – – –

אחמד טיבי: בבקשה.

אחמד טיבי: אתה רואה, אדוני היושב-ראש?

גלעד ארדן: אין קשר בין האמירה של אובמה לבין מה שאתה מנסה – – –

אחמד טיבי: לא, הרי נשאלת.

אחמד טיבי: הוא אומר: שתי מדינות ואנאפוליס – – –

גלעד ארדן: אני מזמין אותך לראות את הפרוטוקול.

גלעד ארדן: כבר פנו אלי כתבים והסברתי להם בדיוק ששוב הטעית אותם.

אחמד טיבי: עוד לא הטעיתי אף אחד.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, הכנסת הזו תהיה כנסת מעניינת.

אחמד טיבי: אני מבטיח לאדוני.

אחמד טיבי: היא כבר היתה מעניינת.

אחמד טיבי: חבל שלא היית היום בוועדה המסדרת, חבר הכנסת איתן כבל, כאשר חבר הכנסת אורלב נבחר לייצג את מפלגת העבודה בוועדה המסדרת – – –

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, האם ידוע לך אם אנחנו מקבלים על זה מימון?

אחמד טיבי: תוספת מימון.

אני אברר זאת ואני בהחלט אשיבך דבר.

אני לא רוצה להביע את דעתי בעניין זה.

אחמד טיבי: אגב, הדברים האלה של ליברמן הם העמדה האמיתית של הממשלה הזו, ולא מה שניסה לומר השר גלעד ארדן, שהממשלה עדיין יושבת ורוצה לגבש את עמדותיה בנושאים השונים.

חבר הכנסת טיבי, אתה גם תודיע לי מתי אתה מתכוון לסיים את שלוש הדקות.

אחמד טיבי: על מה אתה מלין, אדוני היושב-ראש?

גלעד ארדן: אנחנו נהנים – – –

אנחנו בדיון זה נוקטים בהתאם לליברליות שנהגנו לגבי כל חברי הכנסת.

אחמד טיבי: נכון.

אחמד טיבי: השר לשעבר רמון דיבר כ-29 דקות ולא מיצה את כל רעיונותיו.

אחמד טיבי: אגב, אני רוצה להתייחס לדברים שנאמרו כאן וגם לדברים של ראש הממשלה.

אחמד טיבי: ראש הממשלה אמר שהוא נתן לאבו מאזן הכול והוא עדיין מחכה לתשובה של אבו מאזן.

אחמד טיבי: הוא אמר שהוא הראה לו מפה, וויתורים על המפה, ועדיין אבו מאזן – – –

ראש הממשלה לשעבר.

אני רוצה להזכיר לחבר הכנסת טיבי שיש ראש ממשלה חדש בישראל.

גלעד ארדן: מי אמר את זה?

אחמד טיבי: ראש הממשלה לשעבר, אהוד אולמרט.

אחמד טיבי: האמת היא, מה היה בפגישה הזו?

אחמד טיבי: אכן, אולמרט לאחר לחצים, בקשות, גם של הפלסטינים, גם של האמריקנים, הראה מפה.

אחמד טיבי: הוציא מפה, פתח אותה, והראה לאבו מאזן, ואמר לו – –

גלעד ארדן: עולה על דעתך שככה מנהלים משא-ומתן?

אחמד טיבי: – – אני מוכן לתת לך כך וכך, פה כך וכך, ופה כך וכך.

אחמד טיבי: מה דעתך?

אחמד טיבי: אז אבו מאזן אומר לו: תן לי את המפה כדי ללמוד אותה, ראיתי אותה רק עכשיו.

אחמד טיבי: קיפל את המפה ראש הממשלה לשעבר, אולמרט, וסירב למסור אותה לאבו מאזן.

אחמד טיבי: והוא מצפה שהפלסטינים יענו לו, ייתנו לו תשובה, על מפה שנפרסה ונסגרה והוחזרה לתיק הג'יימס בונד?

אחמד טיבי: איזה מין צורת משא-ומתן זאת?

אחמד טיבי: האמת היא שהממשלה הקודמת היא הממשלה שדיברה רמה-רמה על שלום.

אחמד טיבי: כמעט הממשלה שהשתמשה באופן ורבלי במלה "שלום" או "תהליך" הכי הרבה מבין כל הממשלות.

אחמד טיבי: בכלל, זה הרגל ישראלי טיפוסי להזכיר את המלה "שלום" יותר מכל קולקטיב אחר.

אחמד טיבי: אבל כשבאים ליישם אותו – אתה לא רואה אותם שם.

אחמד טיבי: אבל התפילה אומרת שצריך ליישם, גם.

אחמד טיבי: הממשלה הקודמת דיברה הרבה על שלום ועשתה את מספר המלחמות הגדול ביותר בתולדות ממשלות ישראל.

אחמד טיבי: מלחמה בהתחלה ומלחמה בסוף.

אחמד טיבי: פתחה עם מלחמה וסיימה עם מלחמה.

אחמד טיבי: ובסוף – הוא אומר לך – הצעתי לפלסטינים, אבל הם עדיין לא נתנו לי תשובה.

אחמד טיבי: על מה הם ייתנו לך תשובה?

אחמד טיבי: על העובדה שאתה רוצה להמשיך לשלוט במסגד אל-אקצא?

אחמד טיבי: על העובדה שאתה רוצה להגדיל את מה שקרוי "גושי ההתנחלויות" ולהמשיך לשלוט בהם?

גלעד ארדן: אתה לא מכיר במכתב בוש?

אחמד טיבי: לא, לא מכיר.

אחמד טיבי: הוא כבר פאסה.

אחמד טיבי: non relevant, המכתב הזה.

אני לא יכול להתיר לך יותר – – –

אחמד טיבי: אנחנו כבר עומדים על שבע – – –

אנחנו כבר עומדים על שמונה.

אז צר לי, כי זה צריך להיות פחות מעשר דקות.

אחמד טיבי: ולכן יש לומר את הדברים ישר, בלי להטעות את הציבור.

אחמד טיבי: חיים רמון מאוד רצה בהיותו שר ליישם גם את מפת הדרכים וגם את אנאפוליס.

אחמד טיבי: אבל היו אנשים שהיתה להם השפעה בשטח יותר גדולה מזו של חיים רמון.

חיים רמון: גדולה יותר מאשר של ראש הממשלה.

אחמד טיבי: גדולה יותר מההשפעה של ראש הממשלה לשעבר אולמרט.

אחמד טיבי: נכון.

אחמד טיבי: שוב אני נאלץ להזכיר את שמו – אהוד ברק, שר הביטחון אז ושר הביטחון היום.

אחמד טיבי: השר האחראי על .

חבר הכנסת רמון, עוד מעט כבר מגיעות הטיוטות – – –

חיים רמון: – – – רלוונטי גם לממשלה הזו, כי ראש הממשלה הנוכחי – שאני מאוד מאמין לו שהוא באמת רוצה שלום כלכלי ואין לו שום סיכוי להתקדם אפילו כהוא-זה כששר הביטחון הוא מי שהוא שר הביטחון.

אחמד טיבי: יכול להיות שהוא יוכל לעשות שלום כלכלי מפני ששמחון הוא שר החקלאות ופואד הוא שר התמ"ת?

אחמד טיבי: זו שאלה רטורית שלא דורשת תשובה, אדוני.

אני מבין, אבל בכל זאת, אנחנו חייבים לסיים את הדיון.

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: ועדת הכספים תוכל לתת תשובה סבירה?

ועדת הכספים מסיימת.

אחמד טיבי: עכשיו נתחיל מההתחלה – שלוש דקות.

אחמד טיבי: הצעה רגילה.

לא, לא.

לסיים.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אמרתי, ואני מסיים במה שאמרתי: אני מרוצה מההצהרות של ליברמן.

אחמד טיבי: אני רוצה שהוא ימשיך ככה.

אחמד טיבי: אלה הן הפנים האמיתיות של ממשלת ישראל.

אחמד טיבי: קוסמטיקה לא תעזור.

אחמד טיבי: הקוסמטיקה – קוראים לה אהוד ברק, פואד, שמחון, בוז'י, ברוורמן, השר לענייני מיעוטים בממשלת ליברמן.

אחמד טיבי: זה השם.

חיים רמון: קוסמטיקה מתוצרת – – –

אחמד טיבי: או אורלב.

אחמד טיבי: מי שאתה רוצה.

חיים רמון: – – –

אחמד טיבי: טוב, זה לא של לאודר?

רבותי חברי הכנסת רמון וטיבי, עוד מעט אני מכריז על הפסקה, אני אשמח לאפשר לכם לשבת באולם ולדבר אחד עם השני, אבל אתם חייבים לסיים את הדיון.

אחמד טיבי: ולכן, אדוני היושב-ראש, טוב אם ימשיך ליברמן, אבל טוב אם ביבי יקבל קצת אומץ ממה שיש לליברמן – ראש הממשלה ביבי נתניהו, ביבי בנימין נתניהו – ויגיד, למשל, שהוא מסכים עם דברי שר החוץ שלו, או שהוא מסכים עם אבא שלו.

אחמד טיבי: אבל שיחליט, שיאמר.

אחמד טיבי: או שהוא מסכים עם אבא שלו, שאומר – הבן שלי חושב בדיוק כמוני:

אחמד טיבי: מלחמה לנצח והערבים בישראל הם אויבים; חשוב שראש הממשלה יתייחס לדברים של אבא שלו.

אחמד טיבי: חשוב גם שראש הממשלה יתייחס לשר החוץ שלו, באותה ממשלה.

אחמד טיבי: והוא, גם, אגב, נדמה לי שהוא סגן ראש הממשלה.

התחלת פרק חדש כאן.

אחמד טיבי: לכן, אדוני היושב-ראש – – –

גלעד ארדן: אני מאשר, הוא סגן ראש הממשלה.

אחמד טיבי: הוא סגן ראש הממשלה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, טוב תעשה הממשלה אם תגיד בצורה הברורה ביותר: אין תהליך מדיני.

אחמד טיבי: זו המסקנה של הדברים.

אחמד טיבי: אין סיכוי לתהליך מדיני.

אחמד טיבי: כך אני חושב וכך הכנסת צריכה לשמוע באופן אמיץ מדוברי הממשלה.

אני מאוד מודה לחבר הכנסת טיבי.

רבותי חברי הכנסת, תם הדיון בהצעות לסדר-היום.

אני עומד להכריז על הפסקה.

הישיבה תתחדש בהצבעה על ההצעות לסדר-היום שהדיון בהן הסתיים בזה הרגע.

הודעה על מועד חידוש הישיבה תבוא בהמשך.

כמו כן, כבוד השר, אתה גם אמור להביא את הצהרת הממשלה, הכרזת הממשלה, בדבר צירוף אגודת ישראל לקואליציה וכן בדבר מינוי סגני שרים – דבר שלא מצריך דיון וגם לא מצריך הצבעה, אבל ההכרזה היא קיומית למינוים של אותם אנשים.

אני מכריז על הפסקה.

הדיון יימשך בעוד זמן לא רב.

אתם תשמעו רבע שעה לפני חידוש הדיון את הצלצולים.

(הישיבה נפסקה בשעה 17:23 ונתחדשה בשעה 20:18.

)

אני מחדש את ישיבת הכנסת.

רבותי חברי הכנסת, לפנינו, קודם כול, חוב להצעות לסדר-היום שהגישו וסיעת קדימה בנושא התבטאויותיו של שר החוץ, עליהן אנחנו צריכים להצביע, האם להסירן מסדר-היום או לקיים דיון במליאה.

לאחר מכן, אדוני השר המקשר, האם אדוני רוצה עכשיו לעלות ולהודיע את הודעת הממשלה, ברוב עם?

גלעד ארדן: כן.

רבותי חברי הכנסת, אבקש מכם לתפוס את מקומכם, שכן סיעה רצינית ביותר מצטרפת לממשלה, וחבריה גם מקבלים תפקידים ממלכתיים, ולכן יש לתת להם את הכבוד.

אבקש לשבת ולאפשר לשר המקשר להביא את הודעת הממשלה, בהתאם לסעיף 25(א) לחוק-יסוד: הממשלה בדבר מינוי סגני שרים.

רוני בר-און: – – –

אנחנו נסתדר עם זה.

אני מאוד מודה לחבר הכנסת בר-און על עצותיו, אני אסתדר עם העניין הזה.

ימסור את ההודעה השר להגנת הסביבה והשר המקשר בין הממשלה לכנסת, חבר הכנסת גלעד ארדן.

הואיל ומדובר בהודעת הממשלה לפי סעיף 25(א), אין צורך בהצבעה, ומייד לאחריה אנחנו גם נקיים את ההצבעה בנושא ההצעות לסדר-היום שהגישו סיעות מרצ וקדימה.

אדוני השר המקשר, בבקשה.

קריאה: ורע"ם-תע"ל.

ורע"ם-תע"ל גם?

גלעד ארדן: תודה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בהתאם לסעיף 25(א) לחוק-יסוד: הממשלה, אני מתכבד להודיע לכנסת, כי הממשלה אישרה היום, בהסכמת ראש הממשלה, את מינוי סגני השרים הבאים: חבר הכנסת יעקב ליצמן – לתפקיד סגן שר במשרד הבריאות, ממונה על-ידי ראש הממשלה המשמש גם כשר הבריאות; חבר הכנסת – לתפקיד סגן שר במשרד החינוך, ממונה על-ידי שר החינוך.

גלעד ארדן: בהתאם לסעיף 25(א) לחוק-יסוד: הממשלה, סגני השרים ייכנסו לתפקידם משהודיעה הממשלה לכנסת על מינוים.

גלעד ארדן: תודה רבה.

תודה רבה.

חבר הכנסת בר-און.

אני מברך את חבר הכנסת ליצמן, אחד מיושבי-ראש ועדת הכספים האגדתיים של כנסת ישראל, ומאחל לו הצלחה רבה, שכן מרובים צורכי עמנו, ומרובות הדרישות בשטח של הבריאות.

אני מאחל לך הצלחה, ובטוח שתלך בכוחך זה ותושיע את ישראל.

חבר הכנסת פרוש, אני רוצה לברך את חבר הכנסת פרוש על התמנותו לסגן שר במשרד החינוך, ומאחל לו הצלחה רבה בתפקידו, שכן הצלחתו – הצלחת כולנו.

אני מברך, ועוד מעט תהיה לי ההזדמנות לעשות זאת ביתר שאת, וביתר און, את חבר הכנסת גפני, אשר נבחר היום אחר-הצהריים לשמש יושב-ראש ועדת הכספים הזמנית, ובהתאם לידוע לי גם יהיה בקדנציה זו יושב-ראש ועדת הכספים של הכנסת השמונה-עשרה.

ברכות והצלחה.

רבותי חברי הכנסת, לפנינו שתי הצעות לסדר-היום.

האחת, כפי שהוגשה על-ידי חבר הכנסת חיים רמון מטעם סיעת קדימה.

זה גם רע"ם-תע"ל?

קריאה: לא.

של חבר הכנסת חיים רמון בשם סיעת קדימה.

יש שתי הצעות: הצעת הממשלה להסיר מסדר-היום, ובקשת המציע להעלות את העניין על סדר-היום.

אבל בטרם אני מצביע, סליחה, הודעה למזכיר הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 ו-2010 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה), שהחזירה ועדת הכספים הזמנית.

נאזם בדר: תודה.

תודה.

טוב, רבותי, הואיל ואנחנו בקדנציה חדשה, ויש כמה מחברי הכנסת שהם עדיין לא יודעים איך מצביעים בעד ונגד – אין כאן הצעה של הממשלה אלא יש הצעה של סיעת קדימה, המבקשת להעלות על סדר-יומה של הכנסת את ההצעה לסדר-היום בדבר התבטאויותיו של שר החוץ אביגדור ליברמן.

מי שרוצה להצביע בעד, מצביע בעד העלאת הנושא על סדר-היום.

מי שמתנגד, מצביע נגד.

ברור לכם?

קדימה, אתם מצביעים בעד, אלא אם כן – – –

אחמד טיבי: – – – לשרי העבודה איך להצביע.

חבר הכנסת , אני רואה שאתה משתוקק לסייע לי בעבודתי.

תמתין עוד קצת ותוכל בעצמך לנהל את ישיבות הכנסת.

רבותי חברי הכנסת, הממשלה נגד.

מי בעד?

מי נגד?

אתם רוצים הצבעה שמית בזה?

בזה אתם רוצים הצבעה?

אוקיי, לא הצבעה שמית.

רבותי, נא להצביע.

מי בעד?

מי נגד?

מי נמנע?

נא להצביע.

הצבעה מס' 1 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 26 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 52 נמנעים – אין ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

השולחן הפנימי – עדיין אין לו.

סגן ראש הממשלה מרידור – נגד; סגן ראש הממשלה ושר הביטחון – נגד; המשנה לראש הממשלה – נגד.

נגד – 55, בעד – 26, אין נמנעים.

אני קובע שההצעה ירדה מסדר-היום.

אנחנו עוברים להצבעה על הצעת כפי שהוצגה על-ידי חבר הכנסת אילן גילאון, וההצעה מטעם מרצ היא להעלות את העניין על סדר-היום.

הממשלה מתנגדת.

אני עובר להצבעה – מי בעד?

מי נגד?

מי נמנע?

נא להצביע.

הצבעה מס' 2 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 27 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 54 נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת לא נתקבלה.

ובכן, רבותי, הצבעתכם אותה הצבעה.

תודה רבה.

57 נגד, 27 בעד, אין נמנעים.

אני קובע שההצעה לא נתקבלה והוסרה מסדר-היום.

[מס' מ/424; "דברי הכנסת", חוברת זו, עמ' 661; נספחות.

]

רבותי חברי הכנסת, אנחנו ניגש כעת לדיון בהסתייגויות שהוגשו להצעת החוק של הממשלה – חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 ו-2010 (הוראות מיוחדות) (הוראות שעה), שהחזירה ועדת הכספים.

רבותי חברי האופוזיציה והמסתייגים, חבר הכנסת אורון, נא לומר לי איך אתם מבקשים שנקיים את תקנון הכנסת.

אני אתן לכם כל מה שאתם מבקשים כדי למצות את הדיון כהלכתו.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, האופוזיציה על כל מרכיביה – 46 חברים – הגישו כל אחד למעלה מ-12 הסתייגויות מהותיות לחוק שמוצע.

חיים אורון: זה בערך 50 שעות דיון.

חיים אורון: המשמעות – שכנראה היום לא נצביע.

חיים אורון: ולכן, אנחנו מציעים שעל-פי נהלים שקיימים בכנסת נתחיל בסבב דוברים של לא יותר מ-15 דקות כל אחד על-פי לוח ההסתייגויות.

חיים אורון: כשייגמר סיבוב אחד, נחזור לסיבוב השני, וניפגש בהמשך לראות מה יהיה.

האם מוסכם על האופוזיציה שאנחנו נקבע שההצבעה תתקיים לא פחות משעה אחרי שנודיע על קיום ההצבעה?

חיים אורון: לא.

לא.

חיים אורון: אנחנו שומרים לעצמנו את הזכות למשוך את כל ההסתייגויות בכל רגע, ואז תיעשה הצבעה.

זכותכם המלאה.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש – – –

חבר הכנסת רוני בר-און, כיושב-ראש ועדת הכנסת, ודאי היה מציע הצעה אחרת לממשלה.

אני מקבל את הצעתך.

ובכן, רבותי, האם אני הולך לפי הסדר שפה כתוב בחוק?

אתה רוצה לפתוח?

אלי אפללו: – – –

קודם כול, יפתח, ברשותך, יושב-ראש ועדת הכספים שיציג את ההצעה.

אני מזמין את חבר הכנסת לבוא ולעלות ולשמש כיושב-ראש ועדת הכספים לראשונה מעל במת כנסת זו, ולהציג את הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 ו-2010 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) לקריאה שנייה ושלישית.

בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת, ראשית אני רוצה לברך את חברי חבר הכנסת הרב יעקב ליצמן על בחירתו לסגן שר הבריאות במעמד של שר, ואת חברי חבר הכנסת הרב על בחירתו לסגן שר החינוך.

משה גפני: שיהיה להם בהצלחה.

קריאות: – – –

חברים, אם אתם רוצים, אני גם מוכן לקריאות ביניים.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 ו-2010 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה).

משה גפני: הצעת חוק-יסוד זו מבקשת לקבוע, כהוראת שעה, כי תקציב המדינה לשנים 2009 ו-2010 יהיה תקציב דו-שנתי שיביא את הוצאות הממשלה הצפויות והמתוכננות לכל אחת מהשנים האמורות וייקבע במסגרת חוק אחד.

משה גפני: לצורך האמור מבקשת הצעת חוק-יסוד זו לקבוע, על אף האמור בחוק-יסוד: משק המדינה, כי הצעת חוק התקציב הדו-שנתי תונח על שולחן הכנסת לא יאוחר מיום כ"ד בסיוון התשס"ט, 16 ביוני 2009, וכי תוכנית התקציב הרב-שנתית שתניח הממשלה על שולחן הכנסת לגבי השנים 2009 ו-2010 תכלול את הצעת חוק התקציב הדו-שנתי, וכן את תוכנית התקציב לשנת 2011.

משה גפני: עוד מבקשת הצעת החוק להתאים את התקציב הדו-שנתי להוראה הקבועה בסעיף 3ב(א) לחוק-יסוד: משק המדינה, שלפיה אם לא נתקבל חוק התקציב לפני תחילתה של שנת הכספים, רשאית הממשלה להוציא כל חודש סכום השווה לחלק ה-12 מהתקציב השנתי הקודם.

משה גפני: בנוסף, נקבע בהצעת חוק-היסוד כי התקופה הקבועה בסעיף 36א לחוק-יסוד: הכנסת, שעניינה פרק הזמן שבין כינון ממשלה חדשה לאישור תקציב המדינה, תעמוד על 107 יום במקום 45 יום כקבוע בסעיף.

משה גפני: במסגרת דיוני הוועדה הוסף סעיף שמטרתו למנוע פגיעה בהגדרת "הצעת חוק תקציבית" ו"הסתייגות תקציבית" כמשמעותן בחוק-יסוד: משק המדינה, עקב המעבר לתקציב דו-שנתי.

משה גפני: הצעת החוק כוללת גם הוראת התאמה כללית לעניין כל דין, שלפיה יראו בשנים 2009 ו-2010 שנת תקציב אחת ובחוק התקציב הדו-שנתי חוק תקציב שנתי של כל אחת מהשנים האמורות.

משה גפני: עם זאת, הצעת החוק מאפשרת קביעת התאמות בהוראות מיוחדות שייקבעו בחוק.

משה גפני: הצעת חוק-היסוד מוגשת עם הסתייגויות, ואני מציע לאשרה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח שהכינה הוועדה.

משה גפני: רבותי חברי הכנסת, המדינה נקלעה למצב שבו לא היה תקציב עד עכשיו – – –

רוחמה אברהם-בלילא: די, די להשתמש בנימוק הזה.

רוחמה אברהם-בלילא: יש לך כסף לקצבאות, לישיבות.

רוחמה אברהם-בלילא: אתה באמת מאמין בזה?

רוחמה אברהם-בלילא: אני זוכרת אותך – – –

חברת הכנסת , את רוצה לנאום?

מייד אחריו אני אתן לך לנאום.

את רוצה לנאום מהמקום?

לא תוכלי לנאום מהמקום, אני מאוד מתנצל.

משה גפני: לא הבנתי כל כך את הנושא של הישיבות לצורך העניין הזה, אבל המדינה נקלעה למצב שלא היה כדוגמתו, ובמשך חודשים ארוכים מאוד הכנסת לא פעלה.

משה גפני: במצב הכלכלי העולמי הקשה, שלצערנו לא פסח על מדינת ישראל, המדינה נמצאת – – –

רוני בר-און: אז תוותרו על הכסף לישיבות.

משה גפני: מה ישיבות?

משה גפני: איך ישיבות?

רוחמה אברהם-בלילא: בשביל מה צריך להביא את זה לכנסת?

משה גפני: לא הבנתי.

משה גפני: חוץ מהישיבות אין כלום בתקציב?

רוני בר-און: קצבאות ילדים.

משה גפני: וחוץ מזה, אין כלום?

רוני בר-און: לא, אחרי זה אין כלום.

חבר הכנסת בר-און, אם אתה רוצה קריאת ביניים, בבקשה.

אם יתחיל פה איזה דיאלוג מתוך מחשבה שאתה והשרה בלילא לשעבר – זאת אומרת, בלילא היא תמיד – לא יהיה הדבר הזה אפשרי.

לא יהיה.

משה גפני: יאשרו תקציב לשנת 2009, כשאנחנו כבר מתקרבים לסוף שנת התקציב, ובמקום לאשר תקציב לשישה חודשים, מאשרים תקציב ל-18 חודש – –

רוחמה אברהם-בלילא: אשרי המאמין.

משה גפני: – – ואין לי ספק שכל מי שהיה בתפקיד שר האוצר או בתפקיד ראש הממשלה, זה מה שהוא היה עושה היום בשביל היציבות הכלכלית, שיהיה תקציב.

איוב קרא: אתה עם העם או עם הממשלה?

משה גפני: אבל – – –

איוב קרא: אתה עם העם או עם הממשלה?

איוב קרא: תחליט.

משה גפני: רבותי חברי הכנסת, עמדתה של האופוזיציה ברורה, והיא בסדר, וצריך לאפשר לה את יכולת הביטוי במלוא מובנה של המלה, אבל הכנסת התכנסה לכינוס פגרה, אחרי שהוצגה ממשלה, אנחנו נמצאים ערב פסח, צריך לקבוע לעניין הזה איזו מסגרת, ויש פה גם עובדים.

משה גפני: אני מוכן לשבת פה עד ליל הסדר, אבל הפנייה שלי, שצריך להכניס את זה לאיזו מסגרת של פרופורציה שבה גם האופוזיציה תאמר את מה שיש לה לומר וגם ניכנס לאיזו מסגרת שהיא סבירה לאור הנסיבות הקיימות.

משה גפני: אני מבקש לאשר את הצעת החוק הזאת.

משה גפני: תודה רבה.

תודה רבה.

ראשון המסתייגים – חבר הכנסת חיים אורון, ואחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

לרשותך, חבר הכנסת, לפי בקשתך, 15 דקות ויתחיל הסבב של 15 דקות.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני כבר יודע מי לא נותן לנו פקודות.

חיים אורון: אדוני השר לביטחון פנים, אובמה לא נותן לנו פקודות, אבל לכל השדים והרוחות, מי נתן לכם פקודה להצביע בעד הדבר המשונה הזה, שטייניץ?

חיים אורון: הבנתי.

חיים אורון: אתם עם אובמה יודעים להתעסק.

חיים אורון: גלעד ארדן, השר המקשר, במעמדו כנציג הממשלה בכנסת – אדוני היושב-ראש, אולי אפשר לעשות פה קצת שקט?

גלעד ארדן: – – – אני אראה לך כל מה שכתבו על המפלגה שלך.

השר ארדן, ודאי שאסור לשר לקרוא קריאות ביניים, ועוד בעמידה.

כל קריאת ביניים שנעשית בעמידה יש בה איזו מראית עין של התקפה או של התנפלות חלילה.

כולם לשבת.

השר איתן, נא לשבת.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, אני אחזור בסוף דברי – אדוני שר הביטחון, אני מאוד מתרשם מהערנות של השיחה, אבל זה מפריע.

כבוד שר הביטחון.

סגן יושב-ראש הכנסת הזמני.

בבקשה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, התחלנו את הבוקר בהצעת החוק שהיו בה שלושה מרכיבים מאוד מהותיים מבחינת הכנסת.

חיים אורון: המרכיב הראשון, אדוני היושב-ראש, קשור בהתנהלותה של הכנסת.

חיים אורון: אני לא רוצה – רובי, לא יכול להיות שממש מתחת לאף – – –

חבר הכנסת, השר איתן, ויש לי הנאה רבה לומר "השר איתן", אתה נמצא במקום אסטרטגי, מפריע מאוד לנואם.

מיכאל איתן: אתה לא יודע כמה עזרתי לו עכשיו, אתה לא מתאר לעצמך.

אני בטוח שעזרת לו, רק שהוא לא יודע מזה.

חיים אורון: הוא יספר לי אחר כך.

מה שהוא הרגיש זה שמפריעים לו.

בבקשה.

חיים אורון: המרכיב האחד הוא הדורסנות הברוטלית של שינוי, חבר הכנסת איתן, בשני חוקי-יסוד, בהליך מהיר.

חיים אורון: אני מכיר אותך כיושב-ראש ועדה בנושא הזה; אם היית רואה את הדיון בוועדת הכספים, האמן לי, לא שהיית מצטרף אלי, היית טורק את הדלתות בזעם גדול וצועק געוואלד, כי יש גבול לכל שערורייה.

חיים אורון: הובאו שני מומחים, שאת שניהם אני מאוד מעריך – אני לא רוצה להזכיר אותם פה דרך המיקרופון.

חיים אורון: האמן לי, הם גמרו את העדות שלהם הכי מהר שאפשר והסתלקו, כי הם הבינו שהזמינו אותם לדבר אחד, מה שפה אומרים הוא דבר אחר, והסבירו לנו שיש מקום לתוכניות ארוכות-טווח של הממשלה.

חיים אורון: אלוהים אדירים, אתה יודע כמה תוכניות ארוכות-טווח יש?

חיים אורון: יש תוכנית ארוכת-טווח לרכבת, ותוכנית ארוכת טווח לרפת, ותוכנית ארוכת טווח ללול.

חיים אורון: לכל אחד מהם עושים תקציב מיוחד?

חיים אורון: יושב פה שר החקלאות, הוא יספר לך, יש תוכנית ארוכת-טווח להתמודדות עם שאלת הורדת מכסות המים.

חיים אורון: מישהו מדבר נגד תוכניות ארוכות-טווח?

חיים אורון: פה לא מדובר על שום תוכניות ארוכות-טווח.

חיים אורון: מדובר על מה שנציגי האוצר לא ידעו להסביר עד היום – האם בשנתיים הללו, אדוני היושב-ראש, יש גג תקציבי אחד או שניים?

חיים אורון: האם יש גג תקציבי ל-2009 ול-2010?

חיים אורון: האם ניתן, למשל, להעביר עודפים במשרד שאין לך מ-2009 ל-2010, או שבכלל זה מבנה אחר, כי העודפים הלא-מחויבים נכנסים לקופת האוצר.

חיים אורון: אמרו: זה צריך עיון.

חיים אורון: אז מה אתם באים לכנסת?

חיים אורון: עם מה אתם באים לכנסת?

חיים אורון: האם יעד הגירעון נמדד על-פי שנה אחת או על-פי התוצאה הסופית?

חיים אורון: יעד הגירעון, יש לו משמעויות רבות לישראל בעולם.

רוני בר-און: – – –

חיים אורון: אי-אפשר בשנתיים, חייבים למדוד אותו כל שנה.

רוני בר-און: אחד על השני.

חיים אורון: אה, אז זאת אומרת שיש שני יעדי גירעון ויש שתי תקרות ויש שני גגות.

רוני בר-און: בוודאי.

חיים אורון: אז יש שני תקציבים שהם אחד.

חיים אורון: תקרא את הצעת החוק הסופית.

חיים אורון: במקום אחד כתוב: זה שני תקציבים שהם אחד, ובמקום שני כתוב:

חיים אורון: יראו אותם כאילו הם אחד.

חיים אורון: מה אתם מצביעים פה עכשיו?

חיים אורון: על מה אתם בדיוק מצביעים?

רוחמה אברהם-בלילא: הם לא יודעים.

חיים אורון: זה ויכוח לגיטימי.

חיים אורון: אתה יכול להיות בעדו, אתה יכול להיות נגדו.

חיים אורון: אומרים: יש משבר עולמי.

חיים אורון: מזל, אדוני שר האוצר לשעבר, שהליכוד גילה את המשבר העולמי בחודשים מרס-אפריל.

חיים אורון: תאר לך שהיו בחירות בעוד חצי שנה, היו מגלים אותו אז.

חיים אורון: אתה באת אז אלי ואמרת: חבר הכנסת אורון, בוא נבדוק אפשרות להעביר בקריאה ראשונה את התקציב, כי אם תהיינה בחירות נקצר את התהליכים.

חיים אורון: הלכתי למי שהלכתי, הם באולם – – –

רוני בר-און: היום אמרת את זה כבר.

חיים אורון: אמרתי כבר, אמרתי גם את השם.

חיים אורון: אמר לי: ביבי לא מוכן לשמוע מזה.

חיים אורון: אמרתי: מה, אני יותר צדיק מהאפיפיור?

חיים אורון: בהנחה שביבי הוא האפיפיור.

חיים אורון: ואז אמרו לי: לא, בחירות בלי תקציב.

חיים אורון: פתאום הליכוד גילה את המשבר.

חיים אורון: מה מהותו של המשבר, אדוני שר האוצר לשעבר?

חיים אורון: שטובי הכלכלנים אומרים: מה שידענו כבר לא קיים, מה שיהיה אנחנו לא יודעים.

חיים אורון: בזה אמירותינו הן מאוד מאוד מאוד צנועות, חוץ משטייניץ.

חיים אורון: הוא נתן ציון לכל הכלכלנים שהיו בלונדון, שהוא ממש מזועזע מהמדיניות המרחיבה שלהם.

שר האוצר נמצא פה מולך.

חיים אורון: לפחות, אתה יודע, תשתמש כלפיהם – יותר בצניעות.

חיים אורון: תחשוב, תאמר: אתם יודעים מה, המדיניות המרחיבה שלהם ראויה לבדיקה.

חיים אורון: בסדר.

חיים אורון: ולכן מה יוצא פה עכשיו?

חיים אורון: יוצא פה איזה מסלול, שהיות שהכול לא ברור ושום דבר לא יודעים, וכל אחד מאתנו במקומות שהוא יותר מעורב יודע שהוא עומד היום על מסגרות של רבעון, של שני רבעונים – פה יודעים לירות חץ שלוח עד סוף 2010.

חיים אורון: תגידו, מה יהיו נתוני הגבייה ב-2010?

חיים אורון: בתקציב שהונח פה על-ידי השר בר-און, ולא הוצבע, היתה הנחת גביית מסים שהיום נפלה ב-40 מיליארד שקל, מאוגוסט-ספטמבר עד עכשיו.

חיים אורון: מי לידנו יתקע שממרס לספטמבר הבא זה אותו משך זמן, פחות או יותר?

חיים אורון: עוד הפעם לא יהיו 40 מיליארד שקל?

רוני בר-און: אני אומר לך שיהיה עוד יותר.

חיים אורון: אני לא אומר את זה בשביל לעשות חידון, אדוני השר, אני אומר את זה בשביל שאם אדם רציני – הרי אנחנו פה נקרע, נשחט אחד את השני, על הוויכוח על מיליארד השקלים האחרון של הקיצוצים.

חיים אורון: הרי זה מה שיקרה תמיד.

חיים אורון: ומה תהיה הטענה?

חיים אורון: שאסור להעלות את יעד הגירעון ביותר מאיזה 1% של פעם, איזה אפס של ביבי, איזה 2% שפעם צחקו ממני שאני הצעתי, איזה 3% שאני הצעתי לרוני בר-און בראשית השנה.

חיים אורון: אנחנו באזור של 5, 6, 7.

חיים אורון: אבל אם ירדו עוד 40 מיליארד, אז נהיה באזור של 7, 8, 9.

חיים אורון: אובמה כבר קבע 12.

חיים אורון: מי שחושב ש-12 זה כמו 100 מעלות כשהמים רותחים – סליחה, יש מעל 12.

חיים אורון: אני לא אומר שצריך להגיע לשם, אבל מי יודע?

חיים אורון: מי מסוגל היום לבוא ולומר, אני יודע?

חיים אורון: נתון אחר, קטסטרופלי: 20,000 מובטלים בחודש מרס.

חיים אורון: עדיין אומרים בשלושת השבועות הראשונים, זה לא כל מרס, כי זה התפרסם כבר.

חיים אורון: אבל נאמר בכל חודש מרס.

חיים אורון: 20,000 מובטלים חדשים מעכשיו עד סוף השנה, זה קטסטרופה בסדרי גודל, אבל זה נתון במקרו שהוא משליך על הכול – על כמה משקיעים, על כמה מפתחים, על כמה נותנים כסף לקצבאות.

חיים אורון: אז איך אתם יודעים מה לעשות עם זה?

חיים אורון: או שבעצם אתם יודעים שיהיו תקציבים נוספים, אתם יודעים שתפתחו אותם, אתם יודעים שתביאו לנו הצעות בבחינת תוכנית כלכלית חדשה במהלך השנה וחצי הזאת.

חיים אורון: אבל אז אתם עושים את זה לא בהליך חוקתי, לא מקרי.

חיים אורון: אדוני השר איתן, בחוק התקציב כתוב: התקציב במדינת ישראל הוא לשנה.

חיים אורון: ומי שכתב שהוא לשנה הוא לא היה לא בהכרה.

חיים אורון: הוא אמר לשנה, כי הוא הניח שזאת התקופה שבה עושים תוכנית כזאת, שהיא בבחינת מדיניות הממשלה.

חיים אורון: חבר הכנסת ביקש ממרכז המחקר והמידע, שבמשך כל היום ייתנו עוד דוגמה אחת בעולם, אחת, שיש פטנט כזה.

חיים אורון: עד עכשיו – נכון?

חיים אורון: – עוד לא הגיעה התשובה.

חיים אורון: אולי בערב ימצאו.

חיים אורון: אז מה, אנחנו עכשיו ממציאים פה משהו?

לא היו נסיבות דומות.

חיים אורון: ואז באים ואומרים לי: אבל יש פה נסיבות דומות.

נסיבות מיוחדות.

חיים אורון: מיוחדות.

חיים אורון: מה עושה אדם סביר שרוצה את הדבר הזה?

חיים אורון: הוא בא ואומר: תראו, יש תקציב שהונח על שולחן הכנסת לקריאה ראשונה; יש חוק שנחקק גם בהכרה מלאה ל-45 יום, אבל לא הביא בחשבון את צירוף המקרים של המשבר, של פסח ויום השואה ויום העצמאות, שנופלים לתוך 45 היום.

חיים אורון: יבואו לכנסת ויגידו: אתם יודעים מה, 45 יום, אני בדקתי – יש בתוכם בין 14 ל-16 ימי עבודה מלאים.

חיים אורון: נוסיף לכם את ההפרש, נניח עד 60 יום, ואז היינו מצביעים על זה פה-אחד.

חיים אורון: יעיד עלי ידידי היושב-ראש, שהצעתי לו את זה לפני שבועיים.

חיים אורון: ומה נעשה?

חיים אורון: יעדכנו את התקציב הנוכחי עד נאמר אחרי הפסח, הכנסת תצביע עליו בידיעה שהפעם יחילו שינויים משמעותיים בין הקריאה הראשונה לשנייה והשלישית, כמו שכבר קרה בעבר, וב-15, 20 במאי היה תקציב.

חיים אורון: והיה לכנסת והיה לממשלה משך הזמן להציע תוכנית כלכלית, כמו שראש הממשלה ביבי הציע ב-2003, במאי.

חיים אורון: באמצע השנה הוא בא לכנסת עם תוכנית כלכלית נוראית.

חיים אורון: שם קברו את הפנסיות, שם קברו את הקצבאות ועוד דברים.

חיים אורון: אבל הוא הביא, והתנהל פה דיון ארוך, אני זוכר, עד 04:00 כמעט כל יום בוועדת הכספים, והכנסת החליטה.

רוני בר-און: ברחתי, בגלל – – –

חיים אורון: לא, ברחו פה.

חיים אורון: במליאה היה משבר, אבל בוועדת הכספים עבדו.

חיים אורון: זאת אופציה, שמה היתה נותנת?

כאשר הקואליציה בחרה להשתמש ב-131, עזבו חברים את המליאה.

רוני בר-און: ב-03:00 הם – – –

חיים אורון: נכון.

חיים אורון: מה קורה עכשיו?

חיים אורון: גם את זה, אגב, אמר נציג האוצר, שהוא מבין בדברים האלה.

חיים אורון: היום תקציב המדינה מתממש בין 66% ל-70%, כי 1 חלקי 12 לא מכיל את הכול.

חיים אורון: מה למשל אין?

חיים אורון: למשל אי-אפשר להפעיל את התוכנית של הממשלה הקודמת בנושא ניצולי השואה.

חיים אורון: 170 מיליון שקל מחכים.

חיים אורון: למי הם מחכים?

חיים אורון: למה הם מחכים?

חיים אורון: ליוני.

חיים אורון: ואז אומרים לי בשקט: ג'ומס, אל תדאג, יש פטנטים שאנחנו עושים, אנחנו מפשירים גם דברים שהם לא – שר האוצר לשעבר מחייך.

חיים אורון: סליחה, אבל גם אז כנראה הביצוע הוא בסביבות 75%–80%.

חיים אורון: אני צודק במספרים?

רוני בר-און: כל זה הולך לצעקנים.

רוני בר-און: זה כסף שהמשק משווע לו.

חיים אורון: שר האוצר לשעבר לוחש לי: זה כסף שהמשק משווע לו.

חיים אורון: עוד מעט יבוא ראש הממשלה, השר-על הכלכלי, ויגיד שהוא מוריד מסים.

חיים אורון: נשאל אותו אם בגירעון כזה הוא מוריד מסים.

חיים אורון: הוא יגיד, לא, אני מוריד מסים כי אני מזרים כסף למשק.

חיים אורון: טיעון.

חיים אורון: למה אתה לא מזרים למשק כסף שיש, שהוא בתקציב, שהוא לא בגירעון, שהכנסת כולה היתה מאשרת אותו?

חיים אורון: אולי היא היתה רוצה עוד יותר.

חיים אורון: למה אתם לא עושים את זה?

חיים אורון: פה כל העניין.

חיים אורון: אתם פחדתם מהעימות הפוליטי בסוף השנה.

חיים אורון: כל העסק הזה שאנחנו עושים אותו היום הוא תרגיל של ליצמן, של אלי ישי, של גפני, של ליברמן, אם הוא יהיה אז פעיל.

חיים אורון: לא יבואו אליכם ויגידו לפני התקציב הבא שזה על השולחן.

חיים אורון: אנחנו היינו פה בשנים האלו, אנחנו מכירים.

תם הפרק הזה.

חיים אורון: זה סיפור של מיליארד, מיליארד וחצי.

חיים אורון: בשביל לחסוך את הדבר הזה עושים את כל ההצגה הזאת.

חיים אורון: תראו איך אנחנו נראים.

תודה לחבר הכנסת אורון.

חבר הכנסת אילן גילאון.

גם לרשותך 15 דקות.

אחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

אחריו אנחנו מתחילים עם סיעת קדימה.

הראשון יהיה חבר הכנסת .

אריה אלדד: אין – – –

אני רואה את השר בגין, אני רואה את השר בן-אליעזר.

את שר האוצר אני לא רואה פה.

בהחלט ראוי שהוא יהיה כאן.

אני בכנסת הקודמת ייצגתי את כולכם בתור.

היו חברי הכנסת פונים אלי ומסבירים.

איפה שחברת הכנסת חוטובלי יושבת ישבתי וכולם היו מדברים אלי.

חבר הכנסת גילאון, בבקשה, אדוני היקר.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, תודה, חברותי וחברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, כמובן עיקר התנגדותי הוא לשם החוק, לא לתוכן החוק.

אתה מנמק עכשיו ארבע – – –

אילן גילאון: כן, אני תומך בחוק.

אילן גילאון: עיקר המשקל הוא לשם החוק, שאנחנו מבקשים לקרוא לו: ביטול תפקידה של הכנסת.

אילן גילאון: אדוני, אפילו ביטול תפקידה של הכנסת איננו חמור.

אילן גילאון: יש כאן בעיה של מידתיות.

אילן גילאון: ז'אן ז'אק רוסו אמר פעם שהבושה היא בת הלוויה של היכולת להבדיל בין טוב לרע.

אילן גילאון: יש עניין של כמות, של הגזמה בזילות של בית-המחוקקים במדינת ישראל, אדוני.

אילן גילאון: עוד מעט אומר כמה דברים על העניין של תקציב דו-שנתי.

אילן גילאון: מה זה תקציב דו-שנתי, אדוני?

אילן גילאון: זה להכפיל ברגליים ולחלק בשניים.

אילן גילאון: מה, אנחנו עושים פה צחוק?

אילן גילאון: זה כאילו?

אילן גילאון: אגב, לא מצאו איפה יש תקציב דו-שנתי, אבל אני יכול להגיד לך, אדוני, שיש תקציבי חומש, או שבעבר היו תקציבי חומש, לחמש שנים.

אילן גילאון: זה כאילו מישהו הפריע לכנסת הזאת לעשות תכנון לטווח ארוך אי-פעם, או היתה ממשלה בישראל שאמרו לה: אל תתכנני לטווח ארוך.

אילן גילאון: הבעיה היתה שאנשים שמחליטים כאן

אילן גילאון: החלטות חייבים – תסלח לי על הביטוי, אדוני – להוציא מהר, לרוץ לספר לחבר'ה.

אילן גילאון: יש בעיה כזאת במדינת ישראל.

אילן גילאון: בתכנון לטווח ארוך, אדוני, אנחנו יכולנו לחסוך מיליארדים וכל החברה שלנו היתה נראית אחרת.

אילן גילאון: אתה יודע, אדוני, אני הייתי שש שנים מחוץ לכנסת.

אילן גילאון: היה לי הרבה זמן לחשוב על הרבה דברים ובעיקר לחזק את תודעתי המעמדית.

אילן גילאון: היום ברור לי יותר מכל דבר אחר שמדינת ישראל בשנת 2009 והלאה, אדוני, נמצאת במלחמת מעמדות.

אילן גילאון: לא דיברתי הרבה על רוחבה המאוד גדול של הממשלה.

אילן גילאון: אגב, היום הנחתי על שולחנו של ראש הממשלה, כשאתה לא היית כאן, אדוני, מכתב.

אילן גילאון: עברתי דרך החריץ הקטן הזה.

אילן גילאון: נראה לי שהתעלה היא די רחבה כי הצלחתי לעבור.

אילן גילאון: זה לא פשוט.

אבל יש עוד מקום.

אילן גילאון: כן, יש מקום.

אילן גילאון: אני לא יודע אם כל חבר כנסת יוכל לעבור, אבל רובם יוכלו לעבור באמצע, בשולחן הקטן שלו, בקבינט הקטן, במטבחון הקטן ביותר.

אילן גילאון: אני לא התעסקתי עם זה, כי אמרתי שזה לא חמור בעיני כמו התוויית דרכה של הממשלה ושל התקציב הדו-שנתי שאתם רוצים להעביר אותו ללא דיון באמת.

אילן גילאון: בעצם לא משנה הרבה מאוד ולא השתנה הרבה מאוד במשך שש השנים האחרונות, מאז היינו מקבלים, אדוני, את כל חבילת התקציב ששקלה 7-6 קילוגרמים של נייר.

אילן גילאון: אני טענתי שהתקציב הזה הוא מהתקופה של שמחה ארליך, רק מחליפים לו את הכריכה למעלה ומשנים לו את הצבע.

אילן גילאון: מרביתם של חברי הכנסת לא כל כך עיינו בו, בוודאי אף אחד לא קרא את כל התקציב, למעט תמר גוז'נסקי, שהיתה עושה את זה בשבת אחת.

אילן גילאון: שמעתי שחברת הכנסת שלי יחימוביץ עושה את הדברים האלה.

אילן גילאון: העיקרון בתקציב, אדוני – לפחות במשך ארבעת העשורים האחרונים מבחינת הכוונות שלו – היה בניית כלכלה שהיא לא קפיטליזם חזירי במדינת ישראל.

אילן גילאון: את האפטרשייב החזירי היוו בתקופה האחרונה מרכיבים שונים בתוך הקואליציה שהתעמרו בצורה מוגזמת בכל מה שהיה חלש, נמוך, זקן.

אילן גילאון: דרסו אותו בצורה אסקימואית.

אילן גילאון: הכלכלה הישראלית בסופו של דבר הפכה, אדוני היושב-ראש, לכלכלה שהיא בעצם אוליגרכיה שלטונית של ממון, שבתוכה יותר אנשים מקבלים פחות ופחות אנשים מקבלים יותר.

אילן גילאון: זה כל העיקרון לשני המעמדות במדינת ישראל.

אילן גילאון: האחד הוא מעמד זכיין שמונה 7%–10%, שזה הוא, עוזריו ויועציו האסטרטגיים, כשלעומת זה מעמד הביניים והמעמד החלש ביותר שהולך ומתרחב מדי שנה ומדי שנה אנחנו מקיימים לו יארצייט, אדוני.

אילן גילאון: כאן, במדינה שלנו, יש יום העני הבין-לאומי, יום הנכה הבין-לאומי ואפילו יום האשה הבין-לאומי, להבדיל אלף אלפי הבדלות.

אילן גילאון: כל מה שמסכן יש לו יום אחד בשנה, אדוני, יארצייט כזה.

אילן גילאון: עושים את היארצייט הזה.

אילן גילאון: אצל האשכנזים זה יום השנה למתים ובזה גומרים, ובזה מפסיקים.

אילן גילאון: אף פעם לא היה כאן יום הבנקאי הבין-לאומי.

אילן גילאון: קרה במשך השנים, אדוני, שמדינת ישראל, למרות כוונותיה שהושתתו על חזונם של נביאי ישראל – אגב, אני רוצה פעם לציין אותם, כי אנחנו הרבה פעמים מתבלבלים.

אילן גילאון: הכוונה היא לירמיהו, לישעיהו, לעמוס.

אילן גילאון: גם אליהו היה אתם.

אילן גילאון: גם יחזקאל.

אילן גילאון: אלה היו הנביאים הסוציאליסטים, אדוני, שבן-חורין מול המורשת היהודית רשאי לבחור בהם.

אילן גילאון: אני למשל מעדיף לבחור אותם.

אילן גילאון: אליהו גם חשוב לתקופת הפסח.

אילן גילאון: אלה היו הנביאים הסוציאליסטים, אדוני, שעבדו.

אריה אלדד: לא רק שהוא היה סוציאליסט, הוא גם נהג לטבוח בנביאי הבעל.

אילן גילאון: חבר הכנסת אלדד, הם לא רק היו סוציאליסטים, הם גם עבדו במועצת הפועלים.

אילן גילאון: הם קודם כול היו סוציאליסטים.

אילן גילאון: הם אמרו צדק צדק תרדוף ולא תעשוק גר ויתום ואלמנה.

אילן גילאון: אני חושב שהכי חשוב והכי מבטא את מה שהם אמרו אז ומאפיין מאוד את היום, זה כשהם דיברו על פרות הבשן, אדוני.

אילן גילאון: בפרות הבשן הכוונה היא שהתקציב הזה והתקציב הבא והתקציב הקודם לזה נשענים על עיקרון של חברה שבה יותר אנשים מקבלים פחות ופחות אנשים מקבלים יותר, והרבה יותר.

אילן גילאון: ביום הראשון מי שבא לעצב את המדיניות הישראלית הוא שר-על לאסטרטגיה כלכלית.

אילן גילאון: אגב, ראשי התיבות זה שר "עלק", אדוני.

אילן גילאון: יש שר "עלק" ו"עלק" שר במשרד האוצר.

אילן גילאון: בפגישתו הראשונה נפגש עם 60 איש ששולטים ב-150 מיליארד שקלים.

אילן גילאון: זה בעיני הרבה יותר מסוכן מאשר כל השולחן הזה – – –

רוני בר-און: 150 מיליארד שקלים חובות.

אילן גילאון: כן, חובות.

אילן גילאון: אני עוד אדבר על זה, יש לי עוד המון זמן במשך הלילה לדבר על ההצלות הללו וכו'.

אילן גילאון: אבל אני רוצה לדבר על העיקרון הפשוט של המדינה הלעומתית שקמה פה.

אילן גילאון: ביטוח לאומי שלא אוהב את המבוטחים שלו?

אילן גילאון: משרד בריאות ששונא את החולים שלו?

אילן גילאון: מדינה שחושבת שהאזרחים שלה הם עול קשה מנשוא על קופתה?

אילן גילאון: ואז תמיד מגיעים לרזולוציה שנקראת "פקידי האוצר", אדוני.

אילן גילאון: פקידי האוצר הם המושלים בכול, ככה אומרים לנו.

אילן גילאון: ואם פקידי האוצר מושלים בכול – והרי אנחנו יודעים שתפקידם של פקידי האוצר זה להיות בפורים המן, ובפסח פרעה, ובחנוכה אנטיוכוס.

אילן גילאון: שכולם יקללו אותם.

אילן גילאון: אבל אם הם אלה שקובעים את המדיניות, אז למה אני צריך ממשלה בכלל, מה זה משנה לי כמה מדפים אתם שמים כאן וכמה כיסאות?

אילן גילאון: בשלושה מסלולים יעבור גם התקציב הזה, כמו התקציבים מהתקופה של שמחה ארליך, ויחלקו יותר לפחות ופחות, ליותר ברמה של "הפרד ומשול" בין אזרחים, אדוני; כאילו בין "שמאל" לבין "ימין" – כאילו יש דבר כזה בכלל במדינת ישראל במציאות האנומלית שלנו.

אילן גילאון: אחרי מלחמת ששת הימים לא ברור איך הדברים האלה נקראים – ובין ערבים ליהודים ובין דתיים לחילונים ובין חדשים לישנים ובין חד-הוריות של תל-אביב לחד-הוריות של ירושלים ובין נכי פוליו לנכי CP – ראיתי גם הפרדות כאלה, עד כדי כך – כדי שנוכל לבסס סקטורים מספיקים במדינה הזאת ונוכל למשול בה.

אילן גילאון: ואז ביום אחד אנחנו מעבירים שלוש קריאות של תקציב, אדוני, לשנתיים.

אילן גילאון: זאת אומרת כאילו העברנו שש קריאות לשנה אחת, בעצם.

אילן גילאון: כי אנחנו מכפילים ברגליים ומחלקים בשניים.

אילן גילאון: כל זה מתוך חוסר בושה, או כפי שז'אן ז'אק רוסו אמר, שבמקום שהבושה נעלמת אנחנו לא יכולים להבחין בין טוב לרע.

אילן גילאון: כמה מנגנונים צריכה ממשלת ישראל להגן על עצמה מפני הפרלמנט שלה?

אילן גילאון: כמה אנחנו יכולים לשבש את ההליך המסודר בהפרדה בין רשויות – מחוקקת ומבצעת?

אילן גילאון: כמה?

אילן גילאון: יש חוק אחד שנקרא "חוק ההסדרים" – זה הגנה ראשונה.

אילן גילאון: הוא הומצא בשנת 1984, אדוני.

אילן גילאון: חוק ההסדרים הוא שני דברים: בית-הקברות לכל חקיקה חברתית, וחוק "המסתדרים" שבאמצעותו אפשר לסדר את כל הציבור ואת כל אלה שקרובים כאן ומייצגים סקטורים, כי נוח לנו לעבוד באמצעות סקטורים ובאמצעות עמותות.

אילן גילאון: 17,500 עמותות פעילות במדינת ישראל.

אילן גילאון: הן יותר מכל דבר אחר בפרופורציה הזאת, אדוני, מהוות את בית-הקברות הגדול ביותר לחוסר האחריות הממשלתית, לרצונה של הממשלה לנהל את המדינה באמצעות גורם שלישי.

אילן גילאון: נוח לה.

אילן גילאון: כי הרבה יותר זול לשלם ל"מעיין החינוך התורני", אדוני, מאשר באמת לחנך ילדים ספרדים בשכונות.

אילן גילאון: הרבה יותר זול מצד אחד, אבל מצד שני, בדרך יש מתווכים סקטוריאליים.

אילן גילאון: הלוא אם היית מודד כמה הקצינו ל"אל המעיין" – אני מביא אותו רק בתור דוגמה, תאמינו לי, אתם לא יחידי סגולה בעניין הזה.

אילן גילאון: זה שיטה.

אילן גילאון: אבל זה קורה להרבה מאוד עמותות, כי נוח לעבוד באמצעותן.

אילן גילאון: אבל אם הילדים היו מקבלים את מה שמשלם המסים נתן ל"מעיין החינוך התורני", כל ילד שם היה מקבל לא רק .B.A, אדוני; היה מקבל .B.A והיה מקבל .M.A וגם TWA.

אילן גילאון: אבל זה לא קורה פשוט בפועל, משום שבדרך הסקטורים מבינים שככל שתהיה יותר מצוקה יהיה יותר סקטור, או ככל שאנחנו נעמיק אותה כך אנחנו נמשול יותר זמן.

אילן גילאון: זאת בעיה אמיתית, זאת בעיה שהיא בתפיסתה אנטי-ממלכתית בעליל – לא-אוניברסלית ואנטי-ממלכתית.

אילן גילאון: באמצעות הגישה הלא-אוניברסלית אפשר למכור דברי דמגוגיה לכל דכפין.

קריאה: – – –

אילן גילאון: אני אומר לך, שבהפרדה שאנחנו עושים בביטול האוניברסליות, באי-הבנה, חבר'ה – אתם בש"ס – שעדיף לסבסד לחם ולא לתת לבן-אדם עוד 7 שקלים לקצבת הביטוח שלו, אנחנו בעצם מחסלים באחת את האוניברסליות כולה.

אילן גילאון: אני מעוניין שגליה אלבין תקבל את קצבת החד-הוריות שלה, ואני רוצה שאדם נכה שמקבל 2,250 שקלים בחודש קצבת נכות, שלא יגידו לו, תעבוד עוד כך וכך.

אילן גילאון: עכשיו זה שופר, אחרי ועדת-לרון, אבל תקופה ארוכה זה היה עד שכר המינימום, ועכשיו קצת יותר למעלה.

אילן גילאון: קבל את קצבתך ותעבוד כמה שאתה צריך לעבוד ותשלם לי מסים.

אילן גילאון: ועד 10,000 שקל, אדוני, אם זה היה תלוי בי, לא רוצה לראות אותך ממטר, אבל מכאן והלאה בוא אני אתחיל אתך עם מדרגות מס כמו שצריך.

אילן גילאון: ניסינו להיות אמריקנים מפלסטיק כל החיים.

אילן גילאון: תנסו לחקות את אמריקה עכשיו.

אילן גילאון: עכשיו אובמה תופס את החבר'ה האלה מ-AIG ומטיל 90% של מסים על הבונוסים שלהם.

אילן גילאון: אז מה קרה?

אילן גילאון: אז פעם אמר לי השר סילבן שלום, באחד הוויכוחים הגדולים שלי עם כל פקידי האוצר – מילגרום ולא זוכר מי עוד היה שם.

אילן גילאון: אמרתי להם, לשיטתכם, שאתם אומרים שהמדינה הזאת היא ביזנס ועסק, ואתם מבלבלים לכולם את המוח שיתנהגו כמו עקרת-בית – למה ככה?

אילן גילאון: למה אתם מפרקים את מדינת ישראל כאילו היתה מכונית משומשת שאתם רוצים למכור – מפרקים לה את הטאסות ואת הגלגלים, את הדשבורד ואת הצפצפה ואת כל הדברים האלה?

אילן גילאון: תמכרו את כל המכונית ביחד.

אילן גילאון: תקראו לאחים עופר, כי הם הקניינים הראשיים של מדינת ישראל, ותגידו להם את המשפט הבא: אנחנו רוצים למכור לכם, אחים עופר יקרים, את המפעל הציוני כולו, בלי להרוויח עליכם פונט אחד, לא להרוויח עליכם לירה.

אילן גילאון: במחיר כוס.

אילן גילאון: אמרתי להם, הם יקנו?

אילן גילאון: אז הם אמרו לי, גילאון, מה, אתה בלעת נפט, ודאי שלא יקנו.

אילן גילאון: כי המפעל הציוני הוא הרבה יותר יקר, הושקע בו הרבה יותר כסף מאשר הוא שווה.

אילן גילאון: כי זה אופיה של מדינה, כי מדינה צריכה להיות חברת ביטוח, בסופו של דבר.

אילן גילאון: אני לא מאמין במשהו אחר, שמדינה יכולה להיות יותר מאשר חברת ביטוח.

אילן גילאון: אבל אצלנו, אדוני, הבעיה היא שיש דיון בתקציב המדינה כמה ימים, ובסופו של דבר בתוך התקציב הזה אנחנו מוצאים סעיף כמו "ביטוח בריאות אח"מים".

אילן גילאון: אתה יודע מה זה, אדוני, ביטוח בריאות אח"מים?

אילן גילאון: זה ביטוח בריאות של אנשים מאוד חשובים במדינת ישראל.

אילן גילאון: בכנסת החמש-עשרה, לפני שפוטרתי על-ידי הציבור ממקום העבודה הזה – כי כך אני רואה בו, מקום עבודה – יום אחד גם אני הצצתי בספר הכבד הזה של התקציב וראיתי את הסעיף "ביטוח בריאות אח"מים".

אילן גילאון: אתה רואה סעיף כזה, אתה ישר מקבל סעיף, ואז הולך לברלוביץ, שהיה אז משנה למנכ"ל משרד הבריאות, ואומר לו, ומה זה הסעיף הזה?

אילן גילאון: אז הוא אומר לי, עזוב, גילאון, אתה לא רוצה לדעת.

אילן גילאון: אמרתי לו, אדוני, אני מאוד רוצה לדעת, כי אני רוצה להתייחס לתקציב.

אילן גילאון: הוא אומר לי, תשמע, זה איזה סעיף בחוק, מדובר בכ-500 אנשים, בערך 250 איש ובני משפחותיהם סך-הכול, שהם סגל א' של משרד החוץ ושופטים בדימוס וחברי כנסת עד 1982, ראשי רשות השידור, מנכ"לים של משרדים ממשלתיים – בקיצור, האנשים הכי מסכנים בחברה הישראלית.

אילן גילאון: אני רואה שיש לי 15 שניות להגיד מהן פרות הבשן.

אילן גילאון: תן לי רק עוד חמש שניות כדי לגמור את העניין.

אילן גילאון: ואני שואל מה הם מקבלים, הוא אומר לי, טוב, הם מקבלים ביטוח בריאות ממלכתי.

אילן גילאון: אמרתי לו, זה שווה לא כל כך הרבה, כולם מקבלים את זה, רק שהביטוח ישנו והסל ריק.

אילן גילאון: אבל הוא אמר לי שהם מקבלים עוד כמה צ'ופרים קטנים כמו דמי החזר תרופות ודמי ביקור אצל רופא וטיפולים אלקטיביים וטיפולים גריאטריים; וגם, הוא אומר לי, יש צ'ופר – שיאצו, אקופונקטורה וכירופרקטיקה, הוא אומר לי.

אילן גילאון: וזה, אדוני, בשבוע שאני טיפלתי במקרה של בחורה בת 36 חולת לוקמיה – – –

רוני בר-און: אחרי כל הטיפולים האלה איך מגיעים להיות בעיה גריאטרית?

אילן גילאון: נכון.

אילן גילאון: אנטי-אייג'ינג, כנראה, יש שם גם כן, והיום קראתי בעיתון שיש גם שימוש רב ב"ויאגרה", אדוני, אבל זה לא נכון, כי יש כאלה שמשתמשים ב"סיאליס".

אילן גילאון: אני מתמצא בתרופות.

אילן גילאון: אבל העצוב בכך, אדוני, שבאותו שבוע אני מטפל באשה בת 36, חולת סרטן שצריכה תרופה שנקראת "גליבק", ואז "גליבק" לא היתה בסל.

אילן גילאון: היא בסך הכול עלתה 10,000 שקל בחודש.

אילן גילאון: האשה הזאת לא חיה היום, כשמישהו אחר מקבל שיאצו, אקופונקטורה וכירופרקטיקה.

אילן גילאון: אם זה לא פרות בשן, תגידו לי אתם מה זה פרות בשן.

אילן גילאון: תודה רבה.

תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון.

רבותי, יש לכם, למסתייגים, 15 דקות.

את הנושא האחרון לא יכולתי להפסיק, אבל נא להתחיל אותו עוד לפני כן.

חבר הכנסת ניצן הורוביץ, ואחריו – חבר הכנסת .

מי שייקרא שמו ולא יתייצב מאבד את מקומו, חבר הכנסת אורון, נציג האופוזיציה.

אז אם חבר הכנסת לא יהיה, תהיה חברת הכנסת דליה איציק.

ג'מאל זחאלקה: – – –

אתה תסתכל בסעיף 1, בהסתייגות לשם החוק.

אני הולך לפי הסדר של המסתייגים.

בבקשה, אדוני.

קריאה: – – – פריים-טיים.

ניצן הורוביץ: כן, בהחלט, פריים-טיים.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני אתחיל מהעיקר, מאותן הסתייגויות.

ניצן הורוביץ: החוק שמובא בפנינו, דבר החקיקה הזה, הרי הוא חוק-יסוד, והוא כל כך עקום, כל כך מעוות, כל כך חריג בדברי ימי הכנסת, בעולם בכלל – אני אגע בזה בהמשך – ולכן גם ההסתייגויות מדבר החקיקה הזה הן הסתייגויות שנוגעות לשורש המשטר שלנו.

ניצן הורוביץ: אלה לא הסתייגויות כלאחר יד או איזה מין קוריוז שכזה, אלא הסתייגויות שנוגעות לשורש המשטר שלנו כמשטר דמוקרטי-פרלמנטרי.

ניצן הורוביץ: ההסתייגות הראשונה נוגעת לשם החוק.

ניצן הורוביץ: שם החוק כפי שהוא מוגש בפנינו:

ניצן הורוביץ: הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 ו-2010.

ניצן הורוביץ: ההסתייגות מבקשת לכנות, לקרוא לחוק הזה: הצעת חוק-יסוד: ביטול תפקידה של הכנסת כגורם מבקר ומפקח על עבודת הממשלה.

ניצן הורוביץ: זה בדיוק מה שמבקשים מאתנו כאן: להתנער מסמכותנו, להעביר אותה במלואה לרשות המבצעת, ובעצם לבטל את תפקידה של הכנסת.

ניצן הורוביץ: ההסתייגות השנייה מתייחסת למטרת החוק.

ניצן הורוביץ: מטרת החוק כפי שהיא מונחת לפניכם ברורה.

ניצן הורוביץ: מה שההסתייגות מבקשת לומר הוא, שמטרת החוק היא למנוע מהכנסת למלא את חובתה הפרלמנטרית הבסיסית ולחסוך לקואליציה את מלאכת הסחר-מכר בין סיעות הקואליציה בשנת 2010, ערב אישור תקציב המדינה.

ניצן הורוביץ: הרי זו המטרה האמיתית של הגשת תקציב לשנתיים; לא התייעלות, ולא התמודדות עם המשבר הכלכלי, ולא שום עניינים שכאלה, אלא פשוט לחסוך לקואליציה בעוד כך וכך זמן את המשא-ומתן המחודש עם השותפות הקואליציוניות הרבות – צריך להגיד – עם השרים הרבים כל כך, ובעצם לעשות את הכול בחבילה אחת, כבר עכשיו.

ניצן הורוביץ: זו המטרה וצריך שזה יהיה ברור.

ניצן הורוביץ: ההסתייגות השלישית נוגעת לכך – ובזה אני צריך לתת את הקרדיט לקבוצת חד"ש שמציעה זאת – שהיא בעצם אומרת שבמקום תקציב המדינה לשנים 2009 ו-2010: נישול הכנסת מסמכותה כרשות מחוקקת.

ניצן הורוביץ: נישול הכנסת מסמכותה כרשות מחוקקת.

ניצן הורוביץ: עכשיו תראו, רבותי, אלה דברים קשים.

ניצן הורוביץ: אני לא חושב שבאופן תדיר ובאופן רגיל נאמרים מעל הבמה הזאת ומוגשות הסתייגויות באופן הזה.

ניצן הורוביץ: אבל צריך להגיד שגם חוקים, כמו דבר החקיקה הזה שמונח לפנינו בצבעי צהוב-ורוד, פונץ'-בננה, גם הוא דבר חקיקה חריג ביותר.

ניצן הורוביץ: בעצם מה עושה כאן הממשלה?

ניצן הורוביץ: באה ומבקשת מהכנסת לא לתפקד יותר ככנסת, לא להשתמש בסמכותה ככנסת, להעניק לממשלה סמכות גורפת לשנתיים, והכול ביום אחד – שלוש קריאות ביום אחד.

ניצן הורוביץ: יכולתי, אדוני היושב-ראש, להבין – לגופה של טענה – שאכן להגיש תקציב לוקח זמן ולכן מבקשים הארכה וכו', אבל מה הבהילות לעשות את התהליך הזה, את הדיון הזה בדבר החקיקה הזה היום, בתוך יום אחד, בשלוש קריאות?

ניצן הורוביץ: מה קרה?

ניצן הורוביץ: מה יש?

ניצן הורוביץ: הרי כולנו מוכנים לבוא לפני החג ואחרי החג ובמהלך הפגרה כדי לדון בדבר חשוב כל כך.

ניצן הורוביץ: למה לזלזל בנו בצורה כזאת?

ניצן הורוביץ: למה לאנוס כך את הכנסת?

ניצן הורוביץ: אמר לי אחד מחברי הקואליציה – ודווקא מהבכירים בהם – במהלך היום, שאם הוא היה באופוזיציה, הוא היה עומד בשער הכנסת ופשוט לא נותן לאנשים להיכנס למשכן, כדי למנוע את הביזיון הזה.

ניצן הורוביץ: לצערי אנחנו לא יכולים לעשות דברים ממין אלה – – –

ג'מאל זחאלקה: עד כמה בכיר האיש הזה?

ניצן הורוביץ: בכיר, בכיר.

ניצן הורוביץ: מקומו כאן, בין שני השולחנות האלה.

ניצן הורוביץ: לצערי, אנחנו לא יכולים לעשות דברים כאלה, וכל שנותר לנו הוא לעמוד כאן ולהשמיע זעקה.

ניצן הורוביץ: וגם לצעוק הרי אסור, זה לא מכובד, אז צריך לדבר לעניין.

ניצן הורוביץ: אז אני מנסה לדבר לעניין.

ניצן הורוביץ: אני רוצה לספר לכם – והעניין הזה נוגע לעניין שלנו בפרוטרוט, לשבריריות המשטר הדמוקרטי.

ניצן הורוביץ: אתם יודעים, בהיסטוריה, לפעמים, דמוקרטיות, וגם חזקות, נפלו.

זאב בילסקי: אנחנו רוצים לדעת אם זה מהשולחן הקטן או משולחן הגדול.

ג'מאל זחאלקה: – – –

ניצן הורוביץ: אני לא ממש בטוח.

ג'מאל זחאלקה: תגיד רק את האות הראשונה.

ניצן הורוביץ: בשולחן הפנימי אין שמות, אז באמת קשה לי לדעת.

אילן גילאון: – – –

זאב בילסקי: הוא היה לפני כן באופוזיציה ואחר כך – – –

ניצן הורוביץ: אני רוצה לספר לכם דבר מעניין.

ניצן הורוביץ: דמוקרטיה היא דבר די שברירי.

ניצן הורוביץ: הרפובליקה הצרפתית המהוללת, זו היתה הרפובליקה השלישית, איך היא באה לקצה?

ניצן הורוביץ: צרפת הובסה בידי גרמניה הנאצית והגרמנים השאירו לצרפתים בערך את חצי המדינה לשלטונם.

ניצן הורוביץ: התכנסה האספה הלאומית הצרפתית בבורדו, זה היה ב-10 ביולי 1940.

ניצן הורוביץ: בפני האספה הלאומית הצרפתית, המכובדת, המהוללת, של הרפובליקה השלישית של צרפת, שבה היו מיוצגות כל המפלגות, משמאל ועד הימין, הוגשה הצעה להעביר את סמכויות האספה הלאומית, את סמכויות הפרלמנט, לידי הממשלה בפיקוחו והשגחתו של המרשל אנרי פטן.

ניצן הורוביץ: התקיימה הצבעה על-פי כל החוקים והכללים – והנה, אפילו בדקתי את הרוב, כדי שאני לא אטעה אתכם – 569 צירים הצביעו בעד נישול הפרלמנט מסמכויותיו, 80 הצביעו נגד.

ניצן הורוביץ: 80 הצביעו נגד, 80 שבסופו של דבר הצילו את כבודה של צרפת.

ניצן הורוביץ: זכור אחד מה-80 שקם ואמר: ובכל זאת ולמרות הכול, תחי הרפובליקה.

ניצן הורוביץ: הוא אמר את זה כי האספה הלאומית במו-ידיה נישלה את עצמה מסמכויותיה והעבירה את כל סמכויותיה בלי הרהור ובלי ערעור לידי שליט רודני.

ניצן הורוביץ: אפילו היא העניקה לו באותם ימים את הסמכות המלאה לכתוב חוקה בעצמו.

ניצן הורוביץ: הוא לא ניצל אותה, אבל היתה לו הסמכות.

ניצן הורוביץ: מאותו רגע האספה הלאומית בעצם התפרקה מרצונה וקמה ממשלת וישי, וההמשך ידוע.

ניצן הורוביץ: תראו, זה קרה בצרפת, זה לא קרה באיזו רפובליקת בננות.

ניצן הורוביץ: דמוקרטיה אכן היא שלטון הרוב – – –

והדוגמה שהיום אנחנו עוסקים בה דומה לדוגמה הזאת כשתי טיפות מים.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, גם כשהם עסקו בהצעה הזאת הם לא חשבו שזה ייגמר כך.

רוני בר-און: יכול להיות שגם פה זה ייגמר אחרת.

היום הכנסת מפרקת את סמכויותיה.

חברים, חברים.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, אם בנושא כל כך מהותי כמו חוק-יסוד, אדוני, שנוגע לתקציב – הרי מה תפקידה של הכנסת אם לא לשבת על התקציב ולדון בו, ולדון בסעיפיו, ולתקן אותו, ולהגיש לציבור חוק ראוי.

הרי ודאי שיהיה תקציב שנדון בו.

אתה חושב שחברת הכנסת יחימוביץ תסכים כחברה, לכאורה לפחות בקואליציה, שהתקציב יעבור?

יהיו דיונים ממצים ויסודיים.

אני מציע לנו לא לבוא ולפרק את עצמנו מהדמוקרטיה הישראלית.

הדברים חמורים ואני מקבל אותם, אבל לא עד כדי כך.

ניצן הורוביץ: אלה דברים חמורים, אבל גם הדברים שנעשים פה הם חמורים.

אין ספק.

ניצן הורוביץ: הרי לכאורה רוב יכול להצביע על כל דבר.

ניצן הורוביץ: מדוע תקציב רק לשנתיים?

ניצן הורוביץ: אפשר לעשות תקציב לארבע שנים – –

אבל לא עושים לארבע שנים.

ניצן הורוביץ: – – ולייתר אותנו מסמכויותינו.

ניצן הורוביץ: למה לא?

לא עושים לארבע שנים.

ניצן הורוביץ: אפשר להגיד שכל סמכויותינו, לא רק בענייני תקציב, מועברות.

בסדר, אין בעיה, העם רואה ומבין שהכנסת מתפרקת היום מסמכויותיה.

בסדר.

ניצן הורוביץ: יש בזה.

ניצן הורוביץ: כן, יש בזה הרבה.

ניצן הורוביץ: צר לי לומר זאת, אבל יש בזה הרבה.

אני מקבל באהבה את ביקורתך.

ניצן הורוביץ: תשמע, כשביום אחד מועברות כל שלוש הקריאות במין הליך חפוז שכזה, בלי דיון אמיתי, הרי אלה דברים – – –

הדיון הוא לא על התקציב.

ניצן הורוביץ: כן, אני מבין, אבל גם שני הדברים שמונחים בפנינו, ההצעה לדחות את זה שלא כפי שקבוע בחוק וההצעה לעשות תקציב דו-שנתי במקום תקציב שנתי – הרי מה כוחה של הכנסת אם לא כל שנה לשבת על התקציב ולבדוק אותו?

ניצן הורוביץ: הרי אלה דברים ברורים.

ניצן הורוביץ: ברגע שהכנסת, בכוחו של רוב דורסני, מוותרת על שני העניינים האלה, בלי דיון בכלל – כי מה שהיה כאן הוא הרי לא ממש דיון, אדוני היושב-ראש, אתה חייב להסכים אתי לפחות בנקודה הזאת, ששלוש קריאות ביום אחד אינן דיון ראוי.

הדיון היום היה ממצה הרבה יותר מאשר דיונים אחרים, לצערי הרב, אבל זה לא בגלל מעלות הדיון היום.

ניצן הורוביץ: אם זה דיון ממצה אז אני – – –

על נושא מאוד נקודתי.

ניצן הורוביץ: אז אם זה דיון ממצה, אדוני היושב-ראש, הדמוקרטיה שלנו באמת בבעיה.

ניצן הורוביץ: באמת בבעיה.

רוני בר-און: נכון שטכנית, מבחינת תשומות הזמן – – –

נדמה לי, חבר הכנסת בר-און, שמעולם לא ניתנה הזדמנות לאדם להתריס כלפי משרד האוצר וכלפי הממשלה כפי שניתן לך היום.

רוני בר-און: מסכים.

נדמה לי שלא היה נימוק אחד שאפשר להעלות על הדעת שלא העלית אתה וחבר הכנסת אורון, וחבר הכנסת גילאון ועכשיו חבר הכנסת ניצן הורוביץ וכו', וכו', וכו'.

רוני בר-און: להיפך, עוד ניתן לי מעבר למכסת הזמן.

רוני בר-און: קיבלתי ממך בנדיבות רבה מכסת זמן – – – אבל השאלה החוקתית היא שאלה.

בוודאי.

זאת שאלה אחרת – – –

רוני בר-און: צריך לזכור את השר איתן – – –

אתה עולה מייד, כי חבריך לא התאמצו מדי היום לעזור לך.

ניצן הורוביץ: רבותי, אין לנו חוקה.

ניצן הורוביץ: היו לי עוד כמה דוגמאות מההיסטוריה, אבל אני לא רוצה להעכיר פה את רוחו של היושב-ראש, על איך דמוקרטיות מפוארות בהצבעה שלהן עצמן, על-פי כל הפרוצדורות והכללים, בעצמן חיסלו את עצמן בהצבעת רוב.

ניצן הורוביץ: פשוט גמרו את הסמכות.

ניצן הורוביץ: מובן שיש עוד סמכויות שנותרו בידי הכנסת, ואני לא רוצה לעשות הגחכה של העניין, אבל אתם חייבים להסכים אתי שזה עניין שיורד לשורש המהות החוקתית.

ניצן הורוביץ: לו היתה לנו חוקה – בוודאי תסכים אתי בעניין הזה, אדוני היושב-ראש – לו היתה לנו חוקה, מה שקרה כאן היום לא היה יכול לקרות.

רוני בר-און: בוודאי.

מסכים אתך במאה אחוז.

ניצן הורוביץ: זו בדיוק ההזדמנות, זה הרגע שבו אני מרגיש כמה אנחנו צריכים חוקה, כדי שברוב כזה או אחר – הרי קואליציות ואופוזיציות הן דברים שמתחלפים.

ניצן הורוביץ: אתה, אדוני היושב-ראש, היית עד לא מזמן חבר האופוזיציה והבעת את הדברים בצורה מאוד ברורה וחזקה – – –

התרסתי כלפי הממשלה בלי הרף, אבל אף פעם לא כרתתי את ענף הכנסת שאני יושב עליו, שאני חושב שהוא הדמוקרטיה בהתגלמותה.

לכן אני מציע לחברי הכנסת: הכו בממשלה.

ניצן הורוביץ: דמוקרטיה בהתגלמותה אומרת שגם הרוב צריך לכבד כללים מסוימים.

ניצן הורוביץ: הרי רוב כזה יכול להצביע, אדוני היושב-ראש, על כל הצעה, על כל כלל, לאו דווקא על דחיית התקציב בחודשיים או הגשת תקציב דו-שנתי.

נכון.

ניצן הורוביץ: ואז מה?

ניצן הורוביץ: ואז אנה אנו באים, כמו שנוהגים לשאול כאן מעל הדוכן הזה?

האם יכול להיות שיהיה איזה דבר שהוא לא על-פי הרוב?

אתה יודע, יש אנשים מסכנים שגרו בחבל ארץ, שגורשו מבתיהם, מפני שהרוב החליט.

והם באו ואמרו: איך רוב בא והורס לנו את הדמוקרטיה ומגרש אותנו מבתינו.

ואמרנו להם: רבותי, הרוב מכריע.

מה אפשר לעשות.

רוני בר-און: – – –

חבר הכנסת בר-און, אני בטוח שאתה חרד לשלומם של אותם אנשים, וברוך השם, עברנו בשלום את אותה הכרעה איומה ונוראה לגבי אנשים ששילמו את המחיר, והרוב הכריע.

רוני בר-און: נכון.

אז מה אתם רוצים?

פעם הרוב מכריע כשזה מוצא חן בעיניכם, ופעם המיעוט נרמס כשזה לא מוצא בעיניכם.

חברים, אני חושב שהערותיך הן נכונות, אמיתיות, ואני חושב שכל פעם שמתקיימת ממשלה חדשה באים ומבטלים חוקי-יסוד לצורך פוליטי כזה או אחר.

אנחנו זוכרים את עורות הצבי ואנחנו זוכרים את חוק 18 השרים שקיימנו בין 1996 ל-1999, וכך הלאה וכך הלאה.

אני מסכים אתך, חובתנו לקיים חוקה לישראל.

ניצן הורוביץ: כן, וחובתנו, עד שתהיה לנו חוקה, לשמור על כללי משחק בסיסיים.

כל הזמן.

הרוב מכריע, אין מה לעשות.

ניצן הורוביץ: לא ייתכן שכאן, תוך כדי תנועה עם הדבר הזה, הופרו כללי משחק מאוד בסיסיים.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, אתה יכול להסביר לי יותר טוב ממה שאני יכול להסביר לך, אני בטוח בזה.

ניצן הורוביץ: אני בטוח גם שאם היינו מתחלפים, אתה היית אומר את הדברים שלי בלא פחות חריפות.

לא פחות בחריפות כלפי הממשלה, אבל לא כלפי המוסד הנכבד הזה, שבו אתם יכולים לשכנע.

אני מוכרח לומר לכם שראינו ממשלות נופלות פה.

יש לך עוד שלוש דקות.

ניצן הורוביץ: אני רוצה לסיים ולפנות לאותה קבוצה מקרב חברי מפלגת העבודה המכונים "מורדי מפלגת העבודה".

ניצן הורוביץ: אדם צריך להיות שלם עם מצפונו, אדם צריך לנהוג לפי צו מצפונו.

ניצן הורוביץ: לא ייתכן שיהיו בפנים ויצביעו נגד ויהיו בחוץ ויצביעו בעד.

ניצן הורוביץ: ואני קורא לאותם חברים ממפלגת העבודה, שלא נמצאים כאן, והחל מרגע זה איש מאותם חמישה לא נמצאים כאן, להפסיק עם המשחק הזה של "ללכת עם ולהרגיש בלי".

ניצן הורוביץ: אם אתם מתנגדים לממשלה הגרועה הזאת ולקואליציה הרעה הזאת, תצביעו נגדה.

ניצן הורוביץ: אם אתם עמה, תצביעו עמה.

ניצן הורוביץ: אבל המשחק הזה, ההתחכמות הזאת, היא לא לכבודכם.

ניצן הורוביץ: אני קורא לכם: שלבו ידיים אתנו ונילחם בממשלה הרעה הזאת מהאופוזיציה.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, אתה יודע, אני אוהד היסטוריה ואני פרנקופיל, ובכל זאת אני רוצה לסיים בדברים שאמר אותו ציר באספה הלאומית הצרפתית שהתנגד לנישול הפרלמנט מסמכויותיו.

ניצן הורוביץ: והוא אמר, כפי שאמרתי: ובכל זאת ולמרות הכול, תחי הרפובליקה.

ניצן הורוביץ: ואני אגיד: ובכל זאת ולמרות הכול, תחי הדמוקרטיה.

ניצן הורוביץ: תודה רבה.

אני מאוד מודה לך, בפרט על סיום דבריך.

רבותי חברי הכנסת, הבא אחריו הוא חבר הכנסת – אינו נוכח.

חברת הכנסת דליה איציק – אינה נוכחת.

חבר הכנסת צחי הנגבי – אינו נוכח.

חבר הכנסת רוני בר-און.

אני מבקש להודיע לממשלה שאם בתוך שלוש דקות לא יהיה פה שר באופן קבוע, אנחנו נפסיק את הדיון ונקיים אותו לאחר שיהיה שר.

אדוני, יש בעיה, אין מספיק שרים בממשלה.

אין מספיק דוברים.

אני מאוד מודה לך.

נא להודיע לממשלה שאם לא יהיה פה שר, לא יתקיים דיון.

אנחנו נפסיק ונתחיל אותו כשיהיה שר.

נחמן שי: לא, נמשיך מחר.

אם נחכה הרבה זמן, אני לא בטוח שמחר כולם ירצו להגיע.

הנה השר מרגי.

כבוד השר מרגי, אני לא השר המצליף מטעם הממשלה, אבל אני מבקש מכבוד השר לשבת פה.

נא להביא מים לנואם.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, כל אלה שלא נמצאים עכשיו, נשים אותם בסוף הרשימה.

לא, לא.

הודעתי מראש שכולם יקבלו רשות דיבור, גם אם נישאר פה עד ליל הסדר, אבל מי שלא יהיה, מאבד את רשות הדיבור.

הדבר היה מקובל עלי ועל הנציג מטעם כל סיעות האופוזיציה, חבר הכנסת אורון.

ראיתי שגם חבר הכנסת בר-און הסכים.

רוני בר-און: אני מסכים אם אני מקבל את מכסת הזמן של כל שלושת הנואמים שלא היו פה.

לא, לא.

בשלב זה יש לך 15 דקות.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, האזנתי בקשב רב – – –

מה זה פה, חברת הכנסת יחימוביץ?

שלי יחימוביץ': אני מחנכת קצת את חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

אבל אני מבקש שזה לא יהיה על-חשבונו של חבר הכנסת בר-און.

רוני בר-און: עכשיו יש לנו שלושה שרים במליאה, אדוני היושב-ראש – השר להגנת הסביבה, השר המקשר והשר לענייני דתות.

רוני בר-און: שלושה שרים.

ושר התקשורת.

רוני בר-און: שר התקשורת מלא-מלא, 14 שרים ביחד.

כבוד השר המקשר, הואיל ואתם עדיין לא התארגנתם אני מבקש להודיע חד-משמעית שדיונים על-פי בקשת הממשלה לא יתקיימו אם לא יהיה שר נוכח במליאה.

רוני בר-און: השר המקשר או השר הקושר?

איך שאתה רוצה לקרוא לו, אתה חופשי, זה כנסת ישראל.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, האזנתי בקשב רב לאינטראקציה שהתפתחה כאן בינך לבין חבר הכנסת הורוביץ.

רוני בר-און: בדוגמה שהוא נתן מאותו דיון באספה הצרפתית ב-1940, שבעקבותיה התפתח שלטון וישי, ואמרת לו, ובצדק, ומה אתה משווה בין המקרים – – –

שאלתי אותו.

רוני בר-און: זה בסדר.

רוני בר-און: שאלת אותו.

רוני בר-און: לא, אמרת לו.

רוני בר-און: זה סוג של שאלה שהתשובה נגזרת מתוך השאלה.

שאלה מתריסה.

רוני בר-און: בסדר.

רוני בר-און: שאלה רטורית, שלהבדיל מהמקרה הידוע של אחד מחברי הכנסת מסיעת הליכוד בכנסת השש-עשרה, שהודיע שהוא עומד לשאול שאלה רטורית אבל הוא דורש עליה תשובה נחרצת, אתה לא דרשת תשובה.

קריאה: מי זה היה?

רוני בר-און: הוא לא מכהן בכנסת.

רוני בר-און: הליכוד הצליח לעשות בחירה מוצלחת, והוא לא מכהן יותר בכנסת.

רוני בר-און: כך או כך, האינטראקציה היתה מאוד מעניינת, ואמרת, ובצדק, גם אם הוספת סימן שאלה – האם חבר הכנסת הורוביץ חושב שבעקבות הדיון בבית הזה תמות הדמוקרטיה בישראל ויתפתח פה חלילה וחס סוג של מה שקרה בצרפת של 1940.

רוני בר-און: ואני כמוך וכמו חבר הכנסת הורוביץ, אנחנו כמעט בטוחים שזה לא יקרה, אבל, אדוני יושב-ראש הכנסת, אתה ודאי מכיר את הביטוי של חכמינו זכרם לברכה, כיוון שניתנה רשות למשחית, שוב אינו מבחין בין צדיק לרשע.

רוני בר-און: והדברים הם תהליך.

רוני בר-און: ואם הממשלה הזאת פחות משבוע לאחר כינונה מרשה לעצמה את המהלך הזה, סופה של הדרך הרעה הזאת, מי ישורנו?

רוני בר-און: מי ישורנו?

רוני בר-און: אני רוצה להזכיר לך, אדוני ראש הממשלה – תראה, זה באמת, העדיפויות שלי הן העדיפויות שלי.

לא מטעמי ביטחון, אינני רוצה ואינני יכול להיות ראש ממשלה.

רוני בר-און: אבל אתה לא יכול להשפיע על העדיפויות שלי.

רוני בר-און: אז אם אני קורא לך פעם רביעית היום אדוני ראש הממשלה – – –

כדי להיות ראש ממשלה צריך לקבל הסכמה של המועמד, ואני לא נותן את הסכמתי.

רוני בר-און: אני באמת, העניין הזה של התקציב הדו-שנתי ומהירות הפעולה, בעיני נראים לא תקינים, בעיני נראים נושא לדיון באמת ממצה בקשר לדמוקרטיה שלנו, בקשר לאיך שהכנסת רואה את עצמה, בעיקר בשאלה – ואני לא מוציא את עצמי מן הכלל, אני יודע שגם בממשלה שאני ישבתי במקומות מסוימים אנחנו עשינו מעשים שבמחשבה נוספת היה אפשר להתנהג ביתר עדינות כלפי הפרלמנט.

רוני בר-און: השאלה היא איך הכנסת רואה את עצמה; אם תרצה הרבה יותר מדויק – איך הממשלה רואה את הכנסת, מה היא מרשה לעצמה, כשהיא מתבשמת מהרוב הזה, מריבוי הכיסאות האלה, מריבוי השולחנות האלה, מכל נושאי המשרה למיניהם, כשהם אומרים: מה, חברי הכנסת האלה והאופוזיציה הזאת, אז מה באמת אנחנו צריכים להתחשב בהם?

רוני בר-און: תזכור מה עשה השר איתן, שהיה יושב-ראש ועדת החוקה – והדיון בשאלות החוקתיות היה צריך להתברר בוועדת חוקה היום, ואם אין ועדת חוקה, היה צריך להרכיב אותה, ואם אפשר להרכיב אותה רק בעוד חודש, צריך היה לחכות עם הדיון החוקתי עוד חודש, ולא לדחוף אותו לאיזה ועדת כספים אד-הוק שאף אחד לא בחר אותה ויש שאלות גדולות בקשר ליכולות של אלה שמשתתפים בה ומנהלים אותה, אם הם באמת הראויים ביותר, אבל ודאי לא להכניס לה תיק חוקתי.

רוני בר-און: רצינו למנות את שמעון פרס למשנה לראש הממשלה.

רוני בר-און: באמת, דרמה נוראית, כשאני רואה את המשנים היום, וכשאני יודע מה עשו המשנים בממשלה שאני ישבתי, באמת בראייה לאחור – סיפור שמשנה סדרי עולם.

רוני בר-און: לא מצליח להבין איך מדינת ישראל התנהלה עד שהמציאו את המשנה למלך הראשון, פרס.

רוני בר-און: אבל לקח את זה מיקי איתן וניהל על זה דיון חוקתי, והביא מומחים לכאן ולכאן, מן האקדמיה ומן הפוליטיקה ומההיסטוריה הפוליטית, ונשמתה של הממשלה יצאה, כי מישהו שם חיכה לתפקיד, והוא גם יודע להוציא את הנשמה כשלא נותנים לו את התפקיד.

קריאה: מי זה?

רוני בר-און: המשנה למלך הראשון.

נשיא בעמך – – –

רוני בר-און: לא, אמרתי: המשנה למלך הראשון.

רוני בר-און: המלך הראשון היה אריק, הוא רק היה המשנה של המלך הראשון.

רוני בר-און: והתקיים דיון.

רוני בר-און: והממשלה התפוצצה וחיכתה, והתפוצצה וחיכתה.

רוני בר-און: גם הממשלה הזאת היתה יכולה לחכות שהדיון החוקתי יתקיים.

רוני בר-און: אגיד לך יותר מזה – אמרת אתה, אמר חבר הכנסת הורוביץ – אם היתה פה חוקה, כל הפארסה הזאת לא היתה קורית.

רוני בר-און: יכול להיות שהתוצאות בסוף היום היו אותו דבר, כי את הרוב הזה אי-אפשר יהיה לכרסם.

רוני בר-און: אבל מתנהלים בסדר עניינים רגיל.

רוני בר-און: ומשנים גם במסגרת חוקה.

רוני בר-און: אגיד לך יותר מזה – מה, הממשלה לא היתה יכולה לעשות את הכול – – –

חבר הכנסת בר-און, הואיל ואתה כבר זקן וותיק בבית הזה, היתה מעבירה הממשלה בקריאה ראשונה את הצעת החוק של שר האוצר הקודם – –

רוני בר-און: נכון, אגיע לזה.

– – ולאחר מכן, כי אחרת היינו נכנסים לבחירות, שהיו דוחים את התקציב, בכלל, היינו עושים ל-2011 – – – אבל 45 יום עוברים, ואז היו מביאים – – –

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, בדידי ובדידך ובדידו של חבר הכנסת אורון הווה עובדא.

רוני בר-און: בדידנו הווה עובדא.

רוני בר-און: אני באוגוסט, אחרי שהעברנו את זה בממשלה, באתי והתחננתי לביבי נתניהו, התחננתי אליך, התחננתי לאורון, אמרתי: כמו שזה נראה, זה יהיה התקציב שלכם, אבל אני חוסך לכם שלושה חודשים של עבודה בממשלה, כי אני יודע מה היו תשומות הזמן בהעברת התקציב הזה.

רוני בר-און: קחו, תעבירו אותו בקריאה ראשונה ונזרוק אותו לפח הזבל עד שתוציאו אותו אחרי הבחירות, ואז תשנו אותו בקריאות שנייה ושלישית.

רוני בר-און: מה אי-אפשר לעשות בתקציב – – –

חבר הכנסת בר-און, הערתך נכונה, אנחנו חשבנו מה אתה היית עושה, ובהתאם לכך – – –

רוני בר-און: זה לא נכון.

רוני בר-און: אתה יודע שזה לא נכון.

לא בטוח.

רוני בר-און: התכלית והתועלת היתה של הממשלה הנכנסת, כי אז היא היתה לוקחת את התקציב הזה שעבר בקריאה ראשונה ומניחה אותו על שולחן הדיונים עם הרב ליצמן ועם ועם אביגדור ליברמן ועם אהוד ברק ועם עופר עיני, והיתה אומרת: בוא תכניס את השינויים פה, ונלך לקריאה שנייה ושלישית ונשנה.

רוני בר-און: עכשיו אני אגיד לך – אין לי בעיה עם תקציב לשנתיים.

רוני בר-און: כלומר יש לי בעיה, אבל זה ניתן לסידור.

רוני בר-און: אתה רוצה לסדר רכבת, כמו שאומר חבר הכנסת אורון, אתה קובע תקציב רב-שנתי, ומגלם בשנה הראשונה את חלקי התקציב.

רוני בר-און: עשית 10 מיליארדים לחמש שנים?

רוני בר-און: שים 2 מיליארדים.

רוני בר-און: עשית 20 מיליארד לשלוש שנים?

רוני בר-און: שים 7 ומשהו מיליארדים, ואתה יודע לסדר את זה בקלי קלות.

רוני בר-און: אין בעיה בקבלת החלטה כזאת.

רוני בר-און: עושים את זה דבר יום ביומו.

רוני בר-און: כמה תקציבים עשית את זה אתה וחבר הכנסת אורון?

רוני בר-און: ואנחנו יודעים לעשות את זה.

רוני בר-און: אני אגיד לך מה הבעיה – שנה זה לא רק לשים תוכנית כלכלית.

רוני בר-און: שנה זה לא רק לשים את חשבון המזומנים של הממשלה, את העובר-ושב של הממשלה, מה נכנס, מה יוצא, איך זה מגיע לקו האפס.

רוני בר-און: שנה מבחינת תקציב, אדוני היושב-ראש, זה החוקתיות בשאלת התקציב.

רוני בר-און: זו השאלה שעליה נבחנת הממשלה במהלך השנה ובדיון התקציב הבא – מה אמרתם, מה עשיתם, מה הצלחתם, מה נכשלתם, מה אתם מציעים לעם ישראל לשנה הבאה.

רוני בר-און: לא עושים את זה אפילו על קווי היסוד של הממשלה.

רוני בר-און: לא אומרים לראש הממשלה – התחייבת, ככה, בשביל לעשות את סוריה, ולעשות את הפלסטינים ולעשות את ה"חיזבאללה", ואת כל הדברים האלה.

רוני בר-און: בוא תראה לנו מה עשית.

רוני בר-און: לא עושים לו את ה-check list הזה.

רוני בר-און: בתקציב עושים לו את זה.

רוני בר-און: אנחנו המצאנו את זה?

רוני בר-און: זה היה בטח לפני, זה היה אפילו לפניך, שאתה יושב כאן שנות דור, ועוד יותר אפילו לפני חבר הכנסת אורון שהוא מבין הוותיקים שנוגעים בנושא הזה.

חיים אורון: – – – הזה?

רוני בר-און: זאת השאלה.

רוני בר-און: אני אומר שזה בסדר.

רוני בר-און: אני מדבר באינטנסיביות – שניכם, במה שעשיתם.

רוני בר-און: אתה תמיד היית בוועדת הכספים, והיושב-ראש, כשלא היה יושב-ראש, היה בוועדת הכספים.

רוני בר-און: אם אני לוקח את שעות המנוע שלו בוועדת הכספים, זה מספר שאי-אפשר להתמודד עליו.

רוני בר-און: וזה היסוד המוסד בשאלת התקציב.

רוני בר-און: ולכן גם המחוקק, אדוני השר להגנת הסביבה, קידש את הדבר הזה וקבע במקום היחיד בספר החוקים של מדינת ישראל שכשחוק לא עובר, התוצאה היא פיזור הכנסת והליכה לבחירות – רק בענייני תקציב.

רוני בר-און: זאת אומרת, יכולים להחליט על אירן, ויכולים להחליט על "חיזבאללה", ויכולים להחליט על ה"חמאס" ויכולים אפילו להכריז מלחמה על ארצות-הברית, כמו שיש פה כאלה שצריכים לעשות.

רוני בר-און: ואם לא מצליחים בזה, אין לזה תוצאה אוטומטית.

רוני בר-און: בתקציב יש לזה תוצאה אוטומטית.

רוני בר-און: זה לא סתם, זה לא נעשה כלאחר יד.

רוני בר-און: עכשיו, יש פה בעיה.

רוני בר-און: אנשים מתעלמים.

רוני בר-און: נגע בזה חבר הכנסת אורון, וניסיתי לעזור לו בקריאת ביניים.

רוני בר-און: אנשים מתעלמים.

רוני בר-און: אנשים רואים קדימה.

רוני בר-און: אומרים – בואו נעשה שנתיים, בואו נמנע את הסחר-מכר הזה שקורה פה כל שנה בין ספטמבר לדצמבר, או בין אוקטובר לדצמבר.

רוני בר-און: יש טעם בדברים.

רוני בר-און: אני יכול לא לרצות את זה עכשיו, כי אני יושב בספסלים האלה; יכול להיות שזה היה מאוד משרת את הצרכים שלי אם הייתי יושב בשולחנות האלה.

רוני בר-און: אבל למה לא מסתכלים מה קורה כרגע – יושב משק – ואמרתי לכם שזה יקרה.

רוני בר-און: אני, אין לי כוח, כל חיי כשהייתי קורא פסקי-דין כעורך-דין, הדבר שהכי תיעבתי זה לראות שמישהו כותב – כבר אמרתי במקום אחר.

רוני בר-און: זה היה מוציא אותי מהכלים.

רוני בר-און: מה זה "כבר אמרתי במקום אחר"?

רוני בר-און: מי אתה?

רוני בר-און: מה אתה?

רוני בר-און: אז אני לא אגיד לכם "כבר אמרתי במקום אחר", אבל אמרתי במקום אחר.

השופט הוא שופט הוא שופט.

מלך המשפט.

רוני בר-און: בסדר.

רוני בר-און: אני אמרתי להם את זה גם כשהופעתי בפניהם.

רוני בר-און: לא חיכיתי לקבל חסינות כדי להגיד להם את זה.

רוני בר-און: הם שמעו את זה ממני גם כאשר טענתי בפניהם.

רוני בר-און: אבל כבר אמרתי במקום אחר.

רוני בר-און: אמרתי פה, בדיון: זה לא הנחת-רוח שיש לשר האוצר להעביר תקציב בקריאה ראשונה, מול קואליציה מפורקת ובאווירת בחירות.

רוני בר-און: וזה גם לא נותן שום דבר לממשלה היוצאת.

רוני בר-און: זה לסייע קודם כול לממשלה שתיבחר, אבל זה בעיקר מסייע למשק.

רוני בר-און: כי ראינו כבר באוגוסט, ראינו כבר בספטמבר, שאנחנו הולכים לבעיות.

רוני בר-און: וידענו שהמשק יצטרך את ההזרמה הזו.

רוני בר-און: אז אנחנו יושבים עכשיו, עושים 65%–70% מהתקציב, לא יכולים לקבל אף התחייבות, לא יכולים לכרות אף חוזה, לא יכולים להוציא מכרז.

רוני בר-און: המזרים הכי גדול במשק הישראלי, לאין שיעור יותר גדול מכל המזרימים האחרים, יושב וידיו קשורות ולא יכול להזרים כסף למשק הזה, שסם החיים שלו, שהחמצן שלו עכשיו זה הכסף שהממשלה יכולה להזרים.

רוני בר-און: וזה מצטבר.

רוני בר-און: וצעקו לנו – איך אפשר?

רוני בר-און: שלושה חודשים, וזה יהיה קשה.

רוני בר-און: עכשיו לוקחים את זה עוד ארבעה חודשים קדימה, עוד שלושה חודשים קדימה.

רוני בר-און: אין לזה catch up.

רוני בר-און: זה נכון שכאשר התקציב עובר לוקחים את החלק היותר גדול – הנה, 2008, או 2009 – ומסדרים בהתאם.

רוני בר-און: אבל להחזיר אחורה את הגלגל, איך היינו אומרים?

רוני בר-און: – כוסות רוח למת.

רוני בר-און: זה יהיה כוסות רוח למת, הכסף שיחזור אחר כך.

רוני בר-און: ולא יהיה זמן להוציא אותו.

רוני בר-און: אני אומר לכם.

רוני בר-און: כי ביולי, באוגוסט, בספטמבר – כולם יוצאים לחופשה.

רוני בר-און: אחר כך באים חגים.

רוני בר-און: לא יהיה זמן להוציא את הכסף הזה.

רוני בר-און: עכשיו אני אגיד לך למה כל זה קורה, או למה להרגשתי כל זה קורה.

רוני בר-און: אה, עוד מלה אחת: מה היתה הבעיה להעביר עכשיו תקציב, כמו שהציע חבר הכנסת אורון, עד סוף מאי, עד אמצע יוני, ואחר כך להכניס תיקוני חקיקה?

רוני בר-און: אני ספרתי היום.

רוני בר-און: אתה יודע כמה הצעות חוק לתיקוני חקיקה בחוק יסודות התקציב הגיש ראש הממשלה דהיום, שר האוצר דאז, בתקופת כהונתו כשר האוצר בין אפריל או מרס 2003 לאוגוסט 2005?

רוני בר-און: כל שנה – מספר רב של הצעות.

רוני בר-און: כל שנה מספר רב של הצעות.

לא סופרים, אבל הרבה.

רוני בר-און: הרבה.

רוני בר-און: מה היתה הבעיה?

רוני בר-און: מה הבעיה – מעבירים תקציב, יש בעיה?

רוני בר-און: תוכנית כלכלית.

רוני בר-און: תוכנית כלכלית.

רוני בר-און: לא עשינו במאי 2003 תוכנית כלכלית?

רוני בר-און: כזה ספר.

רוני בר-און: לא דרסנו?

רוני בר-און: כמו מכבש על אספלט דרסנו.

רוני בר-און: למה לא היה אפשר לעשות את זה?

רוני בר-און: תעבירו תקציב, תדרסו אחר כך.

רוני בר-און: מה הלהיטות הזו?

רוני בר-און: אני אגיד לכם מה הלהיטות הזו.

רוני בר-און: תקשיב טוב, חבר הכנסת ארדן.

לסיום.

לסיום.

גלעד ארדן: – – – היום בוועדת הכנסת.

רוני בר-און: אין שום בעיה.

רוני בר-און: זוכרים הכול.

רוני בר-און: אתה יודע מה?

רוני בר-און: אפילו בגאווה.

רוני בר-און: זוכרים בגאווה.

רוני בר-און: חבר הכנסת ארדן או ארדן – בסגול או בפתח?

חבר הכנסת ארדן.

רוני בר-און: הוא היה מוציא מהכלים את אולמרט כשהיה קורא לו אולמרט – בשורוק ופתח – אז אני מחזיר לו.

רוני בר-און: שיגיד תודה שאני לא קורא לו ארדין.

רוני בר-און: אני אגיד לך עכשיו מה אני מזהה בהתנהגות של ראש הממשלה כשהוא רץ עם הדבר הזה.

רוני בר-און: זו התנהגות טיפוסית למי שמבין שאין סיכוי בעולם שהוא יעמוד בהתחייבויות שלו.

רוני בר-און: ואז הוא מתחיל להתנהג כמי שהולך לשוק האפור.

רוני בר-און: הוא רוצה לישון בלילה בין שני לשלישי – – –

אדוני התחיל את הסיבוב הבא?

רוני בר-און: לא, לא.

רוני בר-און: זה שני משפטים.

רוני בר-און: אני אפתח את זה בסיבוב הבא.

רוני בר-און: אבל רק כדי לגרות אתכם, כדי שלא תלכו הביתה ותבואו לסיבוב הבא – – –

אני מנסה לשמור על זכותו של חבר הכנסת זאב בוים – – – בזמן.

רוני בר-און: יהיה, יהיה.

רוני בר-און: זו התנהגות טיפוסית של מי שיודע שהוא לקח על עצמו יותר מדי, שהוא לא יכול למלא את ההתחייבויות שלו, שהוא לא מוכן להיפגש במציאות והוא מתחיל למחזר את החוב שלו ונוטל הלוואות בשוק האפור.

רוני בר-און: הוא רוצה להיות ביום שני, לישון טוב בלילה, הוא לוקח הלוואה – איך קוראים לבחור הזה, שאמרת, השוק האפור?

זאב בילסקי: נרקיס.

חברים, חברים.

יש אנשים שלא יכולים פה להשיב לנו, אז אני מציע לא לקרוא בשמותיהם.

רוני בר-און: אבל ראינו את זה בטלוויזיה – אנשים שניהלו פירמות אדירות.

רוני בר-און: לקחו הלוואות – – –

חבר הכנסת אורון, האם אני מתחיל לספור את 15 הדקות – – –

חיים אורון: – – – הירושלמית היום – נשברת.

אתה רואה?

אני מקפיד עם עצמי כדי לשמור על זכויותיו לדבר, אבל אני לא יודע איך להגן על זאב בוים.

אני פשוט לא יודע.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, אני מבטיח לך שעד ה"מה נשתנה" אני ואתה נהיה בבית.

רוני בר-און: אם נרוץ או נלך בנחת, את זה אני לא יכול להבטיח, אבל ל"מה נשתנה" נגיע.

רוני בר-און: ואז מתחיל מסחר החובות הזה.

שלי יחימוביץ': מי יבשל לסדר?

רוני בר-און: ולוקחים ביום שני בלילה, הלילה הזה, הלילה הזה לוקחים הלוואה בריבית של 9%, ובלילה הבא בריבית של 10%, כי את מה שלא תוכל לשלם עד תום 45 יום לא תוכל לשלם גם בתום 106 ימים ולא בתום 206 ימים ואף פעם לא תוכל לשלם.

רוני בר-און: אתה תיפגש עם ההבטחות האלה.

רוני בר-און: זו תהיה פגישה כואבת, ואנחנו נהיה פה כדי להזכיר לך ולהכאיב לך עוד ועוד.

רוני בר-און: תודה רבה.

תודה רבה לחבר הכנסת בר-און, שר האוצר לשעבר.

בבקשה, חבר הכנסת זאב בוים, השר לשעבר, שר השיכון.

בבקשה, אדוני, גם לרשותך 15 דקות.

אחריך – יעלה ויבוא חבר הכנסת מאיר שטרית, ואם לא יהיה נוכח – חברת הכנסת , השרה לשעבר.

אחריה חבר הכנסת אבי דיכטר, ולאחר מכן – חברת הכנסת מרינה סולודקין שנמצאת כאן.

זאב בוים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לפנות אליך, אדוני היושב-ראש.

זאב בוים: אני מוכרח לומר שאני קצת מודאג מהעובדה שאתה יושב פה במקומך ובתפקידך ובעצם מוצא לנכון להיכנס לתוך הדיון הזה, לצלול פנימה עם עמדה שמגוננת על הממשלה.

זאב בוים: אני חושב שזה לא – – –

שלי יחימוביץ': זה לעומת היושבת-ראש הקודמת – – – נייטרלית מובהקת – – –

חברת הכנסת יחימוביץ, אני מבקש לדבר רק עלי.

זאב בוים: אני לא עושה השוואות.

זאב בוים: אני מודאג במיוחד, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, כשהגישה הזו של יושב-ראש הכנסת באה כשמדובר בדיון כזה שיש בו בעצם שני מרכיבים.

זאב בוים: יש בו מרכיב עקרוני שכבר עמדו עליו קודמי, שהוא סוגיה עקרונית של איך מטפלים בחוק-יסוד, של מותר ואסור בחוק-יסוד.

זאב בוים: הסוגיה השנייה היא מהות העניין, שהיא תקציב רב-שנתי דו-שנתי, כן או לא.

זאב בוים: אני רוצה להתייחס לעניין הראשון בהקשר של ההערה שבה פתחתי.

זאב בוים: אני כן חושב, חבר הכנסת ריבלין, יושב-ראש בית-המחוקקים, שבעניין המרכזי ביותר כאן בבית, שהוא החקיקה, כניסתך לוויכוח, אבל בעיקר הגישה שלך לעניין הזה, שבו באופן גס, באופן בוטה, בועטים בחוק-יסוד בדרך שבה מנסים לטפל ביום אחד בחוק-יסוד, זה דבר שאתה, כיושב-ראש בית-המחוקקים, היית צריך לעמוד על שתי הרגליים האחוריות ולהגיד: אני לא אתן לזה יד.

זאב בוים: אני חושב שזו הבעיה.

זאב בוים: אולי ניזכר רגע מה בכלל זה חוק-יסוד, מה הם חוקי-היסוד במדינת ישראל.

זאב בוים: על-פי תפיסת אבות הבית הזה, הראשונים, שבעצם ישבו בבית הזה וקבעו הלכות, ההלכה היתה: חוקה למדינת ישראל תהיה אוסף של חוקי-יסוד, וכאשר נשלים את התהליך הזה תהיה לנו בידיים חוקה.

זאב בוים: אני שמעתי עכשיו מה שאמר חבר הכנסת בר-און, שאם היתה לנו חוקה, כל העניין הזה לא היה קיים.

זאב בוים: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, שאני מודאג, כי אם אנחנו מתייחסים ככה לחוק-יסוד, אנחנו קובעים פה איזו הלכה שחס וחלילה מישהו עוד עלול לתרגם אותה, וכשתהיה לנו חוקה, עוד מישהו יעז לפגוע גם בחוקה.

גם בחוקה אפשר לפגוע, אבל ברוב מיוחד.

זאב בוים: אז אני אומר לך עוד פעם, אדוני היושב-ראש.

זאב בוים: אני מדבר עכשיו באופן באמת אישי.

זאב בוים: אני יודע כמה הבית הזה יקר לך.

זאב בוים: אני חושב שחברי הכנסת מכל קצות הקשת הפוליטית יודעים עד כמה יקר לך הבית הזה, הכנסת, כמה אתה משקיע בה, כמה השקעת בה, ואנחנו שמחים שחזרת לתפוס את מקומך.

זאב בוים: היה לזה גם ביטוי בכך שברוב מוחלט, חוצה מפלגות, קיבלת פה את התמיכה.

זאב בוים: אבל בסוגיות מהסוג הזה הכנסת כולה, לרבות האופוזיציה – מותר לה לצפות שבסוג כזה של דיון, בעניין העקרוני המהותי של חקיקה בכלל וחוקי-יסוד בפרט, היית צריך לעמוד פה לעמוד ולשמור בעניין הזה.

זאב בוים: לכן, אני חושב, פתחתי בעניין הזה.

זאב בוים: אני רוצה לבוא ולומר: אני לא דורש את זה מהקואליציה בכלל ומאנשים שכבר הוכיחו שזו גישתם בפרט.

זאב בוים: אני זוכר, למשל, שדווקא ראש הממשלה בנימין נתניהו, בעת היותו ראש ממשלה בפעם הראשונה, הקפיד לשמור על חוק-יסוד: הממשלה, שהיה בו תיקון של 18 שרים, וזה לא היה קל לו לעשות את זה, וזה אף פעם לא קל כשצריך לעשות מעשה מרכבה, שהוא תמיד מורכב, כי ככה גם – מכאן השם.

זאב בוים: הוא עמד בלחצים, ואפילו, הייתי אומר, שילם על זה מחיר.

זאב בוים: והנה, בא ב-1999 ראש ממשלה חדש, היום שר הביטחון אהוד ברק, וברגל קלה גסה נפנף את החוק הזה.

זאב בוים: ומי היה נושא כליו שעשה את זה?

זאב בוים: מיודענו שר המשפטים יוסי ביילין.

זאב בוים: דרך אגב, שכחו את זה.

זאב בוים: אני ראיתי בעיתונות, דווקא עיתונאים עם זיכרון פרלמנטרי-היסטורי, שחטאו בעניין הזה ואמרו כאילו בנימין נתניהו עשה את הדבר הזה, או נדמה לי אריק שרון.

זאב בוים: אבל לא כך היו הדברים.

זאב בוים: אז אני לא מצפה משר הביטחון אהוד ברק שהוא יהיה מי שידקדק בדקויות כאלה בעניינים שבעיניו הם עניינים של מה בכך, כפי שעשה בעבר.

זאב בוים: בסוף, א.

זאב בוים: התהליך הזה הוא באמת תהליך מאוד בעייתי.

זאב בוים: הוא גם מבזה.

זאב בוים: אנשים פה כבר שאלו את השאלות: מדוע אי-אפשר לעשות את זה אחרת, ומה החיפזון.

זאב בוים: אני חושב שהבעיה היא – זו לא בעיה של הקואליציה, כי מותר לראש הממשלה ולשרים ולחברי הקואליציה לחשוב, ואולי זה הניסיון המצטבר, שהזיכרון של הציבור כל כך קצר, שעד שיצטרכו לבוא בפני הציבור פעם נוספת – מתי שיבואו, גם אם זה יהיה בתקופה שבה הממשלה הזאת תמלא את ימיה או שימיה יתקצרו, הציבור כבר לא יזכור וישכח להם את הדבר הזה.

זאב בוים: ייתכן.

חבר הכנסת אקוניס, חבר הכנסת לא יכול להיכנס למושבים האלה אלא אם כן יתמנה לשר.

זאב בוים: אבל בדרך, אם יש משהו שממאיס את הפוליטיקה על הציבור, ואותנו הפוליטיקאים על הציבור – ובעניין הזה אף אחד לא יוצא נקי.

זאב בוים: זה שעושה את זה קואליציה – עושה את זה קואליציה.

זאב בוים: בסוף כולנו נמצאים במליאה הזאת, בבית הזה, וכולנו בצורה כזאת או אחרת שותפים בסוף לדימוי הזה שמתפתח בציבור, והוא קשה.

זאב בוים: וכשבאים ומדברים ואומרים, וכולם כבר מגיעים למסקנה שמוכרחים לעשות משהו לשנות את השיטה שלנו, לייצר מנגנונים כלשהם שייצרו את היכולת למשול ולייצב את המשטר, אז הנה אנחנו באים ורואים את מעשה המרכבה הזה המוזר מאוד, שלא היה כדוגמתו לרעה בתולדות ממשלות ישראל – איך קמה הממשלה הזאת, התהליך שבו הדבר נעשה, התוצאה של זה, ממשלה מאוד גדולה; הדרך שבה הלכו ופיצלו והוסיפו מכאן והוסיפו משם, וסופרים, והיום התבשרנו על עוד שני סגני שרים.

זאב בוים: יכול להיות שזו דרך לייצב ממשלה, ואולי אפילו היא תהיה ממשלה יציבה.

זאב בוים: אבל – –

כבוד חבר הכנסת, אני, חלילה, קיבלתי את כל הביקורת, אבל, ברשותך, אני עכשיו מתחלף, כי גם אני צריך לנוח.

תודה רבה.

אתה יכול להמשיך.

אני מבקש מסגן היושב-ראש הזמני, חבר הכנסת אקוניס, לבוא ולהחליף אותי.

זאב בוים: אדוני היושב-ראש המחליף עכשיו, חבר הכנסת אקוניס, אני רוצה לסכם את הקטע הזה ולבוא לומר – שמעתי את שר החינוך , שבתהליך מעשה המרכבה המביש הזה, הוא אדם גם חכם, גם ראוי, ניסה להתחמק, ועל שאלות הקשות שהציקו לו בהן העיתונאים הוא ענה: אל תשאלו אותי בעניין מעשה המרכבה.

זאב בוים: תשאלו אותי בענייני חינוך.

זאב בוים: אבל בסוף, זה בדיוק העניין – שזאת באמת שאלה ציבורית – הייתי אומר חינוכית – ממדרגה ראשונה.

זאב בוים: כי מה צריך לחשוב הציבור על הדרך, על התהליך שבו הורכבה הממשלה הזאת, שבה התכנסו אל הקואליציה הזאת מפלגות ושברי מפלגות בדרך שבה הדבר נעשה?

זאב בוים: איזה שיעור באזרחות מקבלים תלמידים בבתי-הספר, במערכת החינוך שעליה מופקד היום , שר החינוך?

זאב בוים: איזה שיעור באזרחות הם מקבלים?

זאב בוים: זאת שאלה חינוכית ממדרגה ראשונה.

רונית תירוש: יפה אמרת.

זאב בוים: אם כן, הדרך שבה מנסים היום לעשות בחוק-יסוד, הייתי אומר, מעשה פשוט גס ובוטה, מעשה קשה ביותר – אני לא רוצה להשתמש במלים יותר קשות – דבר לא ראוי, לא ראוי לחוק בכלל, ובוודאי לא ראוי לחוק-יסוד.

זאב בוים: זה ברמה העקרונית.

זאב בוים: עכשיו עוד כמה מלים, אדוני היושב-ראש, ברשותך, לגבי המהות עצמה.

זאב בוים: עמד פה קודם שר האוצר הקודם, חבר הכנסת בר-און, עמד חבר הכנסת אורון, מהמומחים היותר גדולים פה בכנסת בענייני כספים, עם כל הניסיון, הוותק, שעות המנוע בוועדות הכספים עם יושב-ראש הכנסת רובי ריבלין, שכבר עברו, היו נערים וגם זקנו בהעברת תקציבים, והם אמרו שדבר כזה לא היה.

זאב בוים: ועצם הרעיון של תקציב דו-שנתי או רב-שנתי, בימים כתיקונם – אני אגיד לך, אני הייתי, אדוני היושב-ראש, שר הבינוי והשיכון עד לפני כשבוע ימים, ובתור שר שמופקד על משרד מבצע, יודע ומודע לקשיים הגדולים שתקציב שנתי יוצר בתהליך עבודת המשרד, וככה בכל משרדי הממשלה.

זאב בוים: זה לא קל.

זאב בוים: ממשלה כל פעם צריכה לבוא, אתה לא מספיק – השנה עוברת, צריך לשבת על תקציב חדש, לעבור תהליך לא פשוט וקשה של הבקרה והפיקוח של הכנסת.

זאב בוים: זה סיפור קשה, ובעיקר כשהסיפור הקשה הזה לא אחת קוטע איזו רציפות בתהליך העשייה של משרדי הממשלה, וגם מהבחינה הזאת יש לו בעיות.

זאב בוים: אבל, זה בדיוק המשטר הדמוקרטי, שיוצר את האיזונים והבלמים ונותן לכנסת את המכשירים כדי לבקר ולפקח על הממשלה, כי זה מה שיש לה, לכנסת.

זאב בוים: את זה מבקשים עכשיו ליטול, ומתי?

זאב בוים: בתקופה שבה – אנחנו אולי נלמד קצת מאומות העולם וראשי אומות העולם.

זאב בוים: תסתכלו איך מתנהגים בעולם במצב של משבר ובמצב של חוסר ודאות, במצב של עליות וירידות.

זאב בוים: יום אחד בורסות העולם קופצות, יום אחד הן צונחות, חוסר ידיעה מה יקרה מחר, כשכל השווקים במצב של מתח בלתי רגיל, וכל יום הדברים משתנים.

זאב בוים: אז אנחנו, על כל יום שהדברים משתנים, הולכים לקבוע הלכות לטווחים כאלה של שנתיים, של תקציב של שנתיים?

זאב בוים: זאת הדרך לטפל בדברים?

זאב בוים: אני לא יודע אילו מומחים מטעם הממשלה הופיעו היום בוועדת הכספים, לא הייתי שם, אבל יש מומחה אחד, אליבא דכולי עלמא, נגיד בנק ישראל, סטנלי פישר – –

אופיר אקוניס: כבוד השר לשעבר, אני מבקש ממך לסיים.

אופיר אקוניס: זמנך תם.

זאב בוים: – – למה לא מקשיבים לו?

זאב בוים: במקום להקשיב לו – והוא עומד בפרץ.

זאב בוים: הוא, במדיניות שלו, עושה פעולות שכולם גומרים עליהן את ההלל כדי לעשות את המאמץ להתמודד עם המשבר, מומחה ברמה בין-לאומית.

זאב בוים: אז הולכים לשכנע אותו ולנסות ללחוץ עליו, שיאמר מה?

זאב בוים: שהוא מסכים לתהליך הזה.

זאב בוים: אני לא שמעתי שהוא מסכים.

זאב בוים: עמדתו הראשונה היתה שהוא מתנגד לתהליך הזה, ואולי בשתיקה, בגלל הלחץ, מצא לנכון לרכך קצת את התנגדותו.

זאב בוים: הוא מתנגד – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בוים.

זאב בוים: – – ואני מציע – ובזה אני מסיים – אני מציע להקשיב למומחים אמיתיים כמו סטנלי פישר, נגיד בנק ישראל.

זאב בוים: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה, חבר הכנסת בוים.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מאיר שטרית – לא נמצא; חברת הכנסת רוחמה אברהם – לא נמצאת; חבר הכנסת אבי דיכטר – לא נמצא.

מגלי והבה: – – –

אופיר אקוניס: הם לא נמצאים.

מגלי והבה: אבל אנחנו הודענו מי לא מדבר.

אופיר אקוניס: לא רשום לי כאן.

אופיר אקוניס: אדוני המזכיר, חבר הכנסת מאיר שטרית וחברת הכנסת אברהם לא נמצאים, לפי הרשימה.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת סולודקין.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אלי אפללו, בבקשה.

אלי אפללו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני שומע ושמעתי עד עכשיו מקודמי את כל הסיבות למה לא צריך להגיש תקציב לשנתיים, את כל הסיבות האלה ועוד סיבות שאני בטוח שחברי יציגו לפניכם, אבל לפני מי אנחנו מציגים אותן?

אלי אפללו: לפני הכיסא הריק של ראש הממשלה, שאותו אנחנו צריכים לשכנע.

אלי אפללו: והכיסא הריק של ראש הממשלה – שזה הדבר היחיד שיש לי לדבר אליו – זה הכיסא הריק של ביבי נתניהו, שהיה ריק ויישאר ריק – אולי הוא יבוא לפה רק בקשר להצבעות ולא אחרת – אליו אנחנו נפנה.

אלי אפללו: מה הוא עשה?

אלי אפללו: הוא קנה – הוא בעצם מכר את תקציב המדינה.

אלי אפללו: במה?

אלי אפללו: בכופתאות לכל המפלגות האחרות.

אלי אפללו: עד כדי כך, הוא יצר מוטציה של ידיים אחרות, ראש אחר וגוף אחר, והוא הגיע לשיא כשהוא צירף את מפלגת העבודה, או מפלגת העבודה לדורותיה, או יושב-ראש מפלגת העבודה, שאמר בזמנו שהוא ראש הממשלה של כו-לם.

אלי אפללו: וכשאני רואה היום – שמעתי את שיא החוצפה, או שיא ההתרסקות של מפלגת העבודה שהיתה היום כשדניאל בן-סימון, יושב-ראש הסיעה שלה, לא מצא איש שיהיה בוועדה המסדרת מטעם המפלגה שלו, ולקח את מהמפד"ל – הקצה השני בין הימין לשמאל – והוא בא לייצג את מפלגת העבודה.

אלי אפללו: זה היה היום השיא, אולי שיא החוצפה.

אופיר אקוניס: הם חידשו את הברית ההיסטורית, חבר הכנסת אפללו.

אלי אפללו: אני לא צריך את העזרה שלך, גם לא את ההפרעה שלך.

אופיר אקוניס: מאה אחוז, רק שתדע.

אלי אפללו: אני מאוד מודה לך.

אלי אפללו: תן לי – אני יודע, אתה לא צריך להגיד לי.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אלי אפללו: אני חושב שראוי – יושב-ראש לא צריך להתערב בזמן השיחה הזאת.

אופיר אקוניס: אני פשוט מרענן את זיכרונך.

אלי אפללו: לא, אל תרענן את זיכרוני.

אלי אפללו: יש לי זיכרון טוב, אני מודה לך מאוד.

אופיר אקוניס: מצוין.

אופיר אקוניס: אתה זוכר את הברית ההיסטורית.

אלי אפללו: אני זוכר שאתה לא יכול להפריע לי.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: אז בבקשה, תמשיך.

אלי אפללו: ואם אתה רוצה להמשיך, אני ארד כדי שתמשיך להפריע לי.

אופיר אקוניס: לא, חס וחלילה.

אופיר אקוניס: חס וחלילה, תמשיך.

אלי אפללו: אז אם אתה רוצה – אז אל תפריע לי.

אופיר אקוניס: תמשיך, תמשיך.

אופיר אקוניס: תמשיך וגם לא תקבל את הזמן כקיזוז.

אלי אפללו: אל תיתן לי ואל תאיים עלי.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: בבקשה, תמשיך.

אלי אפללו: אז אני ממשיך.

אלי אפללו: אני רק מבקש ממך – אל תפריע לי.

אופיר אקוניס: מאה אחוז, אז תמשיך.

אלי אפללו: אני ממשיך.

אופיר אקוניס: מצוין.

אופיר אקוניס: אז תמשיך.

אלי אפללו: יופי, אני אמשיך, ואתה לא תפריע לי.

אופיר אקוניס: מצוין.

אלי אפללו: אם יש לבן-אדם סמכות להיות יושב-ראש, זה לא אומר שהוא יכול להפריע באמצע, אז תלמד רק את זה.

אופיר אקוניס: תמשיך.

אלי אפללו: אני אמשיך.

אלי אפללו: אני מדבר, זה בזמן שלי, אתה גם לא נותן לי את הזמן כשאתה מפריע לי.

אלי אפללו: אבל מה לעשות, זו הרגל הגסה.

גלעד ארדן: אם תמשיכו את זה עוד קצת, זה ייכנס בטוח לאחת התוכניות – – –

אלי אפללו: אל תדאג.

אלי אפללו: אל תפריע לי גם אתה.

אלי אפללו: אתה יודע ששר לא יכול להפריע בהערות.

אלי אפללו: שר לא צריך להעיר הערות.

אלי אפללו: אתם שוכחים, אתם שוכחים את ההתנהגות, ומה שכחתם, ששרים לא יכולים להעיר הערות ביניים.

אלי אפללו: מכובדי, עם כל ההערכה שיש לי אליך, אני יודע, אני יודע, לפחות לך, אני מבין.

זאב בילסקי: – – – לוקחת זמן – – –

אלי אפללו: תן לי, אל תעזור גם לי אתה.

אלי אפללו: לתת לי ליהנות לומר להם את מה שיש לי כשזה מפריע להם.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אפללו, בוא נסכם שמעכשיו 11 דקות כמעט אף אחד לא מפריע לך, אתה מדבר רצוף, וגם עוד דקה על חשבון הזמן שאני הפרעתי לך.

אלי אפללו: אני מודה לך.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בילסקי, הבנו שחבר הכנסת אפללו לא רוצה הפרעות אז אנחנו קיבלנו את דעתו החשובה והנחרצת.

אלי אפללו: אני רוצה שתיתנו לי את התענוג להגיד לכם את האמת לפני כל הציבור.

רונית תירוש: – – –

אלי אפללו: תנו לי, תנו לי.

אלי אפללו: אני לא צריך.

אופיר אקוניס: יש לך עוד 15 דקות מחברת הכנסת תירוש.

גלעד ארדן: – – –

אופיר אקוניס: השר ארדן, זה שיא הרייטינג עכשיו.

אריה ביבי: תתענג, תתענג.

אלי אפללו: תנו לי ליהנות, להגיד לכם את האמת.

אופיר אקוניס: זה "האח הגדול VIP".

רונית תירוש: זה לא "הישרדות" פה?

אופיר אקוניס: לא, זה "האח הגדול".

אלי אפללו: קשה להם לשמוע על דניאל בן-סימון, העיתונאי הלוחם הגדול, איך הוא הפך להיות, איך הוא הפך את עורו.

אלי אפללו: אני מתייסר לראות את מה שהוא עשה; כאב הלב הגדול על הלוחם העיתונאי שאמר להם בריאיון שראיתי – הוא אמר: תשמעו, אני יודע שהייתי עיתונאי, כמה ידעתי להילחם.

אלי אפללו: היום אני יושב בתפקיד הזה, ומה לעשות?

אלי אפללו: אני צריך להתפשר.

אלי אפללו: אני צריך לראות מה רוצים חברי מפלגת העבודה ומרכז מפלגת העבודה, או 60 איש שהחליטו על הנושא הגדול.

אלי אפללו: ומה לעשות, וילנאי ידידי, שמעתי אותך, כשרצית להיות יושב-ראש המפלגה, מה אמרת על מועמדים אחרים.

אלי אפללו: אז בוא אל תעיר גם אתה.

אלי אפללו: תן לי לדבר אליכם שתדעו את האמת, האמת הכואבת לכם.

אלי אפללו: אתם לא רוצים לשמוע את זה.

אלי אפללו: מה שדיברתם על הליכוד לאורך כל הדרך, אתם היום עלה התאנה של המפלגה הזאת, של הממשלה הזאת; עלה תאנה.

אלי אפללו: ואתם אפילו לא מצליחים למצוא חבר ועדה.

אלי אפללו: אני לא מדבר על מפלגה שיש בה שרים וסגני שרים – 40 – יותר מאשר חברי כנסת.

אלי אפללו: אמר לי חבר כנסת שלכם: אתם מאלצים להיות בשבע ועדות.

אלי אפללו: הוא אומר: איך אני יכול להתחלק?

אלי אפללו: בעת ובעונה אחת שבע ועדות, איך אני יכול להיות?

אלי אפללו: אני מבין, אני מבין עכשיו שתנסו ליצור את ההתאמה אליכם, גם לקצץ את החברים במספר הוועדות כדי שיתאים לכם.

אלי אפללו: זאת הדרך להשתמש בכוח לאנרכיה ולא לדמוקרטיה.

אלי אפללו: אתם תעשו את זה, ואני אומר לכם את זה היום.

אלי אפללו: פה ליד השולחן אני אומר לכם: אתם הולכים לעשות את זה, כי אין לכם ברירה.

אלי אפללו: יש לכם יותר שרים וסגני שרים ללא תפקיד – יש כלום – ואין לכם חברי כנסת שיילחמו בתוך הוועדות.

אלי אפללו: אין לכם.

אלי אפללו: מה תעשו?

אלי אפללו: אתם תנסו לצמצם את הוועדות.

אלי אפללו: תגידו: רבותי, זה הדמוקרטיה.

אלי אפללו: יש לנו כוח.

אלי אפללו: דמוקרטיה שמשתמשים בה כדמוקרטיה הרסנית היא אנרכיה ולא דמוקרטיה, כי זה יחזור אליכם.

אלי אפללו: כל דבר יחזור.

אלי אפללו: ואתם מדברים עכשיו על העברת תקציב לכמעט 18 חודשים.

אלי אפללו: אתם מבינים מה המשמעות של כל חברי הבית הזה, חברי הכנסת?

אלי אפללו: שאתם יכולים להגיש הצעה תקציבית אחת במקום אחת כל שנה.

אלי אפללו: אתם יכולים ב-18 חודשים להגיש הצעה אחת, וזה פוגע בך.

אלי אפללו: כחבר כנסת, פרלמנטר, אני בטוח שתהיה מצוין.

אלי אפללו: אבל אתה תרצה להגיש כל שנה אחת, בשנתיים.

אלי אפללו: אז גם את הזכות הזאת מורידים לכם.

אלי אפללו: תהיו פה בובות קש, או הממשלה שהיא שרים ללא כלום, או להיפך, שהשתמש באמירה יוצאת מהכלל – אני חייב להגיד.

גלעד ארדן: אבל, יושבת-ראש הכנסת היא – – – ואסור להגיד אותו.

אופיר אקוניס: השר ארדן, השר ארדן, אנחנו ביקשנו.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: לא, לא.

אופיר אקוניס: אנחנו סיכמנו – לא רק זה שאני לא אוריד אותו, אנחנו גם סיכמנו שהוא מקבל עוד דקה.

אופיר אקוניס: אז עכשיו אני אהיה הראשון לעמוד על זכותו לקבל עוד דקה.

גלעד ארדן: אבל אם הוא יגיד מלה לא פרלמנטרית, מה תעשה?

אופיר אקוניס: בוא, אנחנו כבר – – –

אלי אפללו: אני מצטט את השרים של הליכוד.

אופיר אקוניס: הוא רק מצטט, מאה אחוז.

אלי אפללו: אני מצטט מה אמר על מפלגת העבודה.

לשירותי דת: מה הוא אמר?

אלי אפללו: סמרטוטים.

קריאה: מצטט ונהנה.

אלי אפללו: ואני נהנה היום לדעת ולהבין שמה שהוא אמר עליהם – הוא חי ויושב אתם, עם הסמרטוטים האלה.

אלי אפללו: מה לעשות?

אופיר אקוניס: אני אצטט את היושבת-ראש שביקשה מחבר הכנסת סער לכבס את מילותיו – אם אינני טועה.

אלי אפללו: נכון.

אופיר אקוניס: נכון, זה היה הציטוט.

אלי אפללו: אבל מה לעשות?

אלי אפללו: אתה צודק, אתה צודק, במאה אחוז.

אופיר אקוניס: אז תכבס, אדוני, בבקשה, את מילותיך.

גלעד ארדן: – – –

אופיר אקוניס: לכבס, לכבס את מילותיו.

אלי אפללו: מה לעשות?

אלי אפללו: אתם מחזיקים, או אתם הסמרטוטים האלה – בעיניכם, מה שאמרתם, אני לא הייתי משתמש במושג הזה בשום פנים ואופן.

אלי אפללו: הייתי אומר אנשים שרוצים רק לחיות את הכיסא, או זה מה שמעניין אותם, וזה באמת נכון, והציבור כולו יודע זאת.

אלי אפללו: ועל ראש הממשלה שנמצא הכיסא הריק שלו פה, שאני יכול רק לדבר לכיסא הריק שלו לומר לו: איך, איך יכולת להגיד לאנשים האלה, וישבת על הכיסא הזה ונהנית לשמוע שאומרים עליהם סמרטוטים, וחייכת.

אלי אפללו: היום הסמרטוטים האלה נותנים לך לגיטימציה לנסות להרכיב קואליציה של מוטציה של גוף הימין, השמאל, וללא שום קשר ביניהם.

אלי אפללו: רק מה שמקשר ביניהם זה אינטרס של סמרטוטים.

אלי אפללו: ואני רוצה לומר לכם, רבותי, העם לא שוכח.

אלי אפללו: אני רוצה לומר לכם בפעם האחרונה: תאמינו לי שהציבור לא טיפש.

אלי אפללו: הציבור מבין שמה שמעניין אתכם זה איך לשרוד בממשלה הזאת, ולעשות הכול כדי שהממשלה הזאת, לא משנה לה אחריות לאומית, האם התקציב יהיה לשנתיים.

אלי אפללו: למה לשנתיים?

אלי אפללו: חבל לעשות אותו.

אלי אפללו: תעשו אותו כבר לארבע שנים.

אלי אפללו: ואולי גם תעשו חוק שתהיה ממשלה שתכהן עשר שנים, למה לא?

אלי אפללו: אתם היום יכולים לעשות הכול.

אלי אפללו: אבל תשכחו שמה שאתם יודעים לעשות – החרב הזאת היא מתהפכת, והיא תחזור אליכם, ואתם עוד הפעם תבכו: למה התקציב לשנתיים, למה אתם משתמשים ברגל גסה ברוב הדורס שלכם.

גלעד ארדן: הכול למדנו מכם.

אלי אפללו: אבל מה שאתם לא שוכחים – אני אגיד לכם, הציבור יזכיר לכם.

אלי אפללו: הציבור יזכיר לכם.

אלי אפללו: זה לא ייקח הרבה זמן.

אלי אפללו: הציבור נמאס לו, נמאס לו מכל מה שקורה עם כל המוטציה הזאת שקיימת, שהיא נחשבת ממשלה של ביבי נתניהו, הכיסא הריק שלו, שהוא לא שומע.

אלי אפללו: אולי אולי יעבירו לו את זה כאן, אולי.

אלי אפללו: לצערי הרב, אדוני היושב-ראש, כואב לי.

אלי אפללו: אילו היה באמת מרכיב ממשלה כמו שהוא אמר: הימין ניצח, הייתי מעריך מאוד את זה.

אלי אפללו: ממשלת ימין, למה לא? הייתי אומר: באמת הציבור בחר.

אלי אפללו: מה הקשר לזה ולסמרטוטים שהוא הגדיר אותם, למפלגת העבודה, שזה לא כל מפלגת העבודה; זה חלק מתוך מפלגת העבודה.

דליה איציק: – – –

אופיר אקוניס: אני ציטטתי אותך, גברתי היושבת-ראש לשעבר.

דליה איציק: היה מי שדיבר על סמרטוטים, והיה מי – – –

אופיר אקוניס: נכון.

אלי אפללו: אני מצטט, אני לא אומר את המלים האלה.

אופיר אקוניס: אתה ציטטת את הדובר, ואני ציטטתי את היושבת-ראש.

אלי אפללו: נכון, אני מצטט את .

אופיר אקוניס: אנחנו מסודרים.

אופיר אקוניס: מאה אחוז, אנחנו מסודרים.

אלי אפללו: זה מה שקורה, רבותי.

אלי אפללו: התקציב הזה שמביאים לנו היום הוא – הרי אתם יודעים, אפילו עכשיו אתם צוחקים ממנו.

אלי אפללו: אתם, רבותי, צוחקים מהתקציב.

אלי אפללו: אני אומר לכם, התקציב הזה שאתם רוצים להביא היום – אתם יודעים שזה לא יהיה תקציב, כי הגזירות יהיו בקרוב, הקיצוצים שיהיו יפגעו קשה בכלל הציבור.

אלי אפללו: תעבירו תקציב לשנה, ובואו נראה מה יהיה.

אלי אפללו: מדברים על משבר, על אחריות לאומית.

אלי אפללו: אני אומר לכם שקדימה תוכל לעזור בכל דבר שאנחנו רואים שהוא לטובת הציבור.

אלי אפללו: אנחנו לא נהיה אופוזיציה לשם אמירה רק להיות נגד, אנחנו לא נעשה מה שעשה ביבי בזמן שהיינו אמורים להרכיב ממשלה – הלך וחתם עם מפלגות על הסכמים, מכר את כל תקציב מדינת ישראל ומאות מיליונים ומיליארדים בשביל לשבת על הכיסא, שהוא כיסא ריק, ביבי נתניהו.

אלי אפללו: אני כאן אומר לך, אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על הזמן שרצית להוסיף לי, אבל אני מוותר עליו – –

אופיר אקוניס: תודה רבה לך, חבר הכנסת אפללו.

אלי אפללו: – – ורק מודיע: למען האחריות והמצפון שלכם תחשבו פעמיים.

אלי אפללו: מה שטוב ואתם חושבים שטוב לכם היום, מחר יהיה גרוע לכם.

אלי אפללו: תעשו מה שטוב באמת למדינת ישראל.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך, חבר הכנסת אפללו, ותודה על שוויתרת על הדקה שהוספתי לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת זאב בילסקי.

אופיר אקוניס: אני שמח לבשר, חבר הכנסת אורון הודיע, זה כבר חל מהדובר – – –

זאב בילסקי: אחרי.

אופיר אקוניס: אחריך, בסדר.

אופיר אקוניס: אתה תדבר 15 דקות, אבל חברת הכנסת תירוש, שנמצאת כאן – חברת הכנסת תירוש, אם תכננת לדבר רבע שעה, על-פי הודעתו של חבר הכנסת אורון, תדברי רק עשר דקות, ואחרייך כל שאר הדוברים – עשר דקות.

מוחמד ברכה: לי קצת יותר.

אופיר אקוניס: זו היתה הודעתו של חבר הכנסת אורון, בשמם של כל חברי האופוזיציה.

מוחמד ברכה: – – –

אופיר אקוניס: תמיד אפשר להוסיף דקה, וראית שחבר הכנסת אפללו אפילו ויתר על התוספת.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בילסקי, בבקשה.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לפתוח במדרש תנחומא.

זאב בילסקי: במדרש תנחומא נאמר:

זאב בילסקי: שלושה שמות ניתנו לו לאדם – השם שנתנו לו אביו ואמו, השם שבו מכנים אותו חבריו והשם שקונה הוא לעצמו.

זאב בילסקי: עולה על כולם, כך נאמר במדרש, השם שקונה הוא לעצמו.

זאב בילסקי: ואני רוצה להפנות את המדרש הזה אל יושב-ראש הכנסת, ידידי ורעי משכבר הימים, איש ירושלים, רובי ריבלין.

זאב בילסקי: אנחנו, קואליציה ואופוזיציה, הצבענו בשבילו, והאמנו שיושב-ראש הכנסת ישמור גם על הכנסת, גם על המיעוט, גם על השר ארדן, גם על השר ארדן, גם על השר ארדן – – –

אופיר אקוניס: השר ארדן, אני חושב שחבר הכנסת בילסקי רומז שאתה מפריע לו.

אופיר אקוניס: אפילו לא שמעת, שלוש פעמים נקבו ברציפות בשמך, אז אני אעזור לחבר הכנסת בילסקי.

זאב בילסקי: תודה, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: אם אינני טועה, השר מרגי הוא עכשיו השר התורן.

אופיר אקוניס: השר מרגי הוא השר התורן.

זאב בילסקי: ולכן כל כך התפלאנו כאשר שמענו אתמול שלמעשה יושב-ראש הכנסת התיר לבוא לפה היום, ובמחי יד, ברגל גסה, לשנות חוקי-יסוד כאן, בבית הזה.

זאב בילסקי: אני אומר ליושב-ראש: יכולת למנוע את זה.

זאב בילסקי: אני גם מאמין שהיום, לאחר יום כזה, כשאנחנו נמצאים פה עכשיו – עוד מעט 22:30, וזו רק ההתחלה – אני מאמין שהממשלה היום, אילו יכלה להחזיר את הגלגל אחורנית, היתה שוקלת מחדש, היו באים בדברים עם האופוזיציה.

זאב בילסקי: יש היגיון בתקציב דו-שנתי בחלק מהדברים, אפשר לעשות את זה יחד, אבל לא – יש רוב כל כך גדול בכנסת, ולכן גם חוק-יסוד ניתן לשנות.

זאב בילסקי: לכן אני, שאני לומד פה כל יום מחדש – סיפרתי היום בוועדה המסדרת.

זאב בילסקי: את שומעת, דליה, הוועדה המסדרת, את זוכרת שנבחרתי בפעם הראשונה לוועדה המסדרת?

זאב בילסקי: אז בסך הכול התמלאתי גאווה, וסיפרתי בבית שזאת הוועדה שמסדרת את כל ענייני הכנסת.

זאב בילסקי: כשחזרתי אחרי הישיבה הראשונה אמרו לי: נו, זאביק, מה היה?

זאב בילסקי: אמרתי: היו 47 דקות על חדרים ועוד שעה וארבע דקות על הפגרה, אם תוארך בשבוע או תקוצר.

זאב בילסקי: נכון, אדוני היושב-ראש?

זאב בילסקי: אדוני זוכר?

אופיר אקוניס: מדויק.

זאב בילסקי: על זה היה הדיון.

זאב בילסקי: חזרתי ואמרתי: תליתי תקוות בסידורים של הוועדה המסדרת, ואז באמת נכמרו רחמיהם של כל יושבי הבית שלי על גורלי, שהגעתי לפה, אדוני השר, ואני צריך לשבת בוועדה שיושבת 47 דקות על החדרים ושעה וארבע דקות על הפגרה, אם להאריך אותה; וממילא לא שמעתי על פגרות כאלה, אפילו למורים אין פגרות כאלה.

זאב בילסקי: משהו פה באמת נפלא, כי במאמץ שמשקיעים פה דרושות פגרות, ולכן גם צריך להאריך אותן.

זאב בילסקי: היום צלצלו אלי ואמרו: נו, זאביק, מתי אתה חוזר?

זאב בילסקי: אמרתי לאשתי: מאוחר מאוד בלילה.

זאב בילסקי: היא אומרת: מה היה בוועדה המסדרת?

זאב בילסקי: אמרתי: את לא תאמיני, מדיון בחדרים והארכת פגרה פתאום משנים חוק-יסוד.

זאב בילסקי: היא שואלת אותי: הייתכן?

זאב בילסקי: לא יכול להיות.

זאב בילסקי: באמת, ראש הממשלה הוא דמוקרט, הוא אדם שעבר הרבה, איש בעל ניסיון, ודאי שהוא לא ייתן לשנות חוק-יסוד.

זאב בילסקי: בשביל מה?

זאב בילסקי: אמרתי לאשתי היקרה: לא תאמיני, אני אחזור כל כך מאוחר בלילה, כי מה נשאר לנו לעשות?

זאב בילסקי: אנחנו מנסים בשארית כוחותינו לעמוד כאן על הבמה, ולצעוק בוועדה המסדרת, בוועדת הכספים שהיא לא בדיוק כספים, וזה לא בדיוק כך וזה לא בדיוק אחרת, עד שיהיה משהו אחר, ולכן זה מה שנשאר לנו לעשות, ואת זה אנחנו נעשה.

זאב בילסקי: אני מסתכל היום על עשרות אלפי אנשים שוודאי מסתכלים עכשיו על הכנסת ותוהים בלבם מדוע כנסת ישראל יושבת בשעה כזאת כאן על המדוכה.

זאב בילסקי: אני אומר לכם היום, תושבי ישראל: נעשה כאן היום מעשה נבלה.

זאב בילסקי: היום הרוב הדורס של הכנסת הזאת לוקח לעצמו לשנות חוקים ברגל גסה, לא לשעות למיעוט, לקלקל את כל מה שלמדתי.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש יודע שכבר יש לי ניסיון של כמה שנים בעבודה ציבורית – במועצת העיר רעננה, בסוכנות היהודית ובהסתדרות הציונית.

זאב בילסקי: תמיד היה לי רוב, רוב עוד יותר גדול מאשר יש לראש ממשלת ישראל כאן בבית, ומעולם, אדוני היושב-ראש, לא ניצלתי את הרוב שהיה לי כדי לעשות את מה שעושים לנו כאן היום.

זאב בילסקי: אתה יכול לשאול יותר מ-80,000 תושבי רעננה, תשאל 7 מיליוני יהודים שחיים ברחבי התפוצות, האם אי-פעם הבאתי לסוכנות היהודית הצעה לשנות חוקי-יסוד – גם כשזה לא היה נוח לי, גם כשחשבתי שהדרך תתקצר אם אני אעשה קצת ככה, אבל מעולם לא עשיתי את זה.

זאב בילסקי: וישבתי פה ותמהתי כל היום: מדוע אתם עושים את זה, למה?

זאב בילסקי: למה, אדוני היושב-ראש, אתם מביאים לבושה הזאת, שאני נאלץ לעמוד פה היום ואעמוד פה עוד כמה פעמים בלילה כדי לצעוק את צעקתה של האופוזיציה ולהגיד לכל עם ישראל: תסתכלו מה קורה פה.

ציפי לבני: זו לא אופוזיציה, זו צעקת הדמוקרטיה בישראל.

זאב בילסקי: זעקת הדמוקרטיה בישראל.

זאב בילסקי: צודקת ציפי לבני, תודה רבה לך.

דליה איציק: זעקת הכנסת.

זאב בילסקי: זעקתה של הכנסת.

זאב בילסקי: זעקתו של כל אזרח במדינת ישראל – –

חיים אורון: זעקת העם היהודי.

זאב בילסקי: – – תראה מה עושים לך עכשיו.

זאב בילסקי: ישבתי וחשבתי, חבר הכנסת אורון, למה האנשים האלה עושים את זה?

זאב בילסקי: הלוא בסך הכול אלה לא אנשים רעים, גם הם היו באופוזיציה עד לפני זמן לא רב.

זאב בילסקי: הם יודעים שמה שהם עושים היום, יעשו להם אחר כך.

זאב בילסקי: למה הם עושים את זה?

זאב בילסקי: אתה יודע, חבר הכנסת שי חרמש, אתה לא תאמין למה הם עושים את זה.

זאב בילסקי: אני הגעתי למסקנה.

זאב בילסקי: אחת הסיבות לכך שהם עושים את זה היא .

זאב בילסקי: מונה ליושב-ראש ועדת הכספים, וכל פעם שיביאו תקציב, הלוא משה לוקח את החלק שלו, וזה יקר מאוד.

זאב בילסקי: ולכן חשבתי שהם עומדים לחסוך עכשיו הרבה מאוד כסף.

חיים אורון: זאביק, אין לך ניסיון פה.

חיים אורון: מורידים קופון על כל החלטה, מה פתאום על התקציב.

זאב בילסקי: חבר הכנסת אורון, אתה אומר שאין לי ניסיון.

זאב בילסקי: אני זוכר את חבר הכנסת בני בגין, כשהוא פעם רצה להתמודד על ראשות הליכוד.

זאב בילסקי: ואז עמדנו כולנו במצודה, וניגשה עיתונאית צעירה לבני בגין ואמרה לו: חבר כנסת בני בגין, אתה רוצה להתמודד על ראשות הליכוד, וזה גם עשוי להביא אותך לראשות ממשלת ישראל.

זאב בילסקי: אתה לא חושב שהעדר הניסיון שלך יהיה בעוכריך?

זאב בילסקי: הסתכל עליה בני בגין במבט שרק משפחת בגין יכולה לתת, ואמר לה: גברתי הצעירה, מה שעשו בעלי הניסיון כבר ראינו.

זאב בילסקי: אז לכן, ראינו מה שעושים פה בעלי הניסיון, ויכול להיות שיש צדק בדבריך, חבר הכנסת אורון.

זאב בילסקי: רב הניסיון שלך משלי.

זאב בילסקי: ויכול להיות שהם כבר עושים את זה לפני כן.

זאב בילסקי: אבל מה רע להעביר תקציב של שנתיים ככה מהר, בלילה אחד?

זאב בילסקי: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני באתי עם סדרה של הצעות, הצעות קונסטרוקטיביות, כדי שלא תגידו שהאופוזיציה רק רוצה לנגח, חס וחלילה, ורק רוצה לחשוף בפני עם ישראל את המעשה הנורא שנעשה פה הלילה, כשהדמוקרטיה נרמסת.

זאב בילסקי: ואני הכנתי לי כמה הצעות, אדוני היושב-ראש, מה לעשות עם הכסף שייחסך כתוצאה מביטול הדמוקרטיה כאן, בבית הזה.

אופיר אקוניס: אם תספיק בחמש דקות ו-47 השניות שנותרו לך, זה יהיה נחמד.

זאב בילסקי: אני בטוח שאדוני היושב-ראש, לאור מערכת היחסים הטובה שיש לנו זה שנים, אם אני אצטרך עוד כמה דקות, לא יעמוד על קוצו של יו"ד.

זאב בילסקי: סך הכול עברנו דרך ארוכה ביחד.

אופיר אקוניס: ברוחב לב נוסיף עוד דקה.

זאב בילסקי: תודה רבה.

זאב בילסקי: התקדמנו דקה, ואחר כך נדבר על השאר.

זאב בילסקי: אבל כשאתה תשמע את ההצעות שיש לי, אתה ודאי תראה שכדאי לתת לי לדבר, כי סך הכול אלה דברים שמאוד חשובים, ואני יודע שהקואליציה הזאת, יהיה לה קשה למלא את ההצעות שאני מציע, כי יש לה כל כך הרבה התחייבויות, 7 מיליארדים בקואליציות וכל מה שסיכמו עכשיו כדי להעביר את הכול בשנתיים.

זאב בילסקי: חבר הכנסת אורון אומר שאני תמים, אז בטח יש כמה מיליארדים שנכנסו בתוך העסקה הזאת, לכן אני לא יודע.

זאב בילסקי: אבל אני, בכוחי הדל, אנסה בכל זאת להציע לממשלה מה לעשות בכספים שייאספו בכך שהלילה הם עושים את המעשה הזה.

זאב בילסקי: אתם יודעים שיש ילדה שקוראים לה עמית קדוש.

זאב בילסקי: עמית קדוש היא ילדה מכפר-סבא, שכל המדינה עמדה מאחוריה כשהיא נלחמת על חייה.

זאב בילסקי: "עזר מציון" ואחת מצדיקות הדור, ברכה זיסר, עושים כל מאמץ ועשו מבצע אדיר של עשרות אלפי אנשים שבאו לבדיקה.

זאב בילסקי: כל בדיקה כזאת עולה, אדוני היושב-ראש, 180 שקל.

זאב בילסקי: עד היום נסרקו קרוב ל-60%, ועדיין לא נמצאה אותה התאמה לעמית קדוש וחייה עדיין בסכנה.

זאב בילסקי: לכן אני מציע, שחלק מהכסף הזה שייאסף היום במעשה שאתם עושים יוקדש להקמה של בנק של מוח עצם, בסמכות משרד הבריאות.

זאב בילסקי: אני שמח שנבחר גם מישהו שיעמוד בראש משרד הבריאות, ואני בטוח שהוא רואה את הצרכים של האוכלוסייה כולה, אחרת ודאי ראש הממשלה לא היה ממנה אותו – אם היה סבור שהוא ידאג רק לסקטור מסוים.

זאב בילסקי: אני בטוח שהוא יחשוב על טובת כולם, ואז נוכל באמת לבוא לגברת ברכה זיסר הצדיקה ולהגיד לה: מצאנו עוד כמה עשרות מיליונים, ובכך נציל את חייה של עמית קדוש וילדים נוספים שנאלצים כל פעם, במבצעים של יהודים רחמנים, של ישראלים רחמנים, שבאים ומנסים להיבדק ב-180 שקל מבחנה כדי להציל חיים.

זאב בילסקי: היום הבנק שיש ב"עזר מציון" מספיק אולי ל-50% מהאוכלוסייה.

זאב בילסקי: אם אנחנו את הכסף שנאסוף פה הלילה ניתן לטובתם, 90% מהילדים יכולים לחיות, וזה הבדל בין חיים למוות.

זאב בילסקי: יושב פה רופא בקהל והוא יכול לאשר את דברי.

זאב בילסקי: אלה לא תרופות שמאריכות חיים, אלה תרופות שאו שאתה נותן אותן או שלא, ובסופו של דבר נציל חיים.

זאב בילסקי: אבל יש לי עוד רעיון לממשלה הזאת, שעושה לנו, ציפי לבני, את המעשה של היום.

זאב בילסקי: חבר הכנסת , אתה תהיה יושב-ראש הוועדה עוד מעט, ואני כבר מפעיל לחצים על הגברת לבני להיות אתך, כי שיתוף הפעולה שלנו יהיה טוב – אני בטוח שאתה תתמוך בהצעה הבאה שלי.

ציפי לבני: יעצרו את הרפורמה.

זאב בילסקי: נכון, ודאי, יעצרו את הרפורמות, יעצרו את המודעות בעיתונים, העיקר שרן ארז יהיה מבסוט ואולי נצא לדרך חדשה.

ציפי לבני: כל מה שיש בו אופק הם עוצרים.

ציפי לבני: אופק מדיני, חס וחלילה.

זאב בילסקי: כל האופקים נחסמים.

זאב בילסקי: נכון, הגברת לבני, כל האופקים נחסמים.

זאב בילסקי: אבל אנחנו לא ניתן להם, כי אנחנו באנו מכל המקומות שבאנו כדי לעמוד פה ולספר לכל עם ישראל מה הממשלה הזאת עושה כאן הערב.

זאב בילסקי: ההצעה השנייה.

זאב בילסקי: בשבוע שעבר, אדוני היושב-ראש, הייתי בתל-אביב, אצל אגודת החירשים.

זאב בילסקי: בראשה עומד בחור נחמד, צעיר בשם דורון.

זאב בילסקי: דורון סיפר לי מה עוברים החירשים במדינת ישראל, ואני יודע שהכנסת הזאת עסקה בחקיקה.

זבולון אורלב: על איזו הסתייגות אתה מדבר, אדוני?

זאב בילסקי: רגע, תשמע, אדוני.

זאב בילסקי: עכשיו עם ישראל צריך לשמוע מה אנחנו נעשה בכסף שעכשיו אתם עושים בקומבינה של הלילה.

זאב בילסקי: אחד הדברים שחסרים לחירשים זה ביפרים.

זאב בילסקי: כל אלה שחיים בדרום, כשאנחנו שומעים "צבע אדום" אנחנו יודעים מה לעשות.

זאב בילסקי: אבל הם לא יודעים כי הם לא שומעים.

זאב בילסקי: ולכן חסרים להם היום למעלה מ-1,000 ביפרים.

זאב בילסקי: אני מציע, את הכסף של הקומבינה של הערב נעביר לפיקוד העורף, כדי שנוכל לקנות 1,000 ביפרים לכל אותם חירשים, ובהחלט זה יהיה שימוש טוב בכסף לטובת אנשים שהדבר הכי פשוט שאצלנו מובן מאליו אצלם הוא כל כך קשה.

זאב בילסקי: אבל, אדוני היושב-ראש, יש לי עוד הצעה.

זאב בילסקי: אני שמעתי שראש הממשלה ככה נתן, מה שנקרא על-החשבון, 6 מיליוני שקלים לעמותות שמחלקות מזון.

זאב בילסקי: ואני זכיתי להיות בבית של חבר טוב ברמות-השבים לפני כשבוע, ובאו לשם חבר'ה מבני-ברק, חבר'ה שעובדים עם האדמו"ר מפרמישלן.

זאב בילסקי: איש, מסתבר, אדיר, שעושה מעשי חסד, וכל החבורה הזאת הולכת לבית-החולים "שניידר", וכל משפחה שהילד שלהם נמצא בבית-החולים – הם מחבקים אותה, עוזרים להם עם מזון, אם צריך.

זאב בילסקי: עושים את זה לכל האנשים שנמצאים שם, רצים כשלוחי מצווה מהבוקר עד הערב.

זאב בילסקי: היו אצלי אתמול בערב בבית ברעננה, הביאו לי מצה שמורה מהרב, ובסופו של דבר סיפרו לי גם שהם לא ישנו כל הלילה, כי הם רצים להספיק ולעזור לאותם אנשים.

אופיר אקוניס: זו הצעתך האחרונה, נכון?

אופיר אקוניס: כי זמנך פשוט תם.

זאב בילסקי: כן, אבל אדוני הבטיח לי עוד קצת, על חשבון העבר שלנו, ואני גם חבר של יושב-ראש הכנסת מירושלים, וגם היינו ב"בית"ר ירושלים".

אופיר אקוניס: זה בכלל.

אופיר אקוניס: גם זכויותיך כראש עיריית רעננה, וכדומה וכדומה.

אופיר אקוניס: עכשיו כבר יש לך רק 48 שניות.

זאב בילסקי: נכון.

זאב בילסקי: וגם העניקה לי את 15 הדקות שהיו מגיעות לה.

זאב בילסקי: אגב, יש לי גם הצעה לשר ארדן, רק הוא הלך מפה.

אופיר אקוניס: יש שר אחר פה, השר מרגי.

זאב בילסקי: כן, נכון, אבל לשר הזה אנחנו מייחדים משהו אחר.

זאב בילסקי: לשר ארדן אני רוצה לייחד חלק מהכספים שהולכים להיגזל פה הערב בתרגיל הזה, להקצות אותם לפקחי בנייה.

אופיר אקוניס: זמנך עומד להסתיים.

זאב בילסקי: אני זוכר כשהייתי ראש העיר, כל הזמן מישהו בא, הורס את המרפסת, איזו משאית מעמיסה וזורקת בשדה הקרוב.

זאב בילסקי: לך תאסוף את זה אחר כך.

זאב בילסקי: אדוני השר זוכר את הבעיה הזאת.

זאב בילסקי: מה הבעיה?

זאב בילסקי: אין פקחים.

זאב בילסקי: לכן חלק מהגזלה של הלילה בתרגיל שאתם עושים בביטול חוק-היסוד, אנחנו נעביר כדי להעסיק יותר פקחי בנייה.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, אני לא רוצה לנצל את הרצון הטוב שלך יתר על המידה, אבל בכל אופן אני רוצה להודות לך, משום הכרת הטוב, על שתי הדקות שנתת לי, ואני באמת מקווה שהממשלה עוד הלילה תתעשת ותמשוך בחזרה את אותה בושה שהם הולכים לעשות לכל עם ישראל.

זאב בילסקי: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה, חבר הכנסת בילסקי.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת , ולך כבר יש עשר דקות, לפי הודעתו של חבר הכנסת אורון.

רונית תירוש: זאת הצעה של חבר הכנסת אורון ונעניתי להיות ראשונה.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, שאלתי היום מדוע ראש הממשלה רוצה להביא תקציב לשנתיים או לכמעט שנתיים.

רונית תירוש: אמרו לי: תשמעי, זה יחסוך הרבה כסף, משום שכל פעם שבאים לאשר תקציב יש סחיטות של כספים קואליציוניים כאלה ואחרים, יש חוק הסדרים, ובואו נברח מכל הסיפור הזה.

רונית תירוש: אני שואלת את עצמי אם המפלגות שבדרך כלל נהנות מתקציבים קואליציוניים זוכרות ומבינות שבהצבעה בעד ההצעה הזאת של הממשלה הן בעצם הולכות להפסיד הזדמנות פז ללחוץ על הממשלה לתת להן תקציבים נוספים.

רונית תירוש: אני פשוט תמהה מה השתנה הלילה הזה מכל הלילות.

רונית תירוש: לא ברור.

רונית תירוש: אני לא מתפתה להאמין שזאת הסיבה שבגינה רוצים להעביר תקציב לשנתיים.

רונית תירוש: אני רוצה לומר שכשהייתי מנכ"לית משרד החינוך חלמתי ושאפתי שיהיה לי תקציב רב-שנתי.

רונית תירוש: אני חושבת שזה חלום של כל משרד שמחפש יציבות ואפשרות לתכנן לטווח ארוך מהלכים כאלה ואחרים.

רונית תירוש: אי-אפשר להתעלם משני דברים: מהפרוצדורה, שנעשית ברגל גסה ולא כך עושים, ומהמהות.

רונית תירוש: אשר לפרוצדורה, אני לא מצליחה להבין איך אנחנו, היושבים כאן בכנסת, 120 חברי כנסת, שחלקם הלא-קטן חברי כנסת חדשים, יכולים להרים אצבע בעד או נגד בלי להבין את המהות.

רונית תירוש: אני חושבת שזה מהלך שלא נכון היה לעשות, וראוי היה שראש הממשלה, מר בנימין נתניהו, יבוא בדברים עם יושבת-ראש האופויזיציה, עם הסיעות באופוזיציה, ויסביר מה המטרה, ואולי יגיעו לאיזו פשרה.

רונית תירוש: אחת הפשרות יכולה להיות שנצביע בעד הצעת חוק שדנה בתקציב לשנתיים, אבל בהתניות, שהרי אי-אפשר להתעלם מהמצב הכלכלי הקשה שאנחנו מצויים בו.

רונית תירוש: אף אחד לא יכול לנבא מה יהיה בעוד יום, יומיים, חודש, חודשיים.

רונית תירוש: אי-לכך, היה אפשר להביא התניות ולומר שבמקרים שיש לנו ירידה חדה נוספת בהכנסות ממסים, שיש לנו רמת אינפלציה גבוהה יותר משחזינו, מריבית או ממדד כזה או אחר במשק, נתכנס שוב בכנסת ונדון על הצעת התקציב מחדש, ולא ניתן שיהיה להם צ'ק פתוח לשנתיים, לא משנה מה המצב הכלכלי, והממשלה תעשה ככל העולה על רוחה.

רונית תירוש: הממשלה לא באה בידיים נקיות ולא באה בניסיון להסביר את מהלכיה או להגיע לאיזו הבנה עם האופוזיציה, לכן האופוזיציה תעשה הכול, גם אם אנחנו במיעוט, לא רק כדי למנוע את המהלך הזה, אלא לפחות להסביר אותו לציבור הרחב, בין שהוא צופה בנו כרגע, ואני בספק, ובין באמצעות אמצעי המדיה השונים שיתפרסמו מחר בבוקר.

רונית תירוש: אני רוצה לדבר על המהות.

רונית תירוש: במהות יש לי בעיה.

רונית תירוש: מה רוצה ראש הממשלה?

רונית תירוש: שנסכים להביא את התקציב בתוך 107 ימים ולא בתוך 45 ימים כפי שנהוג היה?

רונית תירוש: לומר לכם את האמת, במצב המשברי שאנחנו מצויים בו הייתי מצפה שהוא יבוא ויאמר שהוא רוצה לקצר את 45 הימים והוא רוצה להביא מייד את חוק התקציב להצבעה.

רונית תירוש: לספור עוד 107 ימים זה נותן לנו יותר משלושה חודשים, זה אומר מאי, יוני, יולי ואפילו חלק מאוגוסט.

רונית תירוש: רק אז יאשרו את תקציב 2009, רטרואקטיבית.

רונית תירוש: גם אז לא – זה יקרה אולי בספטמבר.

רונית תירוש: מה יקרה אז?

רונית תירוש: ספטמבר מביא אותנו לשנת לימודים.

רונית תירוש: אני לא יודעת איך פותחים שנת לימודים כשלא יודעים מה התקציב.

רונית תירוש: כדי להיערך לשנת לימודים צריך, כמה חודשים קודם לכן, לדעת כמה תקנים יש, כמה תקציבים יש, כמה תמיכות אפשר לתת.

רונית תירוש: איך בכלל מוסד כלשהו במדינה, גורם כלשהו במדינה, יכול להתנהל ולהתקיים על תקציב שהוא 1 חלקי 12 מתקציב 2008, כשאנחנו יודעים אילו משברים יש כרגע בכל משרד?

רונית תירוש: אני לא מצליחה להבין.

רונית תירוש: לדחות את זה ל-107 ימים זה ממש לא ברור לי.

רונית תירוש: יותר מזה, זה נראה לי חוסר אחריות, דבר לא ראוי, לא נכון, ודבר שלדעתי יהיה בעוכרי המשק בישראל.

רונית תירוש: אני לא אצביע בעד התקציב, לא כי אני באופוזיציה, לא מפני שכך נהוג – שאופוזיציה מצביעה נגד כל מה שממשלה מביאה.

רונית תירוש: ממש לא.

רונית תירוש: אני עניינית.

רונית תירוש: אני תמיד אצביע לגופו של עניין, ככל שאני אוכל.

רונית תירוש: במקרה הזה אני מצביעה ואצביע נגד בלב שלם, משום שאני לא מוצאת בזה שום היגיון, אפילו לא מבחינה פרוצדורלית.

רונית תירוש: אני לא ארחיב את הדיבור על מה שאמרו חברי, על רמיסה ברגל גסה של חוק-יסוד, שאפילו לא מביאים אותו לוועדה הקבועה – ועדת החוקה, חוק ומשפט – אלא לוועדה מסדרת, שהיא ועדה זמנית.

רונית תירוש: לא מביאים לוועדת הכנסת שהיא ועדה קבועה, כי עדיין אין ועדת הכנסת.

רונית תירוש: אני כבר לא מדברת על המחטפים האלה.

רונית תירוש: כבר אמרו חברי ודיברו רבות על כך.

רונית תירוש: גם מבחינה פרוצודרלית וגם מבחינה מהותית אני לא מוצאת שום היגיון מדוע להביא את הצעת החוק הזאת של הממשלה בקריאה כל כך מחטפית, בשלוש קריאות ביום אחד.

רונית תירוש: אין בידי הציטטה מהשופט ברק, נשיא בית-המשפט העליון, שדיבר בזמנו על מחטף שנעשה בדרך דומה בהצעת חוק אחרת שבאה בשלוש קריאות ביום אחד.

רונית תירוש: היא היתה רעה, היא היתה חולה, היא היתה לא נכונה ולא ראויה.

רונית תירוש: מסתבר שאנחנו לא לומדים, לא מפיקים לקחים ולא לומדים מהעבר.

רונית תירוש: אני רוצה בכל זאת להשאיר קצת זמן ולאחל לעם ישראל ולנו חג שמח.

רונית תירוש: באמת באמת אני רוצה לקוות שהממשלה הזאת תימנע מטעויות כפי שהיא טועה היום.

רונית תירוש: הלוואי שהיא תצליח להנהיג אותנו בדרך נכונה וישרה.

רונית תירוש: תודה.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חיים רמון – לא נמצא.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת נחמן שי; עשר דקות.

שי חרמש: אפשר להעביר עודפים?

אופיר אקוניס: לא, אי-אפשר, חבר הכנסת חרמש, להעביר עודפים.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שי, אנחנו לא מחשיבים לך את זמן ההליכה ואת זמן העצירה ליד יושבת-ראש האופוזיציה בעשר הדקות.

אופיר אקוניס: הזמן דוחק, כי ליל הסדר מתקרב.

אופיר אקוניס: גם לאופוזיציה הוא מתקרב.

אופיר אקוניס: מתחילים באותו זמן.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זמננו בידינו.

נחמן שי: קודם כול, החברים שיושבים במליאה אינם יודעים שתוצאת המשחק שמתנהל עכשיו בין "מכבי חיפה" לבין אשדוד היא 0:3.

אופיר אקוניס: 0:3 לחיפה.

נחמן שי: אוהדי "בית"ר ירושלים" במצוקה.

אופיר אקוניס: דרך אגב, אמרה שזאת התוצאה הסופית, חבר הכנסת שי.

נחמן שי: גם אוהדי "הפועל תל-אביב" שנמצאים פה – במצוקה.

אופיר אקוניס: איפה נמצאים פה אוהדי "הפועל תל-אביב"?

אופיר אקוניס: חבר הכנסת רמון לא נמצא באולם.

נחמן שי: חברת הכנסת היא אוהדת "הפועל תל-אביב".

אופיר אקוניס: חברת הכנסת תירוש, את אוהדת "הפועל תל-אביב"?

רונית תירוש: לא לסכסך ביני לבינם.

נחמן שי: התוצאה הזאת לא אומרת דבר לגבי סח'נין, שלצערנו נמצאת בחלק התחתון של הטבלה.

אופיר אקוניס: האם עוד מישהו רוצה לומר לנו איזו קבוצה מועדפת עליו?

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ברכה, אתה בעד סח'נין.

מוחמד ברכה: "מכבי חיפה".

מוחמד ברכה: "מכבי סח'נין" עדיפה, כמובן.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: בלי סיכוי אתה מעביר את תמיכתך ל"מכבי חיפה".

רונית תירוש: תברך את בניון.

נחמן שי: אומרים לי שהתוצאה היא 0:4 ולא 3.

אופיר אקוניס: טוב, יש לנו פה עוד זמן.

אופיר אקוניס: אולי זה 0:5, 0:6.

אופיר אקוניס: פעם "מכבי חיפה" ניצחה את "מכבי תל-אביב" 0:10.

אופיר אקוניס: אני זוכר את זה כאוהד "מכבי תל-אביב", דרך אגב.

נחמן שי: החברים שיושבים פה ומקדישים מזמנם אינם יודעים את תוצאת המשחק.

אופיר אקוניס: אנחנו מאוד מודים לך על העדכון.

נחמן שי: אני רואה ששגיתי.

נחמן שי: זה לא 3, זה 4.

אופיר אקוניס: יושבת-ראש האופוזיציה לא הודיעה לנו איזו קבוצה היא אוהדת.

נחמן שי: אני אעבור עכשיו לנושא שעומד על סדר-היום.

נחמן שי: זמני הולך ותם.

אילן גילאון: מי צחק מאשדוד?

נחמן שי: אשדוד כבר שיחקו והפסידו.

נחמן שי: אני שמח שהעליתי בכל זאת איזו סוגיה מעוררת עניין על סדר-היום – – –

מוחמד ברכה: – – –

נחמן שי: בדיוק, כי הכנסת היתה קצת רדומה, אז אני החזרתי אותה לחיים.

נחמן שי: רציתי לומר לכם שאני פשוט מצטרף לרבים מקודמי בתמיהה על מה ולמה הזדרזה הממשלה – שרק אחד מנציגיה פה, וכל הספסלים האלה כמובן ריקים – להגיש את הצעת החוק המגונה והבלתי מתקבלת על הדעת הזאת.

נחמן שי: אני מצטט מתוך הנייר הכחול.

נחמן שי: חשבתי לקרוא את כולו, אבל אני אחסוך מכם, ואני קורא רק את הציטטה הבאה: "נוכח המשבר בכלכלת העולם, שהוא בעל השלכות על המשק הישראלי, אישור תקציב המדינה לשנת 2009 במועד הקבוע – – – ימנע מהממשלה ומהכנסת להתאים את התקציב כך שישקף את הצורך בהתמודדות עם השלכות המשבר האמור.

נחמן שי: זאת ועוד, התמודדות עם השלכות המשבר הכלכלי העולמי בנסיבות שעדיין לא אושר התקציב לשנת 2009, מחייבת לקבוע כבר עתה את תקציב המדינה לשנים 2009 ו-2010.

נחמן שי: קביעה כזו נועדה ליצור ודאות ויציבות לתקופה שהיא ארוכה מיתרת שנת תקציב 2009.

נחמן שי: תקציב לשנתיים כאמור, לא יוכל להגיע לכלל בשלות ולעבור את כל הליכי החקיקה בממשלה ובכנסת, בתקופה של 45 ימים".

נחמן שי: וזה בדיוק ההיפך.

נחמן שי: כל מה שנאמר פה זה פשוט אקרובטיקה לשונית – זה בדיוק ההיפך.

נחמן שי: משום שאילו רצתה הממשלה באמת לבנות תקציב שתואם את ההתפתחויות הכלכליות הבלתי-צפויות, היא היתה צריכה להביא תקציב גמיש, ואפילו לגזור אותו ליחידות יותר קטנות, ובוודאי לא למהר ולחייב את עצמה בשנה וחצי ואולי אפילו יותר.

נחמן שי: זאת פשוט טעות, וכל אחד שניהל אי-פעם מכונית שנוסעת על שלושה גלגלים יכול היה להגיד לכם את זה.

נחמן שי: אבל אני רואה שמלים כבר קצת איבדו את טעמן, ואפשר לעשות בהן שימוש גם כזה וגם כזה, וכך עשתה גם הממשלה, אדוני היושב-ראש, בנושא הזה.

נחמן שי: נימוקיה שונים לחלוטין מאלה שהובאו בפנינו.

נחמן שי: בדיוק להיפך.

נחמן שי: אני מבין שצריך לשרוד, צריך לשלוט ולנהל את המדינה בדרך שבחרה ללכת, ולכן עדיף שיהיה תקציב לתקופה ארוכה; בתקציב לתקופה ארוכה יהיה שקט, ואנחנו פשוט, כנראה, קונים פה שקט.

נחמן שי: אבל אני רוצה לומר לכם שהשקט הזה הוא שקט זמני מאוד.

נחמן שי: מי שלא יודע את זה ומי שלא מודע לזה, מוטב שיבדוק את עצמו.

נחמן שי: הכנסת עסקה היום, באופן מפתיע, בשני נושאים, גם בנושא הכלכלי וגם בנושא המדיני.

נחמן שי: היום אחר-הצהריים אמר נשיא ארצות-הברית דברים מאוד חשובים בהצהרה שמסר לא רחוק מהאזור שלנו.

נחמן שי: הוא מתקרב – הסופה מתקרבת אלינו.

נחמן שי: עכשיו הסופה שקוראים לה ברק אובמה הגיעה לטורקיה.

נחמן שי: אומר הנשיא אובמה כשביקר בטורקיה, ואני מצטט שוב: "הרשו לי להיות ברור: ארצות-הברית תומכת בבירור ביעד של שתי מדינות – ישראל ופלסטין – החיות זו לצד זו בשלום ובביטחון.

נחמן שי: זו המטרה המשותפת לפלסטינים, לישראלים ולבעלי הרצון הטוב מסביב לעולם.

נחמן שי: זו המטרה שעליה הסכימו הצדדים במפת הדרכים ובאנאפוליס, וזו המטרה שאפעל להשיג בתור נשיא".

נחמן שי: את זה אומר נשיא ארצות-הברית, שאנחנו מכבדים אותו, ואני מבין שראש הממשלה עושה הכנות לנסוע לבקר אותו בבית הלבן בשדרות פנסילבניה בוושינגטון.

נחמן שי: ואני אומר לעצמי, איך הוא ייסע אליו כשהוא חושב בדיוק ההיפך ממנו?

נחמן שי: ומה הוא יגיד לו? ואיך תיראה הפגישה ביניהם?

נחמן שי: מאוד מאוד סקרן לדעת.

נחמן שי: זה דבר אחד.

נחמן שי: אני, כמובן, מזמין להיות הזבוב על הקיר – כולם רוצים להיות זבובים בימים האלה; גם אני רוצה להיות זבוב על הקיר ולשמוע את הדיאלוג בין השניים.

נחמן שי: אני יכול לשחזר לכם אותו, כי בעוונותי הרבים כבר הייתי נוכח בפגישות האלה וראיתי איך הן מתנהלות.

נחמן שי: אבל אני לא רוצה להתרחק מהנושא שעומד על סדר-היום, שהיושב-ראש לא יגיד לי שאני בורח לו, וכבר פתחתי בכדורגל, אז אני אומר דבר אחד: הנושא הכלכלי שאנחנו מדברים בו קשור בקשר הדוק מאוד לפגישה הזאת בוושינגטון; קשור בקשר הדוק מאוד.

נחמן שי: כי מי שחושב שארצות-הברית נתונה בכיס של מדינת ישראל ותיתן לה עד סוף כל הדורות עזרה כספית ועזרה כלכלית וסיוע צבאי, טועה טעות מרה.

נחמן שי: זה לא מובטח.

נחמן שי: כבר היום היו ידיעות בעיתונות שאמרו במפורש שארצות-הברית שוקלת אם להמשיך גם את הסיוע הצבאי לישראל, שעומד על 3 מיליארדי דולר בשנה, והנשיא בוש הבטיח אותו לעשר השנים הבאות.

נחמן שי: ראש הממשלה לשעבר אולמרט חזר גאה מוושינגטון ואמר שיש לו 30 מיליארד דולר.

נחמן שי: אבל אין לו.

נחמן שי: אין לו, מפני שהסופה הכלכלית הזאת שחלפה על פני אמריקה תשפיע גם פה.

נחמן שי: לכן, מי שיבוא לשדרות פנסילבניה בוושינגטון בחודש הבא צריך לשמוע לא רק את השפה המדינית של אובמה, אלא גם את השפה הכלכלית של אובמה.

נחמן שי: הוא צריך להיות מודע לזה שלא בטוח שהאמריקנים יסייעו לישראל גם בשנים הבאות, כי יש להם צרות משלהם.

נחמן שי: לכן, מי שמכין את תקציב המדינה – ואולי עכשיו האורות עוד דולקים לא רחוק מפה במשרד האוצר וידלקו הרבה – צריך לחשוב שהמהלכים המדיניים שמדינת ישראל נוקטת קשורים בקשר הדוק לסיוע הכלכלי לישראל.

נחמן שי: וזה לא רק הסיוע הכלכלי – זה 10 מיליארדי דולר הערבויות המפורסמות, שכבר קטנו בינתיים, זאת עמדתה של ארצות-הברית והשפעתה על מדינות אירופה.

נחמן שי: יש קשר הדוק, חברי, אדוני היושב-ראש, בין כלכלה לבין מדיניות בימים האלה, הדוק מאוד.

נחמן שי: לכן, מי שדוחה את עמדת ארצות-הברית, מי שאומר שמפת הדרכים היא ככה וככה ואנאפוליס מת, ואין יותר שתי מדינות לשני עמים, לוקח אחריות כבדה מאוד גם לכלכלתה של מדינת ישראל, וגם לדרך הכלכלית שמדינת ישראל תלך בה בשנים הקרובות.

נחמן שי: מפני שמי שחושב שהאמריקנים מפרידים, ומצד אחד הם יגידו לנו "אנאפוליס", מצד שני הם ישמעו מאתנו "לא" ומצד שלישי הם ימשיכו לתמוך בנו, טועה טעות מרה.

נחמן שי: לכן, מה שקרה היום אחר-הצהריים בכנסת זה בדיוק מיניאטורה של מה שהולך לקרות: מצד אחד אנחנו רוצים לדון בתקציב, ואנחנו לוקחים לעצמנו את כל הזמן שבעולם, ומצד שני אנחנו אוטמים את האוזניים משמוע מה שאומר לנו נשיא ארצות-הברית.

נחמן שי: זה לא עובד כך יותר, חברים.

נחמן שי: העולם השתנה, העולם מחובר, הנושא הכלכלי והנושא המדיני צמודים זה לזה.

נחמן שי: לכן, אדוני היושב-ראש, אני יודע שמעמדך בסיעת הליכוד הוא בכיר, ויש לך השפעה – אני מציע לך למסור לשר לאסטרטגיה כלכלית – אנחנו עלינו במדרגה אחת – –

מוחמד ברכה: שר-על.

נחמן שי: שר-על לאסטרטגיה כלכלית.

נחמן שי: – – שיביא בחשבון שיש היום עולם שהוא יותר מגוון ממה שהיה.

נחמן שי: ומי שרוצה להכין את התקציב הבא של מדינת ישראל – שיחכה קצת.

נחמן שי: שיחכה לפחות עד אחרי הביקור בוושינגטון, כי כשיחזור משם השר-על לעניינים האסטרטגיים, הוא כנראה יצטרך להכין תקציב חדש.

אופיר אקוניס: מאה אחוז, תודה, אני אמסור.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך, חבר הכנסת שי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת רוברט טיבייב ישנו?

אופיר אקוניס: לא נמצא.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת .

אופיר אקוניס: גם לך יש עשר דקות.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, השר מרגי, חברי חברי הכנסת, לא יתפלא השר מרגי – היום שלחו את השר כהן להסביר לנו למה חשוב לבצע את החוק הזה, למה חשוב ללכת, אחרת יקרה כאן אסון כלכלי.

מגלי והבה: הוא רק שכח שבעצם ב-2003 המצב הכלכלי היה הרבה יותר קשה.

מגלי והבה: כשאני הערתי בזמנו, כשהציגו את הממשלה, שיקרה בדיוק מה שקרה ב-2003, כאשר כל ההבטחות והרפורמות הקשות ביותר שפגעו באוכלוסיות החלשות – אותה ממשלה עשתה את זה.

מגלי והבה: אותו ראש ממשלה, כשהיה שר אוצר.

מגלי והבה: אבל באים ומנסים להסביר לנו.

מגלי והבה: כולם דיברו פה על המחטף הקונסטיטוציוני; הסבירו כולם מה קרה שבפחות מ-24 שעות מנסים לנצל את הכוח הדורסני של הקואליציה על מנת להשיג הישגים במינימום זמן.

מגלי והבה: אבל שכחו – אני הייתי אישית שותף להכנה של ארבעה תקציבים: תקציב 2003 אחרי בחירות, ממרס עד מאי הספקנו להכין תקציב לשנה ולהעביר אותו עם כל הרפורמות שהיו שם, והן היו רפורמות קשות.

מגלי והבה: אחר כך, אותו הדבר ב-2006.

מגלי והבה: ב-14 במאי הוצגה הממשלה.

מגלי והבה: עד סוף יוני הספקנו להגיש תקציב שלם.

מגלי והבה: היה לנו זמן, היו ועדות קבועות שדנו בסעיפי התקציב.

מגלי והבה: אבל אני לא מתפלא מדוע אצה לכם הדרך.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, היום רק הוסיפו את שני השרים, או סגני השרים בעצם, והממשלה הזאת הפכה ל-39 שרים וסגני שרים.

מגלי והבה: עלות של כל שר, דרך אגב – אני לא עשיתי את החישוב אבל אלה שעשו את החישוב – 9 מיליוני שקלים.

מגלי והבה: דיברתי עם עוד מפלגה בימין הקיצוני האחר, שאומרת: אולי גם אנחנו, מנהלים אתנו משא-ומתן להצטרף.

מגלי והבה: אז לאיזה תקציב הם רוצים להגיע עם הוצאות הממשלה הבזבזנית הזאת?

מגלי והבה: רוצים לעשות את הקיצוצים – הבטיחו.

מגלי והבה: יושבים פה כמה חברי קואליציה.

מגלי והבה: עלות הקואליציה הזאת 6 מיליארדי שקלים.

מגלי והבה: איך יבצעו את התשלום הזה?

מגלי והבה: אז עם ממשלה כזאת – פגשתי, דרך אגב, ככה עוד איזה סיפור, בדרך בבוקר איזה שר אמר לי: ביום שבת הייתי שר חשוב, היום חזרתי להיות כלומניק.

מגלי והבה: שלא לדבר על שרי ביטחון ושרי אסטרטגיית-על וכל מה שקשור.

מגלי והבה: נוח לממשלה הזאת להתייחס אלינו ככה.

מגלי והבה: כשקואליציה עולה 6 מיליארדי שקל ומתכננים קיצוץ של 10 מיליארדי שקל – אז צריך למצוא תשובות לתקציב הזה.

מגלי והבה: ופתאום מדברים על שולחן עגול.

מגלי והבה: יושב-ראש ההסתדרות ועוד בכירים אחרים במשק משתפים פעולה עם אותה ממשלה שהולכת לגזור גזירות כלכליות קשות מאוד במינימום זמן, לפני שהוועדות התחילו לעבוד.

מגלי והבה: הגזירות האלה, אנחנו נראה אותן.

מגלי והבה: כשאנחנו מדברים על הקפאת שכר, זה דברים שהדליפו אלה שהכינו את התקציב באוצר.

מגלי והבה: כשמדברים על פטורים למיניהם במיליוני שקלים – שמעתם הרי על ההבטחה לפני הבחירות, או תוך כדי הבחירות, מה שאמר אותו ראש הממשלה: אני רוצה לקצץ ולהוריד את המס, את המסים שהאזרחים משלמים.

מגלי והבה: אז מאיפה המסים האלה?

מגלי והבה: איך יוריד אותם כשיש לו התחייבויות כאלה?

מגלי והבה: אז כל אלה שמנסים לתרץ שיש לנו בעיה של זמן להכין תקציב לשנה הזאת ולשנה הבאה – במיוחד, אני לא יודע איך הקואליציה – יש קואליציה של 15 חברי כנסת, יש קואליציה של שלושה חברי כנסת, וחברים בממשלה הזאת מסכימים לוותר על הזכות שלהם לדון בתקציב גם של השנה וגם של השנה הבאה.

כרמל שאמה-הכהן: ידונו עכשיו.

מגלי והבה: אה, ידונו.

מגלי והבה: בהחלטות כאלה מרתוניות של "תנו לי שלושה חודשים ואז נדבר על תקציב של 18 חודשים".

מגלי והבה: אני רוצה לראות אותם אנשים, כולל אלה מש"ס, המפלגה החברתית, איך יתייחסו לאנשים קשי-יום שיבואו ויגידו: אנחנו נפגענו מהחלטות הממשלה, מהקיצוצים המתוכננים.

מגלי והבה: לא ימציאו כסף, יצטרכו לקצץ ממה שיש.

מגלי והבה: קיצוצים רוחביים במשרדי הממשלה.

מגלי והבה: האם נשאר משהו למשרדי הממשלה, לכמות הזאת, לקצץ בהם?

מגלי והבה: חברים, לקצץ בתקציב הביטחון.

מגלי והבה: אנחנו מדברים על קיצוץ בתקציב, כשרק לפני שנה הממשלה אישרה 2.4 לתקציב הביטחון, בעקבות כל ההוצאות שהיו להם.

מגלי והבה: עכשיו אומרים לקצץ בתקציב הביטחון.

מגלי והבה: הביטחון לא ייתן להם.

דוד רותם: זאת לא אותה הממשלה.

מגלי והבה: נכון.

מגלי והבה: אבל הממשלה הזאת, אדוני, במלחמת לבנון השנייה, להזכיר לך, עלות המלחמה היתה 11 מיליארד שקל והאזרחים במדינת ישראל כמעט לא הרגישו בתשלום או בהכבדה בתשלומי מסים או בהכבדה עליהם בקיצוצים למיניהם.

מגלי והבה: מה אתם רוצים לעשות עכשיו?

דוד רותם: הם הרגישו את המלחמה.

מגלי והבה: לכן, כשאנחנו מדברים על ממשלה כזאת, אדוני היושב-ראש, של 39 שרים, איפה הבושה?

מגלי והבה: וסגני שרים ולשכות ושר לא יודע מה הוא עושה והשני לא יודע מה לעשות.

מגלי והבה: ומדברים, כיף להם.

מגלי והבה: אני רוצה לראות את ההבטחות שנתנו ערב הבחירות לאנשים שבחרו בהם.

מגלי והבה: איך יעמדו בהבטחות האלה?

מגלי והבה: כשאנחנו רואים היום – אנחנו יודעים כמה נלחמו על המע"מ באילת, לדוגמה.

מגלי והבה: וכמה אותם 12 חברי כנסת, שהיו פה מהליכוד, נלחמו וביקשו לא להוריד את הפטור ממע"מ באילת, ובצדק.

מגלי והבה: במיוחד, כשאילת היום נמצאת בתחרות – לא רחוק משם.

מגלי והבה: אם בתחרות הזאת לא נמשיך לעודד את הפיתוח ואת מה שקורה שם מבחינת הפיתוח התיירותי והכלכלי, אנחנו נגיע למצב שגם שם יצטרכו אותם חברי כנסת שעמלו, היום חלקם שרים – אני לא יודע, דרך אגב, כמה חברי כנסת נשארו מהליכוד שאין להם תפקיד ובאיזה ועדות יהיו, אבל זה סיפור אחר.

מגלי והבה: איך הם יסתכלו בעיניהם של אותם בוחרים שהם אמרו להם, אנחנו לא ניתן לבטל את הפטור ממע"מ באילת, ואני רואה שיש כוונות לעשות גזירות.

מגלי והבה: שלא לדבר על תוכניות ממשלתיות לפריפריה ולמגזרים השונים.

מגלי והבה: אז הוא יכול להגיד, אני בניתי ממשלה – אני מדבר לכיסא הריק – והקמתי ממשלה גדולה וענקית כדי שיהיה לי שקט ל-18 חודשים וכל המפלגות הקואליציוניות רק ישתו מים.

מגלי והבה: איך יעמוד בפיתוח הפריפריה, אם זה בנגב אם זה בגליל?

מגלי והבה: עם תוכניות כאלה אנחנו רואים כמה אנחנו הולכים למצב יותר קשה.

מגלי והבה: תהיה אינפלציה בממשלה.

מגלי והבה: אנחנו אומנם יודעים מה הצונאמי הכלכלי שמחכה לנו בפינה, ואותה ממשלה תמשיך להגיד: אנחנו את שלנו עשינו.

מגלי והבה: עשינו בקיצוצים, עשינו בהכבדה על השכבות החלשות, עשינו בכך שאותם אנשים, שיבואו בטענות למפלגות שייצגו אותם.

מגלי והבה: אז המפלגה החברתית – הזכרתי את ש"ס, מבחינת המפלגה השנייה שהיא גם בקואליציה של ליברמן, גם כן, כל ההבטחות למיניהן להקים בית-חולים באשדוד ולהיטיב עם העולים ולדאוג לעלייה – אני לא יודע איך יגידו.

מגלי והבה: מינו שר לענייני מיעוטים.

מגלי והבה: יגיד להם: מה, אחרי כל כך הרבה שנים אנחנו באים לטפל בכם בשביל לתת לכם שוויון.

מגלי והבה: אז את המסחרה הזאת – אדוני היושב-ראש, אני מציע שהממשלה הזאת תתייחס ברצינות גם לתקציב שלה וגם לאזרחים שלה.

מגלי והבה: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך, חבר הכנסת והבה.

רונית תירוש: מעכשיו חמש דקות לכל דובר.

אופיר אקוניס: נהדר, אנחנו מתקדמים.

אופיר אקוניס: עוד מעט אנחנו מתקדמים לשלוש דקות, ויש לנו גם דקה פה.

אופיר אקוניס: תודה רבה לכם.

אופיר אקוניס: אני מודה למרכזי האופוזיציה.

אופיר אקוניס: האם זה חל גם על חברת הכנסת אדטו?

אופיר אקוניס: חברת הכנסת אדטו, היתה פה הודעה, חמש דקות לכל דובר.

רחל אדטו: אחרי.

רוני בר-און: אתה לא יכול לקבל הוראות כאלה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר-און, זה בהודעת האופוזיציה.

אופיר אקוניס: סליחה, חבר הכנסת אורון, האם זה חל גם על חברת הכנסת אדטו?

אופיר אקוניס: לא, עשר דקות.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת רחל אדטו, בבקשה, ולאחר מכן – חבר הכנסת יוחנן פלסנר.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת פלסנר, חמש דקות עומדות לרשותך, אז תקצר את נאומך בחצי, בבקשה, על-פי הודעת האופוזיציה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אורון חזר בו ואנחנו חוזרים לעשר דקות.

אופיר אקוניס: מי מוסמך?

חיים אורון: – – –

אופיר אקוניס: כבר היינו בעשר דקות, אדוני.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת אדטו, השעון כבר מתקתק.

רחל אדטו: אני רוצה להתחיל ביומנה של ח"כית מתחילה.

רחל אדטו: לפני 41 יום היתה השבעה.

רחל אדטו: נכנסנו לכאן.

רחל אדטו: עברו 41 יום והייתי רוצה לסכם את 41 היום מנקודת מבטי.

חיים אורון: את כבר מסכמת?

חיים אורון: – – –

רחל אדטו: כן.

רחל אדטו: התחלנו בטקס חגיגי למחצה ובעקבותיו שמענו על תהליך הרכבת הממשלה.

רחל אדטו: הרכבת ממשלה בהסכמים שהיו במיליארדים, שרים מיותרים, סגני שרים בלי תיק, ממשלה לתפארת.

רחל אדטו: אבל זאת לא הבעיה.

רחל אדטו: הבעיה היתה שמבחינתי, להסתכל – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר-און, חברת הכנסת אדטו מבקשת את עזרתי להמשיך את דבריה, אז אני עוזר לה.

רחל אדטו: תודה רבה.

רחל אדטו: יש שיתוף פעולה.

רחל אדטו: היכן היתה הבעיה שאני רואה?

רחל אדטו: הבעיה היתה שאנחנו חיים במצב כזה שאף אחד אין לו אחריות למלים שנאמרו.

רחל אדטו: מותר להגיד מה שרוצים, לעמוד בנאומים חוצבי להבות כמה חודשים קודם, שלוש שנים קודם.

רחל אדטו: ממשלה גדולה, ממשלה מיותרת, תיקים מנופחים, תיקים חסרי משמעות, ופתאום, שנתיים אחר כך, כאילו לא נאמרו המלים האלה.

רחל אדטו: מה שרואים מפה לא רואים משם, אבל בן-אדם אין לו אחריות למלים שהוא אומר?

רחל אדטו: אז זה ניחא.

רחל אדטו: זה היה שלוש שנים קודם.

רחל אדטו: ירון דקל היטיב להזכיר את המשפטים האלה, הן של , הן של בנימין נתניהו.

רחל אדטו: זה ניחא.

רחל אדטו: עומד יושב-ראש סיעת העבודה, נואם נאומים חוצבי להבות חודש קודם, ולא עובר חודש והבן-אדם חוזר בו מכל אשר נאמר בשם טובת המדינה כזאת ואחרת והכול מתהפך.

רחל אדטו: אני, מנקודת מבטי, מנקודות מבט אחרים – איפה האחריות של האנשים למלים שנאמרות?

רחל אדטו: אין לאף אחד.

רחל אדטו: כל מה שנאמר מותר להפוך?

רחל אדטו: בשם מה?

רחל אדטו: אז זה היה הרכבת הממשלה.

רחל אדטו: הגענו להרכבת הממשלה, הממשלה הוצגה כאן.

רחל אדטו: והנה, מה ראינו עכשיו?

רחל אדטו: יש לנו מאבק חדש.

רחל אדטו: ממשלה גדולה, ממשלה של 31 שרים – אין שר בריאות.

רחל אדטו: עברנו תהליך, עברנו שבוע-שבועיים של מירוץ אחרי שר הבריאות.

רחל אדטו: בג"ץ שמונח עכשיו בפתח בית-המשפט העליון על משרת חצי סגן – אם זה חוקי או לא חוקי.

רחל אדטו: גם על כך צריכה ממשלת נתניהו לתת מענה.

רחל אדטו: עברנו את השלב הזה.

רחל אדטו: היום נתמנה לתפקיד סגן השר איש שאני בהחלט מברכת על בחירתו בתור אדם שיכול להועיל למערכת הבריאות, אבל זה לא פתר את בעיית סגן השר.

רחל אדטו: אז עברנו הלאה.

רחל אדטו: עוד דבר נוסף – יש לנו יושב-ראש הסתדרות שמנהל לנו את הממשלה.

רחל אדטו: איפה ניגודי העניינים?

רחל אדטו: מי שמע על המושג הזה ניגודי עניינים, שבן-אדם שאמור להיות נציגם של העובדים – הוא מכתיב את המדיניות הכלכלית של ממשלת ישראל?

רחל אדטו: מה יקרה ביום שהוא יצטרך לבוא ולהתנגש עם הממשלה ולהגן על עובדים?

רחל אדטו: איך הוא יכול לעשות את זה?

רחל אדטו: איפה האחריות?

רחל אדטו: אז גם פה נאמרו מלים.

רחל אדטו: אין אחריות ואין שום דבר שעומד מאחורי המלים.

רחל אדטו: כל זה ב-41 יום.

רחל אדטו: ואז הגענו ליום הזה, היום הזה שבו אנו ניצבים כאן, חמישה ימים אחרי הקמת הממשלה המפוארת, ואנחנו מדברים על עוד דבר שהוא מאושיות המדינה וזה חוקי-יסוד.

רחל אדטו: יש לנו חוקי-יסוד.

רחל אדטו: הבוקר אמרתי שחוקי-יסוד הם דבר שכולנו לומדים, נבחנים עליו באזרחות, נבחנים עליו בלשכת עורכי-הדין, אבל פה באולם הזה לחוקי-יסוד אין משמעות.

רחל אדטו: מותר בהינף אצבע להפוך את חוקי-היסוד, בגלל הסכמים קואליציוניים כאלה ואחרים, ועד רגע זה לא ברור גם למה, מעבר להצדקה של הסכמים קואליציוניים.

רחל אדטו: אז עוד נקודה אחת שאנחנו עוברים ומתבזים עליה, כמו ברצף הדברים האחרים; וכל דבר שאמרתי עד עכשיו הוא דבר שאנחנו מתבזים – מתבזים בפני שולחינו, מתבזים בפני ילדינו, מתבזים בפני הציבור.

רחל אדטו: לא פלא שאחר כך הוא אומר, איך אנחנו עומדים כאן מעל במת הכנסת.

רחל אדטו: ואז הגענו לדבר האחרון של היום, וזה התקציב לשנתיים.

רחל אדטו: חשבתי היום רק על דוגמה קטנה שבקטנות, שמאוד קרובה ללבי, בעניין התקציב לשנתיים.

רחל אדטו: בואו ניקח את נושא סל התרופות.

רחל אדטו: סל התרופות, שעמד עד עצם היום הזה בבסיס כל הסכם קואליציוני כזה ואחר – הגדלת סל התרופות, עדכון של סל התרופות.

רחל אדטו: ומה נעשה עם תקציב לשנתיים?

רחל אדטו: הרי אנחנו יודעים שב-2010, בשנה הזאת נגמר התקציב המוגדל של סל התרופות.

רחל אדטו: אם היום קובעים תקציב לשנתיים, מה זה אומר לגבי סל התרופות?

רחל אדטו: אני, כחברה בוועדת סל התרופות שבע שנים, יכולה להגיד בביטחון מוחלט את מה שאני אומרת.

רחל אדטו: מה יגיד התקציב לשנתיים?

רחל אדטו: האם היום יושבים פקידי האוצר, שתמיד מתנכלים לנושא סל התרופות – האם היום כשהם מתכננים את התקציב לשנתיים הם כבר עושים את העדכון של הסל הבא לעוד שנה?

רחל אדטו: חד-משמעית לא.

רחל אדטו: איפה נעמוד אז?

רחל אדטו: סגרנו תקציב, התקציב סגור, אין חוק הסדרים, לא יהיה אפשר להעביר את זה בדרך כזאת או אחרת.

רחל אדטו: ואז, מה יהיה עם נושא סל התרופות?

רחל אדטו: לכן, כל הדברים האלה שאני מביאה עכשיו, מנקודת מבט שלמדתי ב-41 היום האלה – כל הדברים האלה שמניתי, שהם רצף של דבר שגורר דבר שגורר דבר, והכול נעשה בצורה של מחטפים כאלה ואחרים ובהתנהגות שהיא ממש מביישת את המקום הזה.

רחל אדטו: לכן, אני מוחה על כל אפשרות וכל ניסיון, הן לכופף את חוקי-היסוד להסכמים קואליציוניים והן לכופף את חוק התקציב.

רחל אדטו: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה לחברת הכנסת ד"ר רחל אדטו.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת יוחנן פלסנר.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אורון, אתה רוצה לחזור לחמש דקות או שאתה אומר שאנחנו נשארים עד עשר?

חיים אורון: ההוראה היא עד עשר דקות.

חיים אורון: אם אין לו מה להגיד, שלא ידבר עשר דקות.

אופיר אקוניס: אכן כך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת פלסנר שמע אותך, הוא בדיוק חלף על פניך.

אופיר אקוניס: עד עשר דקות.

אופיר אקוניס: אתה לא חייב.

אופיר אקוניס: אתה יכול אבל לא חייב.

אופיר אקוניס: אם הבנת את הרמז, אנחנו נשמח.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, הזכות לנאום במליאה היא זכות ציבורית, ואני משתמש כאן בזמן ציבורי, ועל כן אני אשתמש בו בתבונה.

אופיר אקוניס: לא שמעתי עדיין את הביטוי הזה, "זמן ציבורי".

אופיר אקוניס: חשבתי שהזמן הוא אוניברסלי.

יוחנן פלסנר: זמן ציבורי, הציבור מקשיב.

יוחנן פלסנר: חבר הכנסת רותם, הציבור מצפה מאתנו, האופוזיציה, שנייצג אותו, בעיקר ה-300,000 שאתה נטשת, אבל זה לא נושא הדיון.

אופיר אקוניס: רק להבהיר, זה עשר דקות כולל קריאות ביניים, כי ליל הסדר מתקרב.

יוחנן פלסנר: אני מבקש שתגן עלי.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: אני אגן עליך.

אופיר אקוניס: עד עכשיו אלה היו קריאות ביניים די רגועות.

דוד רותם: – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת רותם, חבר הכנסת פלסנר רוצה להתחיל את עשר הדקות שלו, את נאומו.

יוחנן פלסנר: אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, חברי הכנסת מהאופוזיציה, מהקואליציה, אלה שוויתרו על ערכים תמורת כיסאות, אלה שוויתרו על כל העקרונות שלהם.

יוחנן פלסנר: דיברתם על ברית הזוגיות, ומה הבאתם לבוחרים שלכם?

דוד רותם: – – –

יוחנן פלסנר: היתה לכם עכשיו הזדמנות.

יוחנן פלסנר: אל תגיד לי 2007 – תגן עלי, אדוני היושב-ראש – אל תספר לי על 2006.

אופיר אקוניס: סליחה, חבר הכנסת פלסנר, אתה פותח בדו-שיח, וחבר הכנסת רותם – אנחנו לא בדו-שיח, אנחנו בנאום.

יוחנן פלסנר: לא, אני מדבר עם סיעת ישראל ביתנו.

אופיר אקוניס: אם אתה מדבר, זאת בעיה שלך.

אופיר אקוניס: אז אנחנו מחליטים – – –

יוחנן פלסנר: אני לא מדבר עם חבר כנסת מסוים, עם הסיעה כולה.

אופיר אקוניס: אבל הסיעה מיוצגת רק על-ידי חבר כנסת אחד.

יוחנן פלסנר: הבטחתם ברית זוגיות, הבטחתם גיורים, ולא קיימתם.

יוחנן פלסנר: אבל גם בזירה הכלכלית, גם בזירה הכלכלית אכזבתם את הבוחרים שלכם.

יוחנן פלסנר: אתם לא מייצגים אותם ואתם לא מייצגים את האינטרס של מדינת ישראל.

יוחנן פלסנר: אבל לא רק אתם.

יוחנן פלסנר: מי עוד לא מייצג את הדרך הכלכלית שלו?

יוחנן פלסנר: השר-על לאסטרטגיה כלכלית.

יוחנן פלסנר: אז בואו נראה, מה הוא עשה ב-2003?

יוחנן פלסנר: מה הפך אותו לאסטרטג כלכלי?

יוחנן פלסנר: היו לו כמה עקרונות, ודרך אגב, עם הרבה מהעקרונות אני מסכים.

יוחנן פלסנר: השאלה אם הוא מסכים אתם – זאת כבר שאלה אחרת.

יוחנן פלסנר: בואו נשים את הדברים על השולחן.

יוחנן פלסנר: היציאה שלנו מהמשבר הכלכלי ב-2003 – אני מפרגן למר נתניהו, אבל היא לא היתה בגלל הפעולות של מר נתניהו.

יוחנן פלסנר: שני העוגנים המשמעותיים ביותר שהוציאו אותנו מהשפל של 2003 – הראשון היה עיצוב הזירה הביטחונית-המדינית.

יוחנן פלסנר: צריך לזכור, היינו באמצע האינתיפאדה.

יוחנן פלסנר: עיצוב הזירה המדינית-הביטחונית החזיר את היציבות למשק, החזיר את הקונים לחנויות, החזיר את האמון.

יוחנן פלסנר: אתם צריכים לזכור, וכולנו זוכרים איזו אווירה היתה כאן, ועיצוב הביטחון על-ידי ראש הממשלה שרון יצר את המעטפת שאפשרה לצאת מהשפל הכלכלי, לא פעולות הקוסמות של מר נתניהו.

יוחנן פלסנר: וכמובן, התאוששות ההיי-טק העולמי.

יוחנן פלסנר: היתה נפילה בהיי-טק.

יוחנן פלסנר: ההיי-טק הוא קטר הצמיחה של המשק, אדוני היושב-ראש, אולי אז היית קצת עסוק בזירה הזאת ופחות בעולם ההיי-טק – – –

אופיר אקוניס: הייתי יועץ שר האוצר שאתה מדבר עליו.

יוחנן פלסנר: אם כך, אתה תדע להצדיק את דברי.

יוחנן פלסנר: ההתאוששות הגלובלית של ההיי-טק אפשרה לקטר הצמיחה של ההיי-טק לאושש את המשק.

יוחנן פלסנר: וכן, היו גם הפעולות הנחוצות והחשובות שיזם וגיבה מר נתניהו.

יוחנן פלסנר: אלה היו פעולות עם אפקט יותר ארוך-טווח, לא קצר-טווח, שאפשר את ההתאוששות.

יוחנן פלסנר: אבל מה עושה היום מר נתניהו – לא השר-על לאסטרטגיה, אלא מר נתניהו הפוליטיקאי?

יוחנן פלסנר: מחזיר לאחור את כל ההישגים שהוא הביא למשק.

יוחנן פלסנר: ועל מה אני מדבר – – –

כרמל שאמה-הכהן: אז הוא כן הביא או לא הביא הישגים?

יוחנן פלסנר: אמרתי שהוא הביא הישגים, אבל הוא לא הביא את היציאה מהשפל.

יוחנן פלסנר: הוא הביא הישגים שהיתה יכולה להיות להם משמעות ארוכת-טווח, אבל היום הוא ממוסס את זה.

יוחנן פלסנר: למה?

יוחנן פלסנר: כי השר-על לאסטרטגיה כלכלית – כנראה הוא לא שר-על לאסטרטגיה כלכלית, אלא מה שהוא למד בעיקר זה אסטרטגיה פוליטית.

יוחנן פלסנר: גם בעניין הזה מר נתניהו – אני אשתמש במטבע לשון של חבר הכנסת רוני בר-און המדבר על הכיסא הריק של מר נתניהו.

יוחנן פלסנר: גם באסטרטגיה פוליטית נראה לי שיש לך עוד שניים או שלושה דברים ללמוד, כי אסטרטגיה פוליטית היא לא רק לקנות שלטון בכסף.

רוני בר-און: חבר הכנסת פלסנר, לפעמים כיסא ריק יותר טוב מכיסא מלא.

יוחנן פלסנר: אני מקבל את הערתך.

יוחנן פלסנר: מר נתניהו, לקנות שלטון זה לא אסטרטגיה פוליטית.

יוחנן פלסנר: לקנות מפלגות ולהציע תיקים לישראל ביתנו – זה יפה, ולהציע תיקים למפלגת העבודה – זה יפה, ולקנות סקטורים ולהציע מקום לבעלי אינטרסים בתהליך קבלת ההחלטות – כל זה טוב ויפה, אבל בסופו של דבר את תמיכת הציבור לא תוכל לקנות.

יוחנן פלסנר: הציבור, בניגוד לכל אותם אינטרסנטים, רוצה תוצאות, ותוצאות לא תוכל להביא בצורה הזאת.

יוחנן פלסנר: ולכן, אותה אסטרטגיה פוליטית – – –

דוד רותם: חבר הכנסת פלסנר, כמה זמן לקח לקדימה להשיב בחיוב על כל דרישות ישראל ביתנו, אתה יודע?

יוחנן פלסנר: בנושאים האזרחיים עמדות קדימה ועמדות ישראל ביתנו הן דומות עד כדי זהות.

דוד רותם: גם בתיקים.

יוחנן פלסנר: ההבדל בינינו וביניכם הוא אחד ויחיד: אנחנו לא התקפלנו תמורת כיסאות.

יוחנן פלסנר: בניגוד אליכם – באתם ואמרתם שאתם אומרים מה שאתם מתכוונים, ומתכוונים למה שאתם אומרים, וכל הדיבורים היפים; כמה כיסאות, קצת השתלטות על מערכות כאלה ואחרות, והתקפלתם פנימה.

דוד רותם: כמה כסף הצעתם לש"ס?

יוחנן פלסנר: זה בסדר גמור, אתה לא בממשלה ואנחנו נשתף פעולה בכנסת.

אופיר אקוניס: סליחה, חבר הכנסת פלסנר, אתה מתבקש להמשיך בדבריך, כי אנחנו לא מוסיפים לך זמן על הדו-שיח המרתק בינך לבין ישראל ביתנו.

יוחנן פלסנר: כמו שאמרתי, השר-על לאסטרטגיה כלכלית, שטרח לייצר לעצמו את התואר הזה – למה זה נחוץ לא ברור לי, הרי ראש הממשלה הוא שר-על של כל התחומים, הוא קובע את סדר-יומה של הממשלה.

יוחנן פלסנר: אולי את זה הוא לא הבין בקדנציה הראשונה, שהוא יכול לשלוט בסדר-היום גם בלי לייצר לעצמו תארים שינמיכו את אותו אדם שהוא מינה לתפקיד שר האוצר, אבל זו כנראה מסקנה שהוא יצטרך להגיע אליה בעצמו.

יוחנן פלסנר: מה הוא בכל זאת עשה?

יוחנן פלסנר: הוא שינה את האיזונים בשוק העבודה ויצר תמריצים להצטרפות לשוק העבודה.

יוחנן פלסנר: את זה עשה נתניהו ב-2003 – נתניהו הכלכלן, לא נתניהו הפוליטיקאי שאנחנו רואים היום.

יוחנן פלסנר: את זה עשה נתניהו, אבל מה, היום הוא חזר בו.

יוחנן פלסנר: היום הוא הבין שכפוליטיקאי, כדי לקנות סקטור, קבוצה, הוא יחזור בו מהעיקרון הזה.

יוחנן פלסנר: אוקיי, אילו רק חזר בו – ברוח פסח – מהעיקרון הזה, דיינו, אבל הוא בא עם עוד עקרונות שהביאו שינוי מרענן למשק.

יוחנן פלסנר: לראשונה הוא קיצץ בקצבאות הילדים ובתשלומי ההעברה.

יוחנן פלסנר: אני אומר: יפה.

יוחנן פלסנר: נתניהו הבין באותו זמן, ככלכלן, יחד עם צוות העוזרים המשובח שלו, שמדינת ישראל נקלעה למצב שבסופו של דבר יהפוך אותה למדינת עולם שלישי – משקיעה בקצבאות ילדים, מייצרת תמריצים לא להשתתף בשוק העבודה.

יוחנן פלסנר: הבין, נתן.

יוחנן פלסנר: אני חושב שאם נלך כאן לארכיון הכנסת נוכל לאתר רציונליזציה מופתית, כמו שנתניהו עם היכולת הלוגית שלו ידע לייצר, מדוע קצבאות הילדים ותשלומי ההעברה הם בעיה למשק הישראלי גם בטווח הקצר וגם בטווח הארוך.

יוחנן פלסנר: אבל מה הבעיה?

יוחנן פלסנר: הוא חזר בו גם מזה.

יוחנן פלסנר: איך אני יודע את זה?

יוחנן פלסנר: אני מסתכל על ההסכמים שפורסמו – לא על ההסכמים שלא פורסמו שנעשו עם מפלגת ש"ס, שדאגה יפה מאוד לאינטרסים של עצמה, על גבו של הציבור, על גבו של ציבור משלמי המסים.

יוחנן פלסנר: והיום רוצים לאפשר העברת תקציב דו-שנתי שיכשיר את אותם הסכמים שעל גבול הלגיטימיות ויאפשר להעביר אותם למשך שנתיים – לא רק לשנת 2009, אלא לשנתיים.

יוחנן פלסנר: ציבור משלמי המסים ישלם עכשיו פעמיים.

יוחנן פלסנר: אז נתניהו חזר בו גם מהעיקרון הזה.

יוחנן פלסנר: אבל היה נתניהו שנאבק במונופולים, נתניהו הכלכלן שהבין שהמונופולים יושבים כאבן רחיים על צווארה של הכלכלה הישראלית.

יוחנן פלסנר: והיום, מי נתן לאותם בעלי אינטרסים נציגות בתהליך קבלת החלטות של הממשלה?

יוחנן פלסנר: מר נתניהו כמובן.

יוחנן פלסנר: אותו כלכלן, אותו אסטרטג כלכלי, לדבריו, חוזר בו מכל אותם עקרונות שהוא כל כך התגאה בהם, שהפכו אותו לאסטרטג הגדול.

יוחנן פלסנר: אז חברים יקרים, זה לא שר-על לאסטרטגיה כלכלית, זה שר-על לקומבינטוריקה פוליטית.

יוחנן פלסנר: הוא רוצה להחזיר אותנו לאחור.

יוחנן פלסנר: הוא לא רוצה לשפר את הכלכלה, הוא רוצה לשמור על הכיסא שלו.

יוחנן פלסנר: זה נתניהו שהשתנה ולמד אחרי עשר שנים – הוא לא השתנה והוא לא למד, הוא פוגע במעמד הכנסת באופן שהוא מנסה להעביר תקציב, ושולל מהכנסת את אחד התפקידים המרכזיים שלה, שזה היכולת שלה להשפיע על סדרי העדיפויות התקציביים, את היכולת לנהל את הכלכלה באופן נבון, מכיוון שאף אחד מאתנו לא יודע לאן המשבר הזה יתפתח, לא יודע מה ילד יום, לא יודע כיצד נכון לטפל במשבר הזה בעוד חצי שנה.

יוחנן פלסנר: הוא שולל מאתנו את היכולת לייצר את אותן התאמות – לא ברמת המיקרו אלא ברמת המקרו – וכל זה בשם הצורך לשמר את אותה קניית שלטון שהתבצעה פה בחודשים האחרונים.

יוחנן פלסנר: חברים יקרים, אנחנו נמשיך להיות מבצר של תקווה והגנה על האינטרסים של מדינת ישראל, על האינטרסים של ציבור משלמי המסים.

יוחנן פלסנר: אנחנו נגן עליכם ונשמור עליכם.

יוחנן פלסנר: יש תקווה.

אופיר אקוניס: תודה רבה, חבר הכנסת פלסנר.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שי חרמש, עשר דקות.

אופיר אקוניס: דרך אגב, חבר הכנסת פלסנר, למען הדיוק ההיסטורי – קיצוץ קצבאות הילדים היה סיכום בין ראש הממשלה מר אולמרט לבין לבין השר טומי לפיד, עליו השלום.

אופיר אקוניס: ומובן שאנחנו מאחלים לראש הממשלה היוצא אולמרט אריכות ימים, אבל הוא סיכם את הדברים בינו לבין השר לפיד ערב הקמת ממשלת שרון השנייה.

אופיר אקוניס: רק למען הדיוק ההיסטורי, והשר לשעבר בר-און בוודאי יסכים אתי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חרמש, עשר דקות, בבקשה.

שי חרמש: דודו רותם, יש לי כל כך הרבה מה לומר.

שי חרמש: כבוד היושב-ראש, קודם כול ברכותי, זו הפעם הראשונה שאני על הבמה ואדוני נמצא לשמאלי.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

שי חרמש: זכות גדולה זכיתי.

שי חרמש: כתלמידו של רובי ריבלין בכנסת הקודמת, זו זכות גדולה לדבר בנוכחותו.

שי חרמש: מר ריבלין שמע ממני לא אחת, כשהיה חונך שלי בכנסת, שזו זכות גדולה.

שי חרמש: הערב הזה איננו יציאת מצרים, ואין שום דוחק, ולא צריך לאפות תקציב שהוא "הא לחמא עניא", מצה שלא תפחה, שמרובים בה החורים מהבצק והאוכל.

שי חרמש: תמה אני, על מה החופזה ועל מה הלהט לקום ולומר: בואו נעשה את המלאכה של 24 החודשים הבאים – שישה חודשים אחורה, 18 חודשים קדימה.

שי חרמש: ולרגע נראה לי, בלי שאפגע באנשים המכובדים, שלא מדובר אלא על תקציב של שוטים.

שי חרמש: יאמר מי שיאמר פה: מה לשוטים ולתקציב?

שי חרמש: נאמר, כצל'ה, שמאז חורבן הבית ניתנה נבואה לשוטים.

שי חרמש: ואני רואה פה, חבר הכנסת רותם, שיש מי שמוכן להתנבא ל-18 החודשים הבאים.

דוד רותם: כתוב שלא נלקחה מן החכמים, לא כתוב ממי נלקחה.

שי חרמש: אני מוכן לקבל את הפרשנות הזאת, לא הכרתי אותה.

שי חרמש: מכל מלמדי השכלתי, דודו, וטוב שעל הבמה למדתי הערב משהו.

שי חרמש: ולפתע אני רואה שלא רק שאנו לא יודעים מה מבשר לנו, כבוד שר המדע, לא ברור לנו מה מבשר הבוקר שלמחרת בתחום הכלכלה, יש מי שמוכן – ואני בעוונותי הרבים את זה למדתי, וזה מקצועי ואין אחר, כלכלה – יודעים לומר מה יהיה בעוד עשרה חודשים, 14 חודשים, 18 חודשים.

שי חרמש: מה שברק אובמה לא יודע לומר, מה שברלוסקוני לא יודע לומר, מה שהגדולות והמפותחות במדינות המערב, עם כלכלות חזקות פי כמה משלנו, לא יודעות לומר, קברניטי האוצר בממשלה הזאת יודעים לומר.

שי חרמש: ואני שואל דבר פשוט, רובי ריבלין, כתלמיד שלך בוועדת הכספים, ואני גאה על העניין – אגב, יש צער אחד בבחירתך ליושב-ראש, והוא צער קטן מול ההנאה הגדולה של בחירתך ליושב-ראש, וזה שלא תהיה בוועדת הכספים בכנסת הבאה, וחבל.

שי חרמש: אני שואל, על איזה בסיס בונים את התקציב – לששת החודשים הבאים, ל-12 חודשים שאחריהם?

שי חרמש: ולמדנו שברגע שבונים תקציב, יש יעדי תקציב, יש נקודות מוצא.

שי חרמש: ואני שואל, איזה יעד צמיחה?

שי חרמש: מישהו יכול לדעת מה יהיה מחר, מה יהיה בעוד ארבעה חודשים, שישה חודשים, שמונה חודשים?

שי חרמש: מהו היעד של האינפלציה?

שי חרמש: אומר לכם ככלכלן, אולי בכלל יש אופציה של יעד של דפלציה?

שי חרמש: גם זה יכול להיות במציאות הזאת.

שי חרמש: ומהו יעד המסים?

שי חרמש: בתוך ארבעה חודשים גביית המסים ירדה ב-40 מיליארד שקל מסיבות של כלכלה גלובלית.

שי חרמש: לא צריך להאשים מישהו מאתנו בעניין.

שי חרמש: זה צונאמי עולמי שגורף גם אותנו אתו.

שי חרמש: התהליך הזה יימשך הלאה.

שי חרמש: אני לא רואה לא את מערכת הבנקאות, לא את הטייקונים הגדולים, לא את הבנקים הגדולים משלמים מסים בשנה הקרובה.

שי חרמש: אז האם 40 המיליארד הזה יתפחו ל-80 מיליארד, ל-90 מיליארד?

שי חרמש: ומאותו הרגע, תסלחו לי על המונחים המקצועיים, מהו יחס חוב-תוצר?

שי חרמש: עמדנו על 78%, היינו מאוד גאים בעניין הזה, ובירכנו על הקיים.

שי חרמש: לאן זה מגיע?

שי חרמש: על איזה בסיס בונים?

שי חרמש: מציגים לנו היום תוכנית תקציבית שכובלת אותנו ל-18 החודשים הבאים עם שישה חודשים, היושב-ראש, רטרואקטיבית, אחורה.

שי חרמש: וישבנו בוועדת הכספים, ומקומך נפקד משורותינו, היושב-ראש, והיית יכול לעזור הרבה בוועדה עם ניסיונך, ושאלנו את השאלה הפשוטה את אנשי האוצר, אנשים נכבדים, מנוסים, אחראיים, אמינים מאוד עלי.

שי חרמש: אמרתי, האם נקבע יעד הגירעון ל-18 חודש או לשישה חודשים ועוד 12 חודשים?

שי חרמש: האם היתרות מתגלגלות מ-31 בדצמבר ל-1 בינואר?

שי חרמש: ואמרו לנו: אנחנו לא יודעים.

שי חרמש: נבדוק, עוד לא החלטנו.

– – –

שי חרמש: לא, מי שמפריע לי זה המפלגה שלי.

שי חרמש: מהרסייך ומחריבייך.

רוני בר-און: – – – אם הייתם יודעים לקרוא טעמי המקרא בקיבוץ, הייתם קוראים: מהרסייך ומחריבייך, ממך יֵצֵאו – – –

שי חרמש: שר האוצר לשעבר, היות שאני מוביל את סדר הפסח בקיבוצי, עם 400 איש, כל דכפין ייתי ויכול, אתה מוזמן עם משפחתך להגיע ולתקן אותי.

אתה חייב לשבת, חבר הכנסת בר-און.

זה לא יהיה דואט מתמיד בין הנואם לבינך – – – כנסת ארוכה – – –

שי חרמש: ואני שואל את אלה שהצטרפו לממשלה וחתמו על הסכמים קואליציוניים מאוד נדיבים, אולי הנדיב ביותר זה עם אותה מפלגה ש-42 שנה הייתי חבר גאה בה, האם יצרם יעמוד להם, כבוד שר האוצר לשעבר, להמתין ולחכות עד שתקציב יהיה, ומתי – ב-16 ביוני, 1 ביולי?

שי חרמש: יש כוח סבל לחכות?

שי חרמש: רבותי, שלא תהיינה אי-הבנות: כל עוד תקציב המדינה לא מאושר, אנחנו חיים ב-1 חלקי 12 שבישל לכם רוני בר-און.

שי חרמש: לטעמי, הבישול הזה היה מוצלח.

שי חרמש: אתם מוכנים לחכות?

שי חרמש: אתם עם הישיבות, אתם עם הגמלאות, אתם עם הקרנות של עופר עיני מוכנים לחכות?

שי חרמש: אני שואל, רוני.

שי חרמש: יש גם חוקי משחק שאי-אפשר לשבור אותם פה במליאה, זאת אומרת, אם אנחנו רוצים היום עוד 106 יום – אגב, זה לא 106, זה 107 יום, תקראו היטב – זאת אומרת שאנחנו צריכים לכבוש את היצר ולחכות עד ל-16 בחודש יוני.

שי חרמש: רותם, יש לכם סבלנות?

שי חרמש: הבית היהודי, יש סבלנות?

שי חרמש: מפלגת העבודה, שאף אחד לא נמצא פה מהם, יש סבלנות?

קריאה: שלי פה.

שי חרמש: שלי יחד אתי היא לא בעד התקציב.

שלי יחימוביץ': עוד אין דיון על התקציב.

שי חרמש: ואני שואל, האם במציאות שבה אתם אמרתם שחירום המצב, ואני אומר – אכן אמת דיברתם, חירום המצב – יושבים פקידי האוצר וכאילו ישבו שלושה חודשים וחצי, מ-1 בינואר עד 6 באפריל, ולא ראו דבר בישראל, לא הכינו חלופות, לא בדקו תרחישים, לא עמדו עם טיוטת תקציב ולא באו אל שר האוצר, ד"ר יובל שטייניץ, ואמרו לו: אדוני, הגעת למשרד, הרי המלאכה נעשתה עבורך, צא לדרך.

שי חרמש: הוא כאילו צריך היום להתחיל לדון מההתחלה ולחכות 107 ימים.

שי חרמש: ואני אומר, תביטו, רבותי, אין חיץ בינינו לביניכם.

שי חרמש: אנחנו אותה מדינה, אנחנו אותו עם, אנחנו אותה כלכלה, אנחנו חיים אותה מצוקה.

שי חרמש: למה 107?

שי חרמש: רציתם 45, לא מספיק, 55, 60; בואו נגמור על משהו שאפשר להסכים עליו, חבר הכנסת רובי.

שי חרמש: במקום 107 תציעו 70, אני מצביע בעד.

שי חרמש: אני לא יודע מה יגידו חברי לסיעה, אני על 70 מצביע בעד.

שי חרמש: נקצר חודש.

שי חרמש: בואו נקצר את הדיונים, 23:35, עצרנו את הכול, נעלה הצעה על 70 יום והבית כולו יתלכד סביבה.

שי חרמש: למה למתוח את ה-1 חלקי 12 שלא לצורך?

שי חרמש: יש תוכניות מה קורה בחודשיים, שלושה החודשים הקרובים בטווח האופק.

שי חרמש: מה קורה מעבר לזה – גם גדולי חכמי הכלכלה בעולם לא ידעו לחזות.

שי חרמש: ה-107 נראה מוזר.

שי חרמש: הרעיון לכבול את ידי הכנסת, הרשות המחוקקת, ל-18 חודש, ועוד שישה אחורה – מה משמעות הדבר, שר המדע?

שי חרמש: שבעצם לבניין הזה אין שום משמעות בדיוני תקציב ב-18 חודשים הבאים.

שי חרמש: אין שום צורך.

שי חרמש: הממשלה קיבלה מסגרת תקציב, תעלה ותוריד, תזיז ותביא, תביא ותקצר, ברצונה מאריכה ומקצרת, למה צריך את כל הבית הזה?

שי חרמש: ולב לבו של הדיון בבית הזה הוא חוק התקציב.

שי חרמש: אגב, זה החוק היחיד – רובי, תתקן אותי – שברגע שלא מצליחים להעביר תקציב, הולכים ישירות לבחירות.

שי חרמש: זה אם כל החוקים.

שי חרמש: אז את החוק הזה עושים פלסתר, מרוקנים מכל תוכן.

שי חרמש: אומרים לנו היום: חבר'ה, תשחקו בוועדה למעמד האשה, בהגנת הילד, בעובדים זרים, זה נורא חשוב.

שי חרמש: התקציב ב-18 החודשים הקרובים, תוציאו את זה מסדר-היום, אין צורך.

שי חרמש: אני אומר, האם זו כוונת המחוקק?

שי חרמש: ספק רב.

שי חרמש: האם לצורך זה נצטרך למשוך אתכם עד ארבע בבוקר בדיונים פה?

שי חרמש: חבל.

שי חרמש: אם אפשר להעלות הצעה לסדר כרגע, לקצר את ה-107 ל-70 יום, הודיע לי זאב בילסקי קודם שהוא מצטרף להצעה, והדיון נגמר כרגע, ובעוד עשר דקות הולכים הביתה.

זאב בילסקי: גם על דעתו של חבר הכנסת גפני.

שי חרמש: ירדנה, אני לא מכיר את הפרוצדורה, כי זו רק קדנציה שנייה שלי פה.

שי חרמש: אני מפא"יניק.

שי חרמש: בואו נעשה פשרה.

שי חרמש: בואו נגמור על 70 והולכים הביתה.

שי חרמש: ותאמינו לי, הצענו לכם 37 יום, שאתם כממשלה תוכלו למשול, להפעיל תקציב.

שי חרמש: לא 1 חלקי 12, ענייני ומעשי, ואני התחייבתי לגפני כחבר בוועדת הכספים בכנסת הקודמת, ואני מאמין – גם בכנסת הזאת, חבר הכנסת גפני, ממני, אתה יודע את זה, ברמה המקצועית, בשיא היושרה, תקבל את כל העזרה.

שי חרמש: תודה רבה.

תודה.

חבר הכנסת ישראל חסון – עשר דקות, ואחריו – חבר הכנסת אריה ביבי.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, היה תקדים כזה בכנסת, שדיונים כאלה נערכים ערב פסח?

כשהיה צריך להעביר תקציב, אני מתאר לעצמי שהיו.

פעם היו מעבירים ב-1 באפריל.

היתה זעקה של חברת הכנסת בלומנטל, בשעה 00:01 – עברה שנה ועדיין אין תקציב למדינת ישראל.

עשר דקות עומדות לרשותך, בבקשה.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני הייתי רוצה לדבר על שלושה דברים.

ישראל חסון: הנושא הראשון זה ההתבהרות הפתאומית.

ישראל חסון: ומהי אותה התבהרות פתאומית?

ישראל חסון: זה חודש אנחנו מגלים בפליאה רבה את המשבר הכלכלי, מגלים בפליאה רבה את האיום האירני שצץ רק היום, מגלים בפליאה רבה את הצורך באחדות.

ישראל חסון: ואני כל הזמן שואל את עצמי: אנחנו עומדים מול העם היקר הזה, ומה בעצם כולנו מוכרים לו?

ישראל חסון: חלק מאתנו מוכרים קצת יותר, חלק קצת פחות.

ישראל חסון: מה אנחנו מוכרים?

ישראל חסון: בזבזנו מ-30 ביולי שנה שעברה, ואנחנו הולכים לבזבז כמעט עד סוף יוני – שנה, שכל מי שעיניו היו בראשו, כל אזרח במדינת ישראל, יהיה אשר אשר יהיה גילו, ידע לבוא ולומר גם על המשבר הכלכלי, גם על האיום וגם על הצורך באחדות.

ישראל חסון: ופתאום, אדוני היושב-ראש, אנחנו – –

חברי הכנסת, אם אתם רוצים לקיים שם כנסת זוטא, אני אפסיק פה את הדיון על מנת לאפשר לכם לעשות זאת, אבל לא יכול להיות שחברכם עומד כאן על הבמה והוא שומע אתכם פשוט עד לכאן.

בבקשה, אדוני.

זאב בילסקי: יושב-ראש הקואליציה, הוא נכנס עכשיו.

ישראל חסון: – – שבזבזנו במו-ידינו את השנה היקרה הזאת, שאותה כנראה לא נוכל להחזיר, ואת המחיר שלה לא אנחנו משלמים – לא אנחנו משלמים – אלא באמת העם שלכאורה בחר בנו, או בחר בנו בלי הלכאורה – אנחנו עובדים בצורה אינטנסיבית לשחוק את האמון של העם בנו.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש וחברי השר מרידור, אני חושב שאתם אנשים – בעיני, על כל פנים – במשך שנים רבות ידעתי להסתכל אליכם ולומר: פה יהיה גם משפט צדק וגם מוסרי, והם לא ייתנו לדברים שחוצים ערכים, שמרסקים תהליך של אמון, שמרסקים תשתיות ותהליכי שלטון – הם לא ייתנו להם לעבור.

ישראל חסון: ומה אנחנו מקבלים פה?

ישראל חסון: אני אומר לכם את זה ברמה האישית, אפילו שאנחנו מדברים על זה במליאה הזאת.

ישראל חסון: אנחנו מקבלים פה שרשרת של דברים שלא ברמה המוסרית, לא ברמה הערכית ולא ברמה הפרקטית, לא עונים על כל היגיון מלבד שלטון.

ישראל חסון: אתם לא מקיאבליסטים, לא יעזור לכם.

ישראל חסון: מה שתעשו – לא תשכנעו אותי שאתם שם.

ישראל חסון: לא יכול להיות שאנחנו מאיצים את התהליך המקיאבליסטי פה – וזה מה שאנחנו עושים הערב, וזה מה שאנחנו עושים הערב.

ישראל חסון: לא עושים שום דבר מלבד זה.

ישראל חסון: זה לא נכון מבחינה ערכית לעשות את כל החוקים הללו שאנחנו מניחים פה על השולחן, זה לא נכון לשנות ככה חוק-יסוד, בלי לחשוב.

ישראל חסון: אחרת אין שום הצדקה לכל תהליך החקיקה שאנחנו עובדים אתו פה, גם לא בחוקי-יסוד.

ישראל חסון: אין שום הצדקה לכך שאנחנו מבצעים פה ומניחים על השולחן שרשרת של חוקים שתכליתה לעקר את הפרלמנטריזם.

ישראל חסון: אנחנו במו-ידינו מרסקים את אמון העם ושמים פה ערך אחד – ערך השלטון, נקודה, סוף, בלי שום אחריות שניצבת לצדו; לצערי, אני אומר את זה.

ישראל חסון: אין אדם רציני אחד שהיה מוכן לקחת עכשיו 100,000 שקלים שלו ולהשקיע אותם שנה וחצי קדימה.

ישראל חסון: אין אדם אחד בעולם שיודע לעשות את זה בצורה אחראית.

ישראל חסון: אין אחד שיכול לקחת את החסכונות של הילדים שלו ומוכן להשקיע אותם בדרך הזאת.

ישראל חסון: מצב של ניהול משבר הוא לא מצב שאומר: אני נמצא פה בסערה ואני יוצא שם.

ישראל חסון: אני צולח אותו שלב אחרי שלב, אני יודע לאן אני רוצה להגיע, אני לא בטוח שהדרך הקצרה תוביל אותי לשם.

ישראל חסון: ומה אנחנו עושים פה?

ישראל חסון: מה אנחנו עושים פה?

ישראל חסון: אנחנו יושבים כאן ואנחנו נדרשים לתת את ידינו למהלך שבשום דרך אי-אפשר להצדיק אותו – ואני לא מדבר לא ברמה האישית ולא ברמה של כישורים אישיים לנהל דבר כזה; בקטע הזה אני לא נוגע.

ישראל חסון: אני מדבר על לְמה אנחנו שותפים.

ישראל חסון: אני אומר לכם, אם לא תימצא פה מצד הקואליציה דרך של פשרה – אני חשבתי לעצמי על משהו קצת שונה, קצת חריג, אני לא יודע כמה הוא ישים; כבוד השר מרידור, אולי אתה תדע להגיד.

ישראל חסון: לפי דעתי, אם אנחנו רוצים להיות הגונים עם העם הזה, אם אנחנו רוצים להיות הגונים עם הבית הזה ועם הנושא השלטוני, מדוע לא ניתן לשים את אותן הנחות מקרו-כלכליות שצריך לשים בבסיס כל תקציב – שאני לא יודע איך עושים את זה היום, אבל מתיימרים לעשות את זה שנה וחצי קדימה – בואו נניח את ההנחות האלה, בואו נצביע על תקציב 2009, נצביע בקריאה ראשונה על תקציב 2010, ונשאיר את הדיון.

ישראל חסון: אני לא יודע אם זה אפשרי, אבל זה לפחות נותן מוצא.

ישראל חסון: זה הופך את זה מלא-אחראי לחלוטין למשהו שהוא עם יכולת בקרה, באמצע.

ישראל חסון: לא יכול להיות שתדרשו מאתנו לשבת פה, או לעמוד פה, ולתת את ידנו למשהו – אני לא אוהב להשתמש במלים בוטות, אז אני לא אגיד למה, אני חושב שכל אחד יכול להשלים בלשונו שלו.

ישראל חסון: אני ממש מבקש, אני אומר לכם בשם האחריות שלנו – – –

חבר הכנסת חסון, אני מקבל כמובן את הערותיך, שנאמרות כאזרח המדינה המודאג.

עם זה, בחודש יולי ממשלה כבר מוכנה עם התקציב שלה לשנה הבאה.

שלא תהיינה אי-הבנות.

זאת אומרת, לא המצאנו את הגלגל.

בחודש יולי, ממשלה מוכנה – או, כשהשר מרידור היה שר האוצר, בחודש יולי הוא כבר היה מביא את עקרונות התקציב בפני הממשלה.

ישראל חסון: הצרה היא – אני רוצה לומר לך – אני מסכים אתך במאת האחוזים – – –

יש ביקורת, והביקורת היא במקומה, ומובן שעל כך מצביעים בסופו של דבר, ויש רוב ויש מיעוט, ואין פה מיוריזציה, אבל בכל זאת, גם אם יש, אנחנו מדברים פה על שנה שבה לא נוכל להגיש תקציב, אלא בחודש יוני, ובחודש יוני הממשלה כבר מוכנה לשנה הבאה.

ישראל חסון: אני מוכן לומר לך, אדוני היושב-ראש, שלו אני הייתי צריך לשאת באחריות הזאת בניהול של המשק הפרטי שלי, אני הייתי מבקש ממך שביולי תשאל אותי מה אני עושה באוקטובר, בעוד שלושה חודשים.

ישראל חסון: אין לנו דרך אחרת.

ישראל חסון: לפי דעתי, להתיימר למשהו אחר זה פשוט חסר-אחריות, ואני הייתי מחפש את הדרך למצוא איך אני משלב את התהליך הזה – – –

יכול להיות שאדוני מתכוון בעת הזאת, כי בדרך כלל – – –

ישראל חסון: בעת הזאת.

ישראל חסון: אנחנו מדברים על העת הזאת.

ישראל חסון: אני פשוט מדבר על העת הזאת.

הבנתי.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, אני סברתי – מהיום הראשון שאני פה בפרלמנט אני לא מבין איך מנהלים תקציב בלי תקציב רב-שנתי, ודרך אגב, במרכיב הולך וגדל.

ישראל חסון: זה היה נכון לפני שנתיים, זה היה נכון לפני שנה, ואני אומר לך שעכשיו אני לא מבין איך אפשר לעשות תוכנית רב-שנתית בתנאים שמשתנים בקצב כזה.

ישראל חסון: לפיכך, אני הייתי מאוד שמח אם היה – – –

דני דנון: – – –

בבקשה.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, אני הייתי מאוד שמח אם כל האמירות שלנו פה לא ייפלו על אוזניים ערלות.

ישראל חסון: אני רוצה להציע לכל מי שיושב על כיסא קבלת ההחלטות, שישים מול עיניו את ערך ריסון הכוח וריסון, אני קורא לזה, האופוריה, שיקשיבו טוב למה שנאמר פה.

ישראל חסון: אנחנו לא אומרים את זה ממקום של רצון רק לפגוע ולנסות לזנב פוליטית; אנחנו שותפים לאחריות הזאת, ואני מרגיש שהייתי מצפה שתהיה איזו הצעה קונסטרוקטיבית גם מצד הקואליציה.

ישראל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

תודה רבה לחבר הכנסת ישראל חסון.

חבר הכנסת אריה ביבי, בבקשה.

אחריו – חבר הכנסת עתניאל שנלר.

לאחר מכן אנחנו עוברים לחברת הכנסת אורית זוארץ.

היא נמצאת פה, אז גם היא.

לאחר מכן אנחנו עוברים לחברי הכנסת של חד"ש – לחבר הכנסת ברכה, ודאי חבר הכנסת חנין יבוא, וחבר הכנסת אגבאריה – הוא איננו, אז רק חבר הכנסת אגבאריה וחברי הכנסת – בבקשה, אדוני.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הבוקר דיברתי במסגרת הדיון לקראת הקריאה הראשונה בנושא המחטף.

אריה ביבי: אף-על-פי שאני לא בוועדת הכספים, הופתעתי לראות שהדיון לא נעשה שם במקצועיות.

אריה ביבי: גם לאחר הקריאה הראשונה, כשהיינו בוועדת הכספים, לא ראיתי אף אחד מהאוצר שישב שם וענה על שאלות.

אריה ביבי: ראיתי רק את חברי מורידים את הידיים, מרימים את הידיים, מורידים עוד פעם את הידיים, מורידים.

אריה ביבי: אני אומר להם: למה אתם מעלים?

אריה ביבי: למה אתם מורידים?

אריה ביבי: אומרים: תשמע, כל קריאה כזאת צריכים להעלות, קריאה אחרת – צריכים להוריד את היד.

אריה ביבי: אני רוצה לומר שגם עקרת-בית, כשהיא בשלביה הראשונים שהיא מנהלת בית, היתה יושבת ועושה דיון עם בעלה לפחות למספר שעות רב יותר מהדיון הזה בכנסת – – –

שלי יחימוביץ': מה רע בעקרת-בית?

אריה ביבי: להיפך, אני משבח אותה.

שלי יחימוביץ': רגע, זאת הדוגמה לשפל המדרגה, עקרת-בית?

אריה ביבי: אני משבח את עקרת-הבית, שהיתה עושה דיון על תקציב ניהול הבית עם בעלה, ואילו הכנסת עושה דיון כזה, והוא בעצם דיון על תקציב, שומו שמים, דיון כזה על תקציב שנעשה ב-24 שעות.

אריה ביבי: מה קרה?

אריה ביבי: אפשר לדחות את זה ב-60 יום.

אריה ביבי: הרי בלאו הכי עד יוני-יולי אנחנו הולכים על חלק אחד מ-12 מתקציב שנת 2008.

אריה ביבי: אני לא מבין מהיכן היומרות האלה של כל מי שנמצא בממשלה – כן – הוא מתאהב ברעיונות שלו, והוא חושב שהשכל ניתן רק לו, ורק הוא יודע לחשוב, ורק הוא יודע מה טוב לעשות, ואיך טוב לעשות, ואיך טוב לעשות את זה ב-24 שעות.

אריה ביבי: ברור לכולנו שהמדינה הולכת להרבה שינויים במשך שנה, ולאחר מכן – מי סובל מזה בעצם?

אריה ביבי: כאשר מגיעים לשליש האחרון של השנה, סובלים אלה שמתחילים לעשות להם את הקיצוצים הרוחביים.

אריה ביבי: סובלים אלה שאין להם דלק בניידות.

אריה ביבי: סובלים אלה המסכנים שאין להם מה לאכול.

אריה ביבי: לא סובלים אלה שיושבים ליד השולחן הזה עם 30 חברי ממשלה, ועוד תשעה סגני שרים.

אריה ביבי: בקיצוצים האלה הם לא נוגעים בהם.

אריה ביבי: כולי תקווה, אדוני היושב-ראש, שבקדנציה הזאת נקבל החלטות לאחר דיונים מעמיקים ורציניים, כמו שמקבלים במסגרות מכובדות.

אריה ביבי: לצערי, המהלך שמתנהל בצורה דורסנית של ניצול רוב באופן גס, ניצול הכנסת בצורה מאוד גסה, להביא חוק-יסוד ב-24 שעות ולרמוס אותו בצורה הזאת – אני רוצה לומר לאדוני שכשמפקד שריון נוסע עם הטנק שלו יש לו שני דגלים, והוא מסמן: תראו אותי ותעשו כמוני, או תראו אותי ואל תעשו כמוני.

אריה ביבי: כשהוא אומר: תראו אותי ותעשו כמוני, זה כשהוא הולך בדרך טובה והוא אומר: תראו אותי ותעשו כמוני, אל תפחדו, תיסעו אחרי, תיפרסו בצדדים, אין לי בעיה.

אריה ביבי: כשהוא אומר: תראו אותי ואל תעשו כמוני, זאת אומרת – אני בצרות, אל תעשו כמוני.

אריה ביבי: מה קורה כאן?

אריה ביבי: כשהממשלה אומרת, לפי החוקים שהיא עושה עכשיו: תראו אותי ותעשו כמוני, בעצם למי היא אומרת את זה?

אריה ביבי: לראשי רשויות?

אריה ביבי: מה היא תגיד לראשי הרשויות בדיון על שנת תקציב?

אריה ביבי: היא תאמר להם: גם אתם תעשו תקציבים לשנתיים, לארבע, לשמונה?

אריה ביבי: עד להיכן נגיע, אדוני?

אריה ביבי: היום נפתחה בעצם ישיבת הממשלה בכנסת הזאת במחטף של חוק-יסוד.

אריה ביבי: האם תמו כל הבעיות במדינה?

אריה ביבי: ומה בעצם אומר שר החינוך למורות או למחנכות?

אריה ביבי: איך הוא יתדרך אותן?

אריה ביבי: מה יאמר להם?

אריה ביבי: מה יגידו בשיעור האזרחות בדיוק?

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, למען האמת, כחבר כנסת חדש הייתי מצפה ממך באמת ובתמים, כי אני מעריך מאוד אותך.

אריה ביבי: אתה היית בשבילי תמיד האורים והתומים, והייתי בטוח שכשמביאים לך דבר כזה לכנסת, אתה כיושב-ראש – אני אפילו לא חשבתי פעמיים להצביע שאתה תהיה היושב-ראש.

אריה ביבי: אני מאמין ביושרה שלך, ואני הייתי בטוח שאתה, את החוק הזה תדחה על הסף.

אריה ביבי: חבל שלא עשית את זה.

אריה ביבי: אבל, נדמה לי שעדיין לא מאוחר.

אריה ביבי: אפשר עוד לעשות משהו בנושא הזה.

אריה ביבי: אני הייתי אומר, אדוני היושב-ראש – ביאליק בזמנו אמר: עד היכן?

אריה ביבי: עד מתי?

אריה ביבי: עד אנה?

אריה ביבי: צר לי לומר לכם שגם הוא מתהפך היום כשהוא שומע את הדברים האלה היכן שהוא נמצא.

אריה ביבי: עד מתי תמשיכו לעלוז?

אריה ביבי: עד היכן תגיעו ברמיסת החוק ברגל גסה?

אריה ביבי: עד אנה תוליכו אותנו שולל?

אריה ביבי: איך בדיוק נקרא למצב הזה?

אריה ביבי: נקרא לו קומבינה, נקרא לו מחטפינה, או נקרא לזה רמסתינה, כי רמסתם ברגל גסה את הכנסת ואת חוקיה.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, מסתבר שאני תמים מאוד בפוליטיקה, אך מה בדיוק, כשרצתי על הגבעות, ולאחר מכן ביקשו ממני לאכוף את החוקים, מה בדיוק אנשים כמוני – – –

אחמד טיבי: אפשר שאלה, אדוני היושב-ראש?

הוא מסיים את דבריו.

אחמד טיבי: אריה – – –

חבר הכנסת טיבי, אי-אפשר.

אם הוא ירצה.

אדוני, יש לך 58 שניות.

אתה רוצה שהוא ישאל אותך?

אני אשמח מאוד לאפשר לו.

אחמד טיבי: אריה, אנחנו באותו צד.

אריה ביבי: לא.

אריה ביבי: אחר כך.

אתה לא יכול לעמוד, חבר הכנסת טיבי.

אריה ביבי: רק תן לי לסיים.

אחמד טיבי: אנחנו באותו צד.

חבר הכנסת טיבי.

חבר הכנסת טיבי, אדוני לא יכול להחליט פתאום, ברגע אחד, שהוא מנהל את הישיבה.

חבר הכנסת טיבי, זה לא יכול להיות.

אני נותן לך עוד חצי דקה, לבד מחצי דקה שיש לך.

בבקשה, אדוני.

אריה ביבי: אני מודה לך.

רוני בר-און: אם יש לך שאלה, תפנה לשר לענייני מיעוטים.

חבר הכנסת.

אריה ביבי: אדוני, אני מבקש שתיתן לי דקה, כי שנינו אוהדי "בית"ר".

בבקשה, ברצון.

לא בגלל אוהדי "בית"ר".

אני נותן לך דקה בגלל שהפריעו לך.

אריה ביבי: כשרצתי על הגבעות ולאחר מכן ביקשו ממני לאכוף את החוקים, עשיתי את זה בנפש שלמה, ברצון עז, בהרבה התלהבות, אבל לא ידעתי כי אני אגיע לכנסת ואני אראה איך משנים חוק ב-24 שעות.

אריה ביבי: אני מרשה לך לשאול אותי, אני מוכן לוותר על חצי דקה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, למען העבודה התקינה של הבית הזה – רוני, ברשותך – אדוני היושב-ראש, אני אומר את זה לכל חברי הכנסת לפני ההצבעה.

אחמד טיבי: יש הסכמי קיזוז בין האופוזיציה לקואליציה, זה מקובל מאז שאני בכנסת.

אחמד טיבי: מתברר שראש הממשלה מתקשר אישית למקוזזים מהצד שלו, גם אלה שנמצאים במיטה עם פיג'מה, אף-על-פי שהם עירקים, ומחזיר אותם לכאן.

אחמד טיבי: זה עוד לא קרה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: זה עוד לא קרה.

אחמד טיבי: נראה לך שזה סביר?

תודה רבה לחבר הכנסת טיבי.

יש לך עוד חמש שניות, בבקשה.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, מלה אחת.

לא, תם הזמן.

אני לא יכול.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, זה לא פייר.

אריה ביבי: הם – – –

חבר הכנסת אפללו, לא לגשת אלי עכשיו.

חבר הכנסת בר-און, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

לא יכול להיות מצב שתעמוד בצד, מנהג איזה קומיסר של הכנסת, ותנהל שיחות עם כל האנשים סביבך.

לא הולך ככה.

בבקשה, אדוני.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, אני אסיים רק – – –

רוני בר-און: – – –

עם כל הכבוד, אי-אפשר כך.

ירדת, ואני מעריך את זה, אני בהערצה מסתכל איך ממרומי כיסא השירות חזרת להיות חבר כנסת פעיל לדוגמה.

לא יכול להיות מצב שבו אתה תחשוב שהדבר מקנה לך זכויות יתר כאן בין חברי הכנסת.

לא. לא.

בבקשה.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, יש שאלה בפסח – – –

לא, לא, לא, אל תשאל שאלות בפסח, יש ארבע קושיות, והקושיה הרביעית היא, מדוע כאשר נגמר הזמן, אתה נשאר לעמוד פה.

אריה ביבי: לא, לא, יש שאלה.

אדוני, אני מאוד מודה לך.

אני מאוד מודה לך.

אם אתה רוצה לסיים, אני אשמח מאוד.

תודה רבה.

אריה ביבי: חג שמח לך ולכל בית ישראל.

הנה, בירכת ברכה.

חבר הכנסת עתניאל שנלר – בבקשה, אדוני.

ואחריו – חברת הכנסת אורית זוארץ.

אחמד טיבי: שנלר, תתייחס לקושיה שהעליתי.

מאה אחוז, הוא בהחלט יכול על חשבון זמנו כמה שהוא רוצה.

בבקשה, אדוני.

עתניאל שנלר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בוקר טוב לכולם.

עתניאל שנלר: אני הנואם ביום החדש, בדיוק עכשיו.

עתניאל שנלר: אני פותח את דיוני היום הבא.

עכשיו, בדיוק.

עתניאל שנלר: עכשיו אני פותח את דיוני היום הבא, והיתה לי תחושה שיהיה יומא אריכתא, ואולי גם נגיע בסוף יציאת מצרים הזאת לגאולה שלמה.

אתם רואים שהחוק לא עבר ביום אחד.

הנה, הוא כבר עובר ביום השני.

עתניאל שנלר: זו דוגמה לדמוקרטיה למופת – יומיים דיונים.

עתניאל שנלר: הנה, אילו הייתי יודע שהממשלה מתחילה את תפקידה ברגל ימין, ואכן היא התחילה ברגל ימין בכל המישורים, ולראיה, עוד לא התחלנו, הדיון הראשון עוסק – לא, לא בתקציב, אנחנו טועים, כל מה שנאמו כאן זאת טעות אחת גדולה.

עתניאל שנלר: הדיון הראשון עוסק בשינוי שיטת הממשל.

עתניאל שנלר: הרי על זה הכריזו כל תהליך הבחירות – שינוי שיטת הממשל.

עתניאל שנלר: ובכן, אילו ידעתי, הייתי בעד מלכתחילה, אבל לא ידעתי שהנאום לשינוי שיטת ממשל, חשבתי שזה לתקציב, כי העיקרון הבסיסי של הפרדת רשויות בין הכנסת לממשלה ובין הכנסת לבין העם, זה רעיון חדש – איך מנהלים תקציב ומנטרלים את הכנסת מהקשר שלה לתפקידה.

עתניאל שנלר: הנה, למדתי בשיעור הראשון בשיטת ממשל סדר חדש להפרדת רשויות – הפרדת הכנסת מהמדינה.

עתניאל שנלר: שוב, תמיד אני לומד דברים חדשים.

עתניאל שנלר: למדתי עוד עיקרון, חברים, שיש דיונים שהם לא יסודיים, גם לא על חוק-יסוד, והחוק הזה, לא רק שהוא לא חוק-יסוד, גם הדיון לא יסודי, ומדיון לא יסודי לא יכול לצאת דבר ראוי.

עתניאל שנלר: ולכן, אדוני היושב-ראש – – –

חבר הכנסת נסים זאב, אדוני מפריע מעט לחבר הכנסת שנלר.

עתניאל שנלר: שמעתי את חברי מדברים בלהט רב, חברי מהאופוזיציה, כמה קשה לנהל תקציב מדינה ב-1 חלקי 12.

עתניאל שנלר: שומו שמים והאזיני ארץ, עוד שלושה חודשים ב-1 חלקי 12, ארבעה חודשים.

עתניאל שנלר: מה יש?

עתניאל שנלר: חברי חברי הכנסת, לפי חוק-יסוד חדש שלמדנו היום, שבעצם יש הפרדת רשויות ועושים מה שרוצים, הבה נקבע להיום דיון המשך, דיון לשינוי חוק-יסוד נוסף.

עתניאל שנלר: החוק שאני רוצה להציע יקבע כך: החליטה הממשלה על תקציב חדש, יונח התקציב על שולחן הכנסת ויראו אותו כאילו הוא עבר, אחר כך יאשרו אותו.

עתניאל שנלר: אם התקציב כאילו עבר, לא צריך 1 חלקי 12.

עתניאל שנלר: הבה תניחו מחר תקציב, נראה אותו כאילו הוא עבר, תעשו את זה גם בשינוי חוק-יסוד, זאת רק שאלה של פרוצדורה של יום וועדה מסדרת ורוב דורס, ואין שום בעיה – –

דני דנון: תציע את זה כהסתייגות.

עתניאל שנלר: – – והנה לנו עוד חוק-יסוד שמסדיר את הבעיה של 1 חלקי 12.

עתניאל שנלר: ובכן, הדאגה הבסיסית שלי היא החלק הראשון של הדברים, וזה באמת לשמור על הכבוד של כנסת ישראל, כי זה הדבר הכי מכובד בעיני במדינת ישראל.

עתניאל שנלר: כך אני רואה את הכנסת.

עתניאל שנלר: בדיוק אמרתי לשר אדלשטיין לפני דקות אחדות ששאלו אותי: לא רצית להיות שר?

עתניאל שנלר: אמרתי: הרבה יותר חשוב להיות חבר הכנסת.

עתניאל שנלר: שאלו אותי הילדים: היאך אתה אומר דבר כזה?

עתניאל שנלר: אמרתי: תראו, שר מתעסק בחיי העולם הזה, אנחנו מתעסקים בחיי העולם הבא.

עתניאל שנלר: אז אל תיקחו לנו את הכלים לחקיקה, לעסוק בחיי העולם הבא של הילדים והנכדים, ולכן תשמרו על התהליך הראוי של הכנסת.

חבר הכנסת שנלר, בכל זאת מייסד תנועתך היה אומר שטוב מאוד להיות שר.

עתניאל שנלר: כן, נכון.

עתניאל שנלר: יש מייסדים ויסודות, ויש קומה א', קומה ב' וקומה ג'.

עתניאל שנלר: הדבר השני שאני רוצה להתייחס אליו בקיצור הוא הבעיות האמיתיות התקציביות.

עתניאל שנלר: תראו מה קרה לנו בשבוע האחרון.

עתניאל שנלר: בשבוע האחרון – אני אציין אולי רק שלושה דברים כדי לא להגזים.

עתניאל שנלר: הממשלה הודיעה שאין תהליך מדיני – אני מכבד את דעתה והודעתה, היא סוברנית.

עתניאל שנלר: הממשלה דאגה לכך שנשיא ארצות-הברית הרגיש מאוד לא נוח, כך שהיה חייב לאשש היום עוד פעם קבל עם ועולם את חשיבות מפת הדרכים ואנאפוליס, וכולנו נעבוד על אנאפוליס.

עתניאל שנלר: היום הממשלה דאגה שהנשיא האמריקני יחזור על זה עוד פעם ועוד פעם.

עתניאל שנלר: זה הישג ראוי.

עתניאל שנלר: אני רוצה להגיד שפגענו באירופים קמעה בשבוע הזה.

עתניאל שנלר: ומה קיבלנו?

עתניאל שנלר: אני אגיד לכם מה קיבלנו.

עתניאל שנלר: קיבלנו הצהרה של ארצות-הברית, קיבלנו איום אתמול בתקשורת על חשש שמא ארצות-הברית לא תהיה שותפה לפיתוחים ביטחוניים חשובים מאוד יחד עם ממשלת ישראל, דיברו על ה"חץ" וכיוצא באלה.

עתניאל שנלר: קיבלנו עוד חיזוק שנשיא ארצות-הברית, לאור המדיניות שלנו, אולי מתכוון להילחם באיום האירני במלל ובמדיניות ואולי לא בדברים אחרים.

עתניאל שנלר: קיבלנו הרבה דברים.

עתניאל שנלר: מה זה ידרוש מאתנו?

עתניאל שנלר: זה ידרוש מאתנו יותר תקציבים לטובת נושא הביטחון.

עתניאל שנלר: מה זה ידרוש מאתנו?

עתניאל שנלר: יותר תקציבים או תקציבים אחרים ושינוי סדר העדיפויות בתקציב.

עתניאל שנלר: וכי מה נעשה?

עתניאל שנלר: יותר מזה, ראש הממשלה אמר שהוא רוצה שלום כלכלי.

עתניאל שנלר: היה כאן היום שר חשוב מאוד שייצג את הממשלה, ואמר שלממשלה אין מדיניות של שלום, אין בכלל מדיניות בנושא המדיני, אנחנו הולכים לגבש.

עתניאל שנלר: אז אם אין מדיניות בנושא הכלכלי, ורוצים ללכת לעשות מדיניות של שלום כלכלי, גומרים את הכלכלה לפני המדיניות, עושים אחר-כך מדיניות – איך זה יתחבר?

עתניאל שנלר: אני יודע איך זה יתחבר.

עתניאל שנלר: בשנת 2011 יעשו את החיבור בין התוכנית המדינית לתקציב שאישרנו לפני שנתיים.

עתניאל שנלר: ככה לא מנהלים מדינה, אדוני היושב-ראש.

בוודאי הבוחרים יחליטו על כך.

עתניאל שנלר: אני חושב שאתה צודק, הבוחרים בוודאי יחליטו על כך – –

הם החליטו לפני חודשיים.

עתניאל שנלר: – – ונדמה לי שלא כדאי להזיז אותנו לכאן, כי נדמה לי שמהר מאוד נחזור לשם, אם זה מה שאדוני – – –

אבל דין הבוחר הוא, גם בפעם הקודמת וגם בפעם הבאה, בוודאי.

עתניאל שנלר: דין הבוחר תמיד יהיה הדין – –

יפה.

עתניאל שנלר: – – זה מהותה של דמוקרטיה.

עתניאל שנלר: אבל חובת הנבחרים לבוחריהם לא פחותה – –

אין על זה ויכוח.

עתניאל שנלר: – – ובוודאי המוסד הזה לא יכול שלא לנהוג כלפי הבוחרים בצורה הראויה.

עתניאל שנלר: אבל אני רוצה להציע, אדוני היושב-ראש, ולפנות אליך ברמה האישית – – –

חבר הכנסת שנלר, כאשר פינו אנשים מבתיהם, רוב דורסני – האם יכולים היינו לבוא ולומר לאותם אלה שבתיהם נהרסו על ראשם, ותהיה הסיבה מוצדקת כאשר תהיה – מה זה רוב?

מה פתאום רוב?

איך אנחנו יכולים לקבל רוב?

כשאני בממשלה, הרוב קובע; כשאני באופוזיציה, רוב הוא דבר – אלה דברים לא הגיוניים מבחינת מחשבה דמוקרטית.

עתניאל שנלר: אדוני יושב-ראש הכנסת, הרי מי כמוך יודע שאני קטונתי – יושב כאן ולומד עמך ושותה בצמא.

עתניאל שנלר: והנה, החכמת אותי גם היום ועזרת לי.

עתניאל שנלר: דבר אחד נסכם היום: בואו נחוקק חוק שאני מנסה לחוקק אותו הרבה זמן – שבשאלות גורליות כאלה צריך רוב מסוג אחר; אולי משאל עם, אולי דברים אחרים.

עתניאל שנלר: אני רק מתפלא קצת על השאלה של אדוני, כי הרי אדוני היה בקואליציה של אותה ממשלה שגלגלה את ההתנתקות.

עתניאל שנלר: אז איך אתה אומר לי את זה?

אני גם אמרתי לאנשים שהרסו את הבתים על ראשיהם שהרוב מחייב.

גם עם הצער וגם עם האבל וגם עם האסון הנורא אמרתי מעל במה זו: הרוב מחייב.

אבל אז הרוב היה רוב לגיטימי, כי אדוני היה בתוך הרוב הזה.

עכשיו הרוב הוא דורסני משום שאדוני הוא לא ברוב הזה.

אני מכבד מאוד את הרגשתו האישית, אבל, חברים, נא לא להגזים בעוצמת הדמוקרטיה, שכן בדמוקרטיה, הרוב יש לו משמעות.

עתניאל שנלר: אין ספק שיש לרוב משמעות.

עתניאל שנלר: עד כדי כך יש לו משמעות, שאני מבקש שבתחומים כל כך חשובים הרוב יהיה רוב.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

עתניאל שנלר: רוב של הסכמה לאומית, לא רוב של כיפוף ידיים – –

ראובן ריבלין: – – –

עתניאל שנלר: – – לא רוב של כיפוף האופוזיציה, הקואליציה.

ראובן ריבלין: הנה אני נותן לך עוד דקה בגלל הדקה – – –

עתניאל שנלר: היינו יכולים בסיועך הגדול, אדוני היושב-ראש, בחוכמתך כי רבה וניסיונך הרב, להגיע לפתרון פשוט כבר אתמול בבוקר.

עתניאל שנלר: יכולנו להגיע לפתרון מאוד פשוט.

עתניאל שנלר: אני מציע לך את זה כיושב-ראש הכנסת שיכול לחבר היום, בעת הזאת, את הקואליציה ואת האופוזיציה.

עתניאל שנלר: לא יצויר שאדוני ייזום מהלך שכזה.

עתניאל שנלר: תניחו תקציב ל-2009 ול-2010 ונצביע על 2009 ועל כל סעיפי התקציב הרב-שנתי של 2010; ואילו רק הסעיפים היומיומיים שאינם בתוכנית הרב-שנתית יבואו לאישור ב-2010.

ראובן ריבלין: בלי דיון?

עתניאל שנלר: עם דיון.

עתניאל שנלר: דיון יסודי כמו היום – –

ראובן ריבלין: בלי לשאול גורמים מקצועניים אם זה אפשרי או בלתי אפשרי?

עתניאל שנלר: – – יומיים דיון, לא אחד.

עתניאל שנלר: יומיים דיון, הנה, היום אנחנו ביום השני.

עתניאל שנלר: אתם יודעים, זמני עומד להסתיים, ואני לא יכול ללמוד רק ממך, אדוני היושב-ראש.

עתניאל שנלר: יש עוד אנשים.

ראובן ריבלין: בוודאי.

עתניאל שנלר: הלכתי לחפש משברים כלכליים אי-שם בעבר.

עתניאל שנלר: מצאתי באיזו ארץ קטנה בקצה העולם – קוראים לה אמריקה, בסביבות ארצות-הברית.

עתניאל שנלר: ב-1920 היה איש – לא עיני, מנהיג פועלים אחר, רציני; גם עיני רציני, אבל אני מתכוון למישהו אחר – אדם בשם יוג'ין ויקטור דבס, פוליטיקאי אמריקני.

עתניאל שנלר: הוא ייסד את איגוד פועלי התעשייה העולמית באותן שנים שהיו צריכים לעשות תוכניות שיקום.

עתניאל שנלר: אגב, הוא ייסד את זה לא בוועדה מסדרת באותו היום, ודנו דיון יסודי יומיים – – –

ראובן ריבלין: עכשיו אדוני התחיל בשיעור ההיסטוריה אחרי שנגמר – – –

עתניאל שנלר: אז אני אגמור את זה – – –

ראובן ריבלין: אולי בסיבוב הבא.

ראובן ריבלין: ב-05:00 אדוני יעלה עוד פעם ויוכל לדבר כמה שהוא רוצה – –

עתניאל שנלר: אני בטוח שהדיון יימשך ביום שלישי.

ראובן ריבלין: – – אבל לא יכול להיות שגם עשר דקות לא מספיקות, ובדיוק כשמסתיים הזמן אדוני מתחיל ללמד את חברי הכנסת שיעור בהיסטוריה.

דני דנון: – – –

עתניאל שנלר: אדוני צודק, אז אני מסיים.

עתניאל שנלר: אני רק אומר מה אמר אותו יוג'ין.

עתניאל שנלר: הוא אמר: בתקופה של שינויים היסטוריים גדולים, כשמדובר בעקרונות החברתיים הכלכליים הגדולים, הרוב טועים תמיד.

עתניאל שנלר: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ובא לארצות-הברית גואל.

ראובן ריבלין: אדוני, תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אורית זוארץ – בבקשה, גברתי.

אורית זוארץ: מר אלקין, זה הזמן שלי, אז בבקשה.

ראובן ריבלין: בהחלט, גברתי, קודם כול אני עוצר, והנה אני מחזיר לך את השניות.

ראובן ריבלין: יש לך עשר דקות.

אורית זוארץ: חבר הכנסת אלקין יושב או שהוא נשאר לעמוד ככה, להסתכל מקרוב?

ראובן ריבלין: הוא יכול לעמוד, ובלבד שלא ידבר.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

אורית זוארץ: כבוד היושב-ראש, חברותי וחברי, לפני חודש וקצת, כשנכנסתי לתפקיד, במפגש הטירונות שקיימו באולם ירושלים, אמרה חברתי, יושבת-ראש סיעת קדימה היום, הגברת דליה איציק, שאנחנו צריכים לשבת ולהקשיב וללמוד ולקרוא.

אורית זוארץ: אז אני באמת משתדלת לשבת, להקשיב, ללמוד ולקרוא ולנסות להבין מה בעצם קורה כאן.

אורית זוארץ: אברך את חברי עתני שנלר.

אורית זוארץ: אחרי יומיים בפוליטיקה בזירה הציבורית המוניציפלית הבנתי – הבנתי איך מתנהלים הדברים.

אורית זוארץ: הבנתי כמה דברים – מר אקוניס, תאמין לי, כיבדתי אותך רוב היום כשישבתי כאן – הבנתי כמה דברים שגם החברים בקואליציה הבינו, שמר בנימין נתניהו, ביבי, כנראה לחוץ, וכשהוא לחוץ הוא מתחיל להתפתל; וכשהוא מתפתל הוא עושה כל מיני פעולות לא כל כך – אולי רצוניות, אולי פעולות שחושבים עליהן ועל ההשלכות שלהן לטווח ארוך.

אורית זוארץ: זה, כנראה, סוג ההחלטות שהוא מקבל כשהוא לחוץ.

אורית זוארץ: אחרי שהוגשה הצעת החוק האומללה הזאת ניסיתי להבין למה ביבי כל כך לחוץ; מה החשיבות באותם 18 חודשים שהוא מבקש לעצמו.

אורית זוארץ: אחרי שחשבתי וחשבתי וגם שוחחתי עם חברי חברי הכנסת והשרים שכיהנו בקדנציה הקודמת, הבנתי שמר נתניהו כנראה הבין שהוא לא יוכל לשרוד את כל אותם 18 חודשים ולהעביר את הצעת התקציב לשנת 2009 עם הביטחון המלא שיש לו היום עם כל אותם חברי הכנסת, ולאחר מכן להביא בצורה מסודרת, כשאנחנו בוחנים את כל התהליכים הכלכליים ואת ההתפתחויות, גם בעולם וגם בתוך המדינה שלנו – שהיא כנראה המעצמה הכי גדולה בעולם לפי הדברים שאני שומעת כאן מחברי הקואליציה – ולקבל החלטה מושכלת איך אנחנו נוהגים בתקופה הזאת.

אורית זוארץ: לכן הוא לחוץ להעביר את הצעת התקציב ולקבע אותה לשנה וחצי.

אורית זוארץ: מה שכנראה חבריו לקואליציה לא כל כך מבינים, שכשעובדים בתקציב של 1 חלקי 12, אז לא מקבלים תמיד רטרואקטיבית את כל אותן התחייבויות.

אורית זוארץ: ואני מניחה שמר נתניהו אכן לא יוכל לממש ולקיים את כל אותן התחייבויות שהוא סיכם עליהן.

אורית זוארץ: והתירוץ הזה, שזה עבר וכבר מאחורינו ועבדנו לפי 1 חלקי 12, יהיה איזו סתימת פיות לכל אותם חברים שהיום מניפים את היד ומוכנים לקבל את הגזירה.

אורית זוארץ: אני מציעה לחברי הקואליציה לפקוח את העיניים ולהבין לאן מר נתניהו מוביל אתכם ומה הדרך שבה הוא הולך ומה הוא מנסה לעשות.

אורית זוארץ: כי יכול מאוד להיות שבעוד חצי שנה, בהנחה שההתפתחויות היו כמו במדינה מתוקנת הקובעת בכל שנה את התקציב שלה, אתם כבר לא הייתם רלוונטיים, כי הוא כבר יושב כאן.

אורית זוארץ: אבל הוא חרד לגורלו, כי אני מניחה שהוא כנראה לא ממש מתכוון לעמוד מאחורי ההבטחות שלו, ולכן הוא רוצה לקבע את עצמו.

אורית זוארץ: אז באמת אני שואלת, למה לא לארבע שנים?

אורית זוארץ: תרימו יד, תגידו אמן ונמשיך הלאה.

אורית זוארץ: לא צריך לעבור את כל התהליך הזה ואת כל הפארסה הזו.

אורית זוארץ: חוץ מזה, מר נתניהו, אם אתה לחוץ, תפנה לאופוזיציה ותבקש.

אורית זוארץ: הנה, יש פה חברים שאמרו: אנחנו מוכנים להאריך את פרק הזמן להגשת התקציב.

אורית זוארץ: זה באמת קשה מאוד לגאון כלכלי כמו מר נתניהו לבנות תקציב ב-45 יום, כמו שכל ראש ממשלה עושה מהיום שמדינת ישראל כוננה.

אורית זוארץ: זה באמת כל כך מסובך, ואני יודעת שהוא עכשיו סופר-שר מעל השרים בנושא הכלכלי.

נחמן שי: שר-על לאסטרטגיה.

אורית זוארץ: קשה לי, זה אסטרטגיה כלכלית, בתרגום חופשי.

אורית זוארץ: יש כאן כאלה המצאות, שמעולם לא שמעתי עליהן.

אורית זוארץ: אז זה באמת קשה מאוד לגאון פיננסי לבנות תקציב ב-45 יום, אני מבינה, ולכן הוא לחוץ.

אורית זוארץ: ולכן הוא רוצה הארכה והוא רוצה delay והוא רוצה עוד קצת ועוד למרוח ועוד לערבב ועוד כל מיני עניינים כאלה ואחרים.

אורית זוארץ: אבל כשאתם, חברי הקואליציה שיושבים כאן לפחות, מקבלים החלטות כל כך אומללות, אני רוצה שיעמדו לנגד עיניכם כל אותן אוכלוסיות שלא מקבלות מענה, ואנחנו נתחיל בשלטון המקומי.

אורית זוארץ: מכיוון שגם שם עובדים לפי 1 חלקי 12.

אופיר אקוניס: אותן אוכלוסיות שעמדו לנגד עיניה של הממשלה הקודמת.

אורית זוארץ: 1 חלקי 12.

אורית זוארץ: בממשלה הקודמת העבירו את התקציב קצת לפני הזמן, למיטב זיכרוני.

אורית זוארץ: שר האוצר היה פה, וחבל מאוד שהוא יצא, אולי היית עוקב אחרי לוח הזמנים לאישור התקציב.

ציון פיניאן: – – –

אורית זוארץ: אז אני מבקשת מכם, חברי המכובדים, שטיפול בקשישים ובחסרי ישע יעמוד לנגד עיניכם.

אורית זוארץ: כי יש קשישים וחסרי ישע שזקוקים לטיפול באגף הרווחה, אבל מה לעשות, זה לא באותה פרופורציה כמו בשנה שעברה.

אורית זוארץ: החדשים לא מקבלים.

אורית זוארץ: למה?

אורית זוארץ: הם מחכים למר נתניהו, השר-על לענייני כלכלה, לגאון הפיננסי, שיחליט, שיהיה עוד delay ועוד קצת, ואותם ילדים ובני-נוער בסיכון – ואנחנו רואים את התופעות הקשות מדי יום – לא מקבלים טיפול, כי מה לעשות, מר נתניהו רוצה delay עוד קצת ולמשוך עוד קצת.

אורית זוארץ: והאם הנושאים האלה באמת עומדים לנגד עיניו?

אורית זוארץ: וזה תשאלו את עצמכם בליל הסדר, כשאתם יושבים סביב השולחן שבעים ונהנים, על כל אותם ילדים בסיכון שלא עומדים בתקינה ואין להם מקום ואי-אפשר להוציא אותם לסידורים חוץ-קהילתיים.

כרמל שאמה-הכהן: הוא ראש ממשלה פחות משבוע.

אופיר אקוניס: אנחנו נשאל "מה נשתנה" – מה נשתנה מהממשלה הרעה לממשלה הזאת.

אופיר אקוניס: ואני אתן את התשובה: יצאנו מעבדות לחירות.

אופיר אקוניס: באווירת הסדר, עושים סדר.

אורית זוארץ: מה נשתנה?

אורית זוארץ: נשתנה שלא מנסים לשנות חוקי-יסוד במחטפים.

עתניאל שנלר: בוא ניתן לה להמשיך.

אורית זוארץ: יושב-ראש הסיעה, לתפארת מדינת ישראל.

עתניאל שנלר: כן, אדוני, רצית ארבע קושיות לשאול אותה, שהיא תענה לך ארבע תשובות?

אורית זוארץ: אני אענה לך על כל הקושיות.

אורית זוארץ: תאמין לי, עשיתי דוקטורט בשלטון המקומי.

אופיר אקוניס: יש לי שמונה קושיות, לא ארבע.

עתניאל שנלר: יש לך שמונה קושיות?

אורית זוארץ: בילסקי הוא שותף אמיתי, מעולם לא נקטנו את הדרך האומללה הזו.

אורית זוארץ: חוסר ביטחון של שר-על, ראש ממשלה?

אורית זוארץ: כזה חוסר ביטחון.

אורית זוארץ: ממה אתה פוחד?

אורית זוארץ: ממה אתה פוחד?

אורית זוארץ: אולי זה גדול עליך?

אופיר אקוניס: על מי?

אורית זוארץ: אתם תשאלו את זה שהושיב אתכם כאן, שלא היו לו אנשים ואז הוא עשה איזו בדיקה מי יכול לשבת ולמלא את החללים.

אופיר אקוניס: אני רק יכול להגיד לך שב-2003 – – –

אורית זוארץ: אולי זה גדול עליך, מר נתניהו?

אורית זוארץ: זה מה שאני שואלת.

אופיר אקוניס: אני לא מר נתניהו.

אורית זוארץ: אתה נושא דברו, נושא הכלים שלו.

אורית זוארץ: ולכן מה שאני מבקשת מכם, שכל אותם קשישים וחד-הוריות ונכים שתקועים בשלטון המקומי ולא מקבלים שירותים, כי התקציב תקוע, וגם כשהם מקבלים תקציב מקבלים תקציב מקוצץ חצי שנה אחורה – – –

אופיר אקוניס: אם אינני טועה, שר הפנים היה מקדימה.

עתניאל שנלר: אדוני הגיש הסתייגויות לחוק, שהוא מבקש רשות דיבור כל כך הרבה?

עתניאל שנלר: לא, אם יש לך הסתייגות תגיד לי.

אורית זוארץ: ולכן אתם שותפים להכשרת השרץ שפוגע באוכלוסיית מדינת ישראל.

אורית זוארץ: איך אומרים?

אורית זוארץ: עם ישראל לא טיפש.

אורית זוארץ: אפשר לעבוד עלינו פעם, פעמיים, שלוש פעמים.

אורית זוארץ: ולכן אנחנו סמוכים ובטוחים שעם ישראל ייתן את הדעת, ואנחנו כאן מהאולם הזה, מהבמה הזו, ניאבק את מאבקם.

אורית זוארץ: עוד דבר לגבי השקעות.

אורית זוארץ: אתה יודע, בדקתי קצת את נושא ההשקעות.

אורית זוארץ: המשקיע הכי נועז לא שם כספים ב"ריסק" לפרק זמן כזה.

אורית זוארץ: אז מה זה אומר על הגאון הפיננסי?

אורית זוארץ: אתם תענו את זה לעצמכם.

אורית זוארץ: אני עדיין שואלת את השאלות, אתה יודע, אני עוד לומדת.

אורית זוארץ: אבל מה שאני מבינה, שיש פה חרדה מאוד גדולה למקום שלכם, ואתם מנסים לקבע במסמרי 10 לשנה וחצי.

אורית זוארץ: בסדר, ובוא נראה מה תעשו.

אורית זוארץ: תודה רבה ושיהיה חג שמח לכולם.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחברת הכנסת אורית זוארץ.

עתניאל שנלר: אנחנו נעבור עכשיו לקבוצת חד"ש.

עתניאל שנלר: ראשון הדוברים בקבוצת חד"ש, חבר הכנסת מוחמד ברכה – בבקשה, אדוני.

עתניאל שנלר: אחריו – חבר הכנסת חנא סוייד.

מוחמד ברכה: עכשיו חוזרים ל-15 דקות, נכון?

מוחמד ברכה: כי זה היה רק של קדימה.

אופיר אקוניס: הוא דיבר בשם כולם.

מוחמד ברכה: אקוניס, אתה יושב כאן.

מוחמד ברכה: יש יושב-ראש אחד.

אופיר אקוניס: לא, אבל זה היה בזמן שאני ישבתי שם.

אופיר אקוניס: הוא דיבר בשם האופוזיציה.

עתניאל שנלר: אדוני, בבקשה יישא את דבריו.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הממשלה הזו הצליחה לרשום שיא חדש בציניות, כשבתוך פחות משבוע מאז כינונה היא הספיקה לעשות כינוס פגרה כדי לשנות שני חוקי-יסוד.

ציון פיניאן: היא חרוצה.

כרמל שאמה-הכהן: הוראת שעה.

מוחמד ברכה: אני שאלתי הבוקר את סגן השר איציק כהן, אם משנים את השם של השרץ זה הופך אותו לכשר, אז הוא אמר שלא.

מוחמד ברכה: גם אם קוראים לזה הוראת שעה, זה נשאר עדיין שרץ.

מוחמד ברכה: ביום אחד משנים שני חוקי-יסוד, בתהליך כזה מזורז וציני, ותוך היעזרות בוועדות זמניות.

מוחמד ברכה: כנראה לא רק האופוזיציה יודעת שיש כאן בעיה, אלא גם ראש הממשלה כנראה יודע שיש כאן בעיה.

מוחמד ברכה: לכן לא במקרה היום בצהריים הוא הפריח מין הצהרה כזו, שלא יהיה קיצוץ חד-צדדי בתקציב הבא.

מוחמד ברכה: מה זאת אומרת?

מוחמד ברכה: הוא לא אמר שלא יהיה קיצוץ, אלא שלא יהיה קיצוץ חד-צדדי.

מוחמד ברכה: קראתי את הידיעה הזו באינטרנט, ואמרתי: טוב, נו, הוא מנסה לספוג חלק מהביקורת.

מוחמד ברכה: ואז עברתי בקומת הממשלה, ואת מי אני רואה שם?

מוחמד ברכה: את מר עופר עיני.

מוחמד ברכה: עופר עיני מסתובב בסביבה.

מוחמד ברכה: אז קישרתי בין ההצהרה של ראש הממשלה, שלא יהיה קיצוץ חד-צדדי, עם הביקור של עיני יעני.

ציפי לבני: בממשלה הזאת שולט כל מי שמתחיל בה"א.

אופיר אקוניס: בממשלה הזאת בכלל היו – – –

מוחמד ברכה: ואז הבנתי, שאותו סנדק של הממשלה השמנה, המנופחת, הקלוקלת הזאת, אותו סנדק כנראה גם תופר את הקיצוץ על ראש הממשלה.

מוחמד ברכה: הוא האחרון שמעוניין באי-יציבותה.

מיכאל איתן: אתה מעליב, תן לה צ'אנס, אולי היא תהיה בסדר.

מוחמד ברכה: נראה, נראה.

מוחמד ברכה: אבל היא מתחילה לא ברגל שמאל, עם שתי רגליים מקרטעות.

עתניאל שנלר: שלום, אדוני השר, ברוך הבא.

מרינה סולודקין: מוחמד, אנחנו נעשה חוק הצטרפות של עיני – – –

מיכאל איתן: אני רוצה לומר לכם משהו.

מיכאל איתן: אם לא תהיו בסדר, אני עולה על הבמה.

מיכאל איתן: מותר לי לדבר ללא הגבלת זמן, אתם תהיו פה עד הבוקר.

מוחמד ברכה: תעשה את זה.

מוחמד ברכה: תעשה את זה.

מוחמד ברכה: מיקי, נראה אותך, תעשה את זה.

מוחמד ברכה: אני מוכן לרדת כבר עכשיו.

עתניאל שנלר: אני לא יודע מה אתם מתפלאים כולם.

עתניאל שנלר: הדורסנות הזאת מתחילה מהתחלת היום, מאתמול, זה לא חדש.

מוחמד ברכה: ישועת האופוזיציה תבוא מכבוד השר.

עתניאל שנלר: אדוני השר, אתה בקואליציה.

עתניאל שנלר: חבר הכנסת ברכה ימשיך.

אלי אפללו: אנחנו מוכנים כולנו לרדת, לוותר למיקי.

מוחמד ברכה: ואז באמת היה ברור, שכנראה משהו נרקם בין ההסתדרות, נציגת הפועלים והשכבות העובדות והחלשות, לבין הממשלה, ממשלת ההון, כשכל שושביניו של ראש הממשלה נכחו באותו יום של הממשלה, כל אילי ההון היו כאן בכנסת.

מוחמד ברכה: זה מתחבר, אדוני, עם אחת ההחלטות הראשונות של ראש הממשלה, שכבר למחרת יום השבעתו הוא החליט על הפרשת 6 מיליוני שקל לעמותות וארגונים.

מוחמד ברכה: הוא רוצה להפוך את המדינה לבית-תמחוי אחד גדול.

מוחמד ברכה: החמלה שמדברים עליה היא סוג של קיבוץ נדבות של עניים ואבירות רוח של אותם עשירים שיכולים לתרום, בלי שום אחריות של הממשלה.

מוחמד ברכה: וזה דווקא, אדוני היושב-ראש, מביא אותי לאותה אמרה של – – –

ציון פיניאן: אלה פערים של הממשלה הקודמת.

אופיר אקוניס: לא טוב שהוא נתן?

מוחמד ברכה: לא טוב.

מוחמד ברכה: הממשלה צריכה לקחת אחריות על העניינים החברתיים.

מוחמד ברכה: זה לא נושא להפריט לעמותות.

מוחמד ברכה: זה לא נושא לקיבוץ נדבות.

מוחמד ברכה: זה לא נושא להשפלת האנשים עד עפר, אלא זו האחריות, בשביל זה קיימת מדינה, בשביל זה יש ממשלות; לא כדי לחזק את החזקים.

מוחמד ברכה: החזקים אינם צריכים את הכוח של הממשלה, הם חזקים בלעדיה.

מוחמד ברכה: זה מביא אותי לאותה אמרה של ויליאם שייקספיר, שאמר שחמלה היא מהות החוק, ורק רודנים משתמשים בחוק באכזריות.

מוחמד ברכה: זה בעצם ההיפוך הגמור של אותו מסר, של אותה אמרה.

מוחמד ברכה: זה מביא אותי, אדוני היושב-ראש, לדבר נוסף, לאותו סיפור-עם פלסטיני מימים ימימה, על אותה אשה שהפכה לאלמנה לאחר מות בעלה, ואחיו של בעלה, שהיו עשירים ובעלי אמצעים, רצו לקחת את הירושה, רצו להפקיע ממנה את הירושה.

מוחמד ברכה: היא הלכה למושל המקום והתלוננה שם.

מוחמד ברכה: המושל, אחרי שלמד, ראה אילו כוחות יש לפניו, ופסק לטובת האחים ולא לטובת האלמנה.

מוחמד ברכה: האלמנה חזרה לביתה בוכייה, עצובה, עם ילדיה, ללא כלום, וסיפרה את סיפורה לדוד שלה, שהוא עני מרוד, איך היא נעשקה ונלקחו רכושה ופת לחמה.

מוחמד ברכה: אותו איש עני, הדוד שלה, ריחם על בת-אחותו והחליט לעשות מעשה.

מוחמד ברכה: קם והלך למושל.

מוחמד ברכה: אמר לו: אדוני המושל, אני רוצה להגיש תלונה.

מוחמד ברכה: אמר לו: כן, נגד מי אתה רוצה להגיש את התלונה?

מוחמד ברכה: אמר לו: אני רוצה להתלונן בפניך, אדוני המושל, על הקדוש-ברוך-הוא.

מוחמד ברכה: אומר לו: מה?

מוחמד ברכה: אתה מתלונן אלי נגד הקדוש-ברוך-הוא?

מוחמד ברכה: אומר לו: כן.

מוחמד ברכה: מה קרה?

מוחמד ברכה: מה פתאום?

מוחמד ברכה: אומר לו: תשמע, לפני 30 שנה נולד לי ילד, הוא מת לאחר כמה חודשים.

מוחמד ברכה: אם אני זורע שדה, באה בצורת ומחסלת אותו.

מוחמד ברכה: אין לי מזל בחיים, שום דבר לא הולך לי, כבר 30 שנה, שום דבר.

מוחמד ברכה: אלוהים שם לי רגל בכל דבר.

מוחמד ברכה: אז אני בא למושל כדי להתלונן על הקדוש-ברוך-הוא.

מוחמד ברכה: אומר לו המושל: אם זה קורה לך כבר 30 שנה, מה פתאום באת אלי?

מוחמד ברכה: אני רק ארבע, חמש שנים בתפקיד.

מוחמד ברכה: אומר לו: תשמע, אדוני.

מוחמד ברכה: המושל שהיה לפניך היה מושל ירא אלוהים, אבל אתה לא חושש מאף אחד, אתה לא פוחד אפילו מאלוהים.

מוחמד ברכה: אומר לו: זה כפירה, איך אתה מתאר אותי בתיאורים כאלה?

מוחמד ברכה: אומר לו: אם אתה יכולת לפסוק למען האחים של הבעל, העשירים, ולנשל את האלמנה ואת ילדיה מהרכוש, סימן שאתה לא פוחד אפילו מאלוהים.

מוחמד ברכה: הממשלה הזאת, כנראה, לא רק שהיא לא פוחדת מאלוהים, אלא שאין לה אלוהים.

מוחמד ברכה: תודה.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת ברכה.

עתניאל שנלר: יעלה ויבוא חבר הכנסת חנא סוייד – אינו נוכח.

עתניאל שנלר: חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח.

עתניאל שנלר: חבר הכנסת עפו אגבאריה – מוותר.

עתניאל שנלר: גמרנו עם קבוצת חד"ש.

עתניאל שנלר: נעבור לקבוצת בל"ד.

עתניאל שנלר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – חבר הכנסת סעיד נפאע.

עתניאל שנלר: חבר הכנסת איתן, אני ממש מתנצל שהפסקתי אותך באמצע ההתנדבות לעלות ולנאום, כי עכשיו הבנתי בפעם הראשונה מה זה שר לשיפור השירות למען האזרח לחברי הכנסת.

עתניאל שנלר: עד עכשיו לא הבנתי.

עתניאל שנלר: תודה.

עתניאל שנלר: בבקשה, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, השעה מאוחרת.

ציון פיניאן: לא, עוד מוקדם.

אופיר אקוניס: גם חבר הכנסת זחאלקה רוצה את ליל הסדר בזמן.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה שיהיה דיון, עד כמה שאפשר.

ג'מאל זחאלקה: זה חשוב מאוד.

ג'מאל זחאלקה: זה מסר לממשלה.

ג'מאל זחאלקה: אני מקווה שהאופוזיציה וכל חלקי האופוזיציה, כל עוד החלקים האלה נמצאים ונשארים באופוזיציה, יילחמו נגד המדיניות של הממשלה הזאת, ויש הרבה – הסימנים מאוד מדאיגים, בכל תחומי החיים ובכל תחומי עסקיה של הממשלה הזאת.

ג'מאל זחאלקה: אני כבר רואה בעיני את האדמה החרוכה שהיא תשאיר מאחוריה, אחרי שהיא תסתלק, ואני מקווה במהרה.

ג'מאל זחאלקה: לא צריך לחכות ולראות ולתת צ'אנס.

ג'מאל זחאלקה: הכתובת על הקיר, וקוראים את המכתב מהכותרת שלו – כך אומר הפתגם – הצהרות שריה, כוונות ראשיה ומדיניותה בעניין המדיני, בעניין שלום ומלחמה וגם בנושא החברתי-הכלכלי.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו עוסקים היום בנושא התקציב, אבל לא רק בנושא התקציב אלא בדבר חשוב מאוד ומהותי ביותר בכל עבודה פרלמנטרית ובמהותה של הדמוקרטיה.

ג'מאל זחאלקה: כללי משחק, אדוני היושב-ראש, אינם פרוצדורה, אינם עניין טכני, הם מהות הדמוקרטיה.

ג'מאל זחאלקה: אין דמוקרטיה בלי כללי משחק, ויש כללים איך לשנות כללי משחק.

ג'מאל זחאלקה: כי כל אחד יכול להגיד: נכון, יש כללי משחק, אבל אנחנו יכולים לבוא ולקבוע כללי משחק חדשים.

ג'מאל זחאלקה: כשמשנים כללי משחק, הדיון צריך להיות רציני ביותר.

ג'מאל זחאלקה: זה משהו שנהוג עשרות שנים, כמסגרת לדיון בעניין חשוב מאוד, שקובע גורלות בחייהם של מאות אלפי ומיליוני אזרחים, פת לחמם, חינוכם, חייהם, חיי היום-יום שלהם.

ג'מאל זחאלקה: ההכרעה אולי החשובה ביותר שכנסת יכולה לקבל היא בנושא התקציב.

ג'מאל זחאלקה: דווקא בנושא הזה באים ומשנים את כללי המשחק.

ג'מאל זחאלקה: אני לא חושב שכללי המשחק מקודשים.

ג'מאל זחאלקה: אפשר בהחלט לשנות כללי משחק, אבל שינוי כללי משחק לפעמים – תאמינו לי, וגם בכנסת הזאת – לוקח שנים, לא יום אחד.

ג'מאל זחאלקה: אני יכול לעבור על מקרים של רצון של ממשלות לשנות כללי משחק והדיון נמשך שנים בעניין שינוי כללי המשחק.

ג'מאל זחאלקה: קחו למשל את אחוז החסימה.

ג'מאל זחאלקה: כמה שנים דנים בו?

ג'מאל זחאלקה: זה שינוי כללי משחק, לא עושים את זה ככה במחטף.

ג'מאל זחאלקה: שינויים של חוקי-יסוד לא עושים בצורה כזאת.

ג'מאל זחאלקה: בעצם כאילו לא ערכנו דיון בעניין שעומד בפנינו.

ג'מאל זחאלקה: זה לא נקרא דיון, זה לא נקרא דיון רציני בנושא שהוא כל כך חשוב.

ג'מאל זחאלקה: העניין אם זה כן או לא עניין טכני, נוגע גם לדברים אחרים.

ג'מאל זחאלקה: אפשר בהחלט לשנות, אבל צריך לעשות את זה גם בכללי משחק מאוד קשוחים, ומה שנקרא בדחילו ורחימו.

ג'מאל זחאלקה: לא ככה עושים.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה הזאת לא המציאה את הגלגל, לא במקרה נקבעו כללים בעבר איך מטפלים בתקציב ומה מסגרת הדיון.

ג'מאל זחאלקה: לגוף הבקשה של הממשלה – הממשלה ביקשה להאריך פטור מחובת הנחה ו-106 ימים עד להגשת התקציב, במקום 45 ימים.

ג'מאל זחאלקה: קודם כול, 106 ימים הם בקשה מיוחדת רק לעניין תקציב לשנתיים.

ג'מאל זחאלקה: היום בוועדה המסדרת, בוועדת הכספים – – –

עתניאל שנלר: 107 ימים.

ג'מאל זחאלקה: 107 ימים.

ג'מאל זחאלקה: שאלנו את נציג האוצר כמה פעמים: האם לתקציב חד-שנתי אתה דורש יותר מ-45 יום?

ג'מאל זחאלקה: הוא אמר: לא נחוץ.

ג'מאל זחאלקה: אם היה מדובר בתקציב חד-שנתי, היינו מסתפקים ב-45 יום.

ג'מאל זחאלקה: אם הממשלה היתה באה ואומרת: יש בעיה, יש חגים, יש עניינים, בואו נעשה איזה הסדר שיביא בחשבון נגיד 45 ימים בתוספת, לא כולל ימי חג – אני חושב שהכנסת היתה מצביעה על זה – – –

ציון פיניאן: 45 ימים נטו.

ג'מאל זחאלקה: אפשר היה, זאת לא הבעיה.

ג'מאל זחאלקה: אם כי התשובה שקיבלתי מנציג האוצר היום היתה שזה לא נחוץ, שלא צריך יותר מ-45 ימים להכנת תקציב חד-שנתי.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו, מה הבעיה בתקציב דו-שנתי?

ג'מאל זחאלקה: יש כמה בעיות.

ג'מאל זחאלקה: האחת, מדובר במצב נזיל מאוד מבחינת המשבר הכלכלי, ודווקא נחוץ תקציב לתקופה קצרה יותר והתאמתו בהתאם להתפתחויות.

ג'מאל זחאלקה: אם אתה מכין תקציב על סמך צילום המצב הקיים היום, הרי ברור לכולם שהמצב הקיים שמצלמים אותו לא יהיה קיים בעוד שנה, כשתקציב 2010 יפעל.

ג'מאל זחאלקה: אז אין שום היגיון כלכלי בעניין הזה מבחינת תכנון תקציב.

ג'מאל זחאלקה: סיבה שנייה, והיא סיבה מהותית ביותר – אנחנו הרי מכירים את מר בנימין נתניהו ואת מדיניותו, והוא אחד האנשים שיש להם משנה כלכלית סדורה.

ג'מאל זחאלקה: לא צריכים לומר, נראה איזה תקציב הוא יגיש, אנחנו יודעים – ומתייחסים אליו ברצינות בעניין הזה – יש לו תפיסה יותר קיצונית מזו של מרגרט תאצ'ר.

ג'מאל זחאלקה: הוא אומר את זה.

ג'מאל זחאלקה: הוא נגד תקציבי העברה, הוא חושב שיש לקצץ תקציבי העברה לפני שיוצרים מקומות עבודה.

ג'מאל זחאלקה: זו משוואה של העמקת העוני, הדלות, זריקת אנשים למר גורלם.

ג'מאל זחאלקה: והוא בא ועושה לנו להטוטים, כמו בקרקס: אני מקצץ במסים ולאזרחים יהיה יותר כסף בכיסם.

ג'מאל זחאלקה: בכיסם השמאלי הוא אולי תוקע 100 שקל, אבל הוא תוחב את ידו לכיס הימני ולוקח את 500 השקל של הנכה, של המשפחה הענייה ושל המשפחה החד-הורית.

ג'מאל זחאלקה: זו דרכו.

ג'מאל זחאלקה: בסרט הזה כבר היינו.

ג'מאל זחאלקה: ולכן, כבוד היושב-ראש, דווקא מפני שאנחנו יודעים מה מדיניותו של נתניהו ואיזו מדיניות כלכלית הוא יביא, אנחנו, ככנסת, זקוקים – וכל אלה שמתהדרים שהם חברתיים ודואגים, נציגי יהדות התורה ונציגי ש"ס, שאני מאמין שהם נגד הקיצוצים האלה, אבל הם נותנים יד לדבר שהציבור שלהם ישלם מחירו בריבית דריבית, וגם הציבור הערבי וכל עניי הארץ.

ג'מאל זחאלקה: ולכן היינו צריכים להילחם שיהיה תקציב שנתי לשנת 2009, דווקא כדי שנעמוד על המשמר בהכנת התקציב של 2010, ההיפך מכוונתו של נתניהו, שלא רוצה ביקורת כזאת.

ג'מאל זחאלקה: הוא לא רוצה תחנה של מקצה שיפורים, של לעצור, לפחות לעצור את ההידרדרות ואת הקטסטרופה הכלכלית שהוא מוביל אליה.

ג'מאל זחאלקה: יש אנשים שירקדו ברחובות ויספרו את הונם ואת חשבון הבנק שלהם כשנתניהו יפעיל את תוכניתו, ויש אנשים שיהיו עניים יותר וחס וחלילה לא יהיה להם מה לאכול, אף שהוא מדבר על ביטחון תזונתי, ולדעתי הוא לא אומר אמת.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

עתניאל שנלר: חבר הכנסת סעיד נפאע – איננו נוכח.

עתניאל שנלר: חברת הכנסת חנין זועבי.

עתניאל שנלר: אם כן, גמרנו עם קבוצת בל"ד.

עתניאל שנלר: נעבור לקבוצת רע"ם-תע"ל.

עתניאל שנלר: חבר הכנסת אברהים צרצור – אינו נוכח.

עתניאל שנלר: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: אני יכול לדבר במקום – – –

עתניאל שנלר: אתה יכול לדבר בשם עצמך בצורה יפה, מושלמת וטובה.

עתניאל שנלר: אחר כך יש סבב שני ושלישי, אז בוודאי בסבבים הבאים.

אחמד טיבי: בוקר טוב לכולם.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אתמול והיום נחצו קווים אדומים.

אחמד טיבי: הממשלה הזאת עשתה דברים שאני לא הייתי עד להם בעשר השנים שאני מכהן כאן בכנסת – – –

גלעד ארדן: כולנו באנו לשמוע.

גלעד ארדן: ראש הממשלה בדרך, תדבר לאט כדי שנוכל לשמוע.

קריאה: בקצב הכתבה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, מכובדי, הממשלה והקואליציה הזאת עושות דברים שהם חסרי תקדים.

אחמד טיבי: מביאים הצעה לתיקון חוק-יסוד בפגרה.

אחמד טיבי: בסדר.

אחמד טיבי: אחר כך פטור מחובת הנחה, נו, מילא.

אחמד טיבי: בוועדה שהיא זמנית, ועדה מסדרת.

אחמד טיבי: אחר כך מעבירים אותה לא לוועדת החוקה, שלא קיימת, אלא לוועדה זמנית אחרת, שבראשה עומד חבר הכנסת משכמו ומעלה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת גפני, אני מברך אותך.

אחמד טיבי: לאחר מכן היא מגיעה לפה ורוצה להעביר גם בקריאה שנייה ושלישית, מהר ככל האפשר.

אחמד טיבי: פזיז.

אחמד טיבי: קוויקי, מהר.

דני דנון: ערב פסח – – –

גלעד ארדן: חוק של שני סעיפים כבר שמונה שעות, וזה מהר?

אחמד טיבי: הממשלה רוצה לסיים מהר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ארדן, אתה שר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי מהיר תפיסה, אמרת לו והוא הבין.

גלעד ארדן: היה לך חדר נוח – – –

רוני בר-און: תבדוק את ההאזנות.

אחמד טיבי: אני תמה, אדוני היושב-ראש, איך כל הסיעות האלה הולכות בתלם, בקרוסלה, אומרות הן בלי לחשוב; חברי הכנסת מכל סיעות הקואליציה מרימים ידיים, כאשר רק לפני כמה שבועות הם זעקו על כל ניסיון של הממשלה הקודמת לעשות דבר שהוא קרוב לחציית התקנון.

אחמד טיבי: אגב, יש לי הרבה ביקורת על הממשלה הקודמת, אבל את מה שעושים היום היא לא עשתה.

אחמד טיבי: את מה שאנחנו עוברים היום לא חוויתי בממשלה הקודמת.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, אפשר?

ראובן ריבלין: אם חבר הכנסת טיבי מסכים.

אחמד טיבי: בבקשה, גברתי.

דליה איציק: אני יושבת כאן, בוודאי מזקני הבית, בוודאי יושב-ראש הכנסת הנוכחי – – – נדמה לי שאתה – – – ואינני זוכרת, לא הממשלה הזאת, לא קודמתה, לא אף ממשלה ובוודאי לא אף יושב-ראש כנסת, שהתיר כזה דבר.

דליה איציק: אני בטוחה – – –

ראובן ריבלין: אם את רוצה שאני אזכיר לך, ב-1999 ראש הממשלה ברק, בתור יושב-ראש מפלגת העבודה – אני לא זוכר מי היו חברי מפלגת העבודה אז – ביטל חוק-יסוד כהרף עין.

ציפי לבני: אותה ממשלה.

אחמד טיבי: האמת היא, חבר הכנסת גפני, יש לי הסבר למה הסיעות האלה נוהגות כמו – – –

ציפי לבני: – – – רחמנא ליצלן, 24 שרים בממשלה – – –

ראובן ריבלין: טוב, רבותי, הדיון-זוטא נסתיים.

ראובן ריבלין: יש עוד עשרות מקרים שבהם ראו דבר כזה או אחר.

ראובן ריבלין: אם יש טעם לפגם ויש טעם לעניין ויש טעם המצדיק ויש טעם המסרב – כל דבר הוא דבר שפעמים רבות אנחנו, במקומות משתנים, מסתכלים על נושא בצורה אחרת.

ראובן ריבלין: יש כאן עניין שבו אנחנו נמצאים במצוקת זמן.

ראובן ריבלין: ממשלה אשר הותירה את הממשלה הבאה אחריה ללא תקציב, מחייבת אותה בתוך 45 יום – – –

רוני בר-און: מי הותיר ללא תקציב?

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה שלך הותיר ללא תקציב.

ראובן ריבלין: כבוד חבר הכנסת בר-און – כי אתה אפילו כבר לא שר לשעבר – הממשלה התכוננה ביום האחרון של כנס החורף כאשר אין תקציב, והיא צריכה לקיים תקציב בתוך 45 יום.

ראובן ריבלין: אנחנו נכנסים לפסח, ואני מבטיח לכל חברי הכנסת שאנחנו נחוג את פסח, וגם את בדיקת החמץ נעשה במועד.

ראובן ריבלין: הכול יבוא על מקומו בשלום, שכן יש נסיבות שבהן הכנסת תצטרך להזדרז בסופו של דבר.

ראובן ריבלין: סעיף 131 מדבר על פסח כסיבה מספקת כדי שאנחנו נוכל לקצר דיונים, אבל אני לא רוצה בשלב זה.

ראובן ריבלין: יש לנו עוד הרבה זמן והרבה סבלנות שצריכה להיות לקואליציה ולאופוזיציה.

רוני בר-און: עם כל הכבוד, אדוני היושב-ראש, אחרי הערב הזה, אם המזימה תצלח, יהיה עוד נפקד אחד במדינה.

רוני בר-און: יהיה השר המקשר בין הכנסת לממשלה, כי לא יהיה קשר – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, איומיך הם איומים על הדמוקרטיה כולה.

ראובן ריבלין: אני מקבל באהבה רבה גם את הטון הזה, ואם חבר הכנסת בר-און ירצה להחרים את הכנסת, לא יהיה אדם שיצטער יותר ממני – –

רוני בר-און: לא, הממשלה מחרימה את הכנסת – – –

ראובן ריבלין: – – אבל ניאלץ גם להתגונן נגד איומים, שהרי אי-אפשר שתהיה מיוריזציה, אבל גם מיעוט לא יכול לכפות על כנסת שלמה את דעתו ואת רצונו.

ראובן ריבלין: ובזה הסתיים הוויכוח, ועכשיו אני מחזיר לחבר הכנסת טיבי – – –

אחמד טיבי: מההתחלה.

ראובן ריבלין: לא מההתחלה, לא צריך להגזים.

ראובן ריבלין: אני נותן לך שבע דקות תמימות.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, פתחתי ואמרתי שאני תוהה למה כל הסיעות נוהרות כדי להכשיר את השרץ הזה, מין סחר-מכר כזה, ביזנס.

אחמד טיבי: הכול אופורטוניזם.

אחמד טיבי: ואז אני נזכר באפיפיור שהגיע לסטנפורד בשלהי שנת 2000, במילניום.

אחמד טיבי: הוא הגיע לפקולטה למינהל עסקים.

אחמד טיבי: נכנס האפיפיור ואמר לסטודנטים, כולם סטודנטים מצוינים, מבריקים – – –

רוני בר-און: השר ברוורמן למד בסטנפורד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, לא יכול להיות מצב שכל מי שיאמר פה איזה דבר, אתה חייב להגיב.

ראובן ריבלין: אני אשים לידך אחד מהסדרנים שכל הזמן יזכיר לך.

ראובן ריבלין: מצבנו הוא לא המצב שהיינו בו קודם, מה אנחנו יכולים לעשות.

ראובן ריבלין: הדבר לא יכול להיות.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: ובכן, בא לסטנפורד יוניברסיטי האפיפיור ושאל שאלה את הסטודנטים.

אחמד טיבי: הוא שאל את הסטודנטים בפקולטה למינהל עסקים מי האישיות החשובה ביותר בהיסטוריה.

אחמד טיבי: אז קם סטודנט ראשון ואמר: אלכסנדר מוקדון.

אחמד טיבי: אמר לו האפיפיור: לא.

אחמד טיבי: קם סטודנט שני, זה היה בתקופתו של קלינטון, ואמר: ביל קלינטון.

אחמד טיבי: אמר לו: לא.

אחמד טיבי: קם סטודנט שלישי ואמר לו: מזכ"ל האו"ם.

אחמד טיבי: אמר לו: לא.

אחמד טיבי: קם סטודנט חובש כיפה, יהודי, ואמר לו: לי יש תשובה.

אחמד טיבי: ואמר לו: בבקשה.

אחמד טיבי: אז הסטודנט היהודי אומר לו: זה ישו.

אחמד טיבי: אומר לו: כל הכבוד.

אחמד טיבי: הנה 100 דולר.

אחמד טיבי: אבל לעזאזל, למה דווקא אתה ידעת את התשובה?

אחמד טיבי: אז הוא אומר לו: האמת היא שהתשובה האמיתית היא מוזס, אבל ביזנס זה ביזנס, אני רוצה את 100 הדולר.

ראובן ריבלין: האם אדוני לא חושב שיש פה נימה של אנטישמיות?

אחמד טיבי: רבותי, זאת קואליציה שאצלה הכול ביזנס, לא חשוב מה התשובה.

קריאה: מה הנמשל?

אחמד טיבי: הנמשל הוא שהחבורה הזאת, בשבילה ביזנס זה ביזנס, לא חשוב – – –

ציפי חוטובלי: זו גזענות – – –

אחמד טיבי: זו גזענות.

אחמד טיבי: בבקשה, עד שאני אומר דבר טוב על יהודים, את אומרת שזו גזענות.

ראובן ריבלין: זו לא גזענות חס וחלילה, אבל יש בזה איזה אלמנט של אנטישמיות.

אחמד טיבי: אנשים בסוף הלילה, בתחילת היום, מתחילים לדבר שטויות.

רוני בר-און: ודווקא אתה, כמוסלמי, מדבר על – – –

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, עוד קו שנחצה היום הוא הקו של היחסים בין אופוזיציה לקואליציה.

אחמד טיבי: אני מבין שהקואליציה חוששת שמא צריך 61.

אחמד טיבי: כנראה יש חוות דעת משפטיות שאומרות שצריך 61 כדי להעביר – חוות דעת מוצקות ויותר מחוות דעת אחת.

אחמד טיבי: זה מפחיד את הקואליציה, זה מפחיד מאוד את ראש הממשלה.

קריאה: אף אחד לא מפוחד פה.

אחמד טיבי: תיכף תשמע.

אחמד טיבי: יש אחד מפוחד.

אחמד טיבי: אנחנו הגענו לסיכום על קיזוז בין חבר הכנסת צרצור מהסיעה שלי לבין השר פואד לפני שלוש שעות.

אחמד טיבי: פואד קם, עזב את הכנסת, הלך הביתה, נכנס למיטתו.

חיים אורון: ופיג'מה.

אחמד טיבי: ועלה על פיג'מה, פואד עלה על פיג'מה.

קריאה: עלה על מדי ייצוג, אתה צריך להגיד.

אחמד טיבי: בדיוק, עם פסים.

רוני בר-און: פסים ושלושה כיסים.

אחמד טיבי: עכשיו, לפני שעה, הטלפון לידו מצלצל.

אחמד טיבי: על הקו ראש הממשלה הלא-מפוחד, בנימין נתניהו, אומר לו: פואד, קום, סור למליאה.

אחמד טיבי: מייד התלבש פואד.

אחמד טיבי: נטש את הפיג'מה עם הפסים.

איפה הוא?

אחמד טיבי: הוא נכנס לפה.

אחמד טיבי: נטש את הפיג'מה עם הפסים והגיע במהירות הבזק למליאה, בניגוד להסכם הקיזוז.

אחמד טיבי: אני אומר לו: פואד, אבל התקזזנו.

אחמד טיבי: הוא אומר לי: אבל ביבי העיר אותי.

אחמד טיבי: הייתי על פיג'מה, ואני עירקי.

אחמד טיבי: אני חייב לזוז.

אחמד טיבי: הנה הוא.

ראובן ריבלין: לא, רבותי.

ראובן ריבלין: רבותי, לא למחוא כפיים.

אחמד טיבי: הנה הוא, בניגוד לסיכום.

ראובן ריבלין: בעוד שתי דקות ו-13 שניות מסיים חבר הכנסת טיבי את דבריו.

ראובן ריבלין: רבותי, אתם רוצים – איך שאתם רוצים יתנהל הדיון.

ראובן ריבלין: בבקשה, להמשיך.

אחמד טיבי: תודה, אדוני.

מוחמד ברכה: הסיפור הזה לא נכון מסיבה פשוטה.

מוחמד ברכה: עירקי שלא מגיע לפיג'מה בלילה, הוא היה מגיע לכאן עם פיג'מה.

אחמד טיבי: ולכן, הסכם צריך לכבד.

רוחמה אברהם-בלילא: איזה הסכם?

רוחמה אברהם-בלילא: איזה הסכם?

רוחמה אברהם-בלילא: איזה לכבד?

רוני בר-און: אתה יודע למה יש לו בפיג'מה שלושה פסים – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

אחמד טיבי: זה על חשבוני.

ראובן ריבלין: כבוד השר בן-אליעזר, הוא מסיים את דבריו.

ראובן ריבלין: בעוד רגע הוא ידרוש ממני עוד 17 דקות על שתי הדקות – – – בבקשה, אדוני, לסיים את הדברים.

ראובן ריבלין: אנחנו יש לנו פסח, אנחנו חייבים להגיע למצב שבו – – –

אחמד טיבי: תראה, אני שותק.

אורית זוארץ: ההסכם זה כמו מוצרי חלב, אחרי חמש דקות פג התוקף.

אחמד טיבי: ולכן, אין לשבור אקסיומה פרלמנטרית שבה אם מתקזזים אז מתקזזים, גם אם ביבי מתקשר אליך הביתה, השר פואד, ומעיר אותך מהשינה.

אחמד טיבי: לא תוכל להצביע היום אלא אם כן אתה רוצה לשבור הסכם – זבש"ך.

אחמד טיבי: האמת היא, אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, שהממשלה הזאת הולכת לשום מקום.

אחמד טיבי: התוכנית הזאת היא תוכנית מסוכנת.

אחמד טיבי: היא דורסנית, היא מבזה את הפרלמנט, ובעיקר את האפשרות של לבקר את עבודת הממשלה.

אחמד טיבי: וכשאתה הולך לשום מקום, אתה עשוי שלא להגיע.

אחמד טיבי: ואם אתה הולך לשום מקום, אז כל הדרכים, אדוני היושב-ראש, מובילות לשם.

אחמד טיבי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת אחמד טיבי, גם על כך שעמד בלוח הזמנים בדייקנות רבה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת טלב אלסאנע – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אחמד טיבי: אני אדבר במקומו, אדוני.

ראובן ריבלין: לא, לא.

קריאה: למה לא? למה לא?

אחמד טיבי: אנחנו באותה סיעה, אדוני.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת יעקב כץ לבוא.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: רק רגע, חבר הכנסת בר-און.

ראובן ריבלין: אני מדבר עם חבר הכנסת כץ, אתה כבר – – – איזו תזזית אחזה אותך.

ראובן ריבלין: אתה ממש נולדת מחדש באופוזיציה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מוותר על דבריו, תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אריאל – מוותר על דבריו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריה אלדד – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, עד שהוא מגיע, מה רצית לומר, אדוני?

רוני בר-און: אולי ניתן גם לסדרנים לדבר.

רוני בר-און: ערב חג – – –

ראובן ריבלין: אין בעיה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון, סיימנו את הסיבוב הראשון.

ראובן ריבלין: אדוני צריך לומר לי מה הוא מתכוון לעשות.

ראובן ריבלין: שום בעיה.

ראובן ריבלין: כמה?

ראובן ריבלין: 20 דקות בסיבוב הבא?

חיים אורון: עשר.

ראובן ריבלין: עשר דקות, בבקשה, ברצון.

ראובן ריבלין: אדוני חבר הכנסת.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, גברתי, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, למה אנחנו עדים כאן היום?

אריה אלדד: זה סוג של חוסר תרבות, בוז למסורת, שכחה של פרקי אבות, דברים בסיסיים מאוד.

אריה אלדד: יש איזו תופעה של אובדן זיכרון תקופתי שעובר על חברי כנסת כשהם משנים פוזיציה.

אריה אלדד: שכחו שגלגל חוזר בעולם, שכחו מה שאמר הלל הזקן כשראה גולגולת אחת צפה על פני המים; אמר לה: על דאטפת אטפוך, וסוף מטיפייך יטופון – על שהטבעת טובעת, וסוף מטבעייך לטבוע.

אריה אלדד: שוכחים.

אריה אלדד: ואם אתם רוצים דוגמה מתרבות שונה מעט – נקמת הדם.

אריה אלדד: הוא הרג אותו, אז יבוא אחיו ויהרוג אותו, ויבוא אחיו של הנרצח וירצח אותו.

אריה אלדד: איך מסיימים מעגל קסמים כזה?

אריה אלדד: איך מסיימים מצב שבו הקואליציה מתנקמת באופוזיציה, ואחר כך, כשהאופוזיציה תעלה לשלטון, היא תתנקם בה?

אריה אלדד: פשיטא – עם חוק, עם סדר, עם תקנון.

אריה אלדד: אבל מה לעשות שזה שורש הרע?

אריה אלדד: שאת מי שרוצחים פה זה את החוק, את הסדר ואת התקנון?

אריה אלדד: מי יקום לנקום את נקמת התקנון?

אריה אלדד: מי יקום להגן עליו?

אריה אלדד: ואם זה נמשך, חברי הליכוד, כשתעברו לאופוזיציה יעשו לכם בדיוק אותו הדבר ותייללו מעל הדוכן הזה יומיים.

אריה אלדד: רק שכל פעם אנחנו עולים מדרגה בשחיקה של החוק, בשחיקה של התקנון, בשחיקה של הסדר, כי הזיכרון שלנו קצר, ואולי אולי יש בנו איזו תחושה שאחרינו המבול, וגם כך אפשר לנהל את העניינים.

אריה אלדד: כי אם, אם נדע שאחרינו מבחינת

אריה אלדד: כם תבוא קדימה, אולי לא תעשו כך, אבל אם אחרינו המבול, מה אכפת לנו?

מיכאל איתן: חוקה לישראל.

אריה אלדד: חוקה לישראל, ויעשו כאן חברים כשם שהם עושים – – –

רוחמה אברהם-בלילא: – – – ב-24 שעות.

קריאות: ועד אז תבזה את החוק.

ציפי לבני: יש חוקי-יסוד.

אריה אלדד: חברים, חוקה לישראל זה רעיון מבריק – – –

יוחנן פלסנר: זה לא – – – זה בוקה ומבולקה.

אריה אלדד: חוקה לישראל זה רעיון מבריק.

אריה אלדד: מה יעשו לחוקה?

אריה אלדד: יעשו לה בדיוק את מה שאתם עושים לחוקי-היסוד היום.

מיכאל איתן: אי-אפשר, צריך ארבע קריאות וצריך פסק זמן.

אריה אלדד: ארבע קריאות, אז יעשו את זה ביומיים, וישימו סנדוויצ'ים פה במזנון.

אריה אלדד: הלוא כל חוק שאדם קובע, אדם יכול לשנות.

ראובן ריבלין: יהיה צריך במקרים מסוימים רוב מיוחד בשינוי חוקה.

אריה אלדד: לשבחה של הממשלה ראוי לומר שזה לא התעלול היחיד שלה.

אריה אלדד: יש איזה עיקרון רע מאוד שמנסים לשנות את חוקי המשחק לאחר שהמשחק התחיל.

אריה אלדד: שמעתי, אפילו קראתי בהסכמים הקואליציוניים שהונחו על שולחננו לפני ימים אחדים, שכדי לייצב את השלטון, לשפר את המשילות – יש מלה חדשה בעברית, אולי לא כל כך חדשה, אבל היא כבר מכובסת.

אריה אלדד: המשילות.

אריה אלדד: משילות היא דבר חשוב.

אריה אלדד: המשמעות שלה – יש כוכבית ולמטה כתוב: אני רוצה לשלוט.

אריה אלדד: זו המשמעות של משילות.

אריה אלדד: כשזה מישהו אחר שרוצה לשלוט זה לא משילות, זה שום דבר, זה דיקטטורה, זה מה שאתם רוצים.

אריה אלדד: אבל כדי לשפר את המשילות, כדי לייצב את השלטון, משנים את חוקי המשחק אחרי הבחירות.

אריה אלדד: חוק תקציבי יעבירו ב-55, אי-אמון קונסטרוקטיבי עם אותו תורן באופוזיציה, שבמקרה, באיזו הסתברות נדירה, קונסטלציה של נפטון שנפגש עם מרס במולד החמה שחל ביום ג' – אם זה יקרה חס וחלילה והוא לא יצליח להרכיב ממשלה, אז זה חוזר לראש הממשלה.

אריה אלדד: פיזור הכנסת ב-65.

אריה אלדד: למה מה קרה?

אריה אלדד: פתאום משנים את כללי המשחק הדמוקרטי אחרי הבחירות.

אריה אלדד: עכשיו, מה היה קורה אם היו אומרים: בסדר, אנחנו רוצים לשנות את שיטת הממשל, את צורת ההתנהלות שלנו.

אריה אלדד: פיזור הכנסת ב-65 – בסדר, אבל מהכנסת הבאה – –

רוחמה אברהם-בלילא: לא, סגני שרים – – –

אריה אלדד: – – אז פתאום אולי תרד ההתלהבות, כי מי יודע מה יהיה פה בכנסת הבאה.

אריה אלדד: לא משנים כללי משחק לאחר שהמשחק התחיל.

אריה אלדד: ומי שעושה את זה מנסר את הענף שהוא ישב עליו – אם לא בכנסת הזאת, אז בכנסת הבאה – כי זו פגיעה בדמוקרטיה, ממש כשם שמה שקורה כאן היום, שינוי חוק-יסוד במהלך כזה, הוא פגיעה בדמוקרטיה.

אריה אלדד: יש באוצר מומחים לכלכלה.

אריה אלדד: אני מאוד מכבד את המומחים הללו.

אריה אלדד: אנה אנו באים בלי מומחים?

אריה אלדד: עכשיו, איך מודדים את המומחיות של מומחה?

אריה אלדד: זה לא כל כך פשוט.

אריה אלדד: הלוא אדם לא בא ומעיד על עצמו שהוא מומחה.

אריה אלדד: אז בעולם האקדמי, אם הוא פרסם הרבה מאמרים בעיתונים חשובים, בידוע שהוא מומחה.

אריה אלדד: מה קרה לכל המומחים הכי גדולים לפני שבא המשבר הכלכלי האיום והנורא הזה?

אריה אלדד: כמה מהם באמת ניבאו אותו, ואלה שניבאו, האם הם ידעו להמליץ מה לעשות כדי למנוע אותו?

אריה אלדד: אתם זוכרים את כל המומחים לרוסיה הסובייטית, את הסובייטולוגים?

אריה אלדד: כמה מהסובייטולוגים ידעו לנבא שרוסיה מתמוטטת?

אריה אלדד: אבא שלי, עליו השלום, פעם הסביר לי שאין דבר כזה סובייטולוגים, כי זה תרתי דסתרי.

אריה אלדד: או סובייטיקה או לוגיקה, לא יכול להיות שניהם יחד.

אריה אלדד: אבל הם מומחים, הם התפרנסו ממומחיותם.

אריה אלדד: ודאי כמה פרופסורים היו שם.

אריה אלדד: היו, עד שכל העסק התמוטט והם הלכו להיות מומחים לכלכלה, אינני יודע למה הם עברו אחר כך.

אריה אלדד: חזאים.

אריה אלדד: יש חזאים מומחים למזג האוויר.

אריה אלדד: לפני כמה ימים, כיוון שאנחנו מתעתדים לבלות את ליל הסדר בצפון הארץ, צלצלתי לבית-דגן ושאלתי אותם: תגידו, יהיה גשם בליל הסדר?

אריה אלדד: אמרו לי: יהיה גשם 3:8.

אריה אלדד: אמרתי תודה רבה וסגרתי.

אריה אלדד: אחר-כך חשבתי שבעצם אני לא יודע מה זה גשם 3:8, אז צלצלתי עוד פעם.

אריה אלדד: אמרו לי: מה זאת אומרת אתה לא יודע מה זה גשם 3:8.

אריה אלדד: יש לנו 11 חזאים בתחנה.

אריה אלדד: שמונה אומרים שירד גשם ושלושה אומרים שלא ירד גשם.

אריה אלדד: אז זה המומחים.

אריה אלדד: המומחים לכלכלה של משרד האוצר אומרים לנו שבאמת אף אחד לא יודע מתי זה ייגמר, איך זה ייגמר, מה לעשות כדי שזה ייגמר.

אריה אלדד: אבל אומרים לנו, עכשיו אנחנו עושים תוכנית בשביל שנה וחצי.

אריה אלדד: זה נשמע לי לא כל כך טוב.

אריה אלדד: אני יודע, במתאר אי-ודאות צריך לצמצם את הסיכונים, לקבל החלטות לטווח קצר ולראות איך הדברים מתפתחים.

אריה אלדד: יכול להיות שאנחנו עושים הערכת מצב שתשתנה בתוקף הנסיבות האלה.

אריה אלדד: לגמרי לגיטימי לשנות אותה.

אריה אלדד: אז למה להתחייב לשנה וחצי?

כרמל שאמה-הכהן: מה עם ודאות ויציבות?

אריה אלדד: כל העניין, חברים, זאת לא התוכנית הכלכלית לשנה וחצי.

אריה אלדד: העניין הוא המשילות.

אריה אלדד: המשילות – אני רוצה לשלוט.

אריה אלדד: בנימין נתניהו הקים קואליציה, אבל בניגוד להבטחה שלו, הוא לא הקים קואליציה עם השותפים הטבעיים.

אריה אלדד: חלק מהשותפים הטבעיים, אני רואה אותם דווקא יושבים שם, בצד של הלא-קואליציה.

אריה אלדד: ההסכם בין האיחוד הלאומי לליכוד היה מוכן, חברים.

אריה אלדד: היה מוכן, רק לחתום עליו.

אריה אלדד: ובכל זאת העדיף בנימין נתניהו לקנות את מפלגת העבודה.

אריה אלדד: ואם הוא לא יכול לקנות את כל העבודה אז גם חצי טוב.

אריה אלדד: בסבב הבא, אני מניח, לקראת 05:00, אני רוצה לדון בשאלה למי מראים חצי עבודה.

אריה אלדד: זה נושא מרתק.

אריה אלדד: אני רוצה לדון בזה אחר כך, חבל לבזבז את כל הזמן עכשיו.

נחמן שי: לא, חצי עבודה עכשיו וחצי עבודה – – –

אריה אלדד: אני מבין שזמני הולך ומתקצר.

אריה אלדד: יש גם פרק על ליברמן.

אריה אלדד: ובפרק הבא, ילדים, תשמעו על שר החוץ ותשמעו גם על חצי עבודה.

אריה אלדד: לכן, כשכולנו רוצים לגרום לכך שהדיון התקציבי הבא ל-2010 לא יקרה בעוד כמה חודשים, אז רוצים לתת לנו את תקציב 2009 ו-2010 במנה אחת.

אריה אלדד: השאלה היא: למה?

אריה אלדד: ממה מפחדים?

אריה אלדד: מפחדים מאופוזיציה?

אריה אלדד: לא, חברים, הם מפחדים מהקואליציה.

אריה אלדד: נתניהו לא סומך על הקואליציה שלו, לא על חצי העבודה ואולי גם לא על שר החוץ שאין לדעת מה יהיה גורלו.

אריה אלדד: שמעתי רמזים וגם הכחשות מייד.

ראובן ריבלין: אני מתחיל את הסיבוב הבא.

אריה אלדד: לא, זה הפרומו של הסיבוב הבא.

ראובן ריבלין: צריך לעמוד בלוח הזמנים.

ראובן ריבלין: כל אחד מהנואמים, בדיוק כשמסתיים הזמן מתחיל באיזה – – –

אריה אלדד: אחרת לא תישארו עד 05:00.

אריה אלדד: חברים, בפרק הבא תשמעו ממי מפחד ראש הממשלה.

אריה אלדד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלדד, אני רוצה להפנות את תשומת לבכם שמעולם, על כל פנים ב-20 שנה האחרונות, לא היה בכנסת, בדיון על הסתייגויות, לא בהצבעה, למעלה מ-55 חברי הכנסת במליאה, ועל כך אני בהחלט – בשעה 01:00.

ראובן ריבלין: אנחנו מתחילים, חבר הכנסת אורון, בסיבוב השני.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון, האם הסיבוב השני יהיה עשר דקות?

חיים אורון: כן.

ראובן ריבלין: עשר דקות, בבקשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון, ואחריו – חבר הכנסת גילאון, ואחריו – חבר הכנסת הורוביץ.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, זאת מליאת כנסת נורמלית?

ראובן ריבלין: אני מבטיח לך שבביעור חמץ – אתה תהיה בבית הרבה לפני כן, משום שהדברים האלה – יש גם סעיפים בחוק המאפשרים לכנסת לקיים דיונים עם היגיון מסוים באורכם.

יצחק כהן: למה אתה לא משתמש בהם?

ראובן ריבלין: אני לא רוצה להשתמש בהם עכשיו, משום שיש אנשים שהגישו הסתייגויות, עמלו ויש להם מה לומר.

ראובן ריבלין: אני עדיין לא רואה שום נסיבות מיוחדות.

ראובן ריבלין: אבל לקראת שחרית אנחנו בהחלט נמצאים ביום שהוא ערב פסח.

ראובן ריבלין: רבותי, בשביל מה להקדים מאוחר?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גפני, קיבלתי את בקשתכם ובקשת חברים אחרים המקפידים על הלכות המסורת.

ראובן ריבלין: אני מבטיח לך שהכול יבוא על מקומו בשלום בהתאם לתקנון הכנסת.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, קרב יום אשר הוא לא יום ולא לילה.

ראובן ריבלין: הנה קרב יום, קרב יום שהוא לא יום והוא לא לילה, כן.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, אנחנו יכולים לחכות עד ליל הסדר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, אני קודם כול מברך אותך בברוך הבא.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון – בבקשה, אדוני.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, אני מאוד מסכים עם ההערה שלך.

חיים אורון: פואד, הפיג'מה מחכה.

חיים אורון: אתה יודע, יש שיר "למה הזברה לובשת פיג'מה".

בנימין בן-אליעזר: בשל כבודך, אני מעדיף לא לענות.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, בכל זאת אני חושב שרצוי, גם בשעה הזאת, לשאול למה יש כל כך הרבה כעס ותסכול בדיון הזה.

חיים אורון: יש הסבר אחד שלפי דעתי הוא נכון, אבל רק בחלקו.

חיים אורון: זה מה שחבר הכנסת אלדד אמר כאן קודם על החלפת המקומות במליאה.

חיים אורון: תמיד המעבר הזה יש בו מידה של תסכול וכעסים שמתפרצים אולי גם בדיונים במשך הלילה.

חיים אורון: אבל ראה זה פלא, אין בבית הזה מרחק גדול יותר מהמרחק בין אריה אלדד וביני, ברוב הנושאים המהותיים שעומדים על הפרק, ובנושא הזה אנחנו רואים ממש עין בעין, אולי משום שהוא נשאר בחוץ מימין ואני נשאר בחוץ משמאל.

חיים אורון: אז יש לנו אפשרות להשקיף על המערכת הזאת באיזו ראייה טיפה יותר מרוחקת.

חיים אורון: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש – והכתובת בעיני היא לא אתה, אלא הכתובת בעיני היא הקואליציה – זאת התחושה שחוזרת כל פעם מחדש, ואחת הסיבות לרצון שלנו בקואליציה להגיד "עצרו", היא התחושה שאם לא נגיד באופן בוטה "עצרו", זה יימשך.

ראובן ריבלין: אתה מתכוון לאופוזיציה.

חיים אורון: לאופוזיציה.

חיים אורון: והרשימה כבר מונחת על השולחן.

חיים אורון: אפילו היתה שמועה שהיו מי שרצו שבמסגרת היום הזה גם הרשימה הזאת תעבור.

חיים אורון: למשל, סגני שרים.

חיים אורון: כי אחרי שעושים ממשלה של 38, כל מי שהיה בכנסת הזאת אפילו שבוע, מבין שאין קואליציה לעבוד אתה, ואז מוכרחים להקטין את הוועדות – גם זה, אגב, עומד על הפרק – או להמציא חברי כנסת שהם לא חברי כנסת.

חיים אורון: כי ברגע שהם סגני שרים הם ברשות המבצעת.

רוחמה אברהם-בלילא: ושוב הגענו – – –

חיים אורון: ואז פתאום ממציאים פטנטים.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, אני יודע כמה הכנסת חשובה לך.

חיים אורון: אני כבר אומר לך מה יהיה, מה יהיה היום.

חיים אורון: לא יהיה שום דיון בוועדה עם הקואליציה, כמו שפה אין דיון עם הקואליציה.

חיים אורון: שר האוצר, שאגב, הוא היה מפליא בהסבריו במליאה בעבר – איננו.

חיים אורון: הסתפק באיזה נאום קצר.

חיים אורון: סגנו הקריא איזה נאום, נו, כבר ראיתי מוצלחים ממנו, על נושא שיש עליו מחלוקת אמיתית, עניינית.

חיים אורון: אז מה היה בוועדת הכספים?

חיים אורון: נתנו לנו להניח הסתייגויות, הביאו את החבר'ה להצביע והמכונה עבדה.

חיים אורון: ועוד היה יושב-ראש חדש שעמד על כך ש-200 פעם הוא ספר 11 נגד 4.

חיים אורון: אמרנו לו: אל תספור, אנחנו יודעים שאנחנו רק ארבעה; כי ה-11 שבאו, רובם לא ידעו על מה מצביעים, לא הבינו מה הנושא.

חיים אורון: אין לי טענה אליהם.

חיים אורון: התסכול הזה יוצא פה הלילה וזה מה שהולך להיות עכשיו.

ראובן ריבלין: זאת פעם ראשונה בכנסת – – –

חיים אורון: לא, לא, לא רגע.

חיים אורון: רובי – – –

ראובן ריבלין: אני הייתי פעם באופוזיציה בוועדת הכספים.

ראובן ריבלין: אני לא זוכר מי היתה המפלגה בקואליציה.

ראובן ריבלין: כל אחד מהם הגיע ברגע האחרון והצביע מתוך ידיעה מוחלטת של כל פרטי הדיון שאני ואתה – – –

חיים אורון: רובי, שום דבר שקורה כאן הבוקר והלילה לא קורה בפעם הראשונה.

חיים אורון: אתם לא מסוגלים כבר להמציא שום דבר חדש.

חיים אורון: שלא תוכל להגיד שהוא כבר קרה ב-1999 או ב-1988, ואם תרצה ללכת אחורנית, נגיע עד 1948.

אחמד טיבי: הם מתכננים משהו חדש.

אחמד טיבי: סגני שרים ראשי ועדות.

חיים אורון: לא יצליחו.

חיים אורון: ובכל זאת, אדוני היושב-ראש, אם הגענו ככה במקרה באמצע הלילה לדיון, שאני משלה את עצמי שאולי הוא טיפה יותר רציני, אז צריך, בכל זאת, לחשוב מה עושים.

חיים אורון: הרי איזו מכונה תעבוד פה עכשיו ארבע שנים?

חיים אורון: בשום ועדה לא יתקיים דיון רציני על הצעת ממשלה, כי הקואליציה לא תהיה בדיון.

חיים אורון: אבל מה?

חיים אורון: יושבי-ראש הוועדות ילמדו מהר מאוד, צריך לקבוע שב-11:00 ביום רביעי מצביעים, ממלאים את החדר באנשים שלא יודעים על מה מצביעים ומעבירים את החוק.

חיים אורון: גלעד, השר הממונה, כבר מהנהן בראשו.

גלעד ארדן: לא בכל הוועדות, בדירוג.

חיים אורון: נכון, בדירוג.

חיים אורון: אז מה נשאר לנו לעשות?

חיים אורון: באותו מקום שהחופש שלכם הוא קצת יותר מוגבל, לתפוס במקומות רגישים, שבשעה הזאת של הלילה – בכל זאת אולי גם ילדים רואים אותנו – אני לא אסמן אותם על-פי מיקומם הביולוגי, אבל מבינים על מה אני מדבר.

חיים אורון: אני מודה שזה מה שאנחנו עושים עכשיו.

חיים אורון: הרי ברור לנו לגמרי – אני מודה, אני לא מבין את הפחד מ-61.

חיים אורון: אם מישהו פוחד מ-61 שיפחד ממנו.

חיים אורון: יש לכם רוב וזה יעבור.

חיים אורון: חבר הכנסת גפני, אני אגיע לסדר.

חיים אורון: אני כבר אמרתי לך.

חיים אורון: אני מחר ב-17:30, אחר-הצהריים, צריך לסדר את חדר-האוכל ל-450 איש.

חיים אורון: זאת התורנות שלי.

חיים אורון: את החמץ כבר ביום שישי הוצאתי מהבית.

ראובן ריבלין: האם אדוני מבקש ממני להפעיל את סעיף 131?

חיים אורון: לא, לא, לא, אני לא מבקש.

חיים אורון: 131 – אתה אמרת לי פעם: זה נשק אטומי.

ראובן ריבלין: נכון.

חיים אורון: היות שיש לנו עכשיו ראש ממשלה שהמומחיות העיקרית שלו היא נשק אטומי, אני בטוח שהוא יאמר לך: אל תשתמש בנשק אטומי.

חיים אורון: בכל זאת, המעצמה הזאת שפה יושבת מולך, לא ראוי שישתמשו בה בנשק אטומי.

חיים אורון: אז עזבו את 131, כולנו מכירים את הסעיף בתקנון.

חיים אורון: אפילו אל תאיימו עם זה, כי אחרי שאתם גומרים לאיים עם זה, אנחנו במקום אחר, ואתה יודע את זה יותר טוב מאתנו.

חיים אורון: לכן, אדוני היושב-ראש, אני לא יודע מה יצא מהדיון הזה להמשך.

חיים אורון: השר החדש המקשר הולך עם התקנון כל הזמן.

חיים אורון: גלעד ארדן, עזוב את התקנון.

ראובן ריבלין: השר ארדן, אתה מפריע לחבר הכנסת חיים אורון.

חיים אורון: חברים, אני ישבתי שם כשהפעילו את 131 ויצאנו מהמליאה ב-03:00 ואמרנו: תישארו לבד.

חיים אורון: אחר כך כולם הבינו שזה לא היה רגעי השיא של הכנסת.

חיים אורון: עוד קצת סבלנות והיו מונעים את זה.

חיים אורון: אבל אם אין סבלנות, אז בסדר, נשחק לפי הכללים הללו.

חיים אורון: אבל אני רוצה לומר כאן, האופן שמשנים פה – ומשנים פה, אדוני היושב-ראש, סדרי בראשית.

חיים אורון: זה לא תקציב דו-שנתי במובן שמישהו מתכוון אליו.

חיים אורון: לבטח לא בעיתוי הזה, אני אמרתי את זה בסיבוב הקודם.

חיים אורון: המאפיין העיקרי שכל אדם נורמלי אומר לנו היום הוא שאנחנו לא יודעים.

חיים אורון: הכלכלנים הכי בכירים בעולם – גרינספן בא לסנאט האמריקני ואמר: מה שידעתי לא נכון, ואני עכשיו לא יודע.

חיים אורון: גרינספן – הוא ישב בין אובמה והאלוהים – עד שבא אובמה.

חיים אורון: זה מה שהיה גרינספן בכל העולם.

חיים אורון: כמה פעמים שמעתי מראש הממשלה הנוכחי: הייתי בארצות-הברית ודיברתי עם גרינספן והוא אמר לי שאני צודק.

חיים אורון: שמעת את זה גם, נכון?

חיים אורון: אז גרינספן אמר, אני לא יודע.

חיים אורון: כל אדם נורמלי, סליחה, כל אדם רציני אומר, אני לא יודע לקרוא את המפה הזאת.

חיים אורון: שטייניץ יודע.

חיים אורון: לא רק שהוא יודע, הוא כבר מסביר לעולם במה הוא טועה.

חיים אורון: לא רק שהוא מסביר לעולם במה הוא טועה, הוא אומר לנו: תסמכו עלי.

חיים אורון: אני לא רוצה לרכל מה אומרים כל מיני אנשים בחוגים הכלכליים, אני אגיד את זה ככה – רגע.

חיים אורון: ויש אופציה אחרת, והיתה אלטרנטיבה אחרת לממשלה.

חיים אורון: על זה שמפלגת העבודה וש"ס חתמו על זה בתוך ההסדרים הקואליציוניים ומה אתם רוצים מהם?

חיים אורון: בטח הם חתמו.

חיים אורון: כי בהסכמים הקואליציוניים דואגים ל-25 מיליון לתשתיות בהתיישבות והולכים להפסיד 250 מיליון שהתשתיות לא יהיו שוות בתוך התרגילים פה.

חיים אורון: לא התעסקו בשאלה איזה תקציב יהיה ומה יהיה גודלו.

חיים אורון: ועד היום לא קיבלנו תשובה מוועדת הכספים אם גג התקציב הוא ל-2009, ל-2010 או ביחד.

חיים אורון: אני מבין שהסעיף שבו כולם מדברים הוא הסעיף שמופיע בחוק עכשיו, מה יקרה אם ב-2011 יצטרכו לעשות 1 חלקי 12 של מה זה – ואולי צריך 61.

חיים אורון: תגידו, אם יש פה חמישה אנשים בכל האולם הזה – יש פה הרבה חברי כנסת – שמבינים מה אני אמרתי, אני יורד מהבמה.

ראובן ריבלין: אני רואה שלושה.

חיים אורון: יכול להיות שאני צריך לרדת.

גלעד ארדן: – – –

חיים אורון: לא, אבל זה מה שכתוב שם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון, זמנך תם.

ראובן ריבלין: בסיבוב השלישי אדוני יוכל להמשיך.

חיים אורון: היות שכנראה יהיו עוד סיבובים בלילה, אז אריה הבטיח לכם ליברמן – אני ממשיך שטייניץ.

ראובן ריבלין: שום בעיה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אילן גילאון – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: גם לרשות אדוני עומדות עשר דקות.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: יהיו לך עוד הרבה הזדמנויות לשמוע אותו הלילה, לפחות עוד פעמיים.

ראובן ריבלין: אני רואה פה רבים מחברי הכנסת שאמורים לדבר, שנמצאים פה.

ראובן ריבלין: זה יפה מאוד.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, אני מקווה שאתה לא מוריד לי את זמן התנועה מהמקום לכאן.

ראובן ריבלין: לא, חלילה, עכשיו התחלתי.

אילן גילאון: אני, אתה יודע, רץ מהר כדי להתקדם לאט.

אילן גילאון: אני לא מבין גם למה זה עשר דקות.

אילן גילאון: בפעם שעברה, בממשלה הקודמת, היו לנו 15 דקות.

ראובן ריבלין: זה ראש מפלגתך החליט, בתור המתאם בין הקואליציה לאופוזיציה.

אילן גילאון: ג'ומס, אל תישבר, אל תישבר.

אילן גילאון: אנחנו דיברנו על התקציב הדו-שנתי בסשן הקודם, ואני חשבתי דווקא, אדוני, אני באמת הייתי הולך על תוכנית חומש.

אילן גילאון: אני בכלל חושב שתכנון לטווח ארוך זה דבר טוב.

אילן גילאון: אני רוצה להתחיל בסיפור אישי דווקא.

אילן גילאון: בכנסת החמש-עשרה, הכנסת היחידה שבה כיהנתי, אדוני, יום אחד אני פוגש את שלמה בן-עמי במסדרון.

אילן גילאון: באותה תקופה הוא שר החוץ של מדינת ישראל.

אילן גילאון: הוא אמר לי: גילאון, במלעיל – ככה החברים שלי קוראים לי, כי באשדוד כולם מדברים במלעיל.

אילן גילאון: לדבר במלעיל זה הרבה יותר נכון, הרבה יותר טוב, אף-על-פי שזה לא נכון בעברית.

אילן גילאון: נגיד, לדוד בן-גוריון אצלנו אומרים דוד – במלעיל.

אילן גילאון: זה הרבה יותר ידידותי, זה יותר טוב.

אילן גילאון: זה עוד מהתקופה שבה קראו לאנשים, אדוני, על שמות של רחובות.

אילן גילאון: באמת, יש כזה אחד הרצל.

אילן גילאון: אגב, היהודים קראו לילדים שלהם, בסוף המאה ה-19, לא רק על שמות של רחובות, גם על שמות של חיות חזקות, נגיד, דב, זאב, בנימין.

אילן גילאון: הרצל, למשל, כשהוא כותב בספרו "אלטנוילנד", הוא מתאר את מדינת ישראל בעיניהם של שני אנשים שמגיעים כאן לארץ.

אילן גילאון: הוא מתאר אידיליה שלמה, ממש רחוקה ממה שקורה היום.

אילן גילאון: ואחרי זה אני רוצה לצטט מישהו שאני לא מחסידיו המובהקים, אבל היום גם אני מתגעגע קצת לאיש הזה, ששוב נקרא על שם של רחוב, וגם קוראים לו על שם של חיה חזקה – זאב ז'בוטינסקי, ולא אחת אנחנו מדברים היום על חמשת המ"מים של ז'בוטינסקי, שכל כך חסרים אפילו היום, ודאי לממשלה הזאת אין הרבה קשר לחמשת המ"מים האלה – המרפא, המלבוש, המעון, המזון, המורה.

אילן גילאון: אני פעם שאלתי חברי כנסת מהליכוד, ולא כולם ידעו את זה, אדוני, אני הייתי מוסיף עוד מ"ם אחת או שתיים – – –

ראובן ריבלין: אתה יודע שהוא חזה ואמר בשיר "נכר", נדמה לי, ש"עוד שלם נשלם לך, קין, את נפשות צעיריך ניטול"?

אילן גילאון: אני רק רוצה באמת להעיד על אחד מחברי הממשלה, אני מוכרח לומר שכשהייתי בתקופה האזרחית שלי, לאחר שפוטרתי מהכנסת, עסקתי למחייתי בחלטורות בתור טאלנט זול בכל מיני תוכניות טלוויזיה קטנות, ואחד האנשים שחשבתי שהם מדליקים היה גלעד ארדן.

אילן גילאון: אז הוא היה גלעד – במלעיל – והפתעתי אותו ושאלתי אותו מה שהייתי שואל חברי ליכוד שהייתי מראיין אותם על חמשת המ"מים, והוא היחיד מכל חברי הליכוד שידע.

אילן גילאון: אבל היו כל מיני אנשים מכל מיני כנסות, היו גם כאלה אנשים שהיו בתפקידים חשובים, ותדעו לכם, שהאולם הזה הוא לא מסוכן כמו בורד של F-16 אלא כמו נושאת מטוסים שלמה של F-16, כי פה, באולם הזה, קובעים חיים ומוות, ולפעמים מגיעים לכאן אנשים שלא יודעים את ההבדל בין מספריים לאחוזים.

אילן גילאון: זה גם קורה.

אילן גילאון: אבל אני רציתי להיות בסיפור האישי שלי, משום ששלמה בן-עמי, באותה תקופה שר החוץ, פגש אותי כאן במסדרון ואמר לי: גילאון, למה לא תקפוץ לאוסלו?

אילן גילאון: והנה אני רוצה לגלות לאדוני סוד – אני לא אגיד לך שאני פושע אוסלו, כי הייתי אולי 48 שעות באוסלו.

אילן גילאון: אני פושטק אוסלו.

ראובן ריבלין: חלילה.

אילן גילאון: והוזמנתי, ואמרתי לו: מה לי ולאוסלו?

אילן גילאון: סך הכול אני קריית-מלאכי, זה האזורים שלי, אשדוד, לא אוסלו.

אילן גילאון: וחוץ מזה, אמרתי לו, אין לי גם מה ללבוש.

אילן גילאון: אבל נזכרתי שפעם קניתי ב"צבא הישע" בניו-יורק בשלושה דולר חליפה ממש חדשה, שלושה חלקים.

אילן גילאון: את החלק הפנימי לא הייתי צריך, כי לא משתמשים, ושמרתי את הז'קט הזה להלוויות של אנשים מאוד חשובים, אבל משום שאנשים חשובים מאוד לא מתו באותה תקופה, פתאום חשבתי לעצמי – ואללה, אני יכול לקחת את החליפה ולנסוע גם לאוסלו.

אילן גילאון: נסעתי עם שני חברים שלי, עם יוסי ביילין ורן כהן, ופגשנו שם פלסטינים.

אילן גילאון: לא היינו מוסמכים לשום דבר, זה כבר היה בתקופה שלא היתה לנו ממש שום סמכות חוץ מאשר לדבר באוסלו, והנושא המרכזי באוסלו לא היה הנושא של הפלסטינים אלא ישר התאחדנו על עניין של מעשנים, משום שכל החבורה – אז היה נביל קסיס, שהיה שר התיירות הפלסטיני, לא הבנתי בדיוק מה עושה שר התיירות הפלסטיני, אבל האמת שאז גם לא הבנתי בדיוק מה עושה שר התיירות הישראלי, ונפגשנו באוסלו, והשיא בפגישה הזאת באוסלו היה פגישה עם ראש ממשלת נורבגיה.

אילן גילאון: האמת היא שזה לא בעיה להגיע לראש ממשלת נורבגיה.

אילן גילאון: יותר קל להגיע לראש הממשלה באוסלו מאשר, נניח, לספרייה העירונית באשדוד, כי בספרייה העירונית באשדוד בודקים אותך, את התיקים, ושם אתה יכול להיכנס לראש הממשלה בלי שום בעיה.

אילן גילאון: נכנסנו, הנושא המרכזי היה נאום בוש באותה תקופה.

אילן גילאון: האיש ידע מאה מלים באנגלית ולא השתמש בכולן, לכן גם זו לא היתה בעיה – אף פעם לא השתמש בכולן, אגב.

אילן גילאון: ודיברנו על נאום בוש, והפלסטינים דיברו על נאום בוש וכו' וכו', ואז אמר לנו ראש ממשלת נורבגיה, שבחוץ יש מסיבת עיתונאים.

אילן גילאון: והיה מין פרגוד כזה, ואני בעיני רוחי ראיתי שמחוץ לפרגוד, מהעבר השני, יש ודאי מלא מצלמות של כל הטלוויזיה האירופית והנורבגית במיוחד, ואנחנו נישאל שם כל מיני שאלות קשות.

אילן גילאון: והנה הוא פותח את הפרגוד ואין מצלמות ואין נעליים, כולו איזה שחיף אחד כזה, רזה, רזה, רזה, עם חולצה דהויה מאוד ומכנסי ג'ינס קרועים, נעלי התעמלות שלא נדע מצרות, ויש לו עיפרון קטן ביד, ואז הוא ניגש מול ראש ממשלת נורבגיה, שאני לא זוכר איך לבטא את שמו, כי זה שם קשה, ועושה לו סימן עם העיפרון, כאילו, מה הקטע שלך?

אילן גילאון: ואז ראש ממשלת נורבגיה נותן לו את הקטע שלו, ולאחר מכן מדבר יוסי ביילין, והוא נותן לו את הקטע שלו בתור ראש המשלחת שלנו, ואחר כך מדבר נביל קסיס, שהוא ראש המשלחת הפלסטינית, ואז מגיע תור השאלות, והשחיף הזה עם החולצה המקומטת שלו צריך לשאול שאלה, והוא מתחיל לגמגם, אדוני, שאתה לא יכול לתאר לעצמך, גמגום קשה מאוד, על נאום ב-ב-בוש, ואני עומד מהצד, אדוני, ומסתכל איך כל ממשלת נורבגיה עומדת בראשות ראש ממשלתה, וחברי הפרלמנט הנורבגי, וממתינים בסבלנות גדולה לשחיף המגמגם הזה עם החולצה המקומטת שלו כדי שיגמור את השאלה, ובאותה מידה של כבוד הם עונים לו, לאיש המגמגם הזה, משום שבנורבגיה, אדוני, האיש המגמגם הזה הוא ראש תא הכתבים הפרלמנטרי.

אילן גילאון: אני עומד בצד, ממש עיני דומעות מהתרגשות מהמעמד הזה, זה היה מעמד מחשמל, והשאלה המתבקשת באופן טבעי, שגם אתה היית שואל את עצמך – איך אנחנו, שאנחנו אור לגויים ופנס לגויים ופרוז'קטור לגויים ווינקר לגויים, וכל אביזרי חשמלאות הרכב לגויים שאתם רוצים, למה אצלנו דבר כזה לא יכול לקרות, אדוני?

אילן גילאון: הוא כן יכול לקרות, אבל אני חושב שמישהו מקלקל את האפשרות הזאת שלנו להיות באמת אור לגויים בדרך, מכל מיני סיבות.

אילן גילאון: ואז מטווח ירייה אני נזכר בשיר היפה של עלי מוהר, שאומר: "אז בבית-הספר על הקיר תמונה, והאיכר חורש בה את האדמה – – – האיכר יצמיח לנו לחם" – וכאן מגיע הקטע, אדוני – למה?

אילן גילאון: כדי "שנהיה גדולים".

אילן גילאון: כי פעם חשבו כאן, היתה מחשבה כזאת, שמישהו עושה בשביל מישהו משהו כדי שיקרה לו משהו, במקרה הזה משהו טוב – שהוא יהיה גדול.

אילן גילאון: כמה מאתנו נהיו מאוד גדולים, וגם אני, מן הלחם הזה, עד כדי כך נהייתי גדול, שניסיתי את כל הדיאטות בחיים שלי, רזיתי כאלף קילוגרם, והדיאטה היחידה שהצלחתי בה היתה דיאטת שאול יהלום.

אילן גילאון: זאת דיאטה מאוד פשוטה ומאוד מומלצת.

אילן גילאון: מה שעליך לעשות זה פשוט להסתובב עם שאול יהלום.

אילן גילאון: ואז לפתע הבנתי את כל תורת היחסות של איינשטיין, וביקשתי בטלוויזיה להזמין אותי תמיד כששאוליקו מגיע, ואני הולך אתו.

אילן גילאון: אני מת על שאול.

אילן גילאון: זה נורא קל.

אילן גילאון: ואז יצרתי לעצמי איזה תקדים, ואם רציתי להיראות לבוש טוב, הייתי מסתובב עם צבי הנדל, ואם רציתי להיראות רזה – עם שאול יהלום.

אילן גילאון: כלומר לשאלה המרכזית, מי מקבל כמה ולמה, כמה אחרים מקבלים וכמה אני מקבל, יש משמעות בסופו של דבר.

אילן גילאון: למה – כי פעם היה לנו הרבה פחות והיה לנו הרבה יותר מבחינת התחושה, כך שאמא שלי היתה בטוחה, כשהגיעה בתור מהגרת, ואמרה לי שאנחנו באים לארץ של היהודים, שהיא באמת פרוז'קטור לגויים – היא היתה משוכנעת שאדון לוי אשכול, היא היתה אומרת, הוא בעצמו מגיש לי את הארוחה החמה בבית-הספר בשעה 12:00.

אילן גילאון: בשכונה שלנו, אדוני, שהיו בה רק שמות בצרפתית לבלוקים – אז לא היו בלוגים, היו בלוקים – – –

ראובן ריבלין: תסיים.

אילן גילאון: אני מסיים.

אילן גילאון: – זה נקרא 2503/10 – אני רואה שזה 2009 – deux mille cinq cent trois sur dix, כך זה נקרא – האנשים היו בטוחים שהאדון לוי אשכול מגיש להם את הארוחה החמה בבית-הספר.

אילן גילאון: איך שאתם לא תתהפכו וכמה תרגילים שלא תעשו, אף פעם לא תחזירו את התחושה הזאת שפעם היתה לאנשים, שמתחת לכל כרית במדינת ישראל מונחת הפתעה.

אילן גילאון: זה לסיבוב הזה; אני אמשיך בסיבוב הבא.

אילן גילאון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, בבקשה.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לילה טוב, עוד מעט בוקר טוב.

ניצן הורוביץ: זו בעצם ההסתייגות השנייה שלנו להצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה, וההסתייגות הזו אומרת, לגופו של עניין, שלפני סעיף 1 לחוק יבוא: מטרת החוק.

ניצן הורוביץ: בעצם להגדיר את מטרת החוק הזה שמונח לפנינו, ומטרת החוק היא, לפי לשון ההסתייגות, למנוע מהכנסת למלא את חובתה הפרלמנטרית הבסיסית ולחסוך לקואליציה את מלאכת הסחר-מכר בין סיעות הקואליציה בשנת 2010, זאת אומרת בשנה הבאה, אשר לה עד עם ישראל ערב אישור תקציב המדינה הפעם.

ניצן הורוביץ: זו בעצם מטרת החוק האמיתית, ולכן גם ההסתייגות הזאת היא אמיתית והיא יורדת לשורשי המשטר שלנו, לשורשי הדמוקרטיה שלנו, הדמוקרטיה הישראלית.

ניצן הורוביץ: הדמוקרטיה הישראלית היא מקור גאווה לכולנו, והיא עמדה בשעות של מבחן, בשעות של מלחמה, בתקופות קשות; היא חוגגת יותר מ-60 שנה, אבל היא דמוקרטיה שברירית.

ניצן הורוביץ: אם אנחנו לא נדע לשמור עליה – קואליציה, אופוזיציה פעם, וזה גם מתהפך, מי שהיום בקואליציה יכול למצוא את עצמו מחר באופוזיציה והוא יזדקק להגנת הדמוקרטיה; מיעוטים נזקקים להגנת הדמוקרטיה; החברה הישראלית בכלל, ככלל, נזקקת להגנת הדמוקרטיה.

ניצן הורוביץ: אבל דמוקרטיה היא לא משהו שיכול להתקיים לבד, בעצמו, ללא הגנה.

ניצן הורוביץ: הדמוקרטיה – גם אלה שהם מחזיקים ברוב והם מחזיקים בכוח והם הגורם הדומיננטי בדמוקרטיה, גם הם צריכים לשמור על הדמוקרטיה.

ניצן הורוביץ: במדינת ישראל יש מצב מיוחד, אין לנו חוקה, ובהעדר חוקה הצורך לשמור על הכללים הדמוקרטיים הבסיסיים הוא אפילו עוד יותר חזק.

ניצן הורוביץ: ורק תשאלו את עצמכם, חברי הכנסת, מהי ישראל ואיך תיראה ישראל ללא דמוקרטיה.

ניצן הורוביץ: ומבחנה של דמוקרטיה הוא ברגעים הקשים – לא בפרוצדורות הקלות, היומיומיות, שמגיעות למשכן הזה ולדוכן הזה, אלא באמת ברגעים הקשים, ברגעים שבהם לרוב, לקואליציה, יש תיאבון, והיא מנסה להכתיב כללים בניגוד לכללי המשחק הדמוקרטיים.

ניצן הורוביץ: דווקא כשלרוב יש תיאבון, כשהרוב לא שומר על הכללים הדמוקרטיים – זו שעת המבחן.

ניצן הורוביץ: ולגופו של עניין – כי אני בכל זאת רוצה להתייחס לגופו של עניין – – –

יולי יואל אדלשטיין: כל זה לא היה לגופו של עניין?

ניצן הורוביץ: זה היה באופן כללי על הצורך בשמירת הדמוקרטיה, ועל כמה הדמוקרטיה במדינת ישראל שברירית.

ג'מאל זחאלקה: – – –

ניצן הורוביץ: אני רוצה לדבר לגופו של עניין על הדברים שמופיעים כאן, שני האלמנטים.

ניצן הורוביץ: קודם כול, דחיית התקציב.

ניצן הורוביץ: דחיית התקציב איננה רצינית.

ניצן הורוביץ: אמר נכון קודם, לפני כן, בסיבוב הקודם שר האוצר לשעבר רוני בר-און, שמה שדרוש למשק עכשיו הוא דווקא הזרמת כספים, דווקא רענון, לתת למשק לנשום.

ניצן הורוביץ: אם אנחנו רואים את תוכניות ההצלה שאושרו עכשיו, בחודשים האחרונים, ברחבי העולם – בארצות-הברית, באירופה – ההיפך מדחייה; התגייסות די מהירה של המוסדות המחוקקים לאשר תוכניות הצלה מאוד משמעותיות שיאפשרו למשק לנשום.

ניצן הורוביץ: זה בדיוק מה שלא קורה כאן.

ניצן הורוביץ: הדבר השני – הרעיון של תקציב דו-שנתי גם הוא טעות, זו שגיאה.

ניצן הורוביץ: כשאנחנו נמצאים במשבר עולמי כזה, לא נכון לעשות תוכנית או תקציב לשנתיים, אלא יש לעקוב אחרי המשבר ולהתמודד אתו כשהוא מתרחש.

ניצן הורוביץ: אבל מעל הכול ולפני הכול, אדוני השר אדלשטיין, זו אכן הדמוקרטיה.

ניצן הורוביץ: זו אכן הדמוקרטיה.

יולי יואל אדלשטיין: אני פשוט רושם את דבריך.

ניצן הורוביץ: רשום, רשום.

ניצן הורוביץ: היום, אדוני, זה תקציב וחוק-יסוד, ומחר אלה חוקי בחירות, ומחרתיים עיקרי שיטת הממשל שלנו.

ניצן הורוביץ: גם אותם, בהעדר חוקה, ניתן לשנות ברוב פשוט; רוב פשוט.

ניצן הורוביץ: ואם אנחנו לא נתאפק ולא נרסן את עצמנו גם בשעות הקשות, גם בשעות שבהן יש לנו תיאבון, אז אנחנו יכולים להגיד שלום לשיטת המשטר שלנו.

ניצן הורוביץ: אנחנו עומדים לפני חג הפסח, אני מקווה שכולנו נחגוג אותו וכולנו נשמח בו, וחג הפסח הוא חג החירות.

ניצן הורוביץ: את החירות מבטיחה הדמוקרטיה; זו חירות לכולנו, רבותי.

ניצן הורוביץ: ואני רוצה לקרוא לכם לשמור על הדמוקרטיה; הדמוקרטיה היא זו ששומרת על החברה הישראלית, היא זו ששומרת על מדינת ישראל, אפילו לשיטתם של אנשי ימין, ואני בטוח שיושב-ראש הכנסת יסכים אתי, שמותר ישראל, גאוותה של ישראל – זוהי הדמוקרטיה, כפי שהיא באה לידי ביטוי בבית הזה.

ניצן הורוביץ: אז אני קורא לממשלה הזאת ולקואליציה הזאת לכבד את כללי המשחק הדמוקרטיים, להתחשב בכנסת, לכבד אותה, למען כולנו.

ניצן הורוביץ: זה יחזק את כולנו.

ניצן הורוביץ: תודה רבה לך.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חברת הכנסת ציפי לבני – אינה נוכחת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שאול מופז – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת דליה איציק – אינה נוכחת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת צחי הנגבי, האם אדוני מבקש לדבר?

צחי הנגבי: כן.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני, יעלה ויבוא.

רוני בר-און: מגיעה לו רבע שעה – – –

ראובן ריבלין: מגיעות לו עשר דקות.

ראובן ריבלין: יש לי היום אדם אחד שעובד מולי בשם כולכם, זה חיים אורון.

ראובן ריבלין: הוא אמר לי 15 דקות – היו 15 דקות; הוא החליף לעשר דקות.

ראובן ריבלין: חוץ מזה, מה אתה מטריח את צחי לדבר 15 דקות כאשר הוא רוצה לומר את דברו בצורה בהירה וברורה בזמן שיידרש לו?

צחי הנגבי: אני לא צריך עשר דקות, אדוני היושב-ראש, מספיק לי חצי שעה.

ראובן ריבלין: אין בעיה.

ראובן ריבלין: נתחיל בעשר דקות.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, מי כמוך מכיר את סדרי הבית הזה.

צחי הנגבי: נדמה לי שיחד בילינו פה, אדוני היושב-ראש, ביחד, יותר מ-40 שנה.

ראובן ריבלין: יחד, שנינו.

צחי הנגבי: כן.

ראובן ריבלין: עם ג'ומס – 60 שנה.

צחי הנגבי: אני לא מוכן ששר לשעבר או שני שרים לשעבר יפנו אל היושב-ראש את הגב.

ראובן ריבלין: נדמה לי שכאשר אנחנו מדברים על הלכות הבית הזה, לא נהוג לעמוד עם הגב לדובר.

יולי יואל אדלשטיין: זאת מחאה אופוזיציונית.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון, בבקשה.

חיים אורון: סליחה.

צחי הנגבי: אז אני הזכרתי את חטאינו, אדוני היושב-ראש – שנינו נמצאים כאן למעלה מ-40 שנה.

צחי הנגבי: ידענו ימים של קואליציה, ידענו ימים של אופוזיציה, ידענו ימים של אחדות כמעט מקיר אל קיר בבית הזה, ובאותה נשימה אפשר להזכיר שידענו גם ימים שטיפסנו על הקירות ולפעמים אפילו התנפצנו אל הקירות של ממשלה נוקשה ואטומה וזעקנו את זעקת האופוזיציה.

ראובן ריבלין: אני לא הבנתי רק מה זה רוב אוטומטי.

ראובן ריבלין: יש רוב שהוא אוטומטי ורוב שהוא לא אוטומטי?

צחי הנגבי: יש נושאים שבהם אין פה רוב ומיעוט – –

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

צחי הנגבי: – – למרות הקואליציה והאופוזיציה.

ראובן ריבלין: מסכים אתך במאה אחוז.

צחי הנגבי: ויש נושאים שבהם – – –

ראובן ריבלין: הבנתי, הבנתי.

ראובן ריבלין: מקבל.

צחי הנגבי: לכן, אני נקטתי לשון הכי סטרילית שאני יכול לומר על המהלך הממשלתי.

צחי הנגבי: יש כאלה שרואים את הדברים באופן חריף יותר ממני, יש שמגדירים אותו אפילו כדבר בלתי חוקי או בלתי חוקתי.

צחי הנגבי: אתה גם קיבלת מכתב ברוח הזו מראשי סיעות האופוזיציה, מכתב שאי-אפשר על הסף לשלול אותו; יש בו ההיגיון שלו, והוא כולל ציטוטים בהירים ביותר מפסיקת בית-המשפט העליון והאמירה החדה של הנשיא דאז ברק.

ראובן ריבלין: השר מיסז'ניקוב.

ראובן ריבלין: אני מבקש מאדוני לא לעמוד עם הגב לדובר.

ראובן ריבלין: בבקשה.

סטס מיסז'ניקוב: ככה אני מקשיב יותר טוב.

צחי הנגבי: ואם הגדרנו את 40 שנותינו, לפחות מ-20 השנים שלי פה, אני יכול לומר שהחוויה שלי מול הלשכה המשפטית של הכנסת תמיד היתה חוויה של קבלת הכרעת הלשכה הזאת בהכנעה, כי אין בה ולו בדל של קורטוב של משוא-פנים או של עמדה פוליטית, ואפילו לא עמדה פנים-ארגונית שבאה לשאת חן או למצוא חן בעיני הממסד הפרלמנטרי, ולכן הקביעה שלהם עלי, וגם אני חושב על כל האופוזיציה, היא מקובלת בעת הזאת.

צחי הנגבי: הביטוי שבו בחרתי כדי לבקר את ההחלטה הוא לא מן התחום היורידי, אלא מן הממד התבוני.

צחי הנגבי: כשאני מנסה לראות עלויות ותועלות של צעד, אני מנסה בסופו של דבר לתת בו סימנים של היגיון.

צחי הנגבי: אני חייב לומר שלא מצאתי עד היום, ככל שהפכתי ביוזמה הזאת, היגיון רב; לא כלכלי, אפילו לא פרלמנטרי.

צחי הנגבי: אני לא אחזור על כל מה שנאמר פה על-ידי כל האנשים המיומנים בתחום הפוליטי והכלכלי, שלדעתי הבהירו הבהר היטב מדוע זו החלטה שגויה, שאין בצדה שום רווח למדינת ישראל, אפילו לא בעת המשבר הזה, אולי דווקא על רקע קיומו של משבר.

צחי הנגבי: ואנחנו מתנגדים, אנחנו מתנגדים ועושים את זה בדרך שלא ייחודית לבית הזה – ידענו לילות מן הסוג הזה למאות ואולי לאלפים לאורך השנים.

צחי הנגבי: זה לא פשוט, אדוני היושב-ראש, לקבל החלטה.

צחי הנגבי: בסופו של דבר, מה אופוזיציה עושה כשהיא רואה מולה ממשלה שנוהגת בדרך שגויה?

צחי הנגבי: מאוד קל להתמכר ולהיות כל הזמן אופוזיציה לכל דבר.

צחי הנגבי: מתוך 20 השנים שאני בכנסת, שמונה שנים הייתי באופוזיציה, ואני זוכר את השנים האלה, שאני לפחות ראיתי את עצמי נלחם בעצמי שלא לאמץ מצב נפשי של אופוזיציה טוטלית שמשעבדת אותך לכל דבר ולכל עניין ובכל החלטה של הממשלה אתה רואה איוולת בהתגלמותה, ואתה שם עליך את צבעי הקרב ויוצא אל המלחמה.

צחי הנגבי: אופוזיציה נכונה או אחראית צריכה לדעת גם לשטוף את צבעי המלחמה מהפנים ולתת גיבוי למהלך כשהוא נראה הגיוני, כשהוא נראה ממלכתי, כשהוא נראה נכון, גם כשהוא לא נמצא בזהות מוחלטת עם ההשקפות שלך, אבל הוא לגיטימי, והוא מבטא הכרעה של ממשלה שנבחרה כדין, על-פי הרוב בציבור.

צחי הנגבי: וברוח הזאת, היותר מפויסת, אף שאנחנו בתחילת דרכה של האופוזיציה, ניסיתי למצוא איזה דבר חיובי במהלכים שננקטו ביומיים האחרונים, למעשה מהבוקר הזה, ואדוני היושב-ראש, לא מצאתי שום סיבה שהביאה לכך שהיה הכרח כל כך דרמטי, דרסטי, ללכת לתקציב מהסוג שאתם רוצים להביא.

צחי הנגבי: אני יכול להבין את הבקשה לארכה, 106 ימים.

צחי הנגבי: בנושא הזה האופוזיציה הבהירה בבוקר, בוועדה המסדרת – ויעיד על כך יושב-ראש הוועדה המסדרת, זאב אלקין – שאין לנו בעיה, אנחנו מבינים את הצורך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, לעולם לא היית מסכים, כשאתה על הבמה, שמישהו ידבר כמוך בצד.

ראובן ריבלין: לעולם לא היית מסכים, ואני לא הייתי מרשה זאת.

אחמד טיבי: אדוני צודק בהחלט.

אחמד טיבי: אמרתי לו שהזמנו אוכל, תבין את הרמז.

ראובן ריבלין: אתם תעשו מה שאתם רוצים בחוץ, לא פה.

ראובן ריבלין: במליאה לא מזמינים אוכל.

ראובן ריבלין: בבקשה.

צחי הנגבי: ניסינו בוועדה המסדרת להבהיר גם במלים מפויסות וגם בהסברים יותר נוקשים מדוע צריך להפריד בין הצעד של הארכת מועד הגשת התקציב, והתאריך שהביאה הממשלה נראה לנו תאריך שיש בו היגיון מאוד מאוד בהיר, לבין ההחלטה השגויה על תקציב דו-שנתי.

צחי הנגבי: אני רוצה לומר, אדוני, שהדרך שננקטה היתה צריכה להיות אחרת.

צחי הנגבי: היה צריך גם – אם לא השתכנעתם מהאמירות שלנו, ולא השתכנעתם מהפניות שלנו לקיים דיון היום לפני הפסח, דיון ראשוני, גם במליאה, לקיים כינוס פגרה מיוחד אחרי חול המועד, לחדש את הדיון בוועדת הכספים, להביא את נגיד בנק ישראל, את ראש המועצה הלאומית לחברה וכלכלה היוצא – הבנתי מהעיתונים שהוא אמור לצאת, פרופסור טרכטנברג – ועוד שורה ארוכה מאוד של אנשים שיש להם תחושות של הסתייגות קשה מן המהלך.

צחי הנגבי: הם לא אנשים פוליטיים, הם לא חברים בקדימה, הם לא חברים במפלגות האופוזיציה האחרות, ובוער להם לומר לחברי הכנסת: הרף מן המהלך הזה.

צחי הנגבי: איך הם יכולים לעשות את זה?

צחי הנגבי: אני פונה אל השר אדלשטיין, איזו סיטואציה תאפשר לאנשים האלה, שאני בטוח שחלקם, אולי חלקם הגדול, גם הצביעו למפלגת השלטון ולמפלגות אחרות בשלטון, לנסות ולעצור את התהליך?

צחי הנגבי: מה הם יעשו, מכתבים למערכת, בלוג באינטרנט?

צחי הנגבי: לכך נועדה הכנסת.

צחי הנגבי: דיונים שבהם יש שיח ציבורי, שמאפשר גם בסוגיה שהדחיפות שלה קיימת – אנחנו לא מכחישים אותה – אבל הדחיפות לא קיימת עד כדי כך שאי-אפשר לקיים את הדיון הזה בצורה מסודרת בוועדה של הכנסת, לא ב-03:00 במליאה.

צחי הנגבי: לא שמעתי, לצערי, שום תשובה, לא מראש הממשלה, לא משר האוצר, לא מנציגי הממשלה שמתראיינים בנושא הזה בתקשורת; לצערי גם מידידי הטוב, יושב-ראש הכנסת, לא שמעתי מדוע הדבר הזה אינו אפשרי.

צחי הנגבי: אני מאמין שבשלב כזה או אחר ודאי תוכל להבהיר.

ראובן ריבלין: בשלב זה, הזמן של אדוני תם.

צחי הנגבי: תם לחלוטין?

ראובן ריבלין: לחלוטין ובאופן מוחלט.

רוני בר-און: תדבר בסיבוב הבא.

ראובן ריבלין: בסיבוב הבא, בוודאי, אדוני.

צחי הנגבי: אני חייב לחזור הנה רק ב-06:00, כי עד השעה 06:00 אני עסוק.

צחי הנגבי: ב-06:00 עוד תהיו פה?

רוני בר-און: כן.

צחי הנגבי: אני מקבל את ההצעה.

ראובן ריבלין: כל עוד הדיון מתקיים, אדוני, אדוני מוזמן לבוא בכל פעם שיגיע תורו.

צחי הנגבי: אני מודה לאדוני.

ראובן ריבלין: לצערי הרב, אם יגיע תורו והוא לא יהיה פה, תורו יתבטל, אבל אדוני יכול להתחלף.

צחי הנגבי: אני מודה על הסובלנות.

ראובן ריבלין: אני מודה לאדוני.

צחי הנגבי: אני מקווה שבכל זאת, ברגע האחרון, הצעתנו תישמע.

צחי הנגבי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רוני בר-און – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: שמעתי את אדוני כבר חמש פעמים היום.

רוני בר-און: לא חזרתי על אותו דבר, אפילו לא פעם אחת.

ראובן ריבלין: אני מודה ומתוודה, ואני גם אשמע אותך – – –

רוני בר-און: יש לי עכשיו חידושים בשבילך.

ראובן ריבלין: אני בטוח.

רוני בר-און: אני רוצה לדבר אתך על 131.

דני דנון: שמעתי שכיושב-ראש ועדת הכנסת שמרת על זה היטב.

רוני בר-און: או, אני רואה שסיפרו לך, מר דנון.

רוני בר-און: אתה לומד את מורשת בר-און?

דני דנון: שירתת את נתניהו היטב.

רוני בר-און: כל הכבוד, כל הכבוד.

רוני בר-און: אם המורשת עוברת, סימן שהאינדוקטרינציה בליכוד עובדת.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אורון, תעזור לי.

אופיר אקוניס: זה 15 דקות או עשר דקות?

רוני בר-און: 20 דקות.

רוני בר-און: 20 דקות.

חיים אורון: עשר דקות.

אופיר אקוניס: עשר דקות.

אופיר אקוניס: כל הכבוד.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת אורון, על ערנותך בשעה הזאת.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר-און, בבקשה.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, אני מברך אותך, באמת אתה בחור ברוך כשרונות, אבל שנינו צריכים להסכים שיש איזה סוג של תקלה בעובדה שאת ישיבות הכנסת מנהלים – אני אפילו לא מרגיש את עצמי ראוי עדיין אחרי כל השנים בכנסת לנהל את ישיבות הכנסת.

רוני בר-און: תיכף נחבר את זה – אין לי כמובן חצי טענה אליך, אתה עושה את זה מכיוון שהכנסת נתפסת על-ידי מנהיגיה, וחבר הכנסת אורון התחיל לדבר על זה, כמטרד וכסרח עודף.

רוני בר-און: אמר חבר הכנסת אורון שאין קואליציה לעבוד אתה, וחלק מההוכחה מונח בעובדה שמסיעה מפוארת של 27 חברים, אחרי הישג מאוד יפה, שעלו מ-12 ל-27, נמצאים כרגע באולם שר אחד – –

יולי יואל אדלשטיין: אבל שווה מאוד.

רוני בר-און: – – שלושה חברי כנסת, שאחד מהם הוא יושב-ראש הקואליציה, השני סגן יושב-ראש הכנסת, וככל שאני יודע, חברי דני דנון הוא החפ"ש היחיד – החכ"ש היחיד, לא?

דני דנון: זה כבוד רב להיות פה חבר כנסת, בר-און.

רוני בר-און: זה נכון.

רוני בר-און: אני אגיד לכם מאיפה זה בא, חבר הכנסת אורון.

רוני בר-און: אתם לא דקתם פורתא בעניין הזה.

רוני בר-און: זה לא רק עניין טכני, זה לא רק סוג של תיאבון מופקר, להגדיל את הממשלה, את מספר השרים, סגני השרים, בעלי התפקידים.

רוני בר-און: יש תופעה בפרלמנט הישראלי, בממשל הישראלי, והשר דן מרידור ידע להשכיל אותנו בעניין הזה: למרבה הצער, חלק מראשי הממשלה שכיהנו כאן במקומותינו – איך נאמר בעדינות – לא ממש אהבו את הכנסת, לא ממש ספרו אותה.

רוני בר-און: חלק, חלק נכבד, לא נמנה שמות.

רוני בר-און: אבל יש אחד שממש מתעב אותה.

דן מרידור: איך זה יכול להיות?

רוני בר-און: כן.

רוני בר-און: הוא תיעב אותה כשהוא היה ראש ממשלה בסיבוב הראשון.

רוני בר-און: כל יציאה לכנסת זה סיוט.

רוני בר-און: מה יש לעשות שם?

רוני בר-און: בשביל מה צריך את זה בכלל?

רוני בר-און: אני אומר לך, יושבים בחדר הזה אנשים שעבדו אתו באינטימיות, שהם מבינים על מה אני מדבר עכשיו.

רוני בר-און: פשוט לא אוהב את המקום הזה.

אורי אריאל: אולי תסביר גם לאלה שלא עבדו אתו באינטימיות?

רוני בר-און: לא, הוא לא אוהב את המקום הזה.

רוני בר-און: זה בשבילו מטרד.

דני דנון: אתה גם פסיכולוג?

רוני בר-און: כן, אצל ביבי אני גם פסיכולוג.

רוני בר-און: אתה יודע מה, אולי אפילו תיקח את זה צעד יותר קדימה.

רוני בר-און: אני לא רוצה להגיד את המלה, אבל אם אתה תגיד אותה, אני מסכים.

אופיר אקוניס: אם הוא לא היה אומר לך מי זה, לא היינו מבינים.

רוני בר-און: כן.

רוני בר-און: הוא לא אוהב אותה.

רוני בר-און: איך אני יודע שהוא לא אוהב אותה?

רוני בר-און: תראה מה הוא עשה לה.

רוני בר-און: הוא לקח סיעה של 27 חברים; 15 ועוד הוא – הושיב אותם על יד שולחן הממשלה.

רוני בר-און: יושב-ראש כנסת, כבודו במקומו מונח.

רוני בר-און: יושב-ראש קואליציה, הכרח בל יגונה.

רוני בר-און: סגן יושב-ראש, עוד הכרח בל יגונה.

רוני בר-און: יושב-ראש ועדה, שתיים, שלוש, תלוי כמה שיהיה לו.

רוני בר-און: עכשיו יש לו צרה, הוא צריך לתת גם יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון, כי אופיר פינס לא רוצה, אתה מבין?

רוני בר-און: את מי הוא ייקח?

אחמד טיבי: אורלב.

אחמד טיבי: יש פקק.

רוני בר-און: אורלב.

רוני בר-און: למה?

רוני בר-און: אם הוא יכול להחליף את שלי יחימוביץ בעבודה, הוא יכול להיות גם יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון מטעם הליכוד.

זבולון אורלב: אם יחסר לו שר בממשלה, אני גם מוכן.

רוני בר-און: זה מפד"ל ההיסטורית.

רוני בר-און: אדם לכל עת ולכל מפלגה.

זבולון אורלב: הברית ההיסטורית.

רוני בר-און: הברית ההיסטורית.

רוני בר-און: אתה מבין?

רוני בר-און: תראה מה הוא עשה, הוא הפשיט את הסיעה הזאת.

רוני בר-און: זה לא ייאמן, אופיר.

רוני בר-און: הוא הפשיט את הסיעה הזאת מכל היכולת שלה לתפקד בפרלמנט הזה.

רוני בר-און: מביך, לא?

רוני בר-און: אמר חבר הכנסת אלדד שביבי קנה את העבודה; וכדרכו הוא גם דק פורתא: הוא אמר שהוא בעצם קנה רק חצי עבודה.

רוני בר-און: אבל מכיוון – כמו שאמר חבר הכנסת דנון – שאני מכיר את ביבי, ואני מכיר את היכולת של ביבי לסחור, הוא סוחר באמת לא מי יודע מה.

רוני בר-און: הוא קנה חצי עבודה, אבל איזה חצי בעבודה הוא קנה?

רוני בר-און: את החצי הקלוקל, את החצי הלא-טוב, את החצי הלא-רציני.

רוני בר-און: ומה הוא שילם בשביל החצי הזה?

רוני בר-און: הוא שילם מחיר כפול.

רוני בר-און: זאת אומרת, מצד אחד הוא קנה רק חצי מפלגה, אבל את המחיר הוא שילם כפול.

רוני בר-און: לשבעה חברי כנסת הוא שילם שמונה תפקידים.

רוני בר-און: זה הגיע למצב שפעם ראשונה היחס כבר נהיה יחס שלילי, זה כבר לא חבר כנסת לפוזיציה – זה פחות מחבר כנסת אחד לפוזיציה.

רוני בר-און: עד למה הדברים מגיעים?

רוני בר-און: שהם לא יודעים, הם לא יכולים לסדר את יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון.

אחמד טיבי: יכול להיות שזה קשור לאיכות של מפלגת העבודה ולא לכמות.

אופיר אקוניס: בספסלי קדימה ההתרגשות גדולה כשמדברים על מפלגת העבודה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר-און הוא מסיעת

אופיר אקוניס: כם, אז תרשו לו להמשיך לדבר.

אופיר אקוניס: אני מבין את ההתרגשות הגדולה כשמדברים בעניין מפלגת העבודה, ובכל זאת, אתה עכשיו – – –

רוני בר-און: תיכף נחזור לליכוד.

אופיר אקוניס: אין לך "תיכף", יש לך עוד שלוש דקות וחצי, אדוני.

רוני בר-און: שלא ירד לך מפלס ההתרגשות.

אופיר אקוניס: תחזור לליכוד, אבל הכול בשלוש דקות וחצי.

רוני בר-און: יש לנו עוד לילה ויום, ואחריו עוד לילה ועוד יום, ונדבר בליכוד כהנה וכהנה.

אופיר אקוניס: מה שאתה רוצה, רק אולי בסיבוב הבא.

רוני בר-און: בוודאי, הכול יהיה.

אופיר אקוניס: תודה.

רוני בר-און: אבל ההערות שלך והשלטת הסדר, לא על חשבון זמני.

אופיר אקוניס: תקבל עוד דקה.

רוני בר-און: למה אני אומר את זה?

רוני בר-און: אני אומר את זה, כי כל פעם שאני נפגש במסדרון עם דני בן-סימון, שיש לי אליו באמת הערכה ענקית, אני כל הזמן שואל אותו אם לאור ההתפתחויות בעבודה הוא לא עלה עוד פעם, שוב, במעלות הכהונה.

רוני בר-און: זאת אומרת, הקצב, השדרוג שם – הדרמות הן כאלה שסופן מי ישורנו.

חיים אורון: מה זה כל פעם אתה שואל?

חיים אורון: "כולו" שבוע.

רוני בר-און: אני כבר נפגשתי אתו בשבוע הזה יותר מכמה פעמים, ובאמת כל פעם הוא כמעט השתדרג.

רוני בר-און: אני רוצה להציע לכם הצעה: אל תשוו בנפשכם שתעשו תעלול עם סעיף 131.

רוני בר-און: מורשת בר-און לא תעבוד פה.

דני דנון: זה לא מורשת, לא להתלהב.

רוני בר-און: לא, אתה זה מקרוב באת.

רוני בר-און: לא ממש זוכר שהיית פה בלילה הזה, וכבר ידעת לצטט את כל מה שעשיתי אז.

רוני בר-און: אבל הסעיף מדבר ברחל בתך הקטנה, ומדבר בפירוש בדיון על תקציב המדינה, והדיון היום הוא לא דיון על תקציב המדינה.

דני דנון: יש ייעוץ משפטי לכנסת, ועם כל הכבוד למורשת בר-און, היא זאת שתקבע.

רוני בר-און: באמת, דני, עשה לי טובה.

רוני בר-און: עוד שבוע, עוד שבועיים, אני מבטיח לך שאתה לא תיתלה באילן המרוסק הזה של הייעוץ המשפטי לכנסת, כי מי שנתלה עליו בסוף מוצא את עצמו תלוי בו, ואתה לא רוצה להיות שם.

רוני בר-און: "בדיון על תקציב המדינה, ובמקרים אחרים יוצאים מן הכלל, רשאית ועדת הכנסת לקבוע סדרי דין מיוחדים"; כלומר, לבטל את כל סדרי הדין.

יולי יואל אדלשטיין: אתה יכול לחזור על המשפט?

יולי יואל אדלשטיין: "בדיון על תקציב המדינה", ומה השורה הבאה?

רוני בר-און: "ובמקרים אחרים יוצאים מן הכלל.

רוני בר-און: " מה היוצא מן הכלל במקרה הזה?

רוני בר-און: שאנחנו לא שוכבים לפניכם תלויים ואנחנו מנהלים את סדר העניינים כפי שצריך להתנהל בפרלמנט, ולכם אין סבלנות, ואף שר, חוץ ממך ומהשר מרידור – שיושב פה באמת באומץ לב ובדבקות מתחילת הדיון – לא ראש הממשלה ולא שר האוצר לא מכבדים את הכנסת בשביל לשמוע את טענותיה?

רוני בר-און: זה הופך את זה למקרה יוצא מן הכלל?

רוני בר-און: זה יוצא מן הכלל בממשלה נורמלית, זה לא יוצא מן הכלל בממשלה כזאת.

רוני בר-און: חבר הכנסת גפני, חבל שאתה לא באולם.

רוני בר-און: אותך בכלל אני לא מבין.

רוני בר-און: איך אתה תומך בתהליך הזה?

רוני בר-און: כל כך התאמצת להיות יושב-ראש ועדת הכספים, איזו מלחמה ניהלת, ובסוף זכית וצלח בידך.

רוני בר-און: אז אתה מוותר על דיון תקציב, אתה מוותר על להיות מלך הפרלמנט לשלושה חודשים, שכל הממשלה תיכנס ותצא מאצלך, שכל אגף התקציבים, שכל מנכ"לי המשרדים וכל השרים וכל חברי הכנסת יעברו אצלך, על זה מוותרים בכזאת קלות?

רוני בר-און: נפלא מבינתי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר-און, אני מודה לך.

אופיר אקוניס: אם אתה מתכוון לסיבוב הבא, אז יש לך עוד עשר דקות בסיבוב הבא.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

רוני בר-און: אני מאוד מודה לך.

רוני בר-און: אנחנו ניפגש בסיבוב הבא, על-תנאי שאתה תהיה כאן.

רוני בר-און: אני אהיה כאן.

אופיר אקוניס: אם אתה תהיה אז גם אני אהיה.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: השר ארדן מבקש את זכות הדיבור, והוא מקבל אותה.

אופיר אקוניס: אחר כך נמשיך עם חבר הכנסת זאב בוים.

גלעד ארדן: חבר הכנסת בר-און, נדמה לי שאתה היית גם שופט צבאי, נכון?

גלעד ארדן: תקן אותי אם אני טועה.

גלעד ארדן: אז אני מקווה שהאובייקטיביות שלך שם היא הרבה הרבה יותר גבוהה מהאובייקטיביות שלך כאן.

גלעד ארדן: אבל בכל זאת רציתי לנצל את הזכות שלי על-פי התקנון, שאני מקווה שעליה אתה לא חולק, כדי לספר לך ולחברי הכנסת מה התפיסה של הייעוץ המשפטי בכנסת לגבי הפרשנות של סעיף 131 – –

רוני בר-און: הם מקבלים – – –

גלעד ארדן: – – דווקא ממישהי שאני חושב שאין חולק על המקצועיות המשפטית שלה, עורכת-דין ארבל אסטרחן, ששוחחתי אתה עוד בתחילת הערב.

גלעד ארדן: סעיף 131 לתקנון קובע: "בדיון על תקציב המדינה, ובמקרים אחרים יוצאים מן הכלל, רשאית ועדת הכנסת לקבוע סדרי דיון מיוחדים".

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, נראה לי שצריך שיושב-ראש הכנסת יהיה נוכח, כדי שאם תיפול פה החלטה – – –

גלעד ארדן: לא, לא תיפול פה שום החלטה.

רוני בר-און: שלא תיפול ההאשמה עליך; שאת הבושה הזאת יישא יושב-ראש הפרלמנט, לא אתה.

אופיר אקוניס: יושב-ראש הבית ייכנס מייד.

רוני בר-און: זה לא ראוי מה שעושים לך.

רוני בר-און: עושים לך מלכודת.

רוני בר-און: זה הולך להיות אחד הרגעים המבישים של הכנסת.

קריאה: לא שמעת שום דבר עדיין, מר בר-און.

אופיר אקוניס: ניתן לשר ארדן למסור את הודעתו, ואחר כך נחליט מה יהיה רגע מביש של הכנסת ומה לא יהיה רגע מביש של הכנסת.

אופיר אקוניס: השר ארדן, בבקשה.

חיים אורון: זה כמו הטיל הצפון-קוריאני, הוא יורה.

גלעד ארדן: כיוון שלא הייתי רוצה לאפשר לחברי האופוזיציה להשתמש בסעיף שמאפשר להם אחר כך להגיד שנאמר עליהם משהו אישי, אני רק אומר שזה פשוט מדהים לשמוע, דווקא מאנשים שהשתמשו במנדט שהציבור נתן להם לטובת דבר מסוים – ואני לא מדבר על אף אדם ספציפי – עזבו את המפלגה שלהם, הלכו ויישמו דרך שעלתה לאנשים אחרים ממש בחיים האישיים שלהם, בצורה הכי כואבת והכי בוטה, מגלגלים את עיניהם לשמים ומטיפים מוסר על ערכי הדמוקרטיה.

גלעד ארדן: באמת, זה דבר שאפילו בשתיים בלילה צריך להתבייש לעשות אותו; אפילו שכמעט אין אף צופה שרואה את הדברים האלו.

גלעד ארדן: ואני לא אומר את זה על אף אדם ספציפי, אבל אם מדובר על רגעים מבישים לבית הזה, לא יהיה רגע יותר מביש מאותו רגע שבו עשו את מה שעשו האנשים שקיבלו את אמון מהציבור לעשות דבר מסוים והשתמשו בו כדי לגרש אנשים מבתיהם, להותיר אותם מחוסרי עבודה ובמצב כל כך קשה.

גלעד ארדן: מעבר לזאת, אני רוצה להזכיר שלפני שש שנים, הפעם האחרונה שמי שמדבר על רגעים מבישים ישב בראשות הוועדה, נדמה לי שמאז עברו שש שנים ואף אחד לא השתמש באותו סעיף – – –

רוני בר-און: אתה לא הבנת – – –

אופיר אקוניס: סליחה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר-און, אם אפשר לתת לשר לסיים את דבריו, ולאחר מכן, אם תרצה, נפתח את זה לשאלות ותשובות.

גלעד ארדן: אני רק מציין עובדות.

גלעד ארדן: אני בטוח שחברי הכנסת יודעים שוועדות הכנסת סוברניות לקבל החלטות, בעיקר אם התקנון עוד קובע זאת בצורה כל כך מפורשת: "במקרים אחרים יוצאים מן הכלל".

גלעד ארדן: ואני חושב, חברי חברי הכנסת, שכאשר מדובר בהצעת חוק בת שלושה סעיפים, כשהאופוזיציה מגישה מאות הסתייגויות, שבעצם – – –

רוני בר-און: 12 הסתייגויות.

גלעד ארדן: 12 הסתייגויות, בווריאציות שונות.

חיים אורון: 12 הסתייגויות לגיטימיות.

חיים אורון: היו 20 והייעוץ המשפטי הוריד ל-12.

גלעד ארדן: מאה אחוז.

גלעד ארדן: אנחנו נמצאים בערב חג הפסח, ואתם בוודאי יודעים שזאת תחילתה של השנה – – –

רוני בר-און: אנחנו הבאנו את החוק ההזוי הזה, ועוד ערב חג הפסח?

אופיר אקוניס: סליחה, אני מבקש, אני דורש שהשר ארדן ימסור את הודעתו.

גלעד ארדן: אני לא משיב, אני ממשיך את טענתי, בתחילתו של לוח השנה היהודי – – –

אורי אריאל: השר מוכן לדחות את זה לאחר הפסח?

גלעד ארדן: לא.

גלעד ארדן: אנחנו חושבים שהאחריות להצלת מקומות העבודה, או לאובדן מקומות העבודה שהותירה לנו הממשלה הקודמת, מחייבת אותנו לא לבזבז אפילו לא שנייה אחת, להפשיל שרוולים, כמו שאמר ראש הממשלה, ולגשת למלאכה בדחיפות.

גלעד ארדן: ולכן, עמדתי, שעדיין לא התקבלה, היא שבהחלט ראוי שוועדת הכנסת, שעדיין איננה, ומחליפה אותה הוועדה המסדרת, תתכנס ותקבע, על-פי סעיף 131, שמדובר במקרה יוצא מן הכלל.

רוני בר-און: למה?

רוני בר-און: מה יוצא מן הכלל בכך שמתקיים דיון ענייני?

רוני בר-און: תסביר, מישהו דיבר פה דברי הבל?

רוני בר-און: מישהו דיבר פה דברים לא לעניין?

גלעד ארדן: אין לי שום עניין להשיב לך.

רוני בר-און: אני אגיד לך מה היה יוצא מן הכלל.

גלעד ארדן: אני לא מעוניין שתגיד לי.

גלעד ארדן: אתה ניצלת את הזמן ואנחנו כרגע – – –

אופיר אקוניס: אנחנו אמרנו, אם השר ירצה, יהיו שאלות ותשובות.

רוני בר-און: מכיוון ששמי הוזכר, אני מבקש להגיב.

גלעד ארדן: אין דבר שמחייב לזה.

אופיר אקוניס: מאה אחוז, בסדר.

גלעד ארדן: אתה שאלת שאלות ואני השבתי לך עליהן.

גלעד ארדן: מעבר לזה לא הזכרתי את שמך, אדוני חבר הכנסת.

גלעד ארדן: כל אשר ביקשתי לומר, ולכן התערבתי בדיון, הוא שעל-פי עמדתה של היועצת המשפטית של ועדת הכנסת, אם ועדת הכנסת תחליט להפעיל את סעיף 131 ותמצא את המקרה הזה כמקרה יוצא מן הכלל, החלטתה בהחלט תחייב את מליאת הכנסת.

גלעד ארדן: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה, אנחנו ממשיכים.

חיים אורון: אמרת את המובן מאליו.

אופיר אקוניס: סליחה, אני רואה פה, לפי סעיף 54(א), חבר כנסת המבקש רשות להודעה אישית, ימסור תחילה בכתב ליושב-ראש את תוכן הודעתו.

גלעד ארדן: אין שום סעיף שמאפשר לו להגיב עכשיו.

אופיר אקוניס: מאה אחוז, אני מסכים עם השר.

רוני בר-און: – – –

דני דנון: חבר'ה, הוא לא יכול להשתלט על הדיון.

רוני בר-און: תראה, זה היה דיון – – –

דני דנון: לא, אדוני היושב-ראש, הוא לא מנהל את הדיון פה.

דני דנון: הוא לא יכול להשתלט.

אופיר אקוניס: רגע, חבר הכנסת דנון, נשמע – – –

דני דנון: הוא לא יכול להשתלט פה על הדיון.

רוני בר-און: לפי סעיף 131, הדיון אז היה אגב חוק ההסדרים – – –

אופיר אקוניס: רגע, אנחנו לא בתשובה עכשיו.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר-און.

אופיר אקוניס: סליחה, השר ארדן, תודה רבה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר-און, תודה רבה.

אופיר אקוניס: אם חבר הכנסת בר-און ירצה, תהיה לו עוד רשות דיבור, אם אינני טועה, בסבב הבא.

אופיר אקוניס: ועכשיו לפי סבב הדוברים, אחרי שחבר הכנסת בר-און בלבל אותי, חבר הכנסת בוים.

אופיר אקוניס: בבקשה.

זאב בוים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושב, השר ארדן, שההצעה שאתה מביא מתחת לחוות-דעת של היועצת המשפטית, להפעלת סעיף 131 – מבלי להיכנס עכשיו לוויכוח ועל המענה שענה לך חבר הכנסת בר-און – זו גם כן איזו דרך, גישה מוטעית לחלוטין של הממשלה.

זאב בוים: זה ניסיון, שוב, במצב שהוא לא נוח, אולי, לקואליציה, דיון כזה מתמשך, שחלק ממנו מתייגע, ושעות קטנות של הלילה, לאף אחד זה אולי לא נוח – מבלי לתת בכלל פרשנות רחבה יותר, שכבר ניתנה כאן, לגבי מקומה של הכנסת אצל ראש הממשלה וגישתו המסורתית לעניין הכנסת כאיזה סוג של מטרד – אני חושב שפעם אחת נעשתה טעות מצדכם, ועליה אנחנו מדברים פה ומקיימים את הדיון.

זאב בוים: על זה לא צריך להוסיף רעיון נוסף ולהלביש מין בשאינו מינו ולנסות להשתמש, הייתי אומר, בצורה דורסנית, להמשיך את הקו הזה.

זאב בוים: אנחנו נמשיך לקיים את הדיון הזה ככל שנראה לנכון ועד שנמצה אותו, או שנחליט שנפסיק אותו, הכול לפי העניין.

זאב בוים: ובעניין הזה, נדמה לי שאין צורך להפריע, לפחות בעניין הזה, לתהליך הנכון שמתקיים עד עכשיו.

זאב בוים: בעניין זה, יושב-ראש הכנסת, לפני שהתחלף ולפני כמחצית השעה, כשהכנסת התמלאה באופן מרשים מאוד לשעה המאוחרת הזאת, או המוקדמת בעצם – וגם עכשיו מספר החברים המשתתפים פה בדיון ונוכחים באולם הוא בהחלט מרשים וראוי – אני חושב, הייתי אומר שהערנות הזאת מצד אחד, הכוננות בקואליציה מצד שני, זה דבר שאם אני מדבר על הקואליציה, אני חושב שלפחות בשלב הזה היא יכולה קצת להפיג את המתח שנכנסה אליו.

אופיר אקוניס: סליחה, חבר הכנסת בוים.

אופיר אקוניס: יושב-ראש הקואליציה, אתה מקיים פה דיון.

אופיר אקוניס: אם אפשר, בירכתיים, זה מפריע לחבר הכנסת בוים, וגם לחבריו, לשמוע אותו.

זאב בוים: חבר הכנסת זאב, זאב לזאב אדם.

נסים זאב: אני שומע אותך בקשב רב.

זאב בוים: ממש.

זאב בוים: אני רוצה לומר בהקשר זה: כדי להבין מה הצליח לעשות, או הצליחו לעשות, מצד אחד ביבי נתניהו, מצד שני אהוד ברק, למפלגת העבודה, היה צריך לראות את השר פואד בן-אליעזר נכנס לכאן למליאה לפני 45 דקות או שעה בקירוב.

זאב בוים: הוא מספר לנו איך שלפו אותו מהפיג'מה העירקית כדי להגיע לכאן בחיפזון, באישון לילה, באשמורת תיכונה כמעט – זה היה ראשונה, ראשונה.

זאב בוים: זה רק מעיד לאן הגיעה הידרדרותה של מפלגת העבודה, וצריך לומר גם הצלחתו של נתניהו בעניין הזה – לגייס, להתחבר יחד למהלך.

זאב בוים: לא רק שהוא לא הביא נחת למפלגת העבודה, הייתי אומר שמבחינה ציבורית יש להניח שמפלגת העבודה עוד תשלם על כך, אבל על כך ימים יגידו.

זאב בוים: אני רוצה בהקשר זה גם לשבח את חברי, חברי חברי הכנסת מהאופוזיציה.

זאב בוים: זה שהקואליציה נמצאת כאן, זה מובן מאליו.

נסים זאב: אני לא רואה אותם.

זאב בוים: אתה לא רואה ואני דווקא כן רואה.

זאב בוים: אני רוצה לבוא ולומר שהדיון הזה והנוכחות המשמעותית הזאת פה והערנות שהם מפגינים בשעה כזאת מביאים בהחלט כבוד לבית-המחוקקים.

זאב בוים: כי מה עומד מאחורי הדיון הזה?

זאב בוים: עומד בדיוק מה שאנחנו כבר קובלים עליו זה זמן – הניסיון לפגוע במשהו שהוא משהו עמוק מאוד, הנושא של איך להתייחס לחוק-יסוד: הממשלה, הניסיון להפר ברגל גסה, בדרך לא דרך, בחטף, לשנות חוק-יסוד באבחת חרב, במהלך אחד רציף.

זאב בוים: אני חושב שהעובדה שאנחנו פה על כך – לפחות הדבר הזה, שמלכתחילה לא היה נכון, והיה ראוי שלא יתקיים, לפחות על-ידי הדיון הממושך הזה פנימה לתוך השעות האלה – אני חושב שזה לכבודה של הכנסת.

זאב בוים: ואת הכבוד הזה מקיימים חברי האופוזיציה, כי אם לא היה דיון כזה בהסתייגויות שלנו, אז הוא לא היה מתקיים בכלל, וברוב קולות של הקואליציה היו עושים פלסתר חוק-יסוד, חלק מהחוקה לעתיד של מדינת ישראל, כפי שאמרתי, באבחת חרב.

זאב בוים: אם כן, מבחינה זו אנחנו צריכים להעניק לעצמנו ציון, ויותר ממה שאנחנו מעניקים לעצמנו, אנחנו מעניקים לבית-המחוקקים כמוסד, שלפחות משהו מכבודו, מעצם קיומו של דיון מהסוג הזה, בתנאים האלה, מתקיים.

זאב בוים: אני רואה פה את יושב-ראש סיעת העבודה, חבר הכנסת דני בן-שמחון, אני מוכרח לומר – – –

דניאל בן-סימון: בן-סימון.

זאב בוים: בן-סימון, סליחה.

אופיר אקוניס: הוא בלבל עם שמחון.

אופיר אקוניס: השעה מאוחרת, לא חייבים למלא את עשר הדקות – לכל שאר הדוברים.

אופיר אקוניס: רק הערה כללית.

אופיר אקוניס: לא חייבים, העייפות ניכרת פשוט.

זאב בוים: אני מקווה שהיא לא ניכרת בדברים שאני אומר.

אופיר אקוניס: חס וחלילה.

זאב בוים: אני בכל זאת ארשה לעצמי למצות, אשתדל לא לעבור את הזמן.

זאב בוים: אולי אסיים בעניין הזה, כמעט באופן אישי אבל לא לעניין האישי אני מתכוון: יושב-ראש סיעת העבודה, אבל אני מסתכל עליך, חבר כנסת חדש בתפקיד מאוד בכיר של יושב-ראש סיעה, בנסיבות המיוחדות שאליהן נקלעה הסיעה שלך.

זאב בוים: ואתה באמת איש הגון וישר, ובאת מתוך אמונה אמיתית אל תוך השדה הפוליטי, שהוא שדה מוקשים, ואני חושב שעכשיו אתה לומד קצת בדרך קשה להכיר אותו.

זאב בוים: אני אומר באופן אישי: צר לי שדווקא אתה נקלע למין סיטואציות שרק פוליטיקה מהזן, מהסוג הגרוע, הייתי אומר, המושחת מבחינה ציבורית, יכולה לגרום לך.

זאב בוים: הפעולה האחרונה הזאת של מינוי אורלב לוועדה המסדרת כנציג של מפלגת העבודה או בשם מפלגת העבודה, זה דבר – ויש פה הרבה אנשים שיש להם ניסיון פוליטי ציבורי – לא זכור דבר מהסוג הזה.

זאב בוים: זה מעיד עד להיכן דרדר יושב-ראש המפלגה שלך את המפלגה, שאתה נזעקת אליה באמת ובתמים, ומתוך אמונה, לחזק אותה, לחזק את הפעילות הציבורית.

זאב בוים: אני מאחל לך מאוד שלא יהיו לך עוד מצבים גרועים ונמוכים כמו המקרה הזה.

זאב בוים: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שטרית – לא נמצא.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת אברהם-בלילא – לא נמצאת.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת דיכטר – לא נמצא.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת סולודקין – לא נמצאת.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חסון – לא נמצא.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת גדעון עזרא, בבקשה; עד עשר דקות.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, רבותי השרים, אני מוכרח להגיד לכם שבדיון היום עלו הרבה מאוד נקודות, מאוד מעניינות, וחבל, אני אומר חבל ששר האוצר וגם סגנו ואחרים לא נמצאים פה באולם, משום שאני חושב שבהחלט אפשר להפיק לקחים מהדברים שנאמרו כאן.

גדעון עזרא: לפחות, היה פעם דבר, אני זוכר, שהשר יעקב נאמן, בדיון תקציב, ישב פה לאורך כל הדרך.

גדעון עזרא: אתה זוכר את זה?

גדעון עזרא: אני גם זוכר שהיו נערי אוצר כאלה ואחרים שהיו יושבים פה, היו רושמים את כל ההערות ומביאים את זה אחר כך להחלטה.

אופיר אקוניס: זה לא דיון בנושא תקציב, ויש שני שרים בשעה הזאת; השר אדלשטיין והשר ארדן נמצאים.

גלעד ארדן: יהיה דיון על התקציב.

אופיר אקוניס: זה לא דיון על התקציב.

גדעון עזרא: סליחה, יש פה הרבה מאוד שיקולים תקציביים בתוך ההחלטה הזאת.

גדעון עזרא: ואני רוצה לתת לך דוגמה.

גדעון עזרא: אני מוכרח להגיד לכם, את תקציב 2009 אנחנו העברנו אחרי דיונים מעמיקים, שהיו לאורך ולרוחב, גם עם פקידי האוצר, גם עם השרים, גם עם שר האוצר, וברור לגמרי שהתקציב שנדון בקיץ שעבר לא מתאים למה שקורה היום, וצריך לעשות שם תיקונים.

גדעון עזרא: אבל מאחר שאנחנו כבר מתנהלים לפי התקציב הזה, או התנהלנו, השרים היוצאים, לפי זה, צריך להביא את הדברים האלה בחשבון.

גדעון עזרא: אני חושב שלשרים החדשים גם תידרש תקופה עד שהם יוכלו, לפחות לגבי שנת 2009, לדעת את הצרכים האמיתיים, לדעתי.

גדעון עזרא: ולא כך לגבי תקציב 2010.

גדעון עזרא: ונדמה לי שהרבה יותר מהר יהיה לממשלה הזאת לבנות את התקציב לשנת 2009, הכולל את "עופרת יצוקה" וכל הדברים שהיו, מאשר לבנות תקציב ל-2010.

גדעון עזרא: ואני סתם אתן לך דוגמה – תקציב משרד הביטחון שונה לחלוטין כשאתה מדבר על טווח של שלושה חודשים קדימה או חודשיים קדימה מאשר שנה ושלושה חודשים קדימה.

גדעון עזרא: זה דבר שונה לגמרי.

גדעון עזרא: שלא לדבר על כל ההשלכות של המשבר העולמי על התקציב.

גדעון עזרא: צר לי שאלו הם הדברים.

גדעון עזרא: אני גם מוכרח להגיד שלפי דעתי אי-אפשר לקבל החלטות נכונות בשום דבר כאשר אין לך נתונים.

גדעון עזרא: אתה הולך לקבל החלטות – על-פי מה?

גדעון עזרא: ואני חושב שכל החלטה בנושא הזה יכולה להיות מוגזמת לצד אחד או מוגזמת לצד שני, וכאן יש לנו התמודדות עם גירעון של 41 מיליארד שקל, שצריך לתת לו פתרון.

גדעון עזרא: ובאשר לפתרון, צריך לתת את הפתרון החלקי כבר בשנת 2009 ולא לדבר על 2010.

גדעון עזרא: ראש הממשלה דיבר, כמדומני, על הורדת מסים בשנת 2010; כמדומני.

גדעון עזרא: גם את הדברים הללו צריך להביא בחשבון.

גדעון עזרא: נגמור קודם את תקציב 2009.

גדעון עזרא: אני חושב שהאווירה פה בכנסת היא אווירה של חוסר אמון, חוסר אמון בין הקואליציה לבין האופוזיציה; ואנחנו רק בשבוע הראשון.

גדעון עזרא: אם לא נגיע להסכמות ולדברים מוסכמים, החיים פה בכנסת יהיו בלתי אפשריים בכל נושא ובכל עניין.

גדעון עזרא: וברור לגמרי שלקואליציה יש הכוח להעביר כמעט כל מה שהיא רוצה.

גדעון עזרא: ואנחנו נשב בוועדות, כשאין בוועדות כמעט נציגים לקואליציה, ויהיו הרבה מאוד נציגים מהאופוזיציה, גם עבודת הוועדות תיפגע.

גדעון עזרא: לכן אני מציע, אני מאוד מציע, לקבל את ההצעה שנאמרה פה, להפריד בין תקציב 2009 לזה של 2010.

גדעון עזרא: אפשר לדבר על 2010; צריך לגמור את תקציב 2009, ולעשות את המאמצים בכיוון הזה, וזה לטובת הממשלה הנוכחית, שאנחנו מאוד מעוניינים בהצלחתה.

גדעון עזרא: כדאי מאוד שאת הרעיון הזה, לתקציב בן שנתיים – זה נוח מאוד, באמת נוח מאוד; זה חוסך גם הרבה עבודה לכנסת, אבל אני חושב שכדאי בדבר הזה לא להשתמש במקרה הזה, בוודאי לא בשנים לא נורמליות.

גדעון עזרא: אני לא יודע מאין תבוא הצלה, אני לא רואה שתבוא הצלה כזאת או אחרת.

גדעון עזרא: אבל הלקחים מהלילה הזה, לפי דעתי, יילמדו.

גדעון עזרא: ומי שרוצה לעשות תקציב רב-שנתי בעתיד, בגלל המצב המיוחד שהמשק נמצא בו, ייזהר מלעשות אותו בעתיד.

גדעון עזרא: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך, חבר הכנסת גדעון עזרא.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת יעקב אדרי – אינו נוכח.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אלי אפללו.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: אנחנו מאפסים את השעון.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: מצוין, נשבח את חבר הכנסת עזרא, ש-50% מזמנו השאיר בחלל החדר, וגם הדובר הבא לא יקבל עוד חמש דקות.

אופיר אקוניס: עשר דקות, חבר הכנסת אפללו; בבקשה.

אופיר אקוניס: אם זה יהיה בלי הפרעות, כמו קודם, עשר הדקות ילכו יותר מהר.

אלי אפללו: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, שוב, אנחנו ממשיכים להגיד כמה התקציב המהולל הזה הוא טוב, כמה הוא הכי טוב בעולם.

אלי אפללו: ומה?

אלי אפללו: זה שחושב שהוא הכי טוב, הוא חושב, אבל יודע בתוך-תוכו שהוא הכי גרוע שיכול להיות למדינת ישראל – הרי זה אותו האיש שעשה את כל הגזירות למדינת ישראל ולתושביה; ומה לעשות, האיש הזה איננו פה.

אלי אפללו: שוב הכיסא של ביבי נתניהו, ראש הממשלה, איננו.

קריאה: הכיסא ישנו.

אלי אפללו: אבל אני אדבר אל הכיסא הריק שלו.

אלי אפללו: ואני חוזר ואומר לו: הרי אתה יודע שלא תקיים שום הבטחות.

אלי אפללו: אתה יודע שאתה הולך להטיל גזירות על גבי גזירות.

אלי אפללו: ומה אתה עושה?

אלי אפללו: בשביל לעשות משהו כמו קמופלז', שוב אנחנו חוזרים – הוא הולך לתת 6 מיליוני שקלים לארגונים החברתיים.

אלי אפללו: אתם יודעים מה זה מזכיר לי?

אלי אפללו: את הסיפור של בן-אדם עני, שאומר לעצמו: אין לי.

אלי אפללו: המצב שלי גרוע.

אלי אפללו: מה אני עושה?

אלי אפללו: אני אלך להתאבד, כי המצב כל כך גרוע.

אלי אפללו: הוא מחליט לקחת ליד הבית שני תפוחי עץ, עולה על צוק גבוה, ואומר: אחרי שאני אוכל את תפוחי העץ, אני אתאבד.

אלי אפללו: לפחות שאמות שבע, כמו שאומר ציון פיניאן פה.

אלי אפללו: הוא מקלף את הקליפות של תפוח העץ וזורק אותן למטה.

אלי אפללו: אבל הוא רואה בן-אדם למטה, שאוסף את הקליפות האלה ואוכל אותן.

אלי אפללו: והוא אומר לעצמו: אם יש אנשים במצב כל כך יותר גרוע ממני, אז אני לא צריך להתאבד.

אלי אפללו: זה מה שעושה ביבי.

אלי אפללו: 6 מיליונים לתת למי?

אלי אפללו: למה?

אלי אפללו: אבל לומר ססמאות לאנשים רעבים, אלה הקליפות שהוא זורק.

אלי אפללו: רבותי, חברות וחברי כנסת נכבדים, היום, בידינו – כמו שנאמר, באו לרב, גפני ידידי, באו שני תלמידי חכמים לרב ושאלו אותו, רצו לדעת את חוכמתו ואמרו, נבחן אותו.

אלי אפללו: איך נבחן אותו?

אלי אפללו: אמרו: נשים שני שקלים ביד ונשאל אותו מה יש ביד.

אלי אפללו: אמרו, בוודאי הוא ידע.

אלי אפללו: אז אמרו: מה נעשה?

אלי אפללו: נשאל אותו שאלה מפולפלת יותר.

אלי אפללו: נשים פרפר ביד, ונלך עם הפרפר הזה, נלך לכבוד הרב ונשאל אותו אם הוא חי או מת.

אלי אפללו: מה יש לנו ביד – יגיד לנו פרפר; נשאל אותו אם הוא חי או מת.

אלי אפללו: יגיד לנו חי, נהרוג אותו.

אלי אפללו: יגיד לנו מת, נפתח את היד.

אלי אפללו: אמרו: זה רעיון טוב.

אלי אפללו: הלכו לרב ושאלו אותו: כבוד הרב, מה יש לנו ביד?

אלי אפללו: אמר להם: פרפר.

אלי אפללו: שאלו אותו: חי או מת?

אלי אפללו: ענה להם: הכול בידכם.

אלי אפללו: הכול היום בידכם.

דני דנון: אני שמעתי שזה על ציפור.

אלי אפללו: היום אתם צריכים להבין, שמה שקשור לתקציב של מדינת ישראל, עם כל הגזירות הללו, תלוי בכם ובידכם.

אלי אפללו: אבל דניאל בן-סימון, יושב-ראש סיעת מפלגת העבודה, האיש עם הערכים הגדולים, כעיתונאי היה איש למופת, עם עקרונות, לוחם.

אלי אפללו: תמיד נהניתי לקרוא את הכתבות שלו.

קריאה: גם עכשיו אתה נהנה.

אלי אפללו: אני נהנה מאוד לראות את הבידור ואת הצחוק שהוא עושה ולא מוצא נציג אחד למפלגה שלו, וצריך לקחת את .

אלי אפללו: חי חתול עם כבש, או נמר עם כבש, וגם על זה אין לי מה לומר לכם, רבותי, אלא לצחוק מהמציאות.

אלי אפללו: האנשים האלה, חלק מהמפלגה שלו, גם לעמוד בראשי ועדות לא רוצים, אבל איך אומרים – מפלגת העבודה מוכנה למכור את כל ערכיה בשביל הכיסאות.

אלי אפללו: זאת מפלגה שאין לה ערכים.

אלי אפללו: זאת מפלגה, וחבל שאני אומר את זה פה לאדם שמאוד הערכתי אותו בתור עיתונאי, ואני בטוח שיש לו קונפליקט, אולי גדול ביותר, בין עיתונאי לוחם עם ערכים לבין פוליטיקאי עם מפלגה עם אנשים קטנים.

אלי אפללו: כמו שאמר גדעון סער, ואני מצטט אותו: אנשים שהם סמרטוטים.

אלי אפללו: אז הסמרטוטים האלה, חשבתי – – –

קריאה: – – –

אלי אפללו: תסלח לי.

אלי אפללו: אתה, יותר טוב שתשתוק.

אלי אפללו: אתה צריך – הייתי מצפה ממך, לפחות מאיש עם ערכים, שאת זה אתה לא תיתן שיקרה.

אלי אפללו: תגיד: עד כאן, די.

אלי אפללו: ומה אתה עושה?

אלי אפללו: ממלא פיך מים, שותק.

אלי אפללו: ואני אומר לך, אני מאוד מעריך את שלי יחימוביץ, חברת הכנסת, ואת שאר החברים שלהם שאמרו: עד כאן, די, אנחנו לא עלה תאנה של הליכוד.

אלי אפללו: ומה אתה?

אלי אפללו: שמעתי את הנאומים שלך לפני כמה זמן – אנחנו לעולם לא נהיה עם הליכוד, אנחנו לא נהיה עלה תאנה.

אלי אפללו: ומה?

אלי אפללו: מה קרה, תסביר לי.

אלי אפללו: אני מצפה לדעת, מה הסיבה?

אלי אפללו: איך אתה יכול ללכת לישון עם מצפון נקי?

אלי אפללו: אני לא מסוגל להבין את זה – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – –

אלי אפללו: אני מצפה שתגן עלי ולא תצחק מזה.

קריאות: – – –

אלי אפללו: אדוני, אל תשכח שאתה שר, אסור לך לקרוא קריאות ביניים.

אלי אפללו: אני מתפלא עליך.

אלי אפללו: אתה לימדת אותי.

אלי אפללו: אז לפחות מי שיש לו ערכים, באמת, לא כמו אחרים, לא יעשה את הדברים האלה.

אלי אפללו: אני חוזר, אני לא בא בטענות לביבי.

אלי אפללו: הוא קוסם, כמו שהם אומרים.

אלי אפללו: הוא ימשיך לעשות להם קוסמויות.

אלי אפללו: הוא זה שמבטיח ולא מקיים.

אלי אפללו: הוא זה שימשיך לעשות את זה.

אלי אפללו: אבל מהם – אני מתבייש.

אלי אפללו: ומה שאני אומר לך פה, דניאל בן-סימון:

אלי אפללו: תחזור לערכים האישיים שלך, תחזור להיות דניאל בן-סימון, האיש שנלחם על עקרונותיו, ושמרתי חלק מהכתבות שלך, והיום אני לא יודע עם מי אני מדבר – דניאל בן-סימון של הכנסת ללא ערכים או דניאל בן-סימון של העיתון, הלוחם למען הצדק החברתי.

אלי אפללו: אני מציע לך ולכל החברים, תעשו מה שבידכם, שאתם יכולים לעשות.

אלי אפללו: אל תהרגו את הפרפר הזה.

אלי אפללו: תיתנו לו את החופש.

אלי אפללו: אל תהרגו את החברה שלנו, אל תהרגו את המדינה שלנו ללא אחריות.

אלי אפללו: תודה רבה לכם.

אופיר אקוניס: תודה רבה, חבר הכנסת אפללו.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בן-סימון, אני יכול להתחיל לחשוב שחבר הכנסת אפללו היה מקור שלך כאשר היית עיתונאי; לפי כמות המחמאות שהוא הרעיף עליך.

אופיר אקוניס: בדרך כלל לא מסגירים מקורות, חבר הכנסת אפללו.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת זאב בילסקי, בבקשה.

אופיר אקוניס: כולנו רוצים להגיע לליל הסדר בשעה סבירה.

קריאה: יש לנו זמן.

אופיר אקוניס: לא אמרתי שאין לנו זמן.

אופיר אקוניס: אמרתי שאנחנו רוצים להגיע לליל הסדר.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני חשבתי מהסיבוב הראשון שצריך לנהוג בהכרת הטוב.

זאב בילסקי: אני מסתכל, אני רואה את השרים שיושבים פה.

זאב בילסקי: באמת, אתה יודע – השר ארדן מהבוקר משיב וחוזר ומשיב וחוזר, גם יולי אדלשטיין פה וחברי הכנסת הנכבדים.

קריאה: השר פלד.

זאב בילסקי: השר פלד.

זאב בילסקי: תשמע, אתה לא תאמין, אני זוכר את השר פלד עומד בבלוזה במלחמת ההתשה, "סוחוי" מצריים מפציצים אותו, הוא לוקח אקדח ויורה.

זאב בילסקי: אומרים לו: תגיד לי, סגן-אלוף פלד, מה אתה עושה?

זאב בילסקי: אומר: אולי ימות מצחוק.

זאב בילסקי: זה הבן-אדם שהלילה יושב פה, עזב את בלוזה.

זאב בילסקי: לכן אני חושב שצריך הכרת הטוב, ואני החלטתי, אדוני היושב-ראש, לייחד את החלק שלי לסיפורים שיכול להיות שאנשים ימצאו בהם עניין, ואחר כך אסיים בחבר הכנסת גפני.

זאב בילסקי: אתם לא יודעים מה עשה סגן-אלוף פלד.

זאב בילסקי: אתם יושבים כאן, לא יודעים מה הכנסת הרוויחה בכך שחבר הכנסת יוסי פלד הגיע לפה, הפך לשר.

זאב בילסקי: אתם לא יודעים איזה איש אמיץ זה.

זאב בילסקי: אני רק הייתי שומע את הרעש, הייתי נכנס בתוך התעלה, מנסה להתחפר כדי לא לראות ולא לשמוע, והוא שם, עומד.

זאב בילסקי: זאת האמת, אי-אפשר לקחת אותה מסגן-אלוף פלד של אז.

קריאה: אלוף.

זאב בילסקי: אחר כך התקדם.

זאב בילסקי: מי שיורה על "סוחוי" באקדח, מגיע לו להגיע לדרגה של אלוף.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בילסקי, הסיפורים הם בתוך הזמן.

זאב בילסקי: בבקשה, אני לא בא בטענות, אני גם יודע שבסוף אתה מוסיף לי.

זאב בילסקי: כשנבחרתי בפעם הראשונה לראשות העיר רעננה, למזכיר העיר היה נוהג שהוא שלח לכולם את סדר-היום לישיבה, אבל כדי שלא לטרוח אחר כך, הוא שלח את סדר-היום, אבל במגירה הכין כבר את תוצאות הדיון, פשוט לא לעבוד פעמיים.

זאב בילסקי: איך שהסתיימה הישיבה הוא היה שולח לכולם מה שהוא כבר הכין לפני כן, וככה זה עבד שנתיים, אף אחד לא התלונן.

זאב בילסקי: עד שיום אחד מישהו מתקשר אליו, אומר לו: יוסי, לא נעים לי להגיד לך, אבל מה שכתוב בפרוטוקול בכלל לא משקף את מה שאמרתי בישיבה.

זאב בילסקי: אומר לו יוסי: תשמע, מה שכתוב בפרוטוקול הרבה יותר טוב ממה שאתה אמרת בישיבה.

זאב בילסקי: וככה התנהלה העיר, ועכשיו, אדוני השר ארדן, נראה לי שהסיפור הזה מצא חן בעיניכם גם כן.

גלעד ארדן: אני חייב להגיד שני לקחים.

גלעד ארדן: אחד, אתה היית ראש העיר, אני רוצה להזכיר, והדיון אצלך, נראה לי, היה פחות דמוקרטי מאשר כאן.

גלעד ארדן: והלקח השני – שהתוצאות של ניהול העיר בצורה הזאת היו מצוינות, חייבים לומר.

גלעד ארדן: מה הלקח?

זאב בילסקי: אני מודה לך, אבל זה בזכותו של סגני הטוב עוזי ז"ל.

זאב בילסקי: הוא היה אחראי לדברים האלה.

זאב בילסקי: אני הייתי כמו ביבי – יושב בבית ונותן לכולם, אתה יודע, לסדר את העניינים.

גלעד ארדן: ראש הממשלה נמצא במשרד ראש הממשלה ועוקב אחר הדיונים.

זאב בילסקי: באמת?

גלעד ארדן: אפילו הונחיתי לא להפעיל את סעיף 131.

זאב בילסקי: אם ככה, אני במשנה מרץ פונה לראש הממשלה, שוודאי צופה בי עכשיו.

זאב בילסקי: אני עכשיו שמעתי גם שהוא הוזמן על-ידי מובארק.

זאב בילסקי: אני לא יודע, אגב, אם מובארק יודע שהוא הוזמן.

מגלי והבה: יצאה הכחשה.

אופיר אקוניס: מי הוזמן?

אופיר אקוניס: סליחה, לא שמעתי.

זאב בילסקי: בעודך יושב פה ומנהל את ענייני הממלכה, ראש הממשלה, שלטענת השר ארדן, שלעולם לא אפקפק בנכונות דבריו – הוא אמר שראש הממשלה יושב וצופה בי עכשיו במשרדו – אני יודע שהיתה לו שיחה עם מובארק, וההודעה שיצאה מלשכת ראש הממשלה היא שמובארק אמר לו: חביבי, תעל הון – יעני, תבוא לבקר אותנו שמה במצרים.

זאב בילסקי: אומרות השמועות שלא בטוח שכולם הבינו את הכול, אבל מה שבטוח – – –

אופיר אקוניס: לא הבנתי את העניין.

דני דנון: אתם מתנגדים לזה או תומכים בזה?

זאב בילסקי: אנחנו בהחלט תומכים.

דני דנון: יש משהו טוב, שתומכים במשהו.

זאב בילסקי: אני גם אשמח אם הוא ייקח אותי אתו.

אופיר אקוניס: השר המקשר יעביר את בקשתך לטוס אתו לקהיר.

זאב בילסקי: אומר סגן שרת החוץ לשעבר שמובארק הכחיש שהוא הזמין.

זאב בילסקי: אבל טוב, לא משנה, אולי בכל זאת יצא.

זאב בילסקי: היושב-ראש, כשאתה מתחלף רק תדע שהיושב-ראש הקודם חייב לי דקה.

ראובן ריבלין: לכבוד השר ארדן אין בעיה, הלילה צעיר, אנחנו מלאי כוח.

גלעד ארדן: הלילה צעיר, גם הילדים שלי צעירים.

אופיר אקוניס: מספסלי האופוזיציה מסתמן – – –

קריאה: לא, אדוני, הם בהפסקת אוכל, הם פה.

זאב בילסקי: הזמנו פיצות.

זאב בילסקי: ואגב, אתם מוזמנים, כל מי שרוצה, גם מהקואליציה, חבר הכנסת גפני.

ראובן ריבלין: נמשיך.

זאב בילסקי: נמשיך, כי הזמנו גם ארוחת בוקר.

מגלי והבה: זאב, אולי, ברשותך, תחזור על הסיכום הקודם, שהיושב-ראש ישמע.

זאב בילסקי: אתם יודעים כמה אני אוהב לעמוד כשיושב-ראש הכנסת נמצא לידי?

זאב בילסקי: ראיתי, למדתי, אני לומד הרבה מחיים רמון.

זאב בילסקי: ראיתי שמלה טובה ליושב-ראש – טראח, עוד שתי דקות.

זאב בילסקי: ארוחת בוקר – עוד דקה.

זאב בילסקי: יש הרבה יתרונות.

ראובן ריבלין: הדבר היחיד שלא חסר לנו הלילה זה זמן.

זאב בילסקי: זה נכון.

זאב בילסקי: השר ארדן, אתה הולך?

גלעד ארדן: חס וחלילה.

גלעד ארדן: שאני אחמיץ מלה מדבריך?

זאב בילסקי: אני פשוט רוצה לספר לך, נזכרתי שבהתחלה, כשהתחלתי את תפקידי ברעננה, התושבים היו מתקשרים אלי.

זאב בילסקי: תושבי רעננה הם אנשים שעובדים קשה במשך היום, והשעה הנוחה ביותר היא 01:00.

זאב בילסקי: לא כמו עכשיו, אז ישנתי בלילה.

זאב בילסקי: אני מרים טלפון, הוא אומר: מדבר מר בילסקי?

זאב בילסקי: אני אומר: כן.

זאב בילסקי: זה ראש העיר?

זאב בילסקי: הוא רוצה להיות בטוח.

זאב בילסקי: אני אומר: כן.

זאב בילסקי: ואז יש תשובה שאופיינית רק לתושבי רעננה, הוא אומר: אני מקווה שאני לא מפריע לך.

זאב בילסקי: אני אומר לו: ודאי שלא, רק חיכיתי – הלוא זה בחירות אישיות – רק חיכיתי, ודאי, אדוני.

ציון פיניאן: זה גם בטבריה.

זאב בילסקי: מה אני יכול לעזור לכבודו?

זאב בילסקי: הוא אומר: תשמע, מר בילסקי, אתה יודע שאני הצבעתי בעדך, ואני גר באזור שמשלמים ארנונה סוג א'.

זאב בילסקי: קרה מקרה, אני לא יודע איך זה קורה, לא ניקו את הרחוב שלי הלילה.

זאב בילסקי: כבר יש לי אור קטן ליד המיטה, כי לאשתי נמאס מכל הטלפונים האלה – מה פתאום הם מצלצלים אליך – אני פותח את האור הקטן, שואל: מה שמך?

זאב בילסקי: מר כהן.

זאב בילסקי: כתובת – רחוב היובל 15, טלפון – אני רושם.

זאב בילסקי: אני אומר לו: מר כהן, אני אטפל בעניין.

זאב בילסקי: אבל עכשיו, אחרי שהעירו אותי, אדוני היושב-ראש, כבר קשה לי לחזור לישון, אתה יודע מה קורה כשמעירים אותך, כמו שקרה לפואד עם הפיג'מה, באמת כאב הלב.

זאב בילסקי: לכן ירדתי למטבח, קצת אני מפצח גרעינים, אוכל אבטיח, קורא קצת את ה"גלובס", ב-03:00 אני כבר מתעייף מחדש, ואז אני חוזר למיטה, אבל בדרך אני מוציא את הפתק, הולך לטלפון ומתקשר: מר כהן?

זאב בילסקי: – כן.

זאב בילסקי: רציתי רק להגיד לך שניקיתי את הרחוב.

זאב בילסקי: מאז הפסיקו הטלפונים.

זאב בילסקי: אני רוצה להקדיש כמה מלים לך, ידידי הטוב, חבר הכנסת גפני.

זאב בילסקי: אני עושה את זה כי פשוט הפסדת סטנד-אפ של שר האוצר לשעבר.

זאב בילסקי: אני לא יודע אם סיפרו לך, אבל גם אם סיפרו לך, אי-אפשר לעמוד בפתוס של הדברים שנאמרו עליך.

זאב בילסקי: תסלח לי שאני לא יכול לצטט בדיוק, כי לא הגעתי לרמות האלה של יושב-ראש הכנסת והשר בר-און, אתה שומע ביניהם – – –

ראובן ריבלין: השר בר-און התעייף?

זאב בילסקי: לא, חס וחלילה.

זאב בילסקי: הוא הלך לבדוק את פואד, הוא פחד שפואד עוד פעם נכנס לפיג'מה.

זאב בילסקי: בקיצור, חבר הכנסת גפני, הגענו למסקנה.

זאב בילסקי: אני גם זוכר שיחות שהיו בינינו, שלא הסכמת לשום תפקיד – הציעו לך כמעט עד ראש ממשלה ולא הסכמת; רק ועדת הכספים.

זאב בילסקי: ואני מתאר לעצמי, בכל אופן אדוני ותיק פה, הוא לא חדש כמונו, הוא יודע בדיוק מה כדאי ומה לא: בריאות – שום דבר; משרות אחרות – לא; גם משרתו של יושב-ראש הכנסת בסכנה, כי אני יודע שאם אדוני היה מבקש משהו, ראש הממשלה היה נותן לו הכול, כבר נתן לו גם כך.

זאב בילסקי: ואז, סוף-סוף, לאחר מאבק עיקש, שבאמת היה גם כרוך באי-נעימות עם חבר שישב ועשה עבודתו נאמנה – אתה יודע, אנחנו תמיד אומרים: כל העוסק בצורכי ציבור באמונה, הקדוש-ברוך-הוא ישלם שכרו – – –

ראובן ריבלין: למה?

ראובן ריבלין: אתה יודע למה?

ראובן ריבלין: כי כל השאר ייתנו לו מכות.

זאב בילסקי: ודאי, אבל הדגש הוא לא על "כל העוסק בצורכי ציבור", כי זה יש הרבה, אלא "כל העוסק בצורכי ציבור באמונה".

זאב בילסקי: כמה מוצאים?

זאב בילסקי: זה שהיה הרבה שנים בתפקיד הזה באמת עשה את זה באמונה, דאג היטב לכלל עם ישראל, בעיקר אלה ששלחו אותו, דאג לעניים, ועכשיו פתאום הוא לא הגיע לארץ המובטחת.

זאב בילסקי: אומנם הוא צעיר ממשה רבנו, שהתחיל בגיל 80, עשה את כל הדרך ולא הגיע, אבל אתה, אדוני, חבר הכנסת גפני, הגעת, בדין ובצדק.

זאב בילסקי: ואורו פניך, והחיוך נעטה על פניך, ובאמת הבנת שעכשיו אתה הולך לעמוד במקום ששרים ורוזנים מגיעים לשם.

זאב בילסקי: ותיאר את זאת חבר הכנסת בר-און, איך מראש הממשלה, השרים וכל אנשי האוצר – אתה יודע, הפקידים שכולנו תלויים בהם; מי אנחנו, נבחרי ציבור, הם הקובעים – עוברים בסך לפני יושב-ראש ועדת הכספים.

זאב בילסקי: ברגע שקורה מה שקורה פה – ואם אדוני יתחרט הלילה, זה בהחלט הזמן, כי יש לו השפעה גם על השר ארדן וגם על ראש הממשלה, שוודאי צופה בי עכשיו בלשכתו, כי סך הכול אכפת לו מה שקורה פה בדיון – – –

ראובן ריבלין: הודענו לו שאתה מדבר.

זאב בילסקי: אני מודה לך מאוד, זה היה חשוב מאוד, כי בכל אופן הידידות שלנו הולכת 30 שנה אחורנית, ולכן חשוב לי שהוא יראה את זה.

ראובן ריבלין: הוא שכנע אותך להיות ראש העיר רעננה, נדמה לי.

זאב בילסקי: הוא סייע בידי להיות ראש העיר.

זאב בילסקי: אני סייעתי בידו כשהוא חזר מהאו"ם.

זאב בילסקי: יש לנו מערכת יחסים מצוינת, אבל אני יודע – איפה ההשפעה שלי לעומת ההשפעה של חבר הכנסת גפני?

משה גפני: הוא היה ראש עיר מצוין.

זאב בילסקי: תודה רבה.

גלעד ארדן: אם היית נשאר יושב-ראש הסוכנות, הוא היה משאיר אותך שם.

זאב בילסקי: לא הייתי סומך על זה כל כך.

ראובן ריבלין: כבוד השר ארדן, אני מודיע לך שלצערי הרב חבר הכנסת בילסקי סיים את מכסת הזמן שהיתה נתונה לו, אבל ודאי בסיבוב הבא תגיע ותעלה.

ראובן ריבלין: הלילה עוד צעיר, ואין לנו שום בעיה.

זאב בילסקי: מכיוון שאני יודע שאדוני רב-החסד ירשה לי רק את משפט הסיום – –

ראובן ריבלין: בהחלט, בהחלט.

גלעד ארדן: תראה, גם שר האוצר הגיע.

יובל שטייניץ: אמרו לי שבילסקי על הבמה.

זאב בילסקי: או, שלום, אדוני שר האוצר.

זאב בילסקי: – – אני שוטח את בקשתי, הרב גפני, בשם הידידות רבת השנים, בשם בית-ספר "בית יעקב" ברעננה, שהיה צריך להיסגר מזמן ולא נסגר, בשם כל עם ישראל, שמייחל לאיזה מסר מהבית הזה הלילה, שנלך כולנו לישון, כי מחר אנחנו צריכים לעבוד בפאנלים וחלונות, כמה עבודה יש לנו ברעננה – – –

יובל שטייניץ: חבר הכנסת בילסקי, לפני שאתה מסיים את בקשתך מיושב-ראש ועדת הכספים החדש, הרב גפני, הבאתי לו אטמי אוזניים.

יובל שטייניץ: אני יכול להעביר לו?

זאב בילסקי: אדוני השר, בשום פנים ואופן אני לא – – –

ראובן ריבלין: אדוני שר האוצר, אדוני לא שם לב, אבל חבר הכנסת בילסקי כבר סיים את מכסת הזמן לסיבוב זה, אבל הוא ביקש עוד כמה מלים.

זאב בילסקי: ולכן אני שוטח בקשתי בפניך, הרב גפני, בשם אותה ידידות שדיברתי עליה קודם ובשם כל חברי שיושבים פה – – –

גלעד ארדן: זה נשמע כמו ידידות שאינה תלויה בדבר.

זאב בילסקי: ידידות שאינה תלויה.

זאב בילסקי: האמן לי, מה שאני למדתי מהרב גפני, זה שאם הוא רוצה משהו, גם בית-ספר "בית יעקב" ברעננה לא נסגר.

זאב בילסקי: אנחנו שוטחים את בקשתנו בפניך: אנא, הרם טלפון לחבריך פה, הנה שר האוצר, הנה השר המקשר, וראש הממשלה, שצופה בנו, ולא עושה שום דבר חוץ מלצפות בנו – –

ראובן ריבלין: אין ספק.

זאב בילסקי: – – ובקש מהם להסיר את רוע הגזירה, את הטעות הנוראה שעשו.

זאב בילסקי: בוא נחזור לאותם 60 יום, 70 יום.

זאב בילסקי: אתה יודע מה, אנחנו מוכנים אפילו להשאיר בידי יושב-ראש הכנסת שיקבע כמה ימים שר האוצר צריך.

זאב בילסקי: אתה יודע, אנשים מזלזלים בו, אומרים שהוא פילוסוף.

זאב בילסקי: תאמין לי, אחלה שר אוצר יהיה, אני יודע, ואם הוא צריך 70-60 יום, אין שום בעיה, יקבל כפי שיקבע היושב-ראש, יסיר את רוע הגזירה, ונלך כולנו קוממיות לחגוג את חג הפסח בערינו.

זאב בילסקי: תודה רבה לכם.

ראובן ריבלין: אמן, כן יהי רצון.

ראובן ריבלין: בבקשה, הבאה אחריו ברשימת הדוברים, חברת הכנסת רונית תירוש – אינה נוכחת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חיים רמון – אינו נוכח, אבל חבר הכנסת נחמן שי נמצא פה.

ראובן ריבלין: יש לנו כמה חברים שיודעים מהי שליחותם, ולא יעזור לא לוח זמנים ולא ירח וחמה.

ראובן ריבלין: עשר דקות עומדות לרשות אדוני בסיבוב זה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ערב טוב.

נחמן שי: בשעה זו של הלילה עברנו ל-mode של חירום, זאת אומרת, החיילים עובדים והמפקדים ישנים, לכן חלק מהדוברים, כמו שאתם רואים, לא מופיעים, אבל הטוראים עובדים ויעבדו עד אור הבוקר כדי להמשיך בדיון.

משה גפני: למה?

משה גפני: למה צריך את זה?

נחמן שי: למה?

נחמן שי: כי אנחנו חושבים שהנושא הזה חשוב מדי מכדי שהוא יעבור – – –

ראובן ריבלין: כבוד חבר הכנסת הנכבד, שהוא בעל ותק רב אבל צעיר, לא בגיל אלא בניסיון בכנסת, אני עוד לא ראיתי הרבה חברי כנסת שדוברים, וגם השר להגנת הסביבה והמקשר וגם שר האוצר שומעים.

ראובן ריבלין: על מה תתלונן?

ראובן ריבלין: אם הם לא אלופים, אז מי הם האלופים?

ראובן ריבלין: אנחנו חיילים, זה נכון, אבל אם הם לא אלופים, אז מיהם האלופים?

גלעד ארדן: הנה האלוף במיל' יוסי פלד.

ראובן ריבלין: זה אלוף תרתי משמע.

ראובן ריבלין: אלוף תרתי משמע, זאת אומרת, גם שר וגם אלוף.

יובל שטייניץ: והאלוף גפני – אה, גפני הוא רב.

ראובן ריבלין: הוא יושב-ראש ועדת הכספים.

משה גפני: למה צריך את זה?

גלעד ארדן: הוא התכוון לחברים באופוזיציה, הוא לא התכוון אליך, אם הבנתי אותו נכון.

ראובן ריבלין: האם אדוני מרמז שהוא מתכוון לציפי לבני כגנרל?

נחמן שי: התכוונתי לאלוף בצלות ואלוף שום.

ראובן ריבלין: לא לייחס הגזמות לחבר הכנסת שי.

ראובן ריבלין: בבקשה, רבותי, אני נותן לו את כל עשר הדקות מההתחלה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, תעשה הפסקה, כדי שתוכל להביא – – –

ראובן ריבלין: לא, לא, לא, אין לך צורך.

ראובן ריבלין: ברכה יסביר לך אחר כך.

נחמן שי: חבר הכנסת גפני, אנחנו באמת ובתמים סבורים שהנושא הזה שהונח על שולחן הכנסת לפני שעות ארוכות חשוב מכדי שיעבור ביעף, צריך לדון בו באריכות.

נחמן שי: אני מודה ליושב-ראש שמאפשר את זמן הדיון הזה.

נחמן שי: טוב שבהיסטוריה של הכנסת יירשם שנושא מן הסוג הזה נדון באריכות, וניתן כל הזמן הדרוש, ואם הוא יאושר בסופו של דבר, ויש לצערי סיכוי סביר לכך, הוא יאושר לאחר מאמץ.

נחמן שי: זה לא נעשה סתם ולא נעשה בקלות.

נחמן שי: צריך להתאמץ.

נחמן שי: אמרתי בראשית דברי שאנחנו – – –

גלעד ארדן: זה כמו ההוא שהתחתן עם פולנייה.

ראובן ריבלין: לא עכשיו, אני מבקש.

נחמן שי: התחתנתי עם פולנייה, ולכן אני אשמח לשמוע את הרעיון.

ראובן ריבלין: אני מבקש לא להיכנס לבדיחות או למעשיות שמעלות קונוטציה עדתית.

גלעד ארדן: אומרים שהוא בטוח הולך לגן-עדן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה ביקש ממני לא להתעסק עם הפולנים.

נחמן שי: אני מזמין לשמוע את הבדיחה בקשר לפולנייה.

ראובן ריבלין: לא, לא, לא, אדוני, הוא יסביר לך אחרי זה.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, זכותו לאפשר לו לפי התקנון.

נחמן שי: בשעת הלילה המאוחרת הזאת, תוך כדי שוטטות מאחורי הקלעים של החלק האחורי של המליאה נתקלתי בארון שעליו כתוב:

נחמן שי: מסכות אב"כ לעת חירום.

נחמן שי: הדבר עורר אצלי, כמובן, זיכרונות מתקופות קודמות בהיסטוריה הכללית-הלאומית וגם בהיסטוריה האישית שלי.

נחמן שי: באמת הצצתי פנימה, כבוד היושב-ראש, אני מוכרח להודות, ומצאתי שיש במחסן חירום מאחורי הקלעים מסכות וערכות חירום.

ראובן ריבלין: אני זוכר את השרה אורה נמיר מרכיבה ומלבישה את מסכת הגז ב-1991, כאן בכנסת.

נחמן שי: האם היא עשתה את זה כהלכה?

נחמן שי: היא היתה עלולה חלילה להיפגע.

ראובן ריבלין: התברר לנו בסופו של דבר מביקורת המדינה שבלאו הכי זה לא היה עוזר.

נחמן שי: אני מוכן להתווכח ארוכות על השאלה הזאת.

ראובן ריבלין: אני יודע, אני יודע, אני יודע.

יובל שטייניץ: אני מניח שאז, מאחר שאני זוכר מי היה דובר צה"ל אז, ההנחיות היו ראויות וברורות, והיא עשתה את זה, וגם שתתה מים לפני ואחרי.

נחמן שי: נכשלנו רק במסכה שניתנה למבקרת המדינה.

נחמן שי: התברר לנו בדיעבד, אחרי המלחמה, שמבקרת המדינה, שפרסמה גם דוח מאוד חמור על ערכות המגן, קיבלה מסכה ממודל מאוד מאוד ישן – האלוף השר פלד, אתה תשמח לדעת – וכתוצאה מכך נאלצנו לשלם מחיר כבד.

נחמן שי: למה נאלצתי להיזקק לעניין המסכות וערכות המגן?

נחמן שי: כי העניין הזה מתחבר לשני נושאים: האחד, התקציב, והשני, המצב המדיני.

נחמן שי: למה התקציב?

נחמן שי: כי מדינת ישראל החליטה, לפני שלוש-ארבע שנים, לאסוף את ערכות המגן מן הבתים במבצע שעלה הרבה כסף, וכמובן – זה אופייני למדינת ישראל – לא תוכנן כהלכה, מפני שתוך כדי איסוף המסכות הוחלט להחזיר אותן לידי בעלי הבתים.

נחמן שי: הוא שאמרתי, כשנקש על דלת ביתי איש צעיר וביקש את המסכה, אמרתי לו שאין בדעתי למסור אותה.

נחמן שי: תמה האיש למה, אמרתי לו: אני מכיר את מדינתי, יום עסל, יום בסל – יום אחד לוקחים את המסכות, יום אחד מחזירים אותן.

נחמן שי: עכשיו אני רוצה לספר סיפור שאני לא יודע אם חברי הכנסת מכירים.

יובל שטייניץ: אני רק רוצה, ברשותך, להעיר שאני חושב שאתה צודק במאה אחוז.

יובל שטייניץ: ועדת החוץ והביטחון בזמנו התנגדה לזה בתוקף.

יובל שטייניץ: אני לא רוצה לספר לך מי עמד מאחורי זה, אבל נדמה לי שהוא ממפלגתך.

אורי אריאל: האם שר האוצר יממן עכשיו את מבצע המסכות בכמה מאות מיליוני שקלים, כדי שלכל האזרחים יהיו מסכות תקינות בבית?

נחמן שי: מלאכתי נעשית בידי אחרים.

ראובן ריבלין: היו אז מוטה גור יחד עם שומרון, שהיה הרמטכ"ל.

ראובן ריבלין: זכיתי להיות חבר בוועדה לביקורת המדינה שבה היה ויכוח נוקב ביותר בין אלופי צה"ל, הרמטכ"ל, סגן הרמטכ"ל אהוד ברק – כולם מול השופטת בן-פורת, אשר אמרה להם: רבותי, לא יעזור לכם שום דבר, אבל המסקנות של מומחי המבקר והביקורת הן מסקנות נכונות.

ראובן ריבלין: לצערי הרב נתברר, וגם הודו אחר כך, על-ידי מוטה גור, זיכרונו לברכה, וגם על-ידי שומרון, שלגבי הממ"דים לפחות היתה בעיה לא פשוטה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, אני מוכן גם היום לחזור ולהגן על כבודן של המסכות מ-1991.

ראובן ריבלין: מאה אחוז, הוויכוח עדיין קיים, והדוח קיים.

נחמן שי: ודאי.

יובל שטייניץ: אני חושב שאדוני צודק שהביקורת היתה מוגזמת, ובמסכות היתה תועלת רבה אילו, חלילה, היה בהן צורך.

ראובן ריבלין: זאת הפעם הראשונה שבאמת רשות אזרחית, השר שטייניץ, התמודדה עם הצבא.

ראובן ריבלין: ראיתי אחרי עשר שנים עוד רשות אזרחית מתמודדת עם הצבא, ואנחנו מוכרחים לומר שהאזרחים לא תמיד טועים בגישתם ובביקורתם.

יובל שטייניץ: גם לא תמיד צודקים.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, הדיון הוא לא על מסכות האב"כ.

ראובן ריבלין: אדוני אצה לו הדרך?

ראובן ריבלין: אנחנו יש לנו מספיק זמן.

גלעד ארדן: מכיוון שקדימה לא בממשלה היום, כנראה לא תהיה עוד מלחמה בשנים הקרובות, ולא נדע אם המסכות האלה – – –

ראובן ריבלין: למה אדוני מזכיר לקדימה דברים?

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

נחמן שי: המסכות ב-1991 נמכרו ונקנו בחזרה מאותו גורם שנמכרו לו המסכות, מפני שעד כדי כך ישראל היתה במצוקה.

נחמן שי: אני מוצא את עצמי בהסכמה אתך, היושב-ראש, בהרבה נושאים, גם בנושא של מחנה הפליטים בג'נין, גם כן דיברנו באותו – – –

יובל שטייניץ: יכול להיות שלא היית צריך לשמוע לאבא שלך, שיעץ לך לאן ללכת.

ראובן ריבלין: אתה יודע מה אמרה אז מבקרת המדינה?

ראובן ריבלין: הואיל ואני באמת לא ידעתי, שופט בית-המשפט העליון או רמטכ"ל – מיהו הצודק, היא אמרה לי: הציבור ישפוט.

ראובן ריבלין: ישפוט הציבור.

נחמן שי: גם עכשיו אני אומר – –

ראובן ריבלין: גם עכשיו הציבור שופט.

נחמן שי: – – תהיה המפלגה אשר תהיה בשלטון ותהיה ממשלה, וכולנו מתפללים לשלום – טוב מאוד שיהיו מסכות בבתי האזרחים במדינת ישראל.

נחמן שי: אדוני השר, אמרתי כבר קודם, לא היית, אני מאחל לך הצלחה.

ג'מאל זחאלקה: אנשים ייבהלו אם הם ישמעו אותך עכשיו.

נחמן שי: לא, שמעתי את שר החוץ אומר לפני כמה ימים: הרוצה שלום, ייכון למלחמה.

נחמן שי: אני לא מסכים עם הסגנון, ויש לי הרבה מה להגיד, אבל אני חושב באמת ובתמים שנכון יהיה שתמיד הן יהיו בבתים בישראל, מפני שהסכנות, לצערנו הרב, הן גדולות.

נחמן שי: אני מחזיק בידי את עיתון "הארץ" מהיום, ואני קורא בו על צפון-קוריאה, ששיגרה טיל ארוך-טווח.

ראובן ריבלין: העיתון מאתמול.

נחמן שי: אני כבר לא זוכר מה היום.

נחמן שי: אצלנו יש רצף.

ראובן ריבלין: חשבתי שאדוני, הקדימו להביא לו את העיתון של היום.

נחמן שי: ביקשתי לשלוח את העיתון הבא במשלוח מיוחד.

נחמן שי: בינתיים קראתי על זה, ואני באמת הוטרדתי מהידיעה הזאת, מפני שמי שבודק את ציר הרשע, שאזורנו, לצערי הרב, הוא חלק ממנו, רואה את הקשר הזה, שמחבר את אירן, את סוריה ואת צפון-קוריאה – אותה צפון קוריאה שסיפקה גם את התשתית, יותר מתשתית, לבניית כור גרעיני בסוריה, שבדרך פלא הושמד.

נחמן שי: ולכן טוב תעשה מדינת ישראל אם תדע לשמור בכל בית במדינת ישראל את המסכות האלה, ואני פונה אליך, השר – ואני באמת מכיר את עמדותיך גם מתפקידך הקודם – – –

אורי אריאל: – – –

נחמן שי: אני יודע שזה עלות גבוהה מאוד, חבר הכנסת אריאל, זה מאות מיליוני שקלים.

נחמן שי: זו המדינה היחידה בעולם, אבל לצערי הרב – – –

אורי אריאל: חצי מיליארד שקל.

אורי אריאל: אני בטוח ששר האוצר, שמצא כסף לכל ההסכמים, ימצא כסף גם – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריאל היה יושב-ראש ועדת תקציב הביטחון.

נחמן שי: כנראה עוד יריבו הרבה על גודלו של תקציב המדינה ותקציב הביטחון בכללו.

נחמן שי: אני את דעתי האישית מוסיף – נדמה לי שזה יהיה נכון.

נחמן שי: המסכות הולכות באות, הולכות באות; הן צריכות להישאר בכל בית בישראל.

ראובן ריבלין: ולסיום דבריך בשלב זה.

נחמן שי: ולסיום דברי אני רוצה להודות לחברי הכנסת שהאזינו בקשב רב לדברי – –

ראובן ריבלין: הדברים מעניינים.

נחמן שי: – – ולאחל לכם המשך נעים של הערב הזה, ואני מניח שאנחנו נשוב וניפגש מעל הדוכן הזה בהמשך.

נחמן שי: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: בוודאי ובוודאי, אנחנו מחכים ומצפים בכיליון עיניים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רוברט טיבייב אינו נוכח?

מגלי והבה: הנה, הוא פה.

ראובן ריבלין: אני רואה, אולי הוא רק לא שומע.

ראובן ריבלין: אתה אחריו, חבר הכנסת מגלי והבה, וחברת הכנסת אדטו אחריך.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לציין לשבח – יחד עם חבר הכנסת ביבי – את דבקות

ראובן ריבלין: כם במשימה אשר הוטלה עליכם, ויפה כך.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: לא חשוב על-ידי מי, הם נשלחו על-ידי ציבור.

רחל אדטו: אנחנו נשלחנו על-ידי ציבור הבוחרים – –

ראובן ריבלין: בלי כל ספק.

רחל אדטו: – – ואנחנו שומרים על האינטרסים שלהם.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אדטו, במאה אחוז אין על זה ויכוח.

זאב בילסקי: חוץ מזה, אדוני היושב-ראש, אני משתגע, אני לא יודע מה אני אעשה בחודש פגרה, אז יותר טוב קצת – – –

גלעד ארדן: אבל זה טוב לראות שכשאתם שומרים על ציבור האזרחים, יש גם מי ששומר עליכם – – –

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי חברי הכנסת, עומדות לרשות חבר הכנסת טיבייב עשר דקות.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: נא להתחיל.

רוברט טיבייב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, אני מתנצל על אוצר המלים הצנוע שלי בעברית.

רוברט טיבייב: עליתי לארץ ב-1994.

רוברט טיבייב: שימשתי שם ברוסיה כמנהל קרן "התחייה" של ארגון היהודים, ותמיד חשבנו שארץ-ישראל היא ארץ של דמוקרטיה.

רוברט טיבייב: הגעתי לארץ, הגעתי לפה, וממש חשבתי שיש שלטון של דמוקרטיה בארץ-ישראל.

רוברט טיבייב: מה שאני רואה פה היום – אני לא רואה את השלטון של הדמוקרטיה, לצערי הרב.

רוברט טיבייב: יכול להיות – – –

ראובן ריבלין: א

ראובן ריבלין: בחנתך היא אבחנה חשובה, זאת אומרת, פה באמת אין דמוקרטיה בארץ.

ראובן ריבלין: נו, מה אפשר לעשות.

רוברט טיבייב: לא אמרתי את זה.

רוברט טיבייב: לא אמרתי את זה.

רוברט טיבייב: אין שלטון של דמוקרטיה.

רוברט טיבייב: יש שלטון קצת אחר.

רוברט טיבייב: אנחנו עומדים בפני משבר כלכלי, ומכניסים אותנו גם למשבר תקציבי.

רוברט טיבייב: איך פשוט משתמשים בתקציב כאמצעי, ככלי פוליטי, לצערנו הרב, כמו שאני רואה את זה, ובדיוק כך אני רואה את זה.

רוברט טיבייב: ומה הסיבה?

רוברט טיבייב: הסיבה היא פשוטה, פשוט מפחדים – מפחדים לא מהקואליציה, לא מציפי, לא מקדימה; מפחדים מהשותפים הטבעיים של ביבי נתניהו.

רוברט טיבייב: מפחדים מאהוד ברק, מפחדים מאביגדור ליברמן, שהם יברחו בעוד שנה, אז פשוט רוצים לקשור אותם לתוך הקואליציה לשנתיים, שלא יברחו.

רוברט טיבייב: ככה אני רואה את הדברים, יכול להיות שאני טועה.

רוברט טיבייב: אני רוצה לספר פה – אנשים מתחילים להירדם, אז אני רוצה קצת – –

ראובן ריבלין: לא, חס וחלילה.

רוברט טיבייב: – – להעיר אותם.

רוברט טיבייב: יש איזו בדיחה – – –

משה גפני: יש איזה שלב שגם נשיר שירי ארץ-ישראל?

רוברט טיבייב: כן, כן, נגיע לזמן הזה.

רוברט טיבייב: נגיע, נגיע.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, לא להפריע לחבר הכנסת טיבייב.

רוברט טיבייב: בסין העתיקה, זקנים – כמו שאנחנו פה היום – אמרו באיזה ערב: לתוך כד ענק אחד כל אחד מביא יין, נכניס אותו, ועד הבוקר נשתה.

רוברט טיבייב: היה שם זקן אחד, כנראה יהודי, שאמר: מה אני אביא יין, אני אשפוך לשם מים; שכולם ישפכו יין, והוא יכניס לשם מים.

רוברט טיבייב: התחילו לשתות מים, זאת אומרת – כל אחד הכניס לשם מים, וכולם שותקים.

רוברט טיבייב: כולם שותקים, כי כולם מבינים שזה בלוף.

רוברט טיבייב: אז זה בדיוק המצב של התקציב שלנו.

רוברט טיבייב: כולם יודעים שזה בלוף וכולם שותקים, כביכול תומכים בתקציב.

רוברט טיבייב: בעצם מה הבעיה להביא תקציב כמו שמביאים כרגיל, שנתי?

רוברט טיבייב: למה צריכים להביא תקציב דו-שנתי?

רוברט טיבייב: כי עוד פעם, רוצים לקשור את הקואליציה, כי בעיניהם, בנו פה את הצוללת – ככה אני רואה את זה.

רוברט טיבייב: אין פה שמות, אין פה שום דבר – הצוללת עוד מעט צריכה לטבוע.

רוברט טיבייב: אנחנו ננסה להחזיק אותה, אבל זה לא יהיה פשוט, זה יהיה קשה מאוד.

רוברט טיבייב: כמו שאני רואה את זה, ביבי מפחד, ומפחד מאוד.

רוברט טיבייב: השותף הטבעי של ביבי הוא נתניהו, לא אף אחד אחר.

רוברט טיבייב: הוא לא רואה אף אחד ממטר.

רוברט טיבייב: בשביל להחזיק את הקואליציה, הוא מכר את כל התפקידים והוסיף את הכיסאות, וממשיך לעשות את זה.

רוברט טיבייב: עשיתי פעילות רבה שם ברוסיה כשהבאנו לפה עולים חדשים.

רוברט טיבייב: העולים עדיין נמצאים באיזו בועה, הם עדיין לא השתלבו בחברה הישראלית, ואני לא חושב שסיימנו את העבודה עד הסוף.

רוברט טיבייב: זאת הסיבה שרצתי לכנסת.

רוברט טיבייב: אני רוצה להשתלב בחברה הישראלית, רוצה לעזור לעולים להשתלב בחברה הישראלית, אבל בצורה דמוקרטית, כמו שהיה מקובל לפני זה.

רוברט טיבייב: אמרו פה, ולא פעם אחת, שאין מדינה בעולם – אין דבר כזה – שקיבלה תקציב רב-שנתי, ששברו את המשבר, וחוק-יסוד – אפשר להעביר בתוך לילה אחד.

רוברט טיבייב: אני גאה שאני שייך למפלגה כמו קדימה, שכולם אמרו שהיא תישבר, שהיא תרוץ לקואליציה.

רוברט טיבייב: בינתיים הם מחזיקים מעמד.

רוברט טיבייב: עוד פעם, אני גאה על המעמד הזה.

רוברט טיבייב: שמעתי לפני זמן קצר את שלי יחימוביץ – שאני מאוד מאוד מכבד אותה – שאמרה שלקדימה אין אידיאולוגיה.

רוברט טיבייב: בינתיים אני לא רואה שום אידיאולוגיה במפלגת העבודה, ולקדימה יש.

רוברט טיבייב: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת טיבייב.

ראובן ריבלין: העברית שלך שוטפת, וההצלחות שלך הן קשות.

ראובן ריבלין: כל טוב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מגלי והבה.

ראובן ריבלין: אנחנו נזכה להשתמש בשירותיו כאשר הכנסת תפעל בכל רחבי העולם.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, השר יוסי פלד – אני רואה שאתה מתגעגע לשבת ב– – –

יוסי פלד: לא, נתרגל לאט לאט.

מגלי והבה: מאה אחוז.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, באמת זו ההזדמנות הראשונה שלי שאני נואם ואתה היושב-ראש החדש של הכנסת השמונה-עשרה.

מגלי והבה: לכן, תרשה לי לברך אותך.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

מגלי והבה: ולא רק זה, אני יכול גם להגיד: לא רק שאתה יושב-ראש הכנסת, אלא אנחנו גם יודעים להעריך את פועלך כחבר האופוזיציה בכנסת הקודמת, עת היינו שנינו חברים בוועדת הכספים, ויש לי תחושה שבכל מה שהתרחש – בכל הרכבת הקואליציה וכל מה שמתרחש כאן – או שלא התייעצו אתך מספיק, או לא שמעו את דעתך, כי שם בוועדת הכספים היית מאזן, ותמיד אמרת – – –

ראובן ריבלין: אני יכול להבטיח לך, לא שמעו יועצים חיצוניים אצלנו במפלגה שאני חבר בה.

ראובן ריבלין: לא היו יועצים חיצוניים שהנחו אותנו מה לעשות.

ראובן ריבלין: ולמרות הקומפלימנט, אתה תסביר לחבר הכנסת בילסקי שאני לא אתן לך עוד דקה.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, באמת הקומפלימנטים מגיעים לך, ואני מברך אותך.

ראובן ריבלין: חן חן.

מגלי והבה: אני גם מרשה לעצמי, מכיוון שזה הנאום הראשון של חברנו רוברט טיבייב, ומקובל גם – – –

ראובן ריבלין: אני לא ידעתי.

ראובן ריבלין: אני מפסיק את השעון כשאתה מברך את טיבייב.

ראובן ריבלין: אתה לא ידעתי, חבר הכנסת, שזה נאומך הראשון.

ראובן ריבלין: אני מברך אותך.

ראובן ריבלין: הייתי מברך.

ראובן ריבלין: דיברת כבעל ניסיון רב.

ראובן ריבלין: גם אני רוצה לברך אותך, פשוט לא ידעתי.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

מגלי והבה: באמת, כשאני מדבר אליך, ידידי חבר הכנסת רוברט טיבייב – אני אספר קצת לחברים מה שאני יודע מההיכרות בינינו, שהיית יושב-ראש קרן "התחייה" ברוסיה, ארגון שדאג לעלייה לישראל.

מגלי והבה: כמובן, היית מחובר גם לסוכנות היהודית וגם ל"נתיב" וגם לכל אלה שפעלו והעלו יהודים מרוסיה.

מגלי והבה: כששאלתי אותך, הסברת לי שאתה בעצם עסקת בעלייה הפיזית – איך להעביר את האנשים וכל הכרוך בזה, והרבה עולים חדשים הגיעו בזכותך לארץ-ישראל.

מגלי והבה: על כך אני רוצה להודות לך.

מגלי והבה: אבל אני גם יודע שחבר הכנסת רוברט טיבייב הוא בעל תואר שני בהנדסת חשמל, מנהל פרויקט ב"סינרג'י כבלים" כאן בארץ, חבר במועצת העיר אופקים וחבר קדימה מאז היווסדה.

מגלי והבה: וכל התכונות האלה – גם פריפריה, גם עולה חדש – הספקת בזמן המועט, אף-על-פי שניסית להצטנע בעברית שלך, שהיא יוצאת מן הכלל, דווקא להגיע לכאן ולנאום את נאום הבכורה שלך כאן.

מגלי והבה: גם יושב-ראש הכנסת ישב פה ושמע אותך, וכל החברים.

מגלי והבה: אני רוצה לברך אותך ולאחל לך הצלחה בהמשך הדרך.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, שמעתי בקשב את חברי רוני בר-און, שתיאר את הממשלה הזאת.

מגלי והבה: אנחנו מדברים על 27 חברי כנסת מהליכוד, והוא ציין שבעצם 20 מהם קיבלו תפקידי שרים או סגני שרים.

מגלי והבה: אני הלכתי צעד אחד קדימה, חברי רוני בר-און, ורשמתי לי: משנה לראש הממשלה – שניים; סגן ראש הממשלה – ארבעה; כשהקריאו את השם של מפקדי יוסי פלד, אז אמרו שר; כשהקריאו את השם בגין, גם אמרו שר; אז מהסוג הזה של שר – שלושה; גם שרי ביטחון יש לנו שלושה: יש שר ביטחון, שר לענייני מודיעין ושר לענייני אסטרטגיה.

מגלי והבה: אם טעיתי אז תתקנו אותי.

מגלי והבה: בנושא החינוך, פעם היה משרד החינוך, התרבות והספורט, ועכשיו יש משרד התרבות והספורט ומשרד החינוך.

מגלי והבה: אז יש לנו שני שרי חינוך ואחד מדע.

מגלי והבה: גם שלושה.

יוחנן פלסנר: אדוני, מה עם סגן השר החרדי שאחראי לחינוך החרדי?

מגלי והבה: אדוני, תסמוך עלי שמה ששכחתי – בנאום שלך, אתה אחרי.

יוחנן פלסנר: והשר החרדי הספרדי שאמור לפקח עליו?

מגלי והבה: משרד האוצר – יש שר אוצר.

מגלי והבה: איפה שר האוצר?

מגלי והבה: ראיתי אותו, פתאום הופיע, אחרי שכל המהומה נגמרה.

מגלי והבה: שמו מעליו שר-על לאסטרטגיה כלכלית.

מגלי והבה: סגני שרים – היו שבעה, היום הוסיפו עוד שניים, זה תשעה.

מגלי והבה: ספרתי בסך הכול 39 שרים וסגני שרים.

רחל אדטו: 38.

מגלי והבה: 38?

מגלי והבה: 39, ספרתי.

מגלי והבה: ציפיתי, דרך אגב, שאיוב קרא יהיה שר, כי כל הזמן "ליכוד, ליכוד, ליכוד".

מגלי והבה: בסוף השאירו אותך שר לענייני הגליל והנגב.

אופיר אקוניס: סגן שר.

מגלי והבה: טוב, אני מקווה שסילבן לא יכעס עלי.

מגלי והבה: אוקיי, סגן שר.

מגלי והבה: כל זה, רבותי – ויעזרו לי אנשי האוצר – עלות כל משרד ממשלתי היא 9 מיליוני שקלים.

דני דנון: גם בשלטון קדימה זו היתה אותה עלות.

מגלי והבה: סלח לי, בשלטון קדימה היו 26 שרים ועוד שני סגני שרים, שהם סגני שרים חיוניים ביותר – סגן שר הביטחון וסגן שר החוץ.

מגלי והבה: היה מטיף לאומי בצד שלך, שהיום הוא שר החינוך, גדעון סער.

מגלי והבה: אני קראתי לו המטיף הלאומי, כי, רבותי, וחבר הכנסת גפני יזכור, איזו מהומת אלוהים עשה כאן לממשלה, לראש הממשלה, לחברי הממשלה, על שני סגני שרים שנבחרו למשרדים חיוניים ביותר.

מגלי והבה: איפה הוא, דרך אגב?

מגלי והבה: לא ראיתי אותו.

רחל אדטו: – – –

מגלי והבה: אה, הוא שם בהתייעצות?

ראובן ריבלין: אני מצטרף לאדוני בגעגועי לחבר הכנסת השר גדעון סער.

מגלי והבה: יכול להיות שהוא היה מציל אתכם בהרבה דברים, אבל אנחנו את האמת כבר יודעים.

מגלי והבה: לא יכול להיות שאנחנו רואים את ההוצאות האלה.

מגלי והבה: עכשיו באים ואומרים: חברים, בואו נעשה תקציב ל-18 חודשים.

מגלי והבה: הרי שכחו – דרך אגב, גם חברי יושב-ראש הכנסת היה חבר בממשלה ב-2003.

מגלי והבה: זאת אומרת, הוא היה חבר באותה ממשלה שהכינה שני תקציבים.

מגלי והבה: ב-2003, כשנבחרה ממשלת שרון השנייה – הייתי אז חבר הכנסת – הכנו תקציב וסיימנו אותו בסוף יוני.

מגלי והבה: אחר כך התכוננו לתקציב הבא והעברנו באותה חצי שנה שני תקציבים.

מגלי והבה: ב-2006 ממשלת אולמרט הוצגה, ב-14 במאי.

ראובן ריבלין: למען הדיוק בפרוטוקול, צריך להגיד שראש הממשלה מ-2001 עד 2003 היה אריאל שרון, וב-2003 הוא המשיך להיות ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: אותה הצעת תקציב היתה קיימת, וגם הנסיבות אז היו קצת שונות, לטוב ולרע.

מגלי והבה: ב-2006, דרך אגב, הוצגה הממשלה גם כן ב-14 במאי.

מגלי והבה: היה לנו חודש וחצי, והספקנו ליצור תקציב.

מגלי והבה: לא היתה בעיה שנדון על התקציב, נדון על כל הסעיפים.

מגלי והבה: ידענו מה אנחנו רוצים.

מגלי והבה: כולם זוכרים את חוק ההסדרים שרצינו לחסל אותו, כמה חוקים הוצאנו מחוק ההסדרים.

מגלי והבה: היתה מלחמה יפה של אדוני היושב-ראש ושל מי שהיו באופוזיציה והיה זמן לדיונים ענייניים על התקציב.

מגלי והבה: באים אלינו עם הצעה היום.

מגלי והבה: כולם דיברו על המחטף הקונסטיטוציוני, כולם דיברו על מה שזה עושה למעמדה של הכנסת כמפקחת על פעולות הממשלה.

מגלי והבה: ואנחנו רואים שהם עדיין מתעקשים בכל זאת להצביע ולנצל את הרוב הקואליציוני שיש להם, וזה כשאני מסתכל פה על הספסלים הריקים – יושב שם השר יוסי פלד.

מגלי והבה: אני לא יודע מה יעשו בוועדות עם שבעה חברי כנסת.

מגלי והבה: שלושה בעלי תפקידים – יושב-ראש לא יכול לבוא לוועדות.

רחל אדטו: אולי נשב פה עוד לילה, כי הם ישנו עוד פעם חוק-יסוד – לגבי מספר החברים בוועדה.

מגלי והבה: את מפריעה לי, וזה על חשבון הזמן שלי.

מגלי והבה: את מדברת אחרי, ותנצלי את הזמן.

מגלי והבה: אני עוזר ליושב-ראש, כי פעם ישבתי פה על הכיסא הזה, אז בסדר.

מגלי והבה: אני אומר לכם, חברים, איך אתם רוצים לנהל מדינה?

מגלי והבה: אולי תגלו לנו?

מגלי והבה: או ותיקי הבית שנמצאים פה – חבר הכנסת גפני שהולך להיות יושב-ראש ועדת הכספים – אולי יגלו לנו איזה סוד.

מגלי והבה: אתה התרוצצת מוועדה לוועדה, מוועדה לוועדה, להספיק.

מגלי והבה: ואנחנו היינו גם כן 29 חברי כנסת, ורצנו והצלחנו במשימה.

מגלי והבה: איך תנהלו מדינה עם חברי הכנסת?

מגלי והבה: מילא חברי הכנסת המתוסכלים שלא הספיקו כלום.

מגלי והבה: כשאתה פוגש שרים – שר של כלום שאין לו מה לעשות.

מגלי והבה: אולי יש לו חדר במשרד ראש הממשלה או אין לו, אני לא יודע.

מגלי והבה: אני זוכר שהכינו כמה חדרים במשרד ראש הממשלה לשרים, אז אולי שלושה.

מגלי והבה: מה יעשו עם השאר?

מגלי והבה: אילו הוצאות תקציביות עוד צריך להוסיף?

מגלי והבה: אז אם באמת אדוני דואג לכלכלת מדינת ישראל – אותו ראש ממשלה שבטח מאזין, כפי ששמענו, לכולנו פה, הוא לא הולך לישון, כל הזמן מסתכל מה מתרחש פה.

משה גפני: לא, הוא נרדם.

מגלי והבה: אה, נרדם?

מגלי והבה: אתה רואה, יש לך מקורות מודיעיניים שאין לנו.

מגלי והבה: אתה בקואליציה, אנחנו לא.

משה גפני: לא, לא, לא מדובר על קואליציה.

אחמד טיבי: הוא יודע שתהיה הצבעה ב-09:00.

אחמד טיבי: הוא יודע.

מגלי והבה: אוקיי, אז הוא הלך לישון.

ישראל חסון: מגלי, אני מקווה שהוא לא נרדם עם הפיג'מה של פואד.

ישראל חסון: טיבי צריך אותה.

מגלי והבה: דרך אגב, פואד אמר לי שהוא הביא את הפיג'מה באוטו, שלא יזעיקו אותו עוד פעם.

מגלי והבה: אני יכול לבשר לכם שהממשלה הזאת לא תאריך ימים.

מגלי והבה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מגלי והבה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חברת הכנסת רחל אדטו, ואחריה – את חבר הכנסת יוחנן פלסנר.

ראובן ריבלין: אני רואה שכל חברי קדימה התייצבו כאן.

ראובן ריבלין: אל ידאגו, יש לנו מספיק זמן, כולם יהיה להם זמן לדבר, עכשיו ובסיבוב הבא.

נחמן שי: מתי תחודש עבודת המזנון, אדוני היושב-ראש?

ראובן ריבלין: זאת באמת בעיה, כי אנחנו יכולים להעסיק את האנשים רק 16 שעות.

ראובן ריבלין: לאחר מכן אנחנו עוברים על החוק בצורה חריפה וחמורה.

ראובן ריבלין: אני מוכרח להודות לרשמות הפרלמנטריות, שעושות פה, באמת – אנחנו כולנו צריכים להריע להן.

נחמן שי: בהחלט.

ראובן ריבלין: הן לא תכננו להיות במצב שבו הן יעבדו 24 שעות מסביב לשעון, ואנחנו מודים להן.

ראובן ריבלין: בוודאי הן יבואו על הברכה ויבואו על התודה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אדטו – בבקשה, גברתי.

רחל אדטו: אדוני היושב-ראש, אנחנו מבלים כאן את הערב על סעיף 131 המפורסם.

ראובן ריבלין: לא עשינו שימוש בסעיף 131.

רחל אדטו: הוא עלה כאן מספר רב של פעמים.

ראובן ריבלין: אם את רוצה – אין כל בעיה, את יכולה לומר.

רחל אדטו: סעיף 131 המפורסם עלה הרבה בוויכוחים.

ראובן ריבלין: את רוצה להסביר לנו מדוע לא להשתמש בו, גברתי?

רחל אדטו: אני ישבתי ותמהתי ותמהתי.

רחל אדטו: בסעיף 131, למי שלא ראה, כתוב במפורש: "בדיון על תקציב המדינה, ובמקרים אחרים יוצאים מן הכלל, רשאית ועדת הכנסת לקבוע סדרי דיון מיוחדים".

רחל אדטו: ואני יושבת ושואלת מה זה סדרי דיון מיוחדים.

רחל אדטו: שאלתי את השכנים מימין, משמאל, מקדימה.

רחל אדטו: יצאנו החוצה להפסקת אוכל ושאלתי מה זה סדרי דיון מיוחדים.

רחל אדטו: פסח זה סדרי דיון מיוחדים?

רחל אדטו: ניקיונות?

רחל אדטו: הכנת אוכל?

רחל אדטו: מה זה סדרי דיון מיוחדים שבגללם אנחנו יושבים היום ומקבלים את ועדת הכנסת שרשאית לקבוע?

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אדטו, אני לא רוצה להטעות אותך.

ראובן ריבלין: למרות שחברייך אמרו לך, אנחנו נמנעים מלהשתמש בסעיף 131, אף-על-פי שגם הדבר הזה אפשרי.

רחל אדטו: או שהיה כאן עוד מחטף כשאתה לא היית.

אחמד טיבי: השר ארדן, אדוני היושב-ראש, עלה לפני כמה דקות לדוכן כאשר אדוני לא היה פה ואמר שדעתו כשר מקשר, שצריך להפעיל את סעיף 131, אבל הכנסת יודעת שאתה עומד בפרץ כדי לא להפעיל.

ראובן ריבלין: אדוני, דעתו היא דעה חשובה, ואכן אגיד לך, חברת הכנסת אדטו – גם אתן לך את הזמן – מתי יכולים לחשוב להפעיל את 131.

ראובן ריבלין: אם למשל אנחנו ניכנס למצב שבו אנחנו עלולים, חלילה, לא לאפשר לחברי הכנסת היהודים לקיים את הלכות מצוות הפסח, אנחנו נקצר את הדיון.

ראובן ריבלין: אבל הואיל והזמן רב, יש לנו זמן לפחות עוד 24 שעות – – –

אחמד טיבי: אחרי החגים.

ראובן ריבלין: לא, מחר בערב נצטרך לשחרר לבדיקת חמץ ואחר כך לביעור חמץ.

ראובן ריבלין: לבדיקת חמץ אנחנו נשקול את הפעלת 131, אבל כרגע, חלילה.

רחל אדטו: אדוני היושב-ראש, אני מדברת על סעיף 131 רק לנוכח זה.

רחל אדטו: ציינת אותנו לשבח על שאנחנו יושבים ומקשיבים לכל מלה ולכל דבר, ואכן, מאחר שהדבר עלה, אנחנו מנסים להבין מה הם המקרים היוצאים מן הכלל.

משה גפני: אבל למה את צריכה לדבר על זה?

משה גפני: השר ארדן אמר שראש הממשלה אמר לו לא להפעיל את סעיף 131.

אילן גילאון: היא יכולה לדבר על מה שהיא רוצה.

ראובן ריבלין: אבל מה קרה לך, חבר הכנסת גפני?

ראובן ריבלין: האם פעם מישהו עלה על דעתו לצנזר את מה שאתה אומר?

ראובן ריבלין: היא רוצה לדבר על סעיף 131.

רחל אדטו: ארבע שנים למדתי להיות עורכת-דין, למדתי לקרוא חוקים, אז עכשיו אני יושבת ומפרשת.

ראובן ריבלין: היא רוצה לדבר על סעיף 131.

משה גפני: אבל אני יושב פה להקשיב כדי שאוכל להשיב – –

ראובן ריבלין: אל תשיב לה על 131.

משה גפני: – – ומכלול הנושאים שעולים פה לא קשור בכלל לחוק.

ראובן ריבלין: תודה רבה, הבנתי.

יוחנן פלסנר: תקציב הישיבות.

משה גפני: הישיבות כבר אמרנו?

משה גפני: לא, כי כבר נאמר היום הישיבות.

רחל אדטו: אני לא אדבר על הישיבות.

ראובן ריבלין: אני אסדר עם יושב-ראש ועדת הכספים.

ראובן ריבלין: האם אתם מסכימים שחברת הכנסת אדטו תוכל להשיב בדיוניה המלומדים?

ראובן ריבלין: בבקשה, הנה, אני נותן לך עוד שתי דקות.

רחל אדטו: לפני שאני אמשיך הלאה, אני רק אביא שלוש דוגמאות למה מתכוונים כשמדברים על מקרים יוצאים מן הכלל.

רחל אדטו: מקרה יוצא מן הכלל אחד היה ההתנתקות.

רחל אדטו: מקרה נוסף של יוצא מן הכלל היה הסכם הביניים בדבר הגדה המערבית ורצועת-עזה.

רחל אדטו: על מה אנחנו עומדים כאן היום כשאנחנו רוצים סדרי דיון מיוחדים בנושא חוק התקציב?

רחל אדטו: מה המיוחד היום שהיה צריך לעשות את כל הדיון הארוך הזה, ולא היה אפשר לסיים ב-45 יום, ב-60 יום, בתוך פגרת הפסח או בתוך שבוע לאחר מכן?

ראובן ריבלין: את מרשה לי להסביר לך, אם את רוצה?

ראובן ריבלין: למשל, כאשר יש הסתייגויות מהותיות, וחברי הכנסת רוצים להסביר מדוע הם מבקשים מחברי הכנסת להצביע בעד ההסתייגות, יש הצדקה לאפשר לחברי הכנסת לדבר חמש דקות על כל הסתייגות.

ראובן ריבלין: אבל אם ההסתייגויות הן הסתייגויות פורמליות, שמשתלבות בהסתייגויות הקודמות, הכנסת יכולה בהחלט לשקול תנאים מיוחדים שבהם יגבילו את חברי הכנסת, וקרו דברים.

ראובן ריבלין: לכן אנחנו בכנסת, כדי שלא לכפות באמת – ופה יש משום מיוריזציה – אנחנו בהחלט הגענו למצב שבו בדרך כלל יש ועדת הסכמות.

ראובן ריבלין: אבל כנראה לפי ייעוץ שקיבלתם אין הסכמות, אז לא יהיו הסכמות, ואנחנו נקיים דיונים מעמיקים וחשובים.

רחל אדטו: נכון, לאורך כל הלילה.

ראובן ריבלין: והבוקר גם.

רחל אדטו: והבוקר גם.

רחל אדטו: ולכן, השאלה בסוף היא למה היינו בכלל צריכים להגיע לדבר, למה היינו צריכים להגיע לתקציב.

רחל אדטו: כלומר, אם רוצים לדחות את הדיון בתקציב לשנת 2009 לתקופה מוגבלת, כמו שהסכמנו – ל-45 יום, ל-60 יום – מה טוב.

רחל אדטו: להעביר את החוק לשנתיים על סמך שום הבנה למה צריך לעשות את זה, זה לא קל.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת אדטו.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, במקום חבר הכנסת ג'ומס – בשלב זה אני אמלא מקום – יתחילו החברים לדבר 15 דקות במקום עשר דקות.

ראובן ריבלין: האם זה על דעת ג'ומס?

אחמד טיבי: לא, זה על דעת כל האופוזיציה, אדוני.

אחמד טיבי: 15 דקות לכל דובר, עד להודעה חדשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד טיבי, אתה לוקח על עצמך אחריות, אבל אם אתה אומר לי, מקובל עלי.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, אנחנו משנים כל רגע את חוקי המשחק, בלי להודיע לי קודם – –

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: אני הודעתי לך.

ראובן ריבלין: – – דבר שפוגע אנושות ברוב, אני מוכרח לומר, אבל אנחנו נסבול את זה, כי אנחנו מקבלים לפעמים את מרות המיעוט; מה אנחנו יכולים לעשות?

ראובן ריבלין: האם אדוני לא חושב שיותר טוב 20 דקות לכל אחד?

אחמד טיבי: אני אמרתי שבשלב זה 15 דקות.

ראובן ריבלין: לא, כי בדרך כלל כשאדוני מסיים 15 דקות, אחר כך הוא מבקש ממני ארכה של חמש דקות.

ראובן ריבלין: אז אולי נתחיל נתחיל ישר ב-20 דקות לכל אחד, אין בעיה.

אחמד טיבי: לא אמרתי לנהוג בו כפי שאתה נוהג בי.

אחמד טיבי: אמרתי, תן לו 15 דקות.

ראובן ריבלין: 15 דקות ולא יותר.

ראובן ריבלין: בסדר גמור, מרגע זה כל חבר כנסת יקבל 15 דקות.

קריאה: נגיע ככה לשבועות.

ראובן ריבלין: אין שום בעיה.

ראובן ריבלין: אני מודיע לכם רק, שאם יתחילו לדבר על דברים אחרים, תתגבש אפשרות להפעלת 131, דבר שאני בשלב זה מתנגד לו בכל תוקף.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי, הייתי רוצה להגיד מכובדי השרים – – –

ראובן ריבלין: לא, אין פה שר?

ראובן ריבלין: יש שר, השר פלד.

יוחנן פלסנר: יש שר.

יוחנן פלסנר: מכובדי, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, מהאופוזיציה ברובם, כנראה חברי הכנסת מהקואליציה איבדו קצת מהלהט הקואליציוני.

יוחנן פלסנר: אני מקווה שזה ישוב.

יוחנן פלסנר: יש לנו את גפני, יושב-ראש ועדת הכספים.

יוחנן פלסנר: זה עולם התוכן שלו, ולכן הוא נמצא כאן, ואני מעריך את זה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פרוש פה, חבר הכנסת איוב קרא נמצא פה.

יוחנן פלסנר: אם באמצעות הדיון הזה אנחנו נצליח להשכין שלום ביהדות התורה, מה טוב.

משה גפני: השלום פורח אצלנו, הוא פורח.

ישראל חסון: יוחנן, שלום כלכלי.

יוחנן פלסנר: אני רוצה לתקן, אדוני חבר הכנסת חסון – שלום קצבאתי.

יוחנן פלסנר: חברים, אדוני היושב-ראש, הממשלה הביאה את הצעת החוק הזאת לכאורה כדי להתמודד עם האתגר הכלכלי.

יוחנן פלסנר: מדינת ישראל, כמו כל העולם, מתמודדת עם משבר כלכלי חריף, חסר תקדים, ולכאורה יש היגיון בהצעת החוק הזאת.

יוחנן פלסנר: אנחנו נציע הצעת חוק שתאפשר תכנון רב-שנתי.

יוחנן פלסנר: דיברנו על הנושא הזה.

יוחנן פלסנר: בעת דברי הקודמים ישב כאן סגנך, והדגשתי, ואני חושב שגם הוכחתי, את הטענה שהשר-על לאסטרטגיה כלכלית, אדוני היושב-ראש, לא פעל כאן משיקולים כלכליים, אלא משיקולים פוליטיים פר-אקסלנס.

יוחנן פלסנר: מדובר כאן בפוליטיקה, לא מדובר בכלכלה.

יוחנן פלסנר: כל טיעון כלכלי רציני לא עומד במבחן של החוק הזה, ואני חושב שלא צריך להרחיב על זה יותר את הדיבור.

יוחנן פלסנר: יש עוד סוגיה שעומדת על הפרק, והייתי רוצה להשתמש בזמן המועט שניתן לי כדי להתייחס לסוגיה הזאת.

יוחנן פלסנר: חברים, לא רק הסוגיה הכלכלית עומדת כאן על סדר-היום – שלום, אדוני שר האוצר.

יוחנן פלסנר: לא רק הסוגיה הכלכלית עומדת על סדר-היום; עומדות על סדר-היום סוגיות של משילות.

יוחנן פלסנר: הממשלה וגם צוות 100 הימים – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דנון, הכול אתה יכול לעשות חוץ מלשבת על יד שולחן הממשלה כאשר אתה לא שר.

יוחנן פלסנר: יש כבר 20 מתוך ה-29, אז עוד אחד, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: בכל זאת יש דברים שאנחנו מקפידים עליהם בכנסת – שעל כיסאם לא ישב חבר הכנסת אלא אם הוא שר.

יוחנן פלסנר: לאחר שדיברנו על כך שהנושא הכלכלי לא היה המוטיבציה בחקיקה הזאת, יכול להיות – אני רוצה להעלות השערה שמדובר בעניין המשילות.

יוחנן פלסנר: דיברו על משילות.

יוחנן פלסנר: צוות 100 הימים בא עם אלטרנטיבות ובא עם הצעות לשיפור המשילות.

יוחנן פלסנר: חברי חברי הכנסת, לא מדובר כאן במשילות; מדובר כאן, לצערי, במסחרה פוליטית.

יוחנן פלסנר: בלהט הרגע – אנחנו לפני החג והשעה 03:00 או 04:00 – אנחנו נוטים לשכוח, אבל אנחנו במרכזו של משבר פוליטי.

יוחנן פלסנר: הדמוקרטיה הישראלית במשבר, הדמוקרטיה הישראלית חולה, ואין כמו הבחירות האחרונות להוכיח את זה.

יוחנן פלסנר: הרי בליל הבחירות, לראשונה לא ידענו מי הוא ראש הממשלה.

יוחנן פלסנר: הסתיימו הבחירות ועם ישראל לא ידע מי הוא ראש ממשלת ישראל.

יוחנן פלסנר: זה מה שהשיטה שלנו הולידה.

יוחנן פלסנר: יש, כמובן, כל הפרמטרים – האמון הציבורי הפוחת במוסדות השלטון, בסמלי השלטון, האמון הציבורי במפלגות בשפל, האמון הציבורי במנהיגות הפוליטית בקריסה.

יוחנן פלסנר: עם ישראל קיווה שסוף-סוף, אחרי הבחירות האלה, שבאמת המחישו את עוצמת המשבר ואת הקרקעית שאליה הגענו, אנחנו נשתמש בהזדמנות הזאת; שאנחנו, המנהיגות הפוליטית, בעיקר מהמפלגות המובילות, המרכזיות, נשתמש במשבר הזה כהזדמנות לשינוי שיטת הממשל.

יוחנן פלסנר: היתה לנו הזדמנות לעשות את זה, הציבור דיבר על כך, העיתונות שיבחה את הכיוונים הללו, ואפילו צוות 100 הימים, שעמד בראשו שר האוצר, אימץ את הרטוריקה הזאת, את הרטוריקה של המשילות.

יוחנן פלסנר: אבל מי לא אימץ אותה?

יוחנן פלסנר: מי לא ראה בזה הזדמנות לעשות את אותו שינוי נחוץ, שבאמת יעשה את אותו סיבוב שמר נתניהו כל כך אוהב לדבר עליו?

יוחנן פלסנר: מי לא ראה בזה הזדמנות?

יוחנן פלסנר: מר נתניהו, השר-על הכלכלי, מסתמן, לא רוצה לפתור את המשבר.

יוחנן פלסנר: הוא מנצל אותו לטובתו.

יוחנן פלסנר: במקום להקים ממשלת אחדות שתשנה את השיטה, שתחזק את המפלגות הגדולות – אני לא מתבייש להגיד: צריך לחזק את המפלגות הגדולות, כמו בדמוקרטיות האחרות, המתפקדות, הדמוקרטיות הליברליות האחרות בעולם.

יוחנן פלסנר: צריך לחזק את המפלגות הגדולות ולהעניק יותר יכולות משילות.

יוחנן פלסנר: במקום לעשות את כל הדברים האלה, מה בחר לעשות מר נתניהו?

יוחנן פלסנר: מר נתניהו, אדוני היושב-ראש, בחר לצאת למסע קניות.

יוחנן פלסנר: הוא יצא למסע רכש פוליטי.

יוחנן פלסנר: הערב הזה אמור להכשיר ולהיות סוג של שיא, "קליימקס" שמסע הרכש הפוליטי של נתניהו הביא אותנו אליו.

יוחנן פלסנר: הוא יצא למסע רכש פוליטי, והוא התחיל עם השותף הטבעי, האמיתי של נתניהו, מפלגת ש"ס, שקיבלה הכול, גם מבחינה אידיאולוגית וגם מבחינת התיקים.

יוחנן פלסנר: כמובן, מסע הרכש הזה התחיל עוד קודם.

יוחנן פלסנר: הוא לא התחיל בליל הבחירות, הוא התחיל באוקטובר.

יוחנן פלסנר: בזמן שציפי לבני ניסתה להקים ממשלה חדשה, מתפקדת, רצינית ואמינה במדינת ישראל, בא מר נתניהו במחשכים והציע הסכם פוליטי.

יוחנן פלסנר: כמובן, האם ההסכם הפוליטי הזה שדווח עליו כבר בעיתונות, דווח עליו בתקשורת, אין פרשן פוליטי שלא מדבר על ההסכם הפוליטי ועל העקרונות שכללו תיקים וכללו עקרונות של קצבאות – האם ההסכם הפוליטי הזה, אדוני היושב-ראש, נחשף לציבור?

יוחנן פלסנר: לא.

יוחנן פלסנר: האם חייבים לחשוף הסכמים פוליטיים לציבור?

יוחנן פלסנר: כן.

ראובן ריבלין: ודאי.

יוחנן פלסנר: כך קובע חוק הממשלה, כך קובע בג"ץ.

יוחנן פלסנר: האם הסכם פוליטי בעל-פה עדיין תקף ומוכר כהסכם?

יוחנן פלסנר: כן.

יוחנן פלסנר: אני לא טוען שהיה הסכם בכתב, אבל בלי ספק נציגי מפלגות הסכימו על חלוקה של סמכויות השלטון ביניהם, וזאת הגדרה של הסכם פוליטי.

יוחנן פלסנר: הם הסכימו על חלוקה של סמכויות השלטון, הם לא דיווחו על כך כפי שצריך, ובהיבט הזה מדובר בהסכם שהוא על גבול הבלתי-לגיטימי, שיש חשש כבד לגבי החוקיות שלו.

יוחנן פלסנר: אבל למה זה צריך לעניין את נתניהו?

יוחנן פלסנר: למה זה צריך לעניין את מר נתניהו?

יוחנן פלסנר: יש משבר פוליטי?

יוחנן פלסנר: פוחת האמון במפלגות?

יוחנן פלסנר: בפוליטיקאים?

יוחנן פלסנר: לא.

יוחנן פלסנר: הוא נמצא במסע רכש; הוא נמצא במסע רכש אינטנסיבי, כמו שאמרתי, במסע רכש שהתחיל באוקטובר, והוא נחוש להמשיך את מסע הרכש הזה.

יוחנן פלסנר: אבל האם הוא רוכש את אותם משאבים ועמדות פוליטיות – האם הוא רוכש אותם ממשאביו הפרטיים?

יוחנן פלסנר: לא.

יוחנן פלסנר: הוא רוכש אותם באמצעות המשאבים של הציבור, של ציבור משלמי המסים, של הציבור שעובד, של הציבור שיש לו אמון במדינה ובמוסדותיה ובעתיד של המדינה הזאת, ואנחנו חוזרים ומאכזבים אותו פעם אחר פעם.

יוחנן פלסנר: אחרי שנתניהו עשה את ההסכם הפוליטי ונתן הכול, והציבור הסתכל ואמר: אוקיי, ציפיתי, קיוויתי, היתה כאן הזדמנות, אבל אולי עדיין יש מפלגות שאפשר לצפות מהן למשהו.

יוחנן פלסנר: אז הגיע מר נתניהו למר ליברמן.

יוחנן פלסנר: מר ליברמן – האמת, גם אותי הוא שכנע.

יוחנן פלסנר: הוא שכנע באג'נדה האזרחית שלו, הוא שכנע אותי בכנות שלו לגבי עמידה על עקרונות – על ברית הזוגיות, על נושא הגיור.

יוחנן פלסנר: השתכנעתי גם מהכנות וגם מהחיוניות של ההצעות שמר ליברמן הציג בפני הציבור וטען שהוא יעמוד עליהן וילך עליהן.

יוחנן פלסנר: מה עשה מר ליברמן?

יוחנן פלסנר: קיבל תיקים, ומר נתניהו רכש גם את מפלגת ישראל ביתנו.

יוחנן פלסנר: הוא שילם מחיר מופקע בהיבט של הכיסאולוגיה, אין ספק שהחברים בליכוד שילמו מחיר, אבל מבחינת העקרונות – איש לא עמד עליהם.

יוחנן פלסנר: בגדו ב-300,000 האנשים שציפו לחוק ברית הזוגיות, וכל מי שציפה להקלות בגיור, גם לו נכונה אכזבה.

יוחנן פלסנר: מה שראינו כאן זה אכזבה קשה, זה ויתור על העקרונות.

יוחנן פלסנר: מר נתניהו מפתה ושותפיו הקואליציוניים מתפתים.

יוחנן פלסנר: אבל לא בכך הוא סיים את מסע הרכש שלו.

יוחנן פלסנר: מסע הרכש המשיך עכשיו למפלגת העבודה, שהפליא וקרא לה שר החינוך במדינת ישראל מפלגת הסמרטוטים – אני מצטט אותו.

יוחנן פלסנר: נאמר בשעתו שזה ביטוי לא פרלמנטרי.

יוחנן פלסנר: מפלגת העבודה הבטיחה לציבור – דרך אגב, חברת הכנסת יחימוביץ, במהלך מערכת הבחירות שמעתי אותך אומרת: אל תצביעו לקדימה, הם ייכנסו לממשלה, הם ליכודניקים, ואנחנו נהיה אלה שיישארו באופוזיציה.

יוחנן פלסנר: ראינו מי הליכודניקים.

יוחנן פלסנר: מי הקים וכונן את ממשלת הימין?

יוחנן פלסנר: מפלגת העבודה, מפלגת הסמרטוטים, כוננה את ממשלת הימין, אבל הם השיגו הישגים דרמטיים; כך אמר השר הרצוג ואמרו עוד שרים ממפלגת העבודה – השתכנעתי, כי ראינו הישגים דרמטיים.

יוחנן פלסנר: ומה ההישג הדרמטי, אדוני היושב-ראש?

יוחנן פלסנר: קיום ההסכמים הקודמים שחתמו עליהם ממשלות ישראל.

יוחנן פלסנר: אמרתי: באמת, מקיימים כאן נורמה דמוקרטית, מקיימים הסכמים קודמים, זאת באמת סיבה שמצדיקה כניסה לממשלה.

יוחנן פלסנר: עכשיו – לתדהמתי, אני חייב להגיד – אני רואה שגם מזה נסוגים.

יוחנן פלסנר: עוד לא קמה הממשלה, וגם מההסכמים כבר נסוגים.

יוחנן פלסנר: אני מבין שאנשי ההסברה של נתניהו מעבירים הנחיות לשגרירויות שמפת הדרכים – אי-אפשר להגיד על זה שזה לא הסכם שממשלת ישראל מחויבת אליו או מתווה שממשלת ישראל מחויבת אליו – מפת הדרכים לא ממש מחייבת.

יוחנן פלסנר: אפילו ההישג הדרמטי הזה של מפלגת העבודה, שהבטיחה קיום הסכמים ושלום אזורי – נראה לי שאנחנו נחפש אותו עוד הרבה זמן – אפילו את ההסכם הזה לא מכבדים.

יוחנן פלסנר: למה שמר נתניהו יכבד אותו?

ראובן ריבלין: כבוד השר ארדן, לא נעים לי שהגב מופנה כלפי הנואם.

ראובן ריבלין: תעמוד ליד חבר הכנסת טיבי, רביעייה מובילה.

יוחנן פלסנר: בעיקר כשמדובר בשר המקשר לכנסת.

יוחנן פלסנר: גם מההסכם הזה נסוג מר נתניהו עוד לפני כינון ממשלתו.

יוחנן פלסנר: מילא היה אומר את זה השר ליברמן פעם אחת.

יוחנן פלסנר: היינו אומרים: פליטת פה; הוא רצה להקרין קצת מרות ולהראות לאנשי משרד החוץ מי בעל-הבית.

יוחנן פלסנר: ניחא.

יוחנן פלסנר: אבל לשכת נתניהו?

יוחנן פלסנר: מר נתניהו עצמו לא אומר מלה, לא אומר שום דבר.

יוחנן פלסנר: לא מקיימים הסכמים, גם את הנורמה הדמוקרטית הזאת.

יוחנן פלסנר: למה לנו להתפלא שאחר כך באים לכנסת, לא קיימו אף נורמה אחת, וגם את הנורמה הזאת, שהכנסת שומרת על הזכות שלה להעביר תקציב לפי חוק-יסוד מדי שנה, להשפיע על תקציב המדינה, להשפיע על קביעת סדר העדיפויות הלאומי בהיבט התקציבי – זה ליבת תפקידה של הכנסת.

יוחנן פלסנר: לא בכדי, בשל הסעיף הזה גם ניתן להפיל ממשלה, או שאם הממשלה לא מצליחה להעביר תקציב היא לא ממשיכה לכהן.

יוחנן פלסנר: גם בסעיף הזה פוגעים.

יוחנן פלסנר: דיברנו גם על הנורמה הזאת.

יוחנן פלסנר: לקראת סיום דברי, אדוני היושב-ראש, בואו נחזור לאותו ציבור, אותו ציבור שכבר שכחנו אותו בלהט הרגע, בלהט החג, בלהט הקומבינות הפוליטיות של השר-על לאסטרטגיה כלכלית – ואם שכחתי איזו מלה בתואר שלו אני מתנצל מראש.

יוחנן פלסנר: אבל מה עם הציבור, הציבור שאחרי הבחירות היה לו שבריר תקווה לרגע, שאולי מר נתניהו יבוא ויכונן ממשלה וינסה ללכת למהלך שישקם את אמון הציבור בפוליטיקה?

ראובן ריבלין: אולי הוא ילך לבחירות?

יוחנן פלסנר: אולי יפנה לקדימה, שחרתה על דגלה את שינוי שיטת הממשל, ויבוא עם פניו לשותפות אמיתית?

יוחנן פלסנר: אבל הוא לא רצה לעשות את זה – לא אחרי הבחירות, לא שותפות אמיתית.

יוחנן פלסנר: פיגום על גבי ממשלת 61 זה לא שותפות אמיתית.

יוחנן פלסנר: אבל הוא גם לא עשה את זה לפני הבחירות, והיו לו הזדמנויות אין-ספור.

יוחנן פלסנר: אנחנו קראנו לו פעמים אין-ספור – אחרי מלחמת לבנון השנייה, אחרי אותו תהליך שאנחנו עברנו בקדימה.

יוחנן פלסנר: למר נתניהו היו הזדמנויות אין-ספור, לפני הבחירות ואחרי הבחירות.

ראובן ריבלין: הואיל ואני מאוד מעריך את דעתך, חבר הכנסת פלסנר, ואני גם יודע שמילתך לא קלה, האם אתה מעלה על דעתך שאם היתה שותפות בין קדימה לבין הליכוד עם רוב דורסני – האם היית ממליץ לקיים, בגלל צוק העתים, תקציב לשנתיים?

יוחנן פלסנר: חד-משמעית לא, אדוני היושב-ראש, ואני גם אסביר לך למה.

ראובן ריבלין: בסדר גמור.

ראובן ריבלין: כבר אין לנו זמן.

יוחנן פלסנר: משום ששותפות בין קדימה לליכוד, שותפות ממלכתית, רצינית, ועוד מפלגה שלישית שתשנה את שיטת הממשל, זאת שותפות שיש בה ביטחון עצמי פוליטי והיא לא נזקקת לכל מיני תרגילים ותת-תרגילים כדי לשרוד.

ראובן ריבלין: זה לא תרגיל.

יוחנן פלסנר: היא היתה יכולה להעביר תקציב עכשיו, לבחון איפה אנחנו עומדים, להעביר תקציב נוסף, רציני, באוקטובר, ולקבל את אמון הכנסת.

ראובן ריבלין: אם היה זה השר בר-און או השר שטייניץ, שהם שניהם חברים – אחד בליכוד ואחד בקדימה – הם היו מגיעים למסקנה שהם צריכים להגיש מייד את התקציב ל-2009, ומשום שעברה מחצית שנה – גם תקציב ל-2010.

ראובן ריבלין: השר בר-און לא היה משהה ולו לרגע אחד את עבודת המשרד על מנת להכין את סדר העדיפויות לתקציב 2010.

יוחנן פלסנר: היה מוגש תקציב מייד, ומייד אחר כך היינו לומדים את ההתפתחויות בשווקים הגלובליים.

ראובן ריבלין: להגיד לך את האמת, אפילו לא היתה נשמעת איזו מלה, חצי מלה, נגד הרעיון הנוגס והדורס ברגל גסה את הדמוקרטיה.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, אתה רק מחזק את דברי.

יוחנן פלסנר: אני לא מקבל את תמצית הטענה, אבל אתה מחזק את דברי שהיתה כאן אלטרנטיבה – להקים ממשלה שתשנה את שיטת הממשל, שתחזיר את האמון, שיהיה לה כוח משילות ולא תבוא עם המצאות לשיפור המשילות שאין בינן לבין משילות דבר.

יוחנן פלסנר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, אדוני מבין שעל-ידי 15 דקות מתבטל הסיבוב הבא.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, הוא – היו לו עשר דקות בפעם הקודמת, 15 דקות, ונותרו לו לסיבוב הבא חמש דקות.

ראובן ריבלין: אדוני, אין לכם אין-סוף הסתייגויות.

ראובן ריבלין: קבענו 15 דקות כי אמרנו: אנחנו ניתן את זה בשני סיבובים עד שלושה סיבובים ואז נגמור הכול.

ראובן ריבלין: הבין זאת חבר הכנסת אורון ובא ואמר: לא, לא, לא.

ראובן ריבלין: אנחנו רוצים, כדי שכולם יוכלו לדבר, עשר דקות.

ראובן ריבלין: אם אנחנו חוזרים ל-15 דקות, יהיו חברים שבפעם הבאה יוכלו לדבר רק חמש דקות.

אחמד טיבי: בשלב זה אני מחזיר את זה לעשר דקות.

ראובן ריבלין: הבנתי, בסדר.

ראובן ריבלין: אז אני מחזיר את הדברים שאמרתי.

ראובן ריבלין: אני מחזיר את הדברים שאמרתי.

ראובן ריבלין: שמעתי, שמעתי, בסדר גמור, רק שנהיה כולנו מרושתים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שי חרמש – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חרמש, שמחתי שהלכת לנוח מעט, שמחתי בשבילך.

ראובן ריבלין: יש אנשים שצופים בטלוויזיה של הכנסת.

שי חרמש: יש, יש, יש.

ראובן ריבלין: ואתה היית שותף.

שי חרמש: על אחת אני יודע, היא הודיעה לי כרגע.

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: תאמין לי, דיברתי עם ג'ומס, לא סתם אני אומר לך.

ראובן ריבלין: אין בעיה, אני אתן כמה זמן שאתם רוצים.

רוני בר-און: אדוני רק זוכר שמחר בערב, ב-20:00, יש לנו רבע גמר גביע-אירופה בטלוויזיה.

ראובן ריבלין: אנחנו נמשיך לקיים את הדיון.

ראובן ריבלין: לא ניתן לבזות את הדמוקרטיה הישראלית ולדרוס ברגל גסה את זכויות הרוב להביע את דעתם.

ראובן ריבלין: ניתן למיעוט, כמובן, לנסות ולדרוס את הרוב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שי חרמש הוא הדובר כרגע.

ראובן ריבלין: עשר דקות או 15 דקות?

אחמד טיבי: 15 דקות.

ראובן ריבלין: 15 דקות.

ראובן ריבלין: אתה טועה, תדע את זה.

שי חרמש: ד"ר טיבי, אני מודה לך.

ראובן ריבלין: אני אומר לכם, יש חמש דקות לכל הסתייגות, ואנחנו נעשה את החשבון בסוף.

ראובן ריבלין: 15 דקות?

ראובן ריבלין: אין לי בעיה, את זה בטוח יש לכם עכשיו.

אחמד טיבי: אדוני, בשלב זה 15, ואנחנו נעשה את החישוב.

ראובן ריבלין: אין לי בעיה.

ראובן ריבלין: רשום אצלי כל אחד כמה הוא דיבר.

ראובן ריבלין: חבל על הזמן.

ראובן ריבלין: 15 דקות, חבר הכנסת חרמש, בבקשה.

שי חרמש: בוקר טוב לך, היושב-ראש.

ראובן ריבלין: בוקר אור.

שי חרמש: אני מוכרח לומר לך שלא ידעתי ולא העליתי על דעתי איזה אדרנלין מכניסה האופוזיציה.

שי חרמש: לא הייתי בחיים באופוזיציה, אני נמצא בסך הכול שבוע ימים, והאנרגיות מרקיעות שחקים.

עתניאל שנלר: שי, תנצל כל רגע, כי זה זמן קצר שתהיה באופוזיציה.

שי חרמש: חבריה, יקירי, אנחנו ננצל כל רגע, כי השהות לא תהיה ארוכה.

שי חרמש: אני רוצה לומר דבר אחד.

שי חרמש: כבוד השר לשעבר ובעתיד, השר לקליטת עלייה.

שי חרמש: אני מוכרח לומר דבר אחד.

שי חרמש: יהיה פה פלא של הגניוס היהודי בתוך הבניין הזה.

שי חרמש: בשעה שכל האנליסטים בעולם הגדול קרסו, בעולם שבו כל הקונספציות והתורות הכלכליות פשטו את הרגל, במקום שבו – ד"ר טיבי, נתת לי רבע שעה ואתה לא מקשיב.

ראובן ריבלין: אני סופר להם.

ראובן ריבלין: כרגע יש לו רבע שעה.

ראובן ריבלין: אם יהיה לו אחר כך וכמה יהיה לו – אני אודיע לכם.

שי חרמש: אבל אם תרצה תוספת, אני אמשיך.

שי חרמש: במקום שבו אין היום אמירה אחת ותורה כלכלית אחת שעומדת במבחן ויכולה להבטיח שיש לה יכולת חיזוי וניבוי, קמה ממשלת ישראל החדשה, מתוך החול – חבר הכנסת זאב, תקשיב לי, זאת תיאוריה כלכלית, מעניין לשמוע.

שי חרמש: אני מדבר כלכלה, ולא פוליטיקה.

שי חרמש: פוליטיקה אני לא מבין.

שי חרמש: קמו בתוך ממשלת ישראל ובמשרד האוצר אנשים עם יכולת חיזוי וניבוי, שאיש בעולם לא מסוגל היום לתת את אותן תחזיות שהם מציגים.

שי חרמש: רוח הנביאים שורה.

יריב לוין: מה אתה חוזה – – –

שי חרמש: יריב, אגיד לך כך, קודם כול, עם כל המחלוקת הפוליטית, עבר עלינו ערב קשה היום באשדוד, ולא נחזור לזה, על זה נסכים.

שי חרמש: אני רוצה לדבר אתך על הדברים שבמחלוקת.

שי חרמש: אנחנו באים היום – בא משרד האוצר ובא שר האוצר ואומר: רבותי, יש לי פתרון, יש לי נוסחת פלא, לא ליום לא ליומיים – יריב, תקשיב, אתה צעיר, רק התחלת – ל-18 חודש.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, לא לעמוד עם הגב לנואם.

שי חרמש: אני יודע ומסוגל היום לבנות תוכנית ל-18 חודש, כשלי לא ברור מה היעדים, מה נקודות המוצא?

שי חרמש: מה גובה הגירעון המתוכנן?

שי חרמש: עד כמה גביית המסים תמשיך לצלול, כי אין דרך אחרת?

שי חרמש: עם כל האורגיה בבורסה בחודש האחרון, אני עוד לא רואה איזו חברה גדולה, בנק גדול או טייקון גדול מתחילים מחר לשלם מסים.

שי חרמש: יש לנו רק פחות, ויהיה פחות.

שי חרמש: אבל משרד האוצר ושר האוצר יודעים לייצר תוכנית ל-18 חודש.

שי חרמש: חבר'ה, הפלא הזה, האקספרימנט הזה, אם לא היתה לנו מדינה אחת והיתה מדינה spare, הייתי אומר, רק בשביל האקספרימנט של התיאוריה הכלכלית, של המקרו-כלכלה, בואו ננסה ונראה איך זה עובד.

שי חרמש: אבל יש מדינה אחת, והאקספרימנט הזה נופל על ראשם של שבעה מיליוני תושבים.

שי חרמש: אני חושב שהדברים האלה מוקדמים מדי, חפוזים מדי, מסוכנים מדי – – –

ראובן ריבלין: מה אתם דואגים?

ראובן ריבלין: אין כרגע שום בעיה של מגבלת זמן.

ראובן ריבלין: אין שום מגבלת זמן.

שי חרמש: אני משתדל בדיון הזה, שבו אנחנו כבר בסיבוב השני – והשר ארדן, אנו מכינים גם סיבוב שלישי, יש לנו עוד מה לומר – לבוא ולנסות לדבר כלכלה, ולומר שתהיה פה מידה, הייתי אומר – לא אגיד חוצפה, אין בפוליטיקה בכלל חוצפה – אבל עזות מצח לבוא ולהגיד: אנחנו מסוגלים היום להעמיד תוכנית ל-18 חודש.

גלעד ארדן: אבל אפשר לשנות.

שי חרמש: לשנות ודאי, בלי כנסת.

שי חרמש: פה אני עובר לפאזה השנייה, ותודה רבה שהרמת לי כדור להנחתה.

שי חרמש: ממשלת ישראל מבקשת אישור carte blanche מאתנו – 18 חודש, הצבעה אחת, מסגרת תקציב אחת, ואחרי זה יתחילו לשחק בתוכו.

שי חרמש: אותנו לא צריכים במשחק.

שי חרמש: אז אתם בליכוד ויתרתם על המשחק הפרלמנטרי.

שי חרמש: לקחתם חצי סיעה, שמתם במעגל הפנימי, השר ארדן.

שי חרמש: ראשית, אני מברך אותך, כי אתה יודע את דעתי עליך, אבל לא עוסקים בעניינים פרסונליים אלא פוליטיים.

שי חרמש: חצי עברו לפה, עוד אחד עלה לפה, בברכתי המלאה, עוד שניים ממלאים חצאי תפקידים, וראה זה פלא, כנסת ריקה מחברים מסיעת השלטון בוועדות.

שי חרמש: אז מה עושה סיעת השלטון?

שי חרמש: קודם כול, סוגרת את הדיון הפרלמנטרי.

שי חרמש: עכשיו, מחשש שמא ייקלעו לבעיות בוועדות, כבר מתחילות להישמע זמירות שאומרות: חבר'ה, הצעד הבא – משנים את הוועדות; מצמצמים, מכווצים, מקטינים ובלבד שלא תהיה חשיפה.

שי חרמש: יוחנן פלסנר, אני כל כך פגוע מההתנהלות הבלתי-חברית שלך.

שי חרמש: מילא שיריב מפריע לי, אבל אתה?

ראובן ריבלין: אל תהיה אכזרי כלפיו.

משה גפני: מישהו מכם חושב שמישהו מאזין לנאומים האלה?

שי חרמש: אשתי הודיעה לי קודם.

ראובן ריבלין: אני מודיע לך שרבים.

ראובן ריבלין: אין לכם מושג כמה אנשים רואים את הדיונים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: שי, אולי היא לא סומכת עליך – – –

שי חרמש: השר אדלשטיין, אף לא דקה אחת פחות.

שי חרמש: אגב, בהנהלת הסוכנות היהודית – היושב-ראש היה סלי מרידור, אתה זוכר שהיה שר קליטה, הייתי גזבר הסוכנות היהודית.

שי חרמש: באחד הדיונים, היושב-ראש רובי ריבלין, אמרתי: שטח משוחרר לא יוחזר.

שי חרמש: אמר סלי מרידור: גם זה כבר לא נכון.

שי חרמש: ומרגע שגמרתי לדון ולומר את דעתי על התנהלותה של מפלגת השלטון, שהעדיפה להסיע את חבריה למרכז ולהשאיר את הפרלמנט ריק, יש לי כמה מלים – ולא טובות – להגיד לאותה מפלגה שביליתי בה 44 שנה.

שי חרמש: הייתי אומר דבר אחד – כבוד היושב-ראש התחלף.

שי חרמש: היסטוריה ארוכה של פילוגים – חבר'ה, בואו תלמדו קצת פרק בהיסטוריה של תנועת הפועלים.

שי חרמש: יולי, אני רוצה קצת היסטוריה על תנועת הפועלים.

שי חרמש: אני הייתי חבר בה 44 שנה.

שי חרמש: בתקופה הזאת ולפניה ידעה המפלגה הזאת פילוגים ואיחודים.

שי חרמש: רפ"י – מן היסוד; אני הלכתי עם לובה אליאב ופרשנו וחזרנו.

שי חרמש: יוסי שריד יצא, יוסי ביילין יצא, יצאו וחזרו, התחברו ונפרדו, נפרדו והתאחדו, והסיפור – אורכו כאורך הפוליטיקה הישראלית במדינת ישראל.

עתניאל שנלר: חבר הכנסת טיבי, אתה שולט בקדימה, מילא, אבל גם בספסל הממשלה אתה שולט?

עתניאל שנלר: אז אנא בטובכם.

עתניאל שנלר: הוא מדבר על מפלגת העבודה, על ההיסטוריה, על השורשים.

שי חרמש: השר ארדן, יש לי הרגשה שאתה לא מקשיב.

רוני בר-און: תתחשב בזה שאין מקום להסתובב פה, הכול מלא בשולחנות ממשלה.

שי חרמש: אני רוצה לומר לחברי, ובאמת חברי, במפלגת העבודה.

שי חרמש: עשרות שנים של איחודים ופילוגים, אבל בכל איחוד ובכל פילוג היה לפחות רציונל אידיאולוגי.

שי חרמש: לא נפרדו סתם.

גלעד ארדן: רק בכוח הדמוקרטיה.

עתניאל שנלר: מה שאנחנו נעשה – אנחנו אולי נעצור את השעון אם הדברים מפריעים לו לנאום.

עתניאל שנלר: אם לא, אז בואו בבקשה נקשיב.

עתניאל שנלר: אנחנו פוגעים בשורשי תנועת העבודה, בשורשי הציונות, בואו נאזין.

שי חרמש: זה כמו בכדורגל, יהיו חמש דקות נטו.

שי חרמש: אני כבר מודיע – זה נטו.

עתניאל שנלר: זמן פציעות.

עתניאל שנלר: קדימה, בבקשה.

שי חרמש: לכל אורך ההיסטוריה של מפלגת העבודה, עם זכויותיה הגדולות – וזכויותיה גדולות ביותר – תמיד היה צידוק אידיאולוגי.

שי חרמש: גם אם לא היה – היו מספרים.

שי חרמש: היה סיפור, היתה אג'נדה, היה מיתוס, היה אתוס.

שי חרמש: לא סתם נפרדו, לא סתם התאחדו, תמיד היה צידוק אידיאולוגי כלשהו.

שי חרמש: משהו נשבר במהלך האחרון.

שי חרמש: במהלך הזה אותה מפא"י, מערך, עבודה – אגב, ישראל אחת, גם זה היה פעם – ידעה להסביר את הדברים.

שי חרמש: הפעם חצי בפנים חצי בחוץ.

שי חרמש: זה לא פילוג, זה ריסוק.

שי חרמש: כשאתה בא ושואל על מה ולמה, אני אשתמש במונח שבא מעולם התיאטרון של ברטולד ברכט: התקרנפות.

שי חרמש: אין מלה אחרת למה שעשתה מפלגת העבודה אם לא התקרנפות.

שי חרמש: יושבת המפלגה הזאת, שחבריה – – –

רוני בר-און: סלח לי, זה של יוג'ין יונסקו.

שי חרמש: יוג'ין יונסקו, סליחה.

שי חרמש: השר לשעבר, 04:10.

שי חרמש: אם זאת הטעות היחידה שטעיתי, מתנצל.

שי חרמש: יוג'ין יונסקו.

רוני בר-און: ב-04:00 אני מנומס.

שי חרמש: יוג'ין יונסקו, מקבל את התיקון.

שי חרמש: עכשיו אני שואל שאלה פשוטה, ואין מי שעונה.

שי חרמש: ישבתם בממשלה הקודמת.

שי חרמש: נתתם את מלוא תמיכתכם לשתי מדינות לשני עמים; לא נתתם את תמיכתכם – הכתבתם את זה לאלה שבאו ועזבו את הליכוד ובאו וחברו לאותה תפיסה שאתם לחמתם עליה מ-1967.

שי חרמש: ועידת אנאפוליס היתה בברכתכם.

שי חרמש: כל המהלכים המדיניים היו בדרככם.

שי חרמש: וראה זה פלא, גלעד, השר גלעד – – –

גלעד ארדן: מ-1967 הם נאבקו על זה.

גלעד ארדן: ב-1970 יוסי שריד עזב את מפלגת העבודה בגלל מדינה פלסטינית.

שי חרמש: סליחה, מאז עברו מים רבים אפילו בירדן.

שי חרמש: השר ארדן, הם יושבים אתך בממשלה, וקם שר החוץ ואומר: לא היה ולא קיים; ממשלה לא דנה, הכנסת לא אישרה, אין הסכמים, אין התחייבויות.

יריב לוין: לא היתה התחייבות, באמת.

שי חרמש: היתה התחייבות אחת, יריב, לאנשים האלה.

שי חרמש: הם באו לרוני בר-און ולפורשי הליכוד שבאו לקדימה, ואמרו: חבר'ה, אתכם בממשלה, ובתנאי שיש שתי מדינות, ובתנאי שיש משא-ומתן, ובתנאי שיש ויתורים טריטוריאליים, ובתנאי ובתנאי ובתנאי.

שי חרמש: ולפתע חברו לממשלה הנכבדת שלכם, השר ארדן – – –

אופיר אקוניס: על תוכנית אלון עוד לא שמענו פה.

שי חרמש: אנחנו נטשנו את תוכנית אלון, היא כבר מזמן לא קיימת.

אופיר אקוניס: הזכרתי לך ויתורים טריטוריאליים.

אופיר אקוניס: המערך כבר אמרת?

אופיר אקוניס: לא שמעתי את המלה מערך כבר כמה דקות.

רוני בר-און: אמרת שמישהו בא להצטרף לקדימה ודרש שתי מדינות לשני עמים?

אופיר אקוניס: השרה לבני.

שי חרמש: לא.

שי חרמש: באתי ואמרתי שמפלגת העבודה – את הדגל הזה הניפה קרוב מאוד ל-1967.

שי חרמש: וראה זה פלא, קמה ממשלה שמודיעה ככה – – –

אופיר אקוניס: זה מה שאתה אומר על מפלגת העבודה?

אופיר אקוניס: היא לא הניפה את הדגל הזה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חרמש, היא לא הניפה את דגל שתי המדינות ב-1967.

שי חרמש: מהר מאוד אחרי 1967.

גלעד ארדן: הזכרתי לו שב-1970 שריד עזב את מפלגת העבודה.

שי חרמש: יפה מאוד, אבל משנת 1970 עברו כמה?

גלעד ארדן: אני זוכר, כי נולדתי אז.

שי חרמש: אתה לא זוכר, כי נולדת אז.

גלעד ארדן: אני זוכר יותר ממך, מה לעשות?

שי חרמש: מה לעשות, בגילנו מותר לשכוח, אבל לא שכחתי.

גלעד ארדן: אתה לא זוכר את יונסקו.

אופיר אקוניס: שכחת הרבה דברים.

שי חרמש: גלעד ארדן, הם יושבים היום בממשלה הזאת, מקפלים את כל מה שהאמינו בו ואתו הם הלכו לבוחר.

שי חרמש: אתם באים ומצהירים היום שאין מדיניות של שתי מדינות לאום, שאנאפוליס לא קיימת, שבכלל לא נולדה, שבכלל לא אושרה.

שי חרמש: הם יושבים ושותקים.

שי חרמש: שתיקת הכבשים.

שי חרמש: אם זאת לא התקרנפות – אני כבר לא מדבר על שום מונח אחר שמתאים למפלגה שלא התפלגה ולא נחצתה אלא פשוט התרסקה על המצע של בצע כסף, כיסאות, משרות ותקציב ולא יותר מזה.

גלעד ארדן: 44 שנה היית שם.

שי חרמש: סליחה, הייתי 44 שנה, והיום אני שואל לאן היא הגיעה.

שי חרמש: אומר לך דבר אחד, גלעד.

שי חרמש: אני מאחל לכם בילוי נעים אתם, שהות ארוכה אתם.

שי חרמש: נחת רוח מהם לא תקבלו ורוח גבית קרה מחצי ממפלגת העבודה תקבלו גם תקבלו.

שי חרמש: אז אם זאת הבשורה היום, שעברה לאורך כל הדרך עד למה שניצב כרגע בפנינו – אחזור לכלכלה ובזה אני אגמור – אם רוח הנבואה נפלה עליכם ואתם אלה שיודעים לעשות מה ששום כלכלן ובעל תיאוריה כלכלית בעולם לא יודע לעשות, לייצר היום נוסחה, מחויבות של מדינה שלמה ל-18 חודש – אני לא מאמין בזה, אתם לא מאמינים בזה.

שי חרמש: זה תרגיל שכל-כולו נועד לדבר אחד בלבד: לנטרל את בית-המחוקקים מלהתערב לכם בתקציב.

שי חרמש: אם את זה רציתם, אני אשב פה עד 04:00 ועד 16:00 ועד 24:00, ז' נקיים, עד שדבר כזה לא יקום ולא יהיה.

שי חרמש: תודה רבה.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת שי חרמש.

עתניאל שנלר: חבר הכנסת טיבי, האם החלטתם הפעם כמה זמן ידבר הנואם הבא, חבר הכנסת חסון?

אחמד טיבי: מי זה?

עתניאל שנלר: זה חבר הכנסת חסון.

אחמד טיבי: 14 דקות.

עתניאל שנלר: ובכן, חבר הכנסת חסון, היד החזקה, 14 דקות.

עתניאל שנלר: אתה מוזמן להיות כאן.

עתניאל שנלר: אני חושב שראינו את שר החינוך נכנס ליום הלימודים הארוך הזה.

עתניאל שנלר: אדוני, יש לך 14 דקות.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת טיבי, אתה מקפח רק את יוצאי עדות המזרח, אני מבין.

ישראל חסון: אני אומר לך, הקובלנה הראשונה שתוגש לשר לענייני מיעוטים ויוצאי עדות המזרח תהיה על הנושא הזה.

ישראל חסון: אם זה לא יטופל כיאות, נעביר את זה למיקי איתן.

אני מוכן לקשר.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, השר ארדן, אני רוצה לומר לך, לא היית פה בהתייחסות הקודמת.

ישראל חסון: ישבו פה באולם דן מרידור – – –

עתניאל שנלר: שי, גמרת עם תנועת הפועלים, תעבור לבית"ר עכשיו.

שי חרמש: לימדתי קצת את הרוויזיוניסטים.

עתניאל שנלר: אבל עכשיו ישראל רוצה לדבר על ז'בוטינסקי.

יריב לוין: חבר הכנסת חסון, אנחנו רוצים הרצאה על תקציב השב"כ, זה הרבה יותר מעניין.

אופיר אקוניס: ההרצאה של חרמש בעניין מפלגת העבודה לא היתה מאוד מדויקת, בלשון המעטה.

עתניאל שנלר: אנחנו רוצים לאפשר לו להמשיך לדבר.

ישראל חסון: אופיר, אני עומד לומר לגלעד משהו, ונראה אם תצליח בשלוש הדקות הקרובות לעשות מזה היקש גם לגביך.

ישראל חסון: תראה, יצא לי בשלוש שנים האחרונות להכיר מאוד מקרוב, בעבודה מאוד קרובה, את גלעד.

ישראל חסון: אני אומר לך שמלבד היותו אדם שמבין במגרש הפוליטי, אני מצאתי בו – לא, באמת, אני אומר לך את זה – מצאתי בו אדם שיודע לגשת לדברים עם איזו יושרה, ואני אומר לך שגם אלמנטים לא מבוטלים של ערכים, באמת לא מבוטלים.

ישראל חסון: אני אומר לך שאני שמחתי שגלעד הגיע למקום ששם אפשר לומר: דברים שרואים מכאן לא רואים משם.

ישראל חסון: אני שמחתי.

ישראל חסון: אני אומר לך באמת.

יולי יואל אדלשטיין: למקום ההוא גלעד עדיין לא הגיע.

ישראל חסון: השר אדלשטיין, אני אומר לך שאני חושב שהמעבר מתפקיד חבר הכנסת לתפקיד שר הוא באמת לא פחות מהמעבר – ביכולת שלך לראות את הדברים או בצורך שתראה את הדברים בצורה שונה – מהמעבר מתפקיד של שר לתפקיד ראש ממשלה.

ישראל חסון: כל אחד יש לו הזווית שלו.

ישראל חסון: ללא שום ספק, בתפקיד של שר מוטלת עליו אחריות ביצועית כוללת, לאו דווקא על משרדו, בשל היותו חבר בממשלה, בשל השתתפותו בעוד דברים שאני לא צריך להרצות עליהם.

ישראל חסון: קטונתי מלהרצות לגלעד בעניין הזה – וגם לך, דרך אגב, שאני חושב באמת באותה מידה את אותם דברים.

ישראל חסון: אני מופתע מכם שאתם נותנים את ידכם לסל הצעות החוק שמוגשות באופן שהן מוגשות, לאו דווקא – – –

עתניאל שנלר: חבר הכנסת טיבי.

ישראל חסון: השר ארדן, אני באמת מופתע מזה שאתם מוכנים לתת את ידכם לסל של חוקים, שבאמת, עיקר תכליתם הוא להבטיח עיקור של היכולת הפרלמנטרית והבטחה של – – –

עתניאל שנלר: יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת גפני, אני רוצה להזכיר לך שלפני כמה שעות, אתמול, לכשישבת כאן, הקשבת בקפידה לכל מלה, שמא תפסיד איזה דבר קטן שלא תוכל להתייחס אליו מאוחר יותר.

עתניאל שנלר: הנה כי כן, עומד ישראל כאן ומנסה לדבר אליך, ואתה לא מקשיב לכל שיג ולכל שיח.

משה גפני: התייאשתי ממכלול הנושאים שהועלו פה.

עתניאל שנלר: אני אמרתי לך שאני לא בטוח שהתפקיד הוא בגודל הנכון, אבל בכל זאת תשב ותקשיב.

קריאה: אדוני היושב-ראש, נפלה שגיאה בעברית.

קריאה: "לכש" מתייחס לעתיד ולא לעבר.

עתניאל שנלר: נו, אנחנו מדברים על החוק העתידי הזה, אז אם תואיל, לכשתשב, אנחנו נוכל להמשיך.

קריאה: יפה, יפה אמרת.

משה גפני: תהיה הפסקה, אדוני היושב-ראש, לתפילת שחרית?

עתניאל שנלר: בוודאי ובוודאי, גם למנחה מחר, וגם לקראת בדיקת חמץ נעשה הפסקה.

עתניאל שנלר: אל תדאג.

משה גפני: בקשר לבדיקת חמץ נרגעתי, בגלל ששמעתי שיש מחר איזה משחק, אז בדיקת חמץ לא חשובה, אבל המשחק יפסיק את הדיון.

עתניאל שנלר: חבר הכנסת גפני, נוכל להמשיך?

גלעד ארדן: עם כל הכבוד לדמוקרטיה, בר-און לא יפסיד את המשחק.

משה גפני: דמוקרטיה דמוקרטיה, אבל יש משחק.

עתניאל שנלר: בבקשה.

ישראל חסון: ובכן, מאחר שבאמת יש לי ציפיות מכם, אני חושב שהעובדה שאתם נותנים את ידכם – בלי קשר לקואליציה ואופוזיציה – למקבץ כזה של חקיקה שתכליתה לעקר את הפעילות הפרלמנטרית ולהבטיח שרידות שלטונית עד ל-30 במרס 2011, וזו תכליתה; אני אסביר לך למה: משום שהדיון הבא שיהיה רלוונטי יהיה לקראת דצמבר 2010, ואפשר למשוך אותו עד מרס 2011.

ישראל חסון: לפיכך, כשאנחנו מחברים את כל החוקים שאתם מציעים – 65 קולות לאי-אמון, צמצום ועדות, צמצום מספר חברי הכנסת בוועדות – – –

גלעד ארדן: אנחנו עוד לא הצענו.

ישראל חסון: זה כן עולה.

ישראל חסון: גלעד, זה כבר עלה לדיון.

ישראל חסון: אני אומר לך שסך כל החוקים האלה, יכול להיות שהוא מאוד נוח להבטחת משילות כזאת או אחרת בסיטואציה נתונה.

ישראל חסון: זה מאוד רע לתרבות ההתנהלות השלטונית במדינת ישראל.

ישראל חסון: זה מאוד רע גם לכם, כמי שמנסים – ואני חושב שבעבודה קשה וביושר – להתוות סוג של התנהלות פוליטית אחרת, ערכית.

ישראל חסון: אני אומר לכם, אסור לכם – לא לנו במשחק הזה של אופוזיציה-קואליציה – אסור לכם, כמי שבעיני נתפסים כאנשים הגונים, ישרים ומסורים, להשתתף במשחק הזה, ואתם עושים את זה.

ישראל חסון: אתם עושים את זה, ואני לא מבין למה השתיקה הזאת.

ישראל חסון: גלעד, אתה מכיר אותי מספיק טוב.

ישראל חסון: אני לא אתבטא במלים בוטות, אבל זו שתיקה שלא מחמיאה לכם.

ישראל חסון: זו שותפות במשהו שלא מחמיא לכם, שהוא לא נכון לכם, ובטח אם הוא לא נכון לכם הוא לא נכון גם למדינה, והוא לא נכון לשום מסר שאנחנו רוצים להעביר.

ישראל חסון: הוא נכון לדבר אחד: להבטיח עד 30 במרס 2011.

ישראל חסון: זה לא נכון, זו מטרה לא מספיקה.

ישראל חסון: בכל דרך שאני אבחן את הדברים הללו, אתם לא הייתם רוצים להיות חתומים על הדבר הזה.

ישראל חסון: אני יכול להבין את זה שאתם רוצים לקחת את האחריות וללכת אתה עד לאותו תאריך; הדרך שאתם משתמשים בה לא מתאימה לכם, פשוט לא מתאימה לכם.

ישראל חסון: יושבים סביב השולחן הזה אנשים טובים, שאני מעריך אחד-אחד מהם – את רובם יותר, חלקם פחות.

ישראל חסון: אני מאוד לא מעריך את ההתנהלות, אני קורא לזה היהירה, כשאני רואה את הספסלים הריקים של לא מעט מהשותפים שלכם בקואליציה, שלא מוצאים עניין להיות פה אפילו חמש דקות בדיון של לילה שלם, שאני מקשיב לחלק גדול ממנו, ונאמרים פה דברי טעם.

ישראל חסון: זו יהירות.

ישראל חסון: אז גם מגזימים בהצעות, גם עושים את זה בדרך גסה, גם הולכים ביהירות – שאלוהים יעזור לנו.

ישראל חסון: שפשוט אלוהים יעזור לנו בהתנהלות הזאת.

ישראל חסון: לא זה סוג הקברניטים שאתם נוכל לצלוח את התקופה הסוערת הזאת.

ישראל חסון: אני אומר לכם, אני לא חושב שמישהו מאתנו פה מתכוון להירדם בשמירה הזאת.

ישראל חסון: אנחנו פשוט לא נירדם בשמירה.

ישראל חסון: אני חושב שאנחנו שומרים פה גם עליכם.

יולי יואל אדלשטיין: יש ביטוי בלועזית, אדוני היושב-ראש – – –

עתניאל שנלר: נא דברו מתוך התחשבות הדדית, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: השתמשתי בביטוי בלועזית – speak for yourself – – –

עתניאל שנלר: זה פשוט מתוך צער בעלי-חיים דאורייתא.

ישראל חסון: השר אדלשטיין, אם עכשיו לא הייתי נבחר ציבור והייתי יושב בבית – – –

יריב לוין: היית ישן עכשיו.

ישראל חסון: יריב, יכול להיות שאתה היית ישן ויכול להיות שזה מאוד משעשע אותך.

ישראל חסון: אני רוצה לומר לך שאתה נושא היום באחריות ל-20,000 של החודש הזה ול-20,000 של החודש הבא.

אופיר אקוניס: גם ה-20,000 של החודש הבא זה לא – – – אני מאוד מעריך אותך – – –

ישראל חסון: אופיר, תקשיב רגע, לא הבנתם אותי נכון.

ישראל חסון: אני אסביר את עצמי.

ישראל חסון: אני לא טוען שכתוצאה ממעשיכם או ממעשיו של מישהו – גם לא של שר האוצר הקודם – 20,000 איש פוטרו.

ישראל חסון: זה תוצאה של משהו שהוא קצת מעבר לנו.

ישראל חסון: אבל היום אתה נושא באחריות לפתרון – – –

יריב לוין: גם אתם נשאתם – – –

ישראל חסון: יריב, אתה לא מקשיב.

ישראל חסון: יריב, אתה היום, אם תרצה או לא תרצה – תפנים – אתה עכשיו השלטון, ולכן אליך מסתכלים 20,000 האלה שהגיעו למצב – – –

יריב לוין: ומה אתם עשיתם כשהם הסתכלו עליכם עד לפני שבוע?

ישראל חסון: אתה מוכן להקשיב רגע עד הסוף?

ישראל חסון: וכשהם רואים אותך יושב פה מתבדח, וכשהם רואים את האולם הזה ריק, וכשהם רואים את זה שהתורנות פה – אני אומר לך שאנחנו מוסיפים בהתנהגות הזאת לאמון הציבורי בנו, כנבחרי ציבור, בכיוון המינוס, ולא כלום בכיוון הפלוס.

יריב לוין: אתם היחידים שאחראים לכל הקרקס הזה שמתחולל פה.

יריב לוין: זה הכול.

ישראל חסון: יריב, זה פופוליסטי.

ישראל חסון: כולנו אחראים.

יריב לוין: יכול היה להתקיים דיון ענייני שאנשים לא ישבו פה ב-04:00, אלא מקיימים דיון ענייני, יושבים פה שלוש, ארבע שעות ודנים לגופו של עניין, אז זה לא היה נראה כך.

אורית זוארץ: ביקשנו את זה מלכתחילה.

יריב לוין: קודם אתם עושים את זה כדי שב-07:00 תוכלו להגיד שכל הלילה החזקתם את שרי הממשלה ערים, כי מה שחשוב זה שהם ישמעו את הנאומים האלה ולא – – –

אורית זוארץ: מה לעשות?

אורית זוארץ: להיות שר זה לא רק – – –

יריב לוין: לפחות אל תטיפו מוסר.

עתניאל שנלר: אני מציע לתת לישראל להתמודד אתו.

עתניאל שנלר: אני חושב שזה שיח בהחלט מעיר ומעורר.

ישראל חסון: אני חושב שרוב הדוברים שהיו פה דיברו כל אחד מהזווית שלו, כפי שהוא רואה את הנושא הזה, והתייחסו לנושאים.

ישראל חסון: אני לא אומר כל הדוברים, אבל הרוב המכריע של הדוברים.

ישראל חסון: אני אומר לך שלא מתקיים דיון בינינו.

ישראל חסון: אני אומר לך שהאווירה המשועשעת במידה כזאת או אחרת היא אווירה שבעיני – אני אומר לך כאזרח עכשיו, לא כנבחר ציבור, אתה יודע מה?

ישראל חסון: מותר לנו להיות טיפה יותר רציניים בעניין הזה.

ישראל חסון: אני אומר לך שכשאני לא רואה אף אחד ממפלגת העבודה יושב פה, בטח לא מהשרים של מפלגת העבודה יושב פה או מגיע – אתה יודע מה?

ישראל חסון: חרפה.

ישראל חסון: אין לי מלה אחרת.

זאב בילסקי: הם הלכו מהבושה.

ישראל חסון: אני אומר לך שכשבמשך רוב הדיון הערב אין פה נוכחות של המפלגה הקודמת שהשתייכתי אליה, מישראל ביתנו, אתה יודע מה?

ישראל חסון: תעודת עניות.

ישראל חסון: על מה הדיון הערב?

ישראל חסון: אנחנו משחקים על זמן?

ישראל חסון: אנחנו מנסים למנוע – – –

יריב לוין: אתם משחקים על זמן, בוא תגיד את האמת.

יריב לוין: את כל מה שאתה אומר – –

ישראל חסון: יריב, כנראה יש לך בעיה.

יריב לוין: – – אפשר להגיד גם בשלוש שעות, לא צריך יום שלם.

ישראל חסון: לפי דעתי, יש לך בעניין הזה בעיה – סליחה שאני אומר את זה – של הבנה.

ישראל חסון: אני אסביר לך למה.

ישראל חסון: לפי דעתי – יכול להיות שאני טועה – לוקחים פה חוק-יסוד, ולתהליך החקיקה בכנסת יש הרבה מאוד היגיון פנימי.

ישראל חסון: הבנתי את זה בשלוש השנים שאני פה, ולא חשוב ש-20 שנה עסקתי במגע עם הכנסת הזאת כמעט כל שבועיים.

ישראל חסון: לא הבנתי את ההיגיון בתהליך החקיקה.

ישראל חסון: לתהליך החקיקה יש היגיון, ואני אומר לך שכשאנחנו שוברים פה את כל הכלים, טורפים את כל הכללים ומבצעים את מה שאנחנו מבצעים – אתה יודע מה?

ישראל חסון: ראוי שיתקיים על זה דיון גם יומיים; לא שעה, לא חצי שעה, גם יומיים, לא חשוב באיזו תכלית.

ישראל חסון: לא עוברים על זה ככה.

ישראל חסון: אני אומר לך שכשמצפים באופק עוד חוקים שתכליתם לסרבל – אני אשתמש במונח עדין, לסרבל, לא לעקר – את יכולת העבודה הפרלמנטרית, שמע, אנחנו צריכים להישאר פה עוד שני לילות.

ישראל חסון: האמן לי.

ישראל חסון: זה לא כך, זה לא לשרוף זמן.

ישראל חסון: תודה.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל חסון.

עתניאל שנלר: האם חבר הכנסת טיבי כאן?

עתניאל שנלר: הוא איננו בשביל לומר לנו כמה זמן הוא רוצה שידברו.

עתניאל שנלר: אז יעלה ויבוא חבר הכנסת אריה ביבי, עשר דקות.

יולי יואל אדלשטיין: מרכז האופוזיציה אחמד טיבי לא כאן למסור את תשובתו.

זאב בילסקי: עשר דקות, עד שאחמד טיבי יחליט אחרת.

דני דנון: בדעות הם לא רחוקים, ועכשיו גם בעבודה הפרלמנטרית.

עתניאל שנלר: רגע, רגע, אחרי ששמעתי את הדברים האלה אני רוצה לאפס אתכם, אז אני מאפס את השעון.

יריב לוין: – – – איחוד סיעות בין טיבי לקדימה, זה נראה מעניין.

יריב לוין: שתי מדינות, עבודה פרלמנטרית.

עתניאל שנלר: כוחה של אחדות, תלמד – כוחה של אחדות כשאתה בקצוות, לא כשאתה יחד.

דני דנון: גם אחדות אידיאולוגית, אין פה קצוות.

עתניאל שנלר: ודאי שזה אידיאולוגי.

יריב לוין: קצוות זה אריה אלדד וטיבי, אבל קדימה וטיבי זה אחדות אידיאולוגית.

עתניאל שנלר: להסכים על דבר משותף – – –

אריה ביבי: חבר הכנסת דנון, קודם ישבת שם על כיסא אחד השרים.

אריה ביבי: אני מבין שלכולכם יש השאיפות האלה.

אריה ביבי: לך תשב שם כבר, למה לך?

אריה ביבי: במקום 30 יהיו 35–40.

אריה ביבי: זה כבר לא משנה.

אריה ביבי: בשביל משלם המסים זה כבר לא נורא.

יריב לוין: מה עם בית ראש הממשלה, מאיפה זה בא, לא ממשלם המסים?

אופיר אקוניס: הממשלה של קדימה היתה כל כך קטנה, לא ראו אותה.

אופיר אקוניס: לא ראו את ממשלת קדימה, לא היו שרים – – – הוא שכח כמה היא היתה גדולה.

עתניאל שנלר: חבר הכנסת ביבי, התחלת את הנאום שלך?

אריה ביבי: לא, לא.

אריה ביבי: הם מבזבזים את הזמן שלהם.

עתניאל שנלר: בסדר, אנחנו נאפס ונחכה שיהיו מוכנים לשמוע.

עתניאל שנלר: האם אתם מוכנים לשמוע את הנאום של חבר הכנסת ביבי?

אריה ביבי: לא, זה דווקא מעניין אותי.

אריה ביבי: אתה יודע מה, זה מאוד מעניין.

אריה ביבי: מה שאתם אומרים כאן מאוד מעניין.

אריה ביבי: אני אפילו מוכן שאחד מכם יעלה פה לידי ואנחנו נספר סיפורים אחד לשני.

דני דנון: אנחנו מאוד נהנים.

אריה ביבי: גם אנחנו נהנים.

אריה ביבי: יש מישהו שלא נהנה פה?

משה גפני: חבר הכנסת ביבי, יש כאלה שלא נהנים, הם לא נמצאים פה.

משה גפני: אני נמצא, ועוד כמה נמצאים, אבל כולם הלכו.

אריה ביבי: חבר הכנסת גפני, אתה נהנה?

משה גפני: אני נהנה, כן.

משה גפני: במקום לעזור בבית אני נהנה, אבל אני לא בטוח שכולם נהנים.

אריה ביבי: מכובדי, לא שמעתי שבהצעת החוק הזאת שאתם רוצים להביא, יש יחד אתה הצעה שמדברת על הקמת כמה בתי-חרושת בצפון, כמה בתי-חרושת בדרום, על יצירת מקומות עבודה – – –

יריב לוין: כי פשוט עשיתם הכול, השארתם לנו מצב מצוין, ואנחנו לא צריכים לעשות שום דבר.

אריה ביבי: יריב, מספיק דיברת, די.

אריה ביבי: כיבדתי אותך, נתתי לך, לארג'.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ביבי, נא להמשיך.

אריה ביבי: אנחנו קוראים על גזירות של מסים חדשים, עם הבטחות שלא יהיו מסים, והנה מסים חדשים.

אריה ביבי: לא סתם מסים, אלא מסים מהמסכנים.

אריה ביבי: מאלה שעובדים כטייחים, בנאים וכו' וכו', לקחת להם את הביגוד, להטיל מסים על ביגוד שהם מקבלים פעם בשנה, להטיל מסים על גמלה כזאת או אחרת.

אריה ביבי: יש אמרה ברומנית – ואני לא יודע רומנית – אתה פה רומני, כן, אילן?

אריה ביבי: יש אמרה שאומרת: הבית נשרף והסבתא מסתרקת.

אילן גילאון: – – –

אריה ביבי: בבקשה, תרגום סימולטני.

אריה ביבי: זו בדיוק ההתנהגות של הממשלה.

אריה ביבי: הבית נשרף, יש לנו בעיות ביטחוניות מפה עד להודעה חדשה, אם מאירן, אם מהצפון, אם מהדרום, בעיות כלכליות גדושות מאוד, ועל מה אנחנו מדברים?

אריה ביבי: אנחנו באים לבצע מחטף של 24 שעות ולהפר חוק-יסוד של כנסת.

אריה ביבי: תראו לי היכן זה קרה.

אריה ביבי: אני לא מכיר שום מדינה שמחוקקת חוק לתקציב של שנתיים, כל שכן לא ב-24 שעות.

אריה ביבי: אני רוצה לומר לכם, בעבר, בעוונותי הרבים, היו לי גם יחידות, והחלטנו שביחידות יהיה משק סגור.

אריה ביבי: אני לא יודע, יוסי, אם אצלך ביצעת את זה, אבל אני, כשהייתי ראש אכ"א במשטרה, ביצענו את זה, וכשהייתי נציב שירות בתי-הסוהר ביצענו את זה – שכל יחידה יהיה לה משק סגור ואז היא תכלכל את עצמה והיא תסתדר עם עצמה, ואנחנו נותנים לה תקציב בשביל לשבור את הראש.

אריה ביבי: תאמינו לי שהיחידות ישבו וקיימו דיונים של ימים שלמים איך אנחנו נבצע את זה, איך נפרוס את העוגה הזאת שהיא תשרת אותנו ל-12 חודשים.

אריה ביבי: והנה אני בא לכנסת, ומה אני רואה?

אריה ביבי: שיחידה קטנה של 300 איש ביצעה תקציב של שנה, חילקה אותו בשלבים ל-12 חודשים, אבל לפני כן היא עשתה דיון.

אריה ביבי: אנשים ישבו וחשבו איך עושים את זה.

אריה ביבי: לא ביום, לא בשמונה שעות, אלא בכמה ימים.

אריה ביבי: והנה כאן, בכנסת ישראל, ממשלת ישראל מביאה כאן חוק שהוא חוק-יסוד, והיא רוצה שאנחנו נצביע עליו בתוך 24 שעות.

אריה ביבי: וגם לא בתוך 24 שעות – אם האופוזיציה לא היתה מושכת ומדברת על זה, אז זה היה נחתך בתוך ארבע-חמש שעות.

אריה ביבי: אני רוצה לספר לכם סיפור על בדואי שטייל במדבר עם בנו.

אריה ביבי: האבא לקח את הבן על הגמל והתחילו ללכת.

אריה ביבי: בבוקר יצאו, והבן שואל את האבא: אבא, תגיד לי, למה זורחת השמש ממזרח?

אריה ביבי: האבא מסתכל, חושב, חושב, ואומר לו: יא אבני, אני לא יודע.

אריה ביבי: מגיעים צהריים והם על הגמל, השמש יוקדת, והבן מתקרב לאוזן של האבא, הוא אחריו על הגמל, ואומר לו: יא אבא, תגיד לי למה רואים מים כאלה במדבר.

אריה ביבי: האבא חושב, חושב, מסתכל עוד פעם ואומר לו: יא אבני, לא יודע.

אריה ביבי: מגיע הערב, שוב הבן מתכופף לאבא ואומר לו: יא אבא, תגיד לי, למה הדיונות כולן לכיוון מזרח?

אריה ביבי: האבא שוב חושב, מסתכל, ואומר לו: יא אבני, אני לא יודע.

אריה ביבי: מגיעים לנאות המדבר, בערב, לפני השינה, הילד בא לאבא ואומר לו: יא בבא, תגיד לי, השאלות האלה לא מעייפות אותך?

אריה ביבי: אז הוא אומר לו: אם לא תשאל, איך תדע?

אריה ביבי: ואני רוצה לשאול אתכם: אני באמת לא יודע.

אריה ביבי: אני לא יודע איך מביאים חוק כזה היום, ואני צריך להצביע עליו, ואני, בעצם, מההדיוטות, לא מבין כלום.

אריה ביבי: לא מבין במה שאתם הבאתם.

אריה ביבי: גם כל הערימות האלה, אני לא אוכל לקרוא אותן אפילו אם אני ארצה, בזמן הנתון הזה – – –

קריאה: – – –

אריה ביבי: היות שאנחנו לקראת ערב פסח, יש עשר מכות.

אריה ביבי: אז לחוק הזה, אני חושב, אי-אפשר לקרוא לו כמכה אחת, זה הקומבינה?

אריה ביבי: שהקואליציה מקמבנת את הכנסת?

אריה ביבי: אפשר לקרוא לו "מחטפינה"?

אריה ביבי: שהקואליציה חוטפת את חוק-היסוד הזה?

חיים אורון: אפשר לקרוא לו: בומבולינה.

קריאה: – – –

אריה ביבי: שלוש, אפשר לקרוא לו "רמסטינה"?

אריה ביבי: שעם החוק הזה רומסים את הכנסת?

אריה ביבי: או, מכובדי, אפשר לקרוא לו "מסחרינה"?

אריה ביבי: שעושים "מסחרה" מהעבודה?

אריה ביבי: או אפשר לקרוא לו "מכרטינה", שהם מכרו הכול בגלל תפקידים, או "כיסאולוגיה", שהכול בגלל הכיסא?

אריה ביבי: לא נעים לי, אבל אולי אפשר לקרוא לו "חרטולוגיה".

נחמן שי: מאיזו מלה זה?

אריה ביבי: אבל המכה התשיעית, מכובדי, המכה התשיעית שהביאו עלינו היא החושך, החושך של החוק הזה, שמכניס את כל הכנסת הזו לחושך.

אריה ביבי: והמכה העשירית, מכובדי, זאת מכת הבכורות.

אריה ביבי: שזה החוק הבכור שמביאים לכנסת, שהממשלה מביאה לכנסת.

אריה ביבי: זאת בעצם המכה העשירית.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, אני לא רוצה לעמוד פה ולספור את השניות שנשארו לי.

אריה ביבי: אני מוותר לכם עליהן.

אופיר אקוניס: תודה רבה, נדיבות לבך עכשיו תהיה שם דבר בתולדות הכנסת השמונה-עשרה, מכיוון שהיו לך שבע שניות.

אופיר אקוניס: תודה רבה, חבר הכנסת ביבי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת עתניאל שנלר, בבקשה.

עתניאל שנלר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני דווקא רוצה להעיר הערה לחבר הכנסת יריב.

עתניאל שנלר: תראה, הדיון כאן חשוב, אבל חשוב הרבה יותר לדון על התקציב באמת.

עתניאל שנלר: ועל מה הדיון כרגע?

עתניאל שנלר: הדיון הוא על זה שאתם לא מאפשרים לנו לדון על התקציב האמיתי בבוא היום.

עתניאל שנלר: אז לא יהיה.

עתניאל שנלר: אני חושב שאתה לא יכול להתפלא מדוע רוצים לנצל כל דקה ודקה, אולי נצליח להשחיל משהו, כל עוד מותר לאופוזיציה לומר איזו מלה או שתיים.

עתניאל שנלר: ולכן, זו בעצם תשובה מאוד פשוטה.

עתניאל שנלר: תראו, שאלתי אתמול – אתם זוכרים, כשהתחלנו בחוק הזה, בתחילת-תחילת הדיונים, אתמול, שאלתי: מה רוצה לעשות הקואליציה?

עתניאל שנלר: אמרו לי: תשמע, דבר קטן.

עתניאל שנלר: לא הרבה.

עתניאל שנלר: באמת, דבר קטן, חוק קטן, משהו טכני.

עתניאל שנלר: פטור מחובת הנחה, בהתחלה, קריאה שנייה וקריאה שלישית, דבר קטן.

עתניאל שנלר: שאלתי: זה תקציב?

עתניאל שנלר: אמרו לי: לא, מה פתאום?

עתניאל שנלר: לא עוסקים כאן בתקציב.

עתניאל שנלר: זו רק פרוצדורה שולית, דבר קטן, דיון קצר.

עתניאל שנלר: כשלי אומרים שהדבר הוא דיון קצר או דבר קטן, אני מתחיל לפחד.

עתניאל שנלר: כי כנראה הם רוצים להסתיר משהו.

עתניאל שנלר: הדבר מזכיר לי סיפור שאתם בטח מכירים, מהחוכמה שנמצאת גם בתלמוד וגם מופיעה בכתבים הערביים.

עתניאל שנלר: פתגם שרוצה לדבר על הדבר הקטן והמסוכן יותר, או היקר יותר – כמה הוא עולה, הדבר הקטן הזה.

עתניאל שנלר: המחטף, כמה ביוקר הוא יעלה לנו.

עתניאל שנלר: ובכן, מספרים שלפני קום המדינה, באחת השנים, היתה בצורת קשה.

עתניאל שנלר: ובטבריה היה איזה פלאח.

עתניאל שנלר: הפלאח הזה לא היה לו גרוש על הנשמה, ורצה לדעת – איך אני מתפרנס.

עתניאל שנלר: מה יעשה?

עתניאל שנלר: בא לאשתו, אמרה לו אשתו: תשמע, אין ברירה.

עתניאל שנלר: אנחנו מגדלים כאן שני כלבים, לך, קח את הכלבים, תמכור אותם לאנגלים, אולי לשמירה או למשהו כזה, ותביא כמה גרושים הביתה.

עתניאל שנלר: טוב, אמר הפלאח, מה באמת אעשה עם הכלבים עכשיו?

עתניאל שנלר: אין על מה לשמור, אין לי לא עזים ולא כבשים ולא שדות, ובצורת.

עתניאל שנלר: הלך והביא את שני הכלבים האלה לאנגלים.

עתניאל שנלר: אומר לו האנגלי: כמה אדוני מבקש על הכלבים?

עתניאל שנלר: הוא אומר לו: על הכלב הזה, האד'א כלב, אני רוצה חמש לירות.

עתניאל שנלר: והוא אומר לו: האד'א, כלב אל-זע'יר?

עתניאל שנלר: יעני, קטן, כמה אתה רוצה על הקטן יותר?

עתניאל שנלר: אמר: אני רוצה על הכלב הקטן עשר לירות.

עתניאל שנלר: אמר לו: אבל יא חביבי, הכלב הגדול חמש לירות והקטן עשר לירות?

עתניאל שנלר: אמר לו: בטח.

עתניאל שנלר: הגדול הוא כלב, הקטן הוא כלב בן-כלב.

עתניאל שנלר: זו הזהירות הגדולה מהדברים הקטנים, שמנסים למכור לך ככה, את הדברים הקטנים.

עתניאל שנלר: אז אל תמכרו חוק קטן.

עתניאל שנלר: זה דיון על חוק התקציב, ושנתיים – לאן מדינת ישראל הולכת.

עתניאל שנלר: לאן היא הולכת.

עתניאל שנלר: אז זה דיון חשוב ביותר, חשוב ביותר.

עתניאל שנלר: אדוני היושב-ראש, בסוף נמצא את עצמנו כולנו, כמדינה – כי זו לא קואליציה או אופוזיציה, התקציב הוא של כולנו, של המדינה שלנו – נמצא שכולנו נצא קירחים מכאן ומכאן.

עתניאל שנלר: תקציב, בסופו של דבר, כתקציב ארוך, יהיו בו גזירות.

עתניאל שנלר: מה יקרה כשיהיו בו גזירות?

עתניאל שנלר: הציבור יכעס.

עתניאל שנלר: יכעס על מי?

עתניאל שנלר: על הממשלה, לטובת העניין.

עתניאל שנלר: יכעס.

עתניאל שנלר: טוב, אז לא הצלחנו.

עתניאל שנלר: אז הציבור כועס, אבל לפחות יש תקציב טוב.

עתניאל שנלר: אבל אתם יודעים שהוא לא יהיה, כי אתם יודעים שאתם לא יודעים לצפות מה באמת יהיה, אז תבקשו תיקוני תקציב ותבקשו שינוי בתקציב, ותוספות תקציב.

עתניאל שנלר: אז עוד פעם נצא קירחים מכאן ומכאן.

עתניאל שנלר: מי יצא קירח מאוד?

עתניאל שנלר: אני ממש – לבי לבי, מעי מעי חמרמרו.

עתניאל שנלר: הרי כתוב בעיתון – וזה הרי מייד, זה מובן מאליו, הרי זו האמת, הם מנהלים אותנו – כתוב שיהיה קיצוץ בתקציב הביטחון.

עתניאל שנלר: מי יקצץ בתקציב הביטחון?

עתניאל שנלר: יובל שטייניץ, חברי וידידי הטוב, שר האוצר, שאתי היה עכשיו שלוש שנים בוועדת חוץ וביטחון, ונלחמנו על כל אגורה שחוקה, ובעיקר על מה שצריך להיות בשנה הבאה, בעזרת השם – אני יודע איזה צרות ייפלו עלינו?

עתניאל שנלר: ולצדו, שר הביטחון יצטרף לקיצוץ בתקציב הביטחון, ואנחנו נשב בשקט, אפילו לדבר לא נוכל.

עתניאל שנלר: אולי נישן בלילה, אולי לא נישן, מתוך דאגה.

עתניאל שנלר: הרי זה – הם הולכים עם זנב בין הרגליים, אבל זה לא הם, זה אנחנו, המדינה.

עתניאל שנלר: טוב, מילא הביטחוניסטים; יש שמה היגוי, אלופים – אני מכבד אותם, לכן אני אומר את זה; רמטכ"ל לשעבר, אלופים מכובדים לשעבר – הם ודאי ייתנו גיבוי, אולי במלל, להסבר למה אין תקציב לביטחון.

עתניאל שנלר: אבל יבוא עיני הסנדק – של הממשלה, התכוונתי; לא התכוונתי לשום דבר בשום ארץ אחרת – יבוא ויקצצו לו.

עתניאל שנלר: איך כתוב?

עתניאל שנלר: הקפאה של העלאת שכר במגזר הציבורי, הורדת שכר בדרג הציבורי הבכיר, ביטול הטבות לעובדים, ימי חופשה, דמי הבראה, תוספת ביגוד.

עתניאל שנלר: חבר'ה, הוא הולך לפרק אתכם.

עתניאל שנלר: אתם מפרקים את כל הרעיון הסוציאליסטי, את רעיון העובדים.

עתניאל שנלר: אז תפסידו מזה.

עתניאל שנלר: אז איך אומרים ביידיש?

עתניאל שנלר: "שוואיה שוואיה", לאט לאט.

עתניאל שנלר: למה לרוץ בלי לחשוב?

עתניאל שנלר: רפורמה במס – – –

קריאה: – – –

עתניאל שנלר: אה.

עתניאל שנלר: זו הבשורה, שכחתי.

עתניאל שנלר: אני מתנצל.

עתניאל שנלר: ממש שכחתי.

עתניאל שנלר: הרפורמה במס.

עתניאל שנלר: טוב, נקפיא אותה, כי צריכים הכנסות, למען השם.

עתניאל שנלר: איפה ההכנסות?

עתניאל שנלר: אז מה יצא מהחיפזון הזה?

עתניאל שנלר: מה יצא?

עתניאל שנלר: תצאו קירחים מכאן ומכאן.

עתניאל שנלר: אתה יודע, זה מזכיר לי את הסיפור – עוד סיפור קטן שכולם מכירים – על חנה ומנה.

עתניאל שנלר: בטח אתם מכירים.

עתניאל שנלר: אותו סיפור על שתיים – היה בדואי, היו לו שתי נשים.

עתניאל שנלר: אבל לבדואי הזה היה זקן, ובזקן היו לו שערות לבנות ושערות שחורות – ככה, בגיל העמידה, לא כמונו, אין לנו כבר – היה לו שחור ולבן.

עתניאל שנלר: אמרה האשה הצעירה: אני אוציא לו את השערות הלבנות, כך שצרתי, זאת הזקנה, תגיד: מה אני, חולה, זקנה, אצא עם צעיר?

עתניאל שנלר: ותעזוב אותו.

עתניאל שנלר: אמרה השנייה: אני אוציא לו את השערות השחורות, כי אני זקנה.

עתניאל שנלר: מה, הוא יהיה צעיר אתי?

עתניאל שנלר: שיישאר עם הזקן הלבן.

עתניאל שנלר: הלכה זו מרטה את זה, הלכה זו מרטה שם, למחרת קם, לא היה לו זקן, לא שחור ולא לבן.

עתניאל שנלר: זה מה שיקרה עם התקציב שלכם.

עתניאל שנלר: תמרטו אותו, כי אין תקציב, כי אין כסף, תמרטו אותו, תמתנו את הרפורמות.

עתניאל שנלר: זה מה שיקרה, לא יעזור.

עתניאל שנלר: אני אומר עוד פעם: זה לא אתם, מה זה אתם?

עתניאל שנלר: זו המדינה שלי כמו שלכם.

עתניאל שנלר: מה, זה משחק של סיפורים?

עתניאל שנלר: לא, זה סיפור של החיים שלנו.

עתניאל שנלר: אז מה החיפזון?

עתניאל שנלר: מה קרה?

עתניאל שנלר: הכנסת תבקר – שומו שמים והאזיני ארץ.

עתניאל שנלר: בכלל, מי שאוהב לעשות מחטפים, בסוף הולך יחף.

עתניאל שנלר: מי שמנסה לקבל את הכול כאן ועכשיו – חוץ מזה שיש לי ספקות לגבי כושר שיפוטו.

עתניאל שנלר: כל אדם ואדם – בעיקר ילד וילד, כי שחור-לבן זה רק ילדים או, לא עלינו, אלה שבדרך החוצה – אדם נורמלי רואה את הדברים בצורה ראויה.

עתניאל שנלר: לא רוצה את הכול.

עתניאל שנלר: הוא מבין: אני אעביר תקציב 2009.

עתניאל שנלר: רוצים טווח ארוך, רב-שנתי?

עתניאל שנלר: תפאדל.

עתניאל שנלר: תשימו גם את התקציב הרב-שנתי.

עתניאל שנלר: אבל מה, באמת, הדברים של היום-יום – נאשר אותם, יהיה עוד דיון בשנה הבאה.

עתניאל שנלר: אני לא רוצה להכביר מלים כי הזמן אוזל, ואני רוצה לבקש מכם: אנא, תיזהרו לא להישאר יחפים, אנשי הקואליציה והממשלה.

עתניאל שנלר: אל תישארו יחפים או בלי יכולת לשאת את הנטל הגדול.

עתניאל שנלר: ואסיים בסיפור קטן, יפה, של אותו חנין – לא חבר הכנסת חנין – זה סיפור על הנעל.

עתניאל שנלר: נעל קלה זה ח'וף.

יולי יואל אדלשטיין: אבל זה צריך להיות על שתיים, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: כי היה על שני כלבים ועל שתי נשים.

עתניאל שנלר: אז אני אספר לך על זוג נעליים.

יולי יואל אדלשטיין: זה בסדר.

עתניאל שנלר: אה.

עתניאל שנלר: האד'א הוא.

עתניאל שנלר: צדקת.

עתניאל שנלר: צדקת.

עתניאל שנלר: ובכן, הלך בדואי אחד, בא לחנין, וביקש ממנו לקנות זוג נעליים – –

יולי יואל אדלשטיין: או.

עתניאל שנלר: – – אבל עמדו ולא הסתדרו ביניהם.

עתניאל שנלר: זה בכה וזה בכה, לא מסתדרים.

עתניאל שנלר: התחילו להעליב אחד את השני.

עתניאל שנלר: אני קואליציה, אופוזיציה, התחילו להעליב אחד את השני.

עתניאל שנלר: אמרו: ואללה, עכשיו נסדר אותו.

עתניאל שנלר: טוב, התייאש הבדואי, שלא קנה בסוף את הנעל.

עתניאל שנלר: וחנין היה חכם.

עתניאל שנלר: הוא אמר: ככה?

עתניאל שנלר: נראה אותך.

עתניאל שנלר: לקח חנין את הנעליים והלך בדרך, והשליך את הנעל האחת בדרך.

עתניאל שנלר: המשיך הלאה והשליך את הנעל השנייה בהמשך הדרך.

עתניאל שנלר: בא הבדואי, שיצא מצוברח מהשוק, התחיל לרכוב לביתו, לאוהל.

עתניאל שנלר: הנה הוא רוכב, ופתאום הוא רואה נעל אחת שהוא רצה לקנות – ואללה, מתנה משמים, הביאו לי את הנעל.

עתניאל שנלר: ירד, לקח את הנעל.

עתניאל שנלר: המשיך לרכוב.

עתניאל שנלר: אחרי כמה זמן ראה את הנעל השנייה.

עתניאל שנלר: עצר את החמור, לקח את הנעל – טעיתי בסיפור.

עתניאל שנלר: על הנעל הראשונה הוא אמר: חבל, לא לקחתי אותן, והשאיר אותה שם.

עתניאל שנלר: המשיך וראה את הנעל השנייה.

חיים אורון: אולי מההתחלה?

חיים אורון: – – –

עתניאל שנלר: לקח את הנעל השנייה – לא, אין לי זמן לחזור על הסיפור.

אופיר אקוניס: לא, ממש אין לך זמן.

עתניאל שנלר: אין לי זמן לחזור על הסיפור.

אופיר אקוניס: נכון.

עתניאל שנלר: ראה את הנעל השנייה, לקח את הנעל השנייה, אמר: אקשור את החמור ואלך לקחת את הנעל הראשונה.

עתניאל שנלר: קשר את החמור והלך להביא את הנעל הראשונה.

עתניאל שנלר: בינתיים הגיע חנין, לקח את החמור שהיה קשור שמה, ואותו בדואי בא בלי החמור עם שני זוגות הנעליים לאוהל שלו.

עתניאל שנלר: אמרו לו: מה הבאת?

עתניאל שנלר: את הנעל במקום חמור?

עתניאל שנלר: זה מה שיקרה לכם בתקציב.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

עתניאל שנלר: בסוף תישארו גם יחפים וגם בלי יכולת לשאת את משא הקואליציה.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שנלר, תודה רבה.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת אורית זוארץ, בבקשה.

אופיר אקוניס: מאיפה כל הסיפורים האלה?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ציון פיניאן ביקש לשמוע על טבריה.

אופיר אקוניס: הוא יכול לשמוע אולי בסבב הבא, או בדיון על התקציב שיהיה בעוד – מתי זה יהיה?

אופיר אקוניס: יושב-ראש הקואליציה, מתי זה יהיה?

אופיר אקוניס: לקראת אמצע יוני?

אופיר אקוניס: מה היה שם?

קריאה: – – – בקריאה ראשונה.

אופיר אקוניס: אוקיי.

אופיר אקוניס: אז הוא ישמע את הסיפורים בדיון על התקציב.

אופיר אקוניס: כלומר, לא בדיון הזה.

יולי יואל אדלשטיין: – – –

אופיר אקוניס: כן, כן.

אופיר אקוניס: זכאי חבר הכנסת פיניאן לשמוע את כל הסיפורים.

אופיר אקוניס: אולי חברת הכנסת זוארץ יש לה סיפורים, אז נשמע גם כן.

זאב אלקין: יחד עם כל עם ישראל – – –

אופיר אקוניס: אין על זה ויכוח.

אורית זוארץ: לצערי הרב, אתה יודע, המציאות עולה על כל דמיון, אז לא צריך לספר סיפורים.

אורית זוארץ: צריך רק להסתכל על מה שקורה כאן ולהבין לאן הגענו ולאן הידרדרנו.

אורית זוארץ: אפרופו מפלגת – "העבודה" קראתם לה?

אורית זוארץ: אני חושבת שזו מפלגת "אבודה".

אורית זוארץ: אז אולי אפשר לבקש איזה שינוי שם, כדי שבאמת מישהו יוכל לעזור להם למצוא את הדרך.

אופיר אקוניס: נעשה על זה דיון מיוחד.

אורית זוארץ: כן.

אורית זוארץ: אחרי שתיישרו פה את השיפוע.

אורית זוארץ: אתם חזקים בחלקים האלה.

אופיר אקוניס: השיפוע לא שייך אלינו, גברתי.

אורית זוארץ: אה, אתה סגן יושב-ראש.

אורית זוארץ: עם כל התארים האלה.

אורית זוארץ: אפשר לבקש כזה תג שם?

אורית זוארץ: זה לתואר – – –

אופיר אקוניס: זה תואר מ-1948.

אורית זוארץ: כי זה עובר כל כך מהר, ואנחנו לא מספיקים לעכל מה הולך פה.

אופיר אקוניס: זה דווקא לא תואר חדש, סגן יושב-ראש הכנסת.

אורית זוארץ: לא, זה באמת – – –

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: רק למען הדיוק ההיסטורי.

אורית זוארץ: בהצלחה – –

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: בבקשה, חברת הכנסת זוארץ.

אורית זוארץ: – – באתגר.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך.

אורית זוארץ: אז אני, ברשותכם, רוצה לדבר על האיום האסטרטגי.

אורית זוארץ: והאיום האסטרטגי הוא לא רק האיום שמאיים על הקיום שלנו כמדינה דמוקרטית מבחוץ.

אורית זוארץ: האיום האסטרטגי נמצא כאן, בתוך החלל הזה.

אורית זוארץ: יד אחת פוגעת בחוקי-יסוד והיד השנייה – השותפה המרכזית, טבעית, לא טבעית – פוגעת בהסכמים או מבטלת אותם במחי-יד, והתהליך הזה מסוכן.

אורית זוארץ: התהליך הזה צריך להדליק נורה אדומה אצל כל אחד ואחת מאתנו, אזרחי מדינת ישראל, ולכן שלחו אותנו הנה.

אורית זוארץ: לא לדאוג רק לטובתנו האישית, לכיסא הפרטי שלנו, לתיק שלנו, לעוזר שלנו, לסגן שלנו, אלא באמת לנושאים המהותיים שמדינת ישראל נדרשת לעסוק בהם.

אורית זוארץ: גם הסוגיה הכלכלית, שצריך לטפל בה בצורה שקולה ואחראית, וגם הסוגיה המדינית-הביטחונית – ולא בפרץ אמירות, הצהרות והתנהלות שאין מאחוריהן שום חשיבה, לדעתי, ואין כאן אחריות של נבחרים שאמורים לייצג את העם.

אורית זוארץ: שאלו כאן החברים מה עשתה הממשלה הקודמת כדי להתמודד עם המשבר הכלכלי.

אורית זוארץ: אז ברשותכם, אני, ככה, בתחילת דרכי היתה כאן ישיבה, וכולנו קיבלנו את נייר העמדה שהוכן על המשבר הכלכלי העולמי, השלכותיו על ישראל והיערכות הממשלה אליו – מיום כ' באדר.

אורית זוארץ: זה היה קצת לפני שהממשלה שבה אתם שותפים התחילה את פעולתה, ואני יכולה להפנות אתכם, ואני יכולה גם להקריא כמה נושאים שנגעו בהם.

אורית זוארץ: ואם הייתם קוראים קצת את החומר – –

ציון פיניאן: הנייר סובל הכול.

אורית זוארץ: – – שקודמיכם הכינו, אז אולי היה לכם בסיס כלשהו להתדיינות בפרק זמן יותר קצר מאשר – 100 וכמה ימי חסד אתם מבקשים?

אורית זוארץ: ככה, אה, 100?

ציון פיניאן: לא מבקשים שום ימי חסד.

אורית זוארץ: אוקיי.

אורית זוארץ: לא, אני מדברת על הדיון על הנושא הכלכלי.

אורית זוארץ: כמה זה?

אורית זוארץ: זה כל פעם 100 – – –

קריאה: – – –

אורית זוארץ: 106.

יריב לוין: אמר לך השר לשעבר בר-און שכל יום מהימים האלה הוא – – –

אורית זוארץ: אז הייתם קוראים קצת, ואם אתם רוצים איזו מדיניות ארוכת טווח, ואתם מדברים על רציפות בכל מה שקשור לשלטון, אז לא יזיק לכם, וזה גם לא יפגע בכבודכם – אני חושבת שרק יוסיף, בעיקר לחברי הכנסת החדשים, שאולי לא ממש בקיאים במה שנעשה פה קודם.

אורית זוארץ: אז אני אתייחס לתשתיות.

אורית זוארץ: הממשלה אישרה את הגדלת ההרשאה להתחייב, במסגרת תקציב המדינה, בהיקף של 10 מיליארדי שקלים, לטובת ביצוע פרויקטים בתחום התשתית.

אורית זוארץ: דוגמה אחת שיכולתם לאמץ.

אורית זוארץ: באמת, אפשר היה לאמץ אותה ולהמשיך הלאה, לקדם את הנושאים האלה.

יריב לוין: – – –

אורית זוארץ: מדובר בפרויקטים רבים בתחום סלילה ושיפוץ כבישים, סלילת קווי רכבת, פיתוח פרויקטים בתחום התיירות ופרויקטים נוספים.

אורית זוארץ: ואפשר לפנות גם לאתר של משרד האוצר וככה לקרוא, לעיין, לפני שאתם רצים עם כל מיני בקשות וכל מיני ניסיונות לשנות כאן חוקי-יסוד כדי לקבל עוד פרק זמן קצר.

אורית זוארץ: אנחנו הבנו מהסשן הקודם – והתייחסתי לכך בדברי, ללחץ שבאמת מר נתניהו מצוי בו, והקושי שלו, בעצם, לאשר תקציב, אפילו לחצי שנה.

אורית זוארץ: אז הוא מוכן לקבע תקציב כל עוד יש לו איזו קואליציה שתיתן מענה על כל אותם נושאים שאף אחד בינתיים לא ראה או שמע מה הוא בדיוק מתכוון לקדם, פרט לקיצוצים.

אורית זוארץ: פרט לקיצוצים, את זה כולנו ראינו.

אורית זוארץ: אנחנו גם שבעים מ-2003; כיהנתי אז כסגנית ראש מועצה ואנחנו באמת חווינו את הקיצוצים.

יריב לוין: מי היה ראש הממשלה אז?

אורית זוארץ: חווינו את הקיצוצים בכל תחומי החיים, זה באמת הצד החזק שלו.

אורית זוארץ: הצד החזק שלו זה קיצוצים.

יריב לוין: אבל מי היה ראש הממשלה?

אורית זוארץ: עכשיו אני אמשיך הלאה, לגבי האשראי.

אורית זוארץ: תמשיכו לקרוא.

אורית זוארץ: הרחבת הקרן והלוואות לעסקים קטנים.

אורית זוארץ: אולי באמת צריך לתת את הדעת לעסקים קטנים, ואיך אנחנו ככנסת וגם כממשלה אחראית – שרובם כנראה עסוקים בדברים אחרים – איך אפשר לעזור לכל אותם אנשים, ואתה, מר ציון פיניאן, דואג לפריפריה, גם המפעלים וגם העסקים וגם העובדים – ולא ממש שמענו התייחסות, לא בדברים ולא במסרים ולא בפרסומים, אלא ניסיון – – –

ציון פיניאן: עוד חמש שנים תשפטו אותנו.

אורית זוארץ: הלוואי שתצליחו, אבל הדרך הזאת מובילה לאבדון.

אורית זוארץ: אנחנו נמשיך עם קרן יצואן בודד, לעזור לאנשים לעסוק ביצוא.

אורית זוארץ: מיסוי, כל מה שקשור לשוק ההון, ודברים נוספים – אתם יכולים לקרוא.

אורית זוארץ: מי שרוצה, אני מוכנה להעביר לו הלאה.

אורית זוארץ: לאשר תקציב בתוך תוכנית רב-שנתית אפשר גם לשנה אחת.

אורית זוארץ: ואנחנו כאן לא ראינו שום אופק ושום חשיבה לתקציב רב-שנתי, אלא – קודם כול תנו לנו לשרוד, אנחנו כבר איכשהו נתכנן משהו.

אורית זוארץ: ככה זה נראה.

אורית זוארץ: בעיני זה עגום, זה מבזה אותנו, זה מבזה אתכם, זה לא רציני, זה לא ענייני.

אורית זוארץ: אפשר היה להעביר את אותו חוק בצורה מוסכמת, לדון בחוק הזה בצורה מעמיקה.

יריב לוין: למה אתם מסכימים?

אורית זוארץ: בוא נפתח את זה לדיון, אבל לא לסאגה הזאת שמתרחשת כאן.

יריב לוין: למה אתם מסכימים?

אורית זוארץ: יכולנו לדון על זה בצורה מסודרת ולהעביר את כל הנושא הזה בצורה מסודרת דרך הוועדות.

יריב לוין: כל היום הזה, מ-09:30, לא הצעתם הצעה קונסטרוקטיבית אחת.

אורית זוארץ: אבל אתם מנצלים את העובדה שאין ועדות ומנסים לעשות מחטפים.

אורית זוארץ: ולכן אנחנו נעמוד כאן יום-יום ושעה-שעה, ונשקף לציבור במדינת ישראל את פרצופה האמיתי של הממשלה.

אורית זוארץ: אין תוכניות, אין חשיבה לטווח ארוך, אין כלום, אין שום דבר.

יריב לוין: איך את יודעת שאין תוכניות?

אורית זוארץ: זה מה ששמענו, קיצוצים.

יריב לוין: שר האוצר הציג תקציב.

יריב לוין: איך את יודעת שאין תוכניות?

אורית זוארץ: כרגע שמענו, קיצוצים, זה מה שאתם מוציאים לתקשורת, לא אני.

אורית זוארץ: ולכן, אנחנו נמשיך להיות התקווה והאופק – –

יריב לוין: איזו תקווה?

אורית זוארץ: – – למדינה אחרת ולהתנהלות מתוקנת של חברי כנסת, שעומדים כאן על המשמר ולא נותנים להתנהלות הזאת לעבור בשקט.

יריב לוין: כמו בימי ההתנתקות.

אופיר אקוניס: תודה רבה, חברת הכנסת זוארץ.

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים לחבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה.

אופיר אקוניס: אתה מוכן, אדוני?

אופיר אקוניס: אתה מוכן, ערני, בבקשה לדוכן.

אופיר אקוניס: אפשר להגיד כבר בוקר טוב לנואמים החדשים?

מוחמד ברכה: מזמן.

אופיר אקוניס: זאת אומרת שמחר זה ערב פסח, לא מחרתיים.

אופיר אקוניס: אז להתחשב, אדוני, גם חבר הכנסת ברכה, להתחשב בצורכיהם של חברי הכנסת היהודים שרוצים לחגוג את ליל הסדר.

אופיר אקוניס: בבקשה.

אופיר אקוניס: אני מבקש את זה מכולם, דרך אגב.

שלי יחימוביץ': שלא לדבר על אלה מאתנו שצריכות לבשל.

אופיר אקוניס: נכון, אכן כך.

אופיר אקוניס: בעניין הזה, אינני יודע לבשל, אני יודע לאכול.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, ראשית אני רוצה להביע הערכה, לא לחברי הכנסת שממלאים את תפקידם באולם, זה טבעי; אני רוצה להביע הערכה לעובדי הכנסת, שמחזיקים אתנו עד השעות האלה, במיוחד הקצרניות.

מוחמד ברכה: אני יודע שכמה מהן לא החזיקו עד עכשיו, אנחנו יודעים שאתן ממלאות תפקיד חשוב, אבל לילה כזה – לבי אתכן, עם כל עובדי הכנסת שמחזיקים עד השעה הזאת.

אופיר אקוניס: אני מרשה לעצמי לצרף את כל חברי הכנסת לדברי הפתיחה שלך, חבר הכנסת ברכה, ברשותך.

מוחמד ברכה: אתה תצרף את כל חברי הכנסת גם לדבר הנוסף, להבדיל אלף אלפי הבדלות.

אופיר אקוניס: לזה אני לא יכול להתחייב.

אופיר אקוניס: אני לא יכול להתחייב לדבר הבא.

רוני בר-און: תראה את הכיסאות הריקים, השולחן הריק של הממשלה.

אופיר אקוניס: יש שני שרים, אדוני, אתה התעוררת בזה הרגע ויש פה שני שרים.

אופיר אקוניס: הבחנתי שנמנמת, אבל יש שני שרים באולם.

יולי יואל אדלשטיין: יש שלושה שרים, אבל בר-און חלם שהוא שר.

אופיר אקוניס: איפה השר השלישי?

אופיר אקוניס: אתה מתכוון לשר לשעבר?

יולי יואל אדלשטיין: הוא חלם שהוא עדיין שר.

אופיר אקוניס: אה, הוא חלם שהוא עדיין שר.

אופיר אקוניס: שר החינוך נכנס, אני לא ראיתי, סליחה.

אופיר אקוניס: אדוני שר החינוך, לא ראיתי, הסתכלתי על הצד הימני כאן, לא ראיתי את הצד השמאלי.

אופיר אקוניס: אני מתנצל, שר החינוך, לא הבחנתי בכניסתך, שלושה שרים.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש לא מסתכל בצד שמאל.

אופיר אקוניס: נכון.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

מוחמד ברכה: אני גם מקווה ואני בטוח שכולם יצטרפו לדבר השני – אמרתי להבדיל – שליחת תנחומים לעם באיטליה לנוכח רעידת האדמה שגבתה קורבנות רבים והרס רב.

מוחמד ברכה: לבנו, לבי – לבנו, אני מקווה, של כולנו – אתם.

מוחמד ברכה: אני גם רוצה להביע מכאן רגשות הזדהות עם משפחה שיושבת בכאבול בגליל, משפחה של חברי ד"ר אמין חמאדה, שבנו נעדר עד השעה הזאת, ואני מאוד מקווה ומייחל, שמהר ככל האפשר יקבלו בשורות טובות, שהוא בריא ושלם, ושיחזור להוריו.

ציון פיניאן: מצטרפים לתקווה.

אופיר אקוניס: מצטרף לחבר הכנסת פיניאן, שמצטרף גם לנושא השני, אנחנו מצטרפים כולנו לנושא השני שלך.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גם בנושא השלישי אני מקווה שנהיה בדעה אחת.

מוחמד ברכה: בעוד חודש וכמה ימים יבוא האפיפיור לביקור בארץ, והוא יערוך את המיסה המרכזית בנצרת.

מוחמד ברכה: אני חושב שהבחירה שלו בנצרת היא טבעית ומובנת מאליה בתור העיר הקדושה השלישית, לצד ירושלים ובית-לחם, לנצרות.

מוחמד ברכה: ואני רוצה שנביע ברכה וקבלת פנים טובה כלפי הביקור החשוב הזה.

מוחמד ברכה: אבל לא מבלי לומר לממשלה שהיא חייבת להעביר את הכספים שכבר התחייבה עליהם הממשלה הקודמת.

מוחמד ברכה: זה לא נושא פוליטי, שלא יכול לעבור מממשלה לממשלה.

מוחמד ברכה: יש הכנות קדחתניות בעיר נצרת, שנעשות בניצוחם של ראש העיר וסגנו, ראש העיר ראמז ג'ראיסי, וסגנו עלי סלאם – – –

ציון פיניאן: מי השר האחראי?

מוחמד ברכה: סטס מיסז'ניקוב, שר התיירות, והוא יושב-ראש ועדת השרים שנקבעה אתמול לטפל בביקור.

מוחמד ברכה: לכן הבקשה – אני מקווה שזה בשם כולנו – להעביר את התקציבים על מנת להכין את הביקור הזה בצורה הראויה והמתבקשת, על-פי תוכניות שאושרו על-ידי הממשלה ועל-ידי העירייה.

מוחמד ברכה: הדבר הרביעי, וכאן אני חושב שלא כולם מסכימים: אני חושב שהאלמנטים שהובאו בנאומו של נשיא ארצות-הברית אובמה בביקורו בטורקיה אתמול, בעצם שלשום – אני כבר לא יודע, שלשום, אתמול – האלמנטים האלה הם אלמנטים חשובים, מראים על מחויבות, שאני מקווה שתהיה ממשית, לתהליך השלום וליסודותיו.

מוחמד ברכה: כמובן, כשציפי לבני ואובמה מדברים על שתי מדינות לשני עמים, זה לא כמו כשאני מדבר על שתי מדינות לשני עמים, וגם המפלגה שלי, שבעצם חרתה על דגלה זה שנים רבות את הססמה הזאת.

מוחמד ברכה: אבל בכל אופן, המחויבות הזאת חשובה מהקולות שבוקעים מהממשלה, שמתנכרים ומתכחשים ליסודות של תהליך שלום.

מוחמד ברכה: אני חושב שהדבר היותר-חשוב בדבריו של אובמה בימים האחרונים הוא לאו דווקא הדיבורים בנושא של הסכסוך הפלסטיני אלא הדברים שהוא אמר בנושא של שלום העולם ועל שאיפתו ליצור מצב של פירוק העולם מנשק להשמדה המונית, מנשק גרעיני.

מוחמד ברכה: אני מקווה באמת שהכוונות האלה הן כנות, אבל אין ספק שההצהרות האלה הן חשובות ביותר.

מוחמד ברכה: אם מחברים את הדבר הרביעי שאמרתי לדבר השני על רעידת האדמה, רעידת אדמה מול נשק השמדה המונית שנעשה בידי אדם, אנחנו יכולים לראות כמה הסכסוכים מתגמדים מול איתני הטבע ומול הסכנות המאיימות על שלום העולם באמת.

מוחמד ברכה: אם מישהו ישאל מה הקשר בין נושא דיוננו לבין מה שאני אומר, זה בדיוק הקשר.

מוחמד ברכה: זה בדיוק הקשר, שהממשלה הזאת, כמו קודמותיה אבל ביתר שאת – הן עדיין מנסות להוביל תהליכים שמדברים על שלום אבל ללא שלום, ללא מחויבות ליסודות השלום האמיתי, המבוסס על נסיגה מלאה מהשטחים הכבושים, 67', והקמת מדינה פלסטינית שבירתה ירושלים המזרחית לצד ישראל.

מוחמד ברכה: אני חושב שזאת הערובה לא רק לצדק בין העמים, אלא זאת גם ערובה לצדק בתוך העמים.

מוחמד ברכה: כשמדינת ישראל תפנה את תקציביה המיועדים להתנחלויות ולמלחמה ולהתחמשות לרווחת האזרחים, אני חושב שאז אנחנו נגיע למשוואה הנכונה.

מוחמד ברכה: ומה שקורה במשך עשרות שנים כאן

מוחמד ברכה: במדינה הוא שכל הזמן מנסים אותו הדבר: מה שלא מושג בכוח מושג ביותר כוח, ואנחנו תקועים ושקועים באותה ביצה ובאותה שלולית דם ובאותה שלולית טרגדיה ששני העמים משלמים את מחירה.

מוחמד ברכה: אני באמת לא רוצה לעשות את מאזן האימה, אבל אין ספק שהעם הפלסטיני משלם את המחיר הגבוה ביותר.

מוחמד ברכה: דווקא אלברט איינשטיין הוא שאמר פעם: השיגעון הוא לנסות את אותו הדבר פעם אחר פעם ולחשוב שתקבל תוצאה שונה.

מוחמד ברכה: וכאן מתעקשים עם השיגעון הזה, לנסות את התוקפנות ואת האיומים ואת המלחמה ואת החימוש ואת ההתחמשות, ולחשוב שמזה יצא משהו טוב.

מוחמד ברכה: לא יוצא מזה משהו טוב, לא יצא.

מוחמד ברכה: ומי שרוצה לעשות כלכלה שהיא נקייה מפוליטיקה – יש חברים, חברי כנסת שעמדו כאן על הדוכן ואמרו, אנחנו באמת מדברים על כלכלה ללא פוליטיקה או ללא מניעים פוליטיים.

מוחמד ברכה: אין דבר כזה, אין יצור כזה.

מוחמד ברכה: אין כלכלה לשמה, אין כלכלה שהיא לא כלכלה פוליטית.

מוחמד ברכה: מי שהיה צריך ללוות את מסע ההכתרה של בנימין נתניהו ביום שלישי שעבר וראה את בעלי ההון, שבלטו גם ביציע וגם במזנון, ראו את מי הוא משרת, משרת את ההון הזה, שמרוויח גם מעסקאות נדל"ן וגם מסחר בין-לאומי וגם מעסקאות נשק.

מוחמד ברכה: מטבע הדברים, אם אלה הם החברים שלך, אז אנחנו יודעים בדיוק מי אתה, בנימין נתניהו, ויודעים בדיוק לאן הממשלה שלך מובילה.

מוחמד ברכה: אז הוא יודע, ראש הממשלה יודע, שעכשיו הוא יכול לנצל שעת כושר של הקמת הממשלה, כשיש מחויבות קואליציונית ואין בקיעים בתוך הממשלה ובהתנהלותה בתוך שבוע.

מוחמד ברכה: ואז הוא רוצה למצות את תוחלת החיים של הממשלה – של קרוב לשנה וחצי או יותר, שנתיים פחות רבע – ודרך כך לקנות יציבות שלטונית על-ידי מחטף פרלמנטרי, וזה מה שקורה כאן.

מוחמד ברכה: אין לזה שום נגיעה לטובת האזרחים, כי היום יינתנו הבונוסים להון הגדול, תוך עסקה מפוקפקת עם ההסתדרות, ואחר כך, כשהמצב יידרדר, יתחילו לזרוק פירורים לאנשים, או אפילו לא יעשו את החובה המינימלית הזאת – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ברכה, אתה עברת את הזמן.

מוחמד ברכה: אני מסיים, אדוני.

אופיר אקוניס: תודה.

מוחמד ברכה: – – – ולזרוק פירורים, אפילו בלי לטרוח לעשות זאת, ולחשוב – למשל, למשל, 6 מיליונים לעמותות שמנהלות בתי-תמחוי, ולהפוך את הארץ לבית-תמחוי אחד גדול.

מוחמד ברכה: הדבר שאנחנו עומדים בפניו היום, כל היום וגם אתמול, הוא בעצם מבצע לקניית השלטון, ולא לייצוב, לא הכלכלה ולא הפוליטיקה.

מוחמד ברכה: דרושות כלכלה אחרת ופוליטיקה אחרת.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חנא סוייד – לא נמצא.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת דב חנין – גם לא נמצא.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת עפו אגבאריה, בבקשה.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אומנם זה הנאום, לא הנאום הראשון אלא ההופעה הראשונה שלי בעת תקציב, כי אני חבר כנסת חדש, ואף פעם לא שמעתי כל כך הרבה דיונים בשעות הבוקר המוקדמות, אבל האמת היא, תהיתי לעצמי מדוע צריך להעביר את התקציב לשנה וחצי ולא לארבע שנים, למשל?

עפו אגבאריה: כי הקדנציה אמורה להיות ארבע שנים.

ציון פיניאן: ותשעה חודשים?

עפו אגבאריה: אז עוד יותר, אז למה לא לארבע שנים ותשעה חודשים, למה רק לשנה וחצי?

ציון פיניאן: זה רעיון טוב, צריך לחשוב עליו.

עפו אגבאריה: אולי תאמץ את הרעיון?

ציון פיניאן: זה רעיון טוב, צריך לחשוב עליו.

עפו אגבאריה: אבל כנראה מי שחשב על זה, חושב שזאת תוחלת החיים של הממשלה שהוא חושב עליה, וכנראה היא לא תאריך ימים, לא ארבע שנים ולא ארבע שנים ותשעה חודשים.

עפו אגבאריה: אני חושב שהוא גם קצת נבהל מתוצאות הבחירות, התחיל לחפש את השותפים, ואז מצא את מפלגת העבודה.

עפו אגבאריה: כולם פה אמרו שמפלגת העבודה זה עלה תאנה.

עפו אגבאריה: דרך אגב, אני חושב, למה עלה תאנה?

עפו אגבאריה: הרי חוה נתנה לאדם תפוח, לא תאנה.

עפו אגבאריה: אז למה היה צריך עלה תאנה?

עפו אגבאריה: בכל הציורים רואים שם עלה תאנה, אף שזה לא הפרי שהיה קיים בגן-עדן.

מוחמד ברכה: בערבית משתמשים בעלי תותים.

עפו אגבאריה: ורק א-תין ביכולו.

מוחמד ברכה: ורק תות.

ציון פיניאן: תות, תות שדה.

מוחמד ברכה: לא תות שדה, תות עץ.

ראובן ריבלין: תות עץ, תות שדה זה שיח, הוא מדבר על תותים של עץ.

ראובן ריבלין: דרך אגב, מאוד דומים העלים.

מוחמד ברכה: ורק תות.

מוחמד ברכה: לא תות שדה, תות עץ.

מוחמד ברכה: זה עלים רחבים, של עץ.

מוחמד ברכה: יש שני סוגים, יש אדומים ויש לבנים.

עפו אגבאריה: לא מאוד דומים, עלה התות הוא עגול וגדול, זה כמו לב.

עפו אגבאריה: אבל לעלה התאנה יש שלוש לשונות, כאשר הלשון האמצעית גדולה יותר.

עפו אגבאריה: אני חושב שהלשון האמצעית של עלה התאנה הזה, שנקראת מפלגת העבודה, היתה פגומה ונפלה.

ראובן ריבלין: לא נראה לי שמפלגת העבודה – לא בתנ"ך ולא בקוראן.

ציון פיניאן: זה בטעות.

עפו אגבאריה: שם אין מפלגת העבודה, אבל מכנים את מפלגת העבודה עלה תאנה.

עפו אגבאריה: מה שאני רוצה להגיד, שאם הלשון האמצעית נפלה, תאר לעצמך, איך יכול להיות כיסוי למי ששם את עלה התאנה הזה?

עפו אגבאריה: זה דבר שמאוד חורה לי.

דוד רותם: לא הבנתי.

מוחמד ברכה: הוא נהנה כל כך מזה שמדברים על מפלגת העבודה שהוא רוצה לשמוע את זה שוב ושוב.

עפו אגבאריה: תראה את הציורים של כל מיני ציירים ותראה איך זה נראה.

עפו אגבאריה: התחלתי לדבר בשעה כזאת כי אני נזכר באנשים שיוצאים עכשיו לעבודה, מהכפרים, במיוחד באזור ואדי-עארה, שאני מתגורר בו, רוב-רובם פועלים, הרוב המכריע, שיוצאים לעבודות באזור נתניה, תל-אביב ופתח-תקווה וכל האזורים האלה.

עפו אגבאריה: אם תבואו בשעה כזאת, יש פקק אחד גדול כדי לצאת מאום-אל-פחם או מערערה או מכל האזורים האלה כדי להשתלב בתנועה בכביש 65, כאשר הציר הזה כל כך חיוני וכל כך עמוס, מחבר את צפון הארץ למרכזה.

עפו אגבאריה: אף-על-פי שכל הממשלות הקודמות אמרו שיעשו שם מחלפים, אף אחד לא עושה.

עפו אגבאריה: השאלה שלי, האם בתקציב הנוכחי, שהולכים לקצץ בו כל כך הרבה, האם יהיו לנו המחלפים האלה?

עפו אגבאריה: והפועלים המסכנים שבאים להשתכר 200–250 שקלים בתל-אביב, לחזור ולשלם מסים, ולחזור אחרי יום עבודה כזה – הם חייבים לצאת בשעה כזאת, כי אחרת הם יאחרו.

עפו אגבאריה: אם הם יאחרו בעוד חצי שעת שינה בבית, הם יאחרו שעה וחצי לעבודה.

עפו אגבאריה: אז האם האנשים האלה הם הראשונים שיסבלו מהקיצוצים ומהתקציב שהולך להיות בממשלה הבאה?

דוד רותם: לא יורידו מחלפים.

עפו אגבאריה: מחלפים לא יבנו, אנחנו רוצים שיעשו.

ראובן ריבלין: כביש 65 הוא כביש איום, כמעט בלתי אפשרי.

דוד רותם: אני רוצה להבין, והממשלות הקודמות עשו שם מחלפים?

עפו אגבאריה: לא.

עפו אגבאריה: אני אומר, הבטחות היום, אבל אני לא רואה שהממשלה הזאת תעשה עם הקיצוצים.

עפו אגבאריה: אם אתה מבטיח, אני אפרסם את זה, שדוד רותם מבטיח לעשות את המחלפים האלה, בסדר?

מוחמד ברכה: מה אכפת לו, בשעה הזו הוא יכול להבטיח.

עפו אגבאריה: הוא ישן, אבל המסכנים לא ישנים.

דוד רותם: גם אני מסכן, לא ישן.

עפו אגבאריה: בעבודתי הקודמת הייתי רופא.

עפו אגבאריה: זה מזכיר לי את התורנויות הקשות שעשיתי בבית-חולים בימים אלה.

עפו אגבאריה: מיותר להזכיר את השכר שהשתכרנו עבור תורנויות כאלה, של 24 שעות ו-48 שעות.

עפו אגבאריה: זה מגוחך.

עפו אגבאריה: אני נזכר בימים האלה של לפני הפסח, מי היו התורנים בבתי-החולים?

עפו אגבאריה: הרופאים הערבים והרוסים.

עפו אגבאריה: לרוב עשינו שם את ליל הסדר, לפעמים היה צריך מניין ולשבת עם האחיות ועם הצוות לעשות סדר, אף-על-פי שאנחנו לא כל כך הבנו את זה, לא אני ולא הבחורים הרוסים – – –

אורי אריאל: אתה השלמת מניין?

עפו אגבאריה: אני השלמתי מניין, ולא אכפת לי.

אורי אריאל: כמו כל יהודי.

עפו אגבאריה: לא כמו יהודי.

עפו אגבאריה: אני אומר, איך אומרים ביידיש, אלוהים זה בשביל כולם.

מוחמד ברכה: איך אומרים את זה ביידיש?

עפו אגבאריה: זה מה שרציתי להגיד לו.

עפו אגבאריה: טוב, אני לא אגיד.

מוחמד ברכה: תגיד, למה לא?

ראובן ריבלין: איך אומרים ביידיש, אלוהים הוא – – –

עפו אגבאריה: זה אני לא יודע, ביידיש, שאלתי אותו איך אומרים.

עפו אגבאריה: אחרי כל הדברים האלה, שגם האחיות וגם הרופאים עבדו קשה ועשו את ליל הסדר בבית-החולים, בסוף החודש אני רואה את התלושים שלהם ומה הם משתכרים, מה עוד, שאין להם, לא רק משכורות, אין להם תנאים ואין להם אפילו שר בריאות.

עפו אגבאריה: הרופאים והאחיות צריכים לבקש שר בריאות.

עפו אגבאריה: ממשלה מנופחת כזאת שמחלקת כל כך הרבה כספים – 9 מיליונים לכל שר, 30 שרים – אין שר בריאות.

עפו אגבאריה: כאילו הבריאות זה לא דבר חשוב במדינה הזאת.

עפו אגבאריה: איך אומרים – "אל-עקל א-סלים באל ג'סם א-סלים", אם הגוף בריא אז גם הנפש בריאה.

ראובן ריבלין: נפש בריאה בגוף בריא.

עפו אגבאריה: אז מדוע לא להשקיע גם בזה?

עפו אגבאריה: לא חבל?

עפו אגבאריה: אי-אפשר לחשוב גם על זה?

עפו אגבאריה: דבר אחרון, רציתי לברך את מר נתניהו על זה שבזמן האחרון הוא חילק 6 מיליונים לעזרה לאנשים לפני החגים.

ציון פיניאן: לעמותות.

עפו אגבאריה: לעמותות.

ראובן ריבלין: למגזר השלישי.

עפו אגבאריה: לאיזה מגזר?

ראובן ריבלין: למגזר השלישי.

עפו אגבאריה: המגזר השלישי והשני, 6 מיליונים, זה דבר מבורך.

עפו אגבאריה: אני חושב שהיה יכול להיות קצת יותר, אבל הייתי רוצה לראות, האם לפני החגים של המוסלמים או דתות אחרות, האם גם שם הוא היה עושה מחוות כאלה?

עפו אגבאריה: האם אפשר לעשות מחוות כאלה?

עפו אגבאריה: אני רואה שבתוך הקואליציה הזאת יש גם הרבה דת.

עפו אגבאריה: אנשי דת יכולים, בשבילם זה מצווה לעשות בכל מקום, זה יכול להיות צעד טוב, לעמותות של המגזר הערבי, שתהיה להן האפשרות הזאת, לעשות את המחווה הזאת מצד הממשלה הנדיבה הזאת, שמצד אחד יכולה לעשות כאלה דברים מבורכים, מצד שני, להשלים את הברכה ולהשלים את המצווה שהם עושים.

עפו אגבאריה: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לך, חבר הכנסת אגבאריה.

ראובן ריבלין: עכשיו, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

ראובן ריבלין: אם אתה עייף, אני לא אכריח אותך, רק אם אתה רוצה.

ג'מאל זחאלקה: בטוח רוצה.

ג'מאל זחאלקה: בוקר טוב, כבוד היושב-ראש, בוקר טוב לכולם.

ראובן ריבלין: בוקר טוב ומבורך.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא ישנו כל הלילה והבוקר הפציע או יפציע עוד מעט.

ג'מאל זחאלקה: השחר מפציע, לא הבוקר.

ג'מאל זחאלקה: שאלתי את עצמי, ואני מצפה שאנשים רבים ישאלו אותנו, האם היה כדאי לערוך את ליל השימורים הזה ואת הדיון אל תוך הלילה עד הבוקר כאשר התוצאה ידועה מראש?

ג'מאל זחאלקה: כאשר בעצם – ובואו נהיה גלויים – לא מתנהל כאן דיון.

ג'מאל זחאלקה: זה חד-צדדי.

ג'מאל זחאלקה: האופוזיציה מדברת, היושב-ראש נותן לנו לשחרר קיטור, עוד ועוד ועוד, לתקוף את התקציב.

ג'מאל זחאלקה: האם זה היה כדאי?

ג'מאל זחאלקה: אני שש שנים בכנסת, ערכנו דיונים רבים, ואני חושב שזה דיון חשוב, כי הוא מעביר מסר לממשלה ולקואליציה וגם לציבור.

ג'מאל זחאלקה: אם מהדיון וליל השימורים הזה יצא שאנחנו הדלקנו נורה אדומה על מה שצפוי בתקציב שהממשלה מכינה לנו, מכינה לאזרחים, אז עשינו את מלאכתנו.

ג'מאל זחאלקה: לא הייתי נשאר כאן כל הלילה אילולא הייתי אזרח מודאג, מודאג מכך שמלאכת הכנת התקציב נתונה בידיים הלא-נאמנות של מר בנימין נתניהו ושל ממשלתו.

ג'מאל זחאלקה: אני שמעתי את שר האוצר מדבר.

ג'מאל זחאלקה: והיה אפשר לחשוב, ומסתובבים כל מיני דברים בכנסת, בגלל המשבר הממשלה תעשה כך וכך וכך וכך.

ג'מאל זחאלקה: לא שמעתי מילת תוכן אחת משר האוצר.

ג'מאל זחאלקה: הוא לא אמר מה כוונותיו, כאילו מדובר בתוכנית סודית, אפילו מה עקרונות כוונותיו.

ג'מאל זחאלקה: הוא יכול להגיד, עקרונית אנחנו רוצים להשקיע בתשתיות, עקרונית הכיוון שלנו ככה, לצמצם.

ג'מאל זחאלקה: שום דבר, נאום טכני לחלוטין שאין בו בשר.

ג'מאל זחאלקה: עצמות יבשות, אבל יבשות לגמרי.

ג'מאל זחאלקה: ומכאן אני מגיע למסקנה, ואין לי אפשרות אלא לחזור למה שאנחנו יודעים.

ג'מאל זחאלקה: היות שלא נאמר שמשנים את המדיניות, או יותר נכון, אני לא רוצה לטעות, משנים או מתאימים את המשנה החברתית הכלכלית, אז היא נשארה כמות שהיא.

ג'מאל זחאלקה: זו מסקנה לוגית סבירה.

ג'מאל זחאלקה: האדם הסביר יחשוב שאם אני לא קם, עולה לדוכן ומצהיר שאני משנה את עמדתי בנושא מסוים – סימן שנשארתי בעמדה הקודמת.

ג'מאל זחאלקה: לא רק עמדה, אלא מעשה קודם.

ג'מאל זחאלקה: כי מר בנימין נתניהו לא רק שהחזיק במשנה שלו, אלא ניסה ליישם אותה במציאות.

ג'מאל זחאלקה: ומה שהוא עשה ב-2003 היה ניצול ציני של המשבר הכלכלי – והיה משבר כלכלי – כדי לערוך שינויים מבניים במשק, כדי ליישם את משנתו הניאו-ליברלית, הקיצונית, כדי לקצץ בקצבאות הילדים, בתקציבי האיזון לרשויות המקומיות, ועד היום הרשויות המקומיות סובלות מזה, כדי לפגוע בדמי האבטלה ובשאר השירותים של מדינת הרווחה.

ג'מאל זחאלקה: הוא ניצל את המשבר כדי להרוס את המבנה של מדינת הרווחה.

ג'מאל זחאלקה: ועכשיו, במשבר הזה אפשר לטפל בכמה אופנים.

ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, הוא קיצץ גם למעסיקים, אבל הוא קיצץ במסים של המעסיקים אז בעלות של 6–7 מיליארדי שקל.

ג'מאל זחאלקה: מתנה.

ג'מאל זחאלקה: ואם אני קורא נכון חלק מההדלפות – לא דברים שנאמרו במפורש אבל הדלפות – על כיווני המחשבה של השר, השר-על הכלכלי ושר הכלכלה או האוצר בפועל, הכוונה היא לקצץ במסים גם למעסיקים, לבעלי ההון; הכוונה היא לערוך מה שקרוי קיצוץ רוחבי בתקציב, ואנחנו יודעים בדיוק במה זה יפגע.

ג'מאל זחאלקה: ראינו סדרה של קיצוצים בתקציב החינוך בממשלה שעברה; לא בממשלה הזאת, בממשלה שלפניה.

ג'מאל זחאלקה: 16 קיצוצים בזה אחר זה, שדרדרו את החינוך בצורה מאוד חמורה.

ג'מאל זחאלקה: במשבר הנוכחי יש כמה אפשרויות לטפל, ויכול להיות שאפשר לעשות דברים טובים דווקא בגלל המשבר.

ג'מאל זחאלקה: למשל, בעתות משבר נהוג במדינות רבות להשקיע דווקא בתשתיות.

ג'מאל זחאלקה: איך הממשלה יכולה, איך אומרים, להזרים כסף למשק כדי להפעיל אותו, כדי להגדיל את כוח הקנייה, כדי להניע את גלגלי הכלכלה מחדש?

ג'מאל זחאלקה: אחד האינסטרומנטים זה השקעה בתשתיות.

ג'מאל זחאלקה: אפשר להשקיע המון בתשתיות.

ג'מאל זחאלקה: יש בארץ אזורים שלמים שסבלו מהזנחה של עשרות שנים.

ג'מאל זחאלקה: מצב התשתיות בכי רע.

ג'מאל זחאלקה: אז זו הזדמנות.

ג'מאל זחאלקה: מספיק, כבוד היושב-ראש, שאתה תיכנס במכונית שלך לעיר; לא לכפר נידח, לעיר כמו טייבה, מרכז הארץ.

ג'מאל זחאלקה: באמצע, במרכז העיר יש רחובות לא סלולים, ולא אחד ולא שניים, שלא לדבר על מדרכות, שלא לדבר על תוכניות לספרייה עירונית שקיימות עשרות שנים ולא בונים אותה.

ג'מאל זחאלקה: אז בבקשה, עכשיו זו ההזדמנות להשקיע בתשתיות; ולא בהתנחלויות, דרך אגב.

ג'מאל זחאלקה: אפשר לשפר את רמת התחבורה.

ג'מאל זחאלקה: לא להזרים את הכסף דווקא לעשירים.

ג'מאל זחאלקה: ליצור מקומות עבודה.

ג'מאל זחאלקה: אבל אני רואה במו-עיני מה יעשה מר ביבי נתניהו.

ג'מאל זחאלקה: הוא ימשיך במדיניותו, והוא עקשן בנושא הזה, כי זו המשנה הסדורה שהוא מאמין בה, כי ככה הוא חושב.

ג'מאל זחאלקה: כי הוא אומר שהכלכלה תצליח.

ג'מאל זחאלקה: התוצאות החברתיות – זאת תוצאה שלא התכוונתי אליה.

ג'מאל זחאלקה: אבל הוא מעלים עין ממנה, הוא יודע, יש מי שיספר לו, אם הוא מתייעץ עם הכלכלנים הנכונים, שמדיניות כזאת יכולה להוביל לקטסטרופה חברתית.

ג'מאל זחאלקה: זה עיקר הוויכוח שלנו, כבוד היושב-ראש, אנשים שיושבים כאן לא בגלל עניין טכני.

ג'מאל זחאלקה: ולמה אנחנו עומדים?

ג'מאל זחאלקה: כי אנחנו מנהלים קרב בלימה נגד המדיניות הצפויה ואנחנו רוצים להבטיח שהנזקים החברתיים הצפויים ממדיניותו של מר ביבי נתניהו יהיו קטנים ככל האפשר; למזער את הנזק הצפוי ממנו או ממדיניותו.

ג'מאל זחאלקה: אחד המכשירים החשובים ביותר למזעור הנזק הוא שיהיה דיון בתקציב ולא לתת לו מנוחה – יכין תקציב לשנה וחצי ויגיד לנו ביי ביי, אלא תקציב לשנה הזאת, בתקווה שחלק מהקואליציה יתמרד נגדו.

ג'מאל זחאלקה: אגיד לך דוגרי.

ג'מאל זחאלקה: ואם לא ירצו, האנשים יאהבו את הכיסאות שלהם, הציבור שלהם ילחץ עליהם, ואז אולי אפשר, לקראת דצמבר, לבטל חלק מהגזירות שהוא מפיל עלינו ועל האזרחים.

ג'מאל זחאלקה: ואת זה אנחנו רוצים למנוע ועל זה הוויכוח האמיתי.

ג'מאל זחאלקה: זה הוויכוח האמיתי.

ג'מאל זחאלקה: הוא אומר: תן לי לעבוד שנה וחצי, ואני אומר: לא, אני לא סומך עליך.

ג'מאל זחאלקה: אני מאמין שהוא יעשה מה שהוא אמר כל הזמן.

ג'מאל זחאלקה: ומשנתו החברתית ידועה.

ג'מאל זחאלקה: הוא מתגאה בזה שהוא תאצ'ריסט, רק יש הבדל בינו לבין מרגרט תאצ'ר, דרך אגב.

ג'מאל זחאלקה: מרגרט תאצ'ר, המדיניות שלה הגדילה את מעמד הביניים; הוא הרס את מעמד הביניים.

ג'מאל זחאלקה: למה זה קרה ככה?

ג'מאל זחאלקה: זה סיפור שקשור בכך שהמדיניות שלו היתה הרבה יותר קיצונית מהמדיניות של מרגרט תאצ'ר.

ג'מאל זחאלקה: לכן כשיש משבר, זו לא גזירה מהשמים שהשכבות החלשות הן שישלמו את המחיר.

ג'מאל זחאלקה: אפשר לטפל במשבר ודווקא לעזור לשכבות החלשות לשפר תשתיות ושירותים אצלן, וזה בידי הממשלה.

ג'מאל זחאלקה: כשאנחנו רואים היום שהאבטלה – הסימנים מראים שעשרות אלפי אנשים נפלטים משוק העבודה, צריך מהר מאוד לייצר מקומות עבודה חדשים.

ג'מאל זחאלקה: צריך לעזור לעסקים הקטנים שלא יתמוטטו.

ג'מאל זחאלקה: צריך תוכנית חירום אמיתית ולא תוכנית חירום שתנסה לנצל את המשבר כדי להרוס את מדינת הרווחה כמטרה של ביבי נתניהו, מטרה אסטרטגית שלו.

ג'מאל זחאלקה: הוא רואה בזה את הייעוד שלו.

חיים אורון: גם זה מטרה אסטרטגית?

חיים אורון: יש לו כל כך הרבה אסטרטגיות – – –

ג'מאל זחאלקה: אתה יודע שזה האסטרטגיה שלו.

ג'מאל זחאלקה: אתה יודע שיש לו תפיסת עולם מאוד ברורה, תפיסת עולם מוכחת, אילו נזקים היא יכולה להמיט – דווקא במצב של המשבר הגלובלי היום הוא עדיין מאחרוני האנשים בעולם שמחזיק בדעות כמו שלו.

ג'מאל זחאלקה: במשק האמריקני הממשלה מתערבת בצורה כל כך חזקה בכלכלה, והוא כל הזמן עלה לדוכן ודיבר על אי-התערבות נוסח הליברליזם של המאה ה-19.

ג'מאל זחאלקה: צמצום תפקיד המדינה, הסרת אחריות בצעד אחר צעד, אבל בכיוון אחד וברור.

ג'מאל זחאלקה: זה המאבק שאנחנו מנהלים, וליל השימורים שלנו בא לתת אות אזהרה, להדליק נורה אדומה ולהגיד: ביבי נתניהו, עצור.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו רוצים וחייבים ליצור דעת קהל נגד המדיניות הזאת, דעת קהל שתתמוך בכך שהמשבר הכלכלי יטופל כך שהנזק יהיה מינימלי לשכבות החלשות ולא לגלגל את המשבר עליהן.

ג'מאל זחאלקה: זה תפקידנו, זו משימתנו וזה ייעודנו, לכך נבחרנו, ואנחנו ננהל את המאבק הזה, והלילה הזה אני גאה שחברי הכנסת עמדו במשימה, ואנחנו נמשיך להיאבק עד שנצמצם או אפילו נכשיל את מדיניותו של מר ביבי נתניהו.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת זחאלקה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד טיבי.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת יחימוביץ, גם את בין המסתייגים, יש לך הסתייגות דיבור.

שלי יחימוביץ': הסרתי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מבקש מחברי הכנסת להסתכל במסך מולם, מסך החדשות, תחת סוכנות הידיעות "נענע", ואקרא בקול רם את הכתוב: חג שמח, סגר הוטל על יהודה ושומרון.

אחמד טיבי: זאת הידיעה.

אחמד טיבי: תגידו, זה החג שלכם?

אחמד טיבי: חג שמח, סגר הוטל על יהודה ושומרון.

אחמד טיבי: זה החג שלכם?

אחמד טיבי: מה קרה?

אורי אריאל: שחררו אותם מהעבדות של היהודים, שחררו אותם הביתה.

זאב בוים: מה לא השתנה הלילה הזה מכל הלילות?

אורי אריאל: היחידים שעובדים הם אצל המתנחלים, יש להם פרנסה מזה, שם אין סגר.

אחמד טיבי: תודה.

שלי יחימוביץ': אחמד, קראתי פעם שסיפרת שאצל היהודים כל החגים זה "ניצחנו אותם, עכשיו בואו לאכול"; אז ניצחנו אותם, עכשיו בואו לאכול בסגר.

אחמד טיבי: על מנת לומר דברים בשם אומרם, נדמה לי שזה ברכה, לא אני.

אחמד טיבי: אפרופו, אני רוצה לספר, אדוני, על עובדי הרכבת.

אחמד טיבי: לפני כמה שבועות באו אלי עובדי הרכבת בטענה כי מדובר בהחלטה לפטר את עובדי התצפית והסיירים, בשל המצאת סעיף חדש, דרישה חדשה שדורשת תעודת שחרור מצה"ל לאלה שכבר שלוש שנים עובדים ברכבת ישראל.

אחמד טיבי: עבודה אזרחית, תצפית, כדי שרכבות לא יתנגשו זו בזו – אחרי שהיה אסון הרכבת הגדול באזור השרון.

ראובן ריבלין: במעברים של הרכבת – עם מכוניות.

אחמד טיבי: בדיוק.

אחמד טיבי: על פניו מדובר בהפרה בוטה של חוק כבוד האדם וחירותו וחוק חופש העיסוק.

אחמד טיבי: אם זה היה נושא ביטחוני, מילא.

אחמד טיבי: אם חברה ביטחונית – אגב, אני לא רוצה שערבים יעבדו שם – אבל מדובר בחברה אזרחית.

שלי יחימוביץ': אתה יודע שיש צו על-תנאי – – –

אחמד טיבי: לעורך-דין קוראים עורך-דין תאופיק טיבי.

אחמד טיבי: אם אני יודע או לא.

שלי יחימוביץ': זה מסביר הכול.

מוחמד ברכה: לא בהכרח.

אחמד טיבי: במקרה זה בהכרח.

אחמד טיבי: האח שלו עם ברכה, אבל הוא אתי.

אחמד טיבי: אם מדובר בנושא שמצריך מיומנות ביטחונית או צבאית, מילא.

אחמד טיבי: אם מדובר במשהו שהוא טעות, יכול להיות שתסתתר הנהלת הרכבת מאחורי ניסוחים מעורפלים.

אחמד טיבי: אבל במקרה זה התשובה היתה בוטה.

אחמד טיבי: כן, יש דרישה חדשה, יש מכרז חדש, חשוב שנעודד את יוצאי צה"ל לעבוד במגזר הציבורי.

אחמד טיבי: אבל באמצעות המשפט הזה אפשר לסלק את כל הערבים מהסקטור הציבורי.

אחמד טיבי: כולם.

אחמד טיבי: כמעט כולם.

ראובן ריבלין: מדוע שלא יתקיים דיון מיוחד בוועדה הפרלמנטרית שאתה עומד בראשה בנושא הזה?

אחמד טיבי: בדיוק, הדבר אכן ייעשה, אבל בשלב זה, היות שהנושא אקוטי – אדוני, בהיותו יושב-ראש זמני של ועדת הכספים הזמנית, לפני כמה ימים הסכים להעלות את הנושא בוועדת הכספים.

אחמד טיבי: הנושא יידון בקרוב כדיון המשך באותה ועדה, אבל בשלב זה הם פנו וקיבלו צו זמני המורה להנהלת הרכבת לבוא ולנמק בתוך חודש למה לא לבטל את הדרישה החדשה של רכבת ישראל.

דוד רותם: צריך לחכות עם הדיון בוועדה.

אחמד טיבי: זה לא סוביודיצה.

אחמד טיבי: רכבת ישראל, אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, היא חברה ממשלתית.

אחמד טיבי: היא שייכת למשרד התחבורה והיא אמורה לשרת את כלל האזרחים.

אחמד טיבי: האנשים האלה עשו את העבודה שלהם ברמה המקצועית על הצד הטוב ביותר.

אחמד טיבי: חלקם ביקרו כאן בוועדת הכספים ודיברו.

אחמד טיבי: לכן ההחלטה הזאת היא החלטה חמורה.

אחמד טיבי: על פניו מדובר בהחלטה בעלת אופי גזעני, ולכן מתנהל מאבק ציבורי כדי לבטל את ההחלטה הזאת.

אחמד טיבי: אני שמח, נדמה לי שגם ערוץ-1, גם עיתון "הארץ", התעניינו בנושא.

אחמד טיבי: היה אזכור של הנושא הזה.

אחמד טיבי: הנושא לא אמור לעניין רק את המגזר הערבי.

אחמד טיבי: הנושא אמור לעניין את כל מי שחוקי-יסוד חשובים לו, זכויות אדם, שוויון, יחסי רוב-מיעוט, יחסים במשק.

אחמד טיבי: הדברים האלה אמורים להיות חשובים לו.

אחמד טיבי: אני בטוח שבסופו של דבר העובדים האלה ינצחו במאבק הצודק שלהם.

אחמד טיבי: זה מאבק עקרוני, ואני מקווה שהתוצאה לא תאכזב את כולנו.

אחמד טיבי: האמת היא שבתחילת הלילה, אדוני היושב-ראש, שמתי לב מאחורי המליאה שאנשים עם סימני העייפות הגדולה ביותר, אלה ששכבו על הספות, לא היו סתם חברי כנסת, אלא היו חברי כנסת מזן מיוחד.

אחמד טיבי: מדובר בתת-קבוצה שנקראת סגני שרים.

אחמד טיבי: ראיתי שלושה שרועים על הספות.

אחמד טיבי: ואז מייד נוכחתי לדעת שכל האסכולה שלי קורסת מול עיני לגבי אי-חשיבותם של סגני שרים.

אחמד טיבי: מתברר שהאנשים האלה, אדוני היושב-ראש, עובדים קשה, אחרת איך תסביר את העובדה ששלושה מהם ממש שרועים לפניך על הספות?

ראובן ריבלין: עייפות היום.

דוד רותם: חבר הכנסת טיבי, מונית לסגן שר?

אחמד טיבי: לא, לא.

דוד רותם: לא, כי ראינו אותך ישן.

אחמד טיבי: אמרתי בתחילת הלילה.

אחמד טיבי: יש הבדל בין ישן חצי שעה ב-05:30 לבין להתחיל לישון ב-01:00.

אחמד טיבי: חבר'ה, פה בשעה 01:00 – ואני גאה על כך – היו עשרות חברי כנסת.

ראובן ריבלין: היו 54 חברי כנסת.

אחמד טיבי: 54 חברי כנסת, רובם מהאופוזיציה, חלקם מהקואליציה.

חיים אורון: ואף אחד לא סגן שר.

אחמד טיבי: נכון.

אחמד טיבי: סגן שר לא היה במליאה.

אחמד טיבי: שלושה היו שרועים בחוץ, והנותרים היו עסוקים בלשכותיהם.

יוחנן פלסנר: כי הם עובדים קשה במשך היום.

אחמד טיבי: עובדים קשה.

אחמד טיבי: ברצינות, על הנוכחות היום – הנוכחות היתה מרשימה.

אחמד טיבי: אני אומר לכם, אני הייתי בהרבה דיונים של תקציב.

ראובן ריבלין: זה לא תקציב.

ראובן ריבלין: פה עוד לא דנים על התקציב.

אריה ביבי: קל וחומר.

אחמד טיבי: קל וחומר.

אחמד טיבי: זה מראה שאנשים מתייחסים ברצינות לנושאים ומאמינים במה שהם אומרים מעל הדוכן הזה.

אחמד טיבי: לא רק באים כדי לומר בחמש דקות או בעשר דקות או ב-15 דקות כמה משפטים ולרדת מהדוכן.

רחל אדטו: אופוזיציה אחראית.

אחמד טיבי: א.

אחמד טיבי: אני שמח שיש נוכחות מוגברת של האופוזיציה.

אחמד טיבי: אני מדבר כנציג הסיעה השנייה בגודלה באופוזיציה.

אחמד טיבי: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, את הסטטיסטיקה הזאת?

אחמד טיבי: שמת לב?

אחמד טיבי: אנחנו מייצגים את הסיעה השנייה בגודלה באופוזיציה.

אחמד טיבי: קדימה, רע"ם-תע"ל.

ראובן ריבלין: אחר כך האיחוד הלאומי ואחר כך חד"ש.

אחמד טיבי: כן, חד-משמעית.

אחמד טיבי: מהמעמד הרם הזה, אדוני, אני צופה אל שאר הסיעות ואומר: כל הכבוד.

אחמד טיבי: כל הכבוד על הנוכחות ועל ההתמדה, כי היו לחצים.

אחמד טיבי: לומר לכם, לא היו לחצים?

אחמד טיבי: היו לחצים: בוא נגמור את זה ב-01:00.

ראובן ריבלין: לחצים מהאופוזיציה.

אחמד טיבי: האמת היא שפנו אלי כמה שרים, אדוני.

ראובן ריבלין: ברצינות?

אחמד טיבי: פנו אלי כמה שרים: אחמד, מה אתה משאיר אותנו עד עכשיו?

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: מה?

אחמד טיבי: מו?

אחמד טיבי: בלאו הכי יש לנו רוב.

אחמד טיבי: לא.

אחמד טיבי: היו גם כמה כיסי התנגדות באופוזיציה, והם טופלו כיאות.

אחמד טיבי: נחזור לנושא סגני שרים.

אחמד טיבי: אתמול הודיע השר המקשר על מינוי שני סגני שרים, שניהם מיהדות התורה.

אחמד טיבי: סגן שר הבריאות, חבר הכנסת ליצמן, במעמד של שר, וסגן השר פרוש, במשרד החינוך, לראשונה בתולדות יהדות התורה במעמד של סגן.

אחמד טיבי: סגן במעמד של סגן, זה חריג ביהדות התורה.

ראובן ריבלין: במשרד החינוך יש שר, ובמשרד הבריאות, ראש הממשלה הוא שר הבריאות, וסגן השר הוא אדם שיהיה במשרה מלאה.

אחמד טיבי: מה שאמר השר המקשר, אני חוזר: סגן שר במשרד הבריאות במעמד של שר, זה רגיל ביהדות התורה.

אחמד טיבי: זה מה שנאמר כאן מעל הדוכן, אבל זה רגיל.

אחמד טיבי: תמיד יש סגני שרים ביהדות התורה שהם במעמד של שר.

אחמד טיבי: "ראש מערכת", קרא להם בנימין נתניהו.

אחמד טיבי: אבל הדבר החריג, שביהדות התורה מונה סגן שר במעמד של סגן שר.

אחמד טיבי: זה גם נאמר כאן מעל הדוכן.

אחמד טיבי: תחזור לפרוטוקול.

אחמד טיבי: הראשון הוא סגן שר במעמד של שר, זה היה בבריאות.

אחמד טיבי: השני הוא סגן שר אצל גדעון סער.

ראובן ריבלין: אשכרה.

אחמד טיבי: אשכרה סגן שר.

אחמד טיבי: ממש.

אחמד טיבי: הוא לא היה אחד מאלה שהיו שרועים על הספות, שלושת השרועים על הספות בחוץ.

חיים אורון: אין ספה בשבילו.

אחמד טיבי: אין ספה, כן.

אחמד טיבי: אבל זה חריג.

אחמד טיבי: השאלה כמה סגני שרים יש כיום בממשלה.

אחמד טיבי: אם אני אשאל את חברי המליאה, כמו שאני שואל את עצמי, אני לא יודע כמה יענו תשובה נכונה.

אחמד טיבי: אבל יש מספר לא מבוטל, אדוני, של סגני שרים בממשלה הזאת.

אחמד טיבי: והשאלה אם התקציב הגבוה של שרים וסגני שרים – – –

ראובן ריבלין: כולל סגן שר במעמד של שר.

אחמד טיבי: כולל סגן שר במעמד של שר, שזו הוצאה יותר גבוהה.

אחמד טיבי: והשאלה, אדוני היושב-ראש, אם ההוצאה הזאת, הגדולה, מוצדקת בתקופה של משבר כלכלי שבעטיו מתכנסת הכנסת בפגרה ומריצים שינוי בשני חוקי-יסוד.

אחמד טיבי: האם מוצדק למנות ממשלה עד כדי כך מנופחת?

יוחנן פלסנר: מה התשובה?

אחמד טיבי: התשובה טמונה בתת-קבוצה הנקראת סגני שרים, וחשוב שיהיו סגני שרים, אחרת לא היו ממנים אותם.

אחמד טיבי: נראה לך ממשלה ללא איוב קרא, למשל?

אחמד טיבי: זה סביר?

אחמד טיבי: אורית נוקד – מה, זה כשרון שאפשר לוותר עליו?

אחמד טיבי: אני מדבר ברצינות על כל שם, אני לא מזלזל באף אחד.

אחמד טיבי: מי עוד סגן שר?

אחמד טיבי: אמרנו שניים מיהדות התורה.

אחמד טיבי: גילה גמליאל, גם סגן שר.

אחמד טיבי: לאה נס, מקום גבוה בפריימריס, גם סגנית.

אחמד טיבי: חבר'ה, להזכיר שמות, כי אני שוכח בשעה כזאת.

יוחנן פלסנר: יצחק כהן.

אחמד טיבי: יצחק כהן, סגן שר במעמד של סגן שר במשרד האוצר.

יוחנן פלסנר: סגן שר במעמד של שר לשעבר.

אחמד טיבי: במשרד האוצר.

אחמד טיבי: לא צריך לבטל את המעמד הזה.

אחמד טיבי: דני אילון, סגן שר שיכול להיות שיהיה שר.

אחמד טיבי: ואנחנו לא יכולים לשכוח סגן שר שנמצא במליאה ברגע זה.

חיים אורון: נגד התזה.

חיים אורון: הוא לא שרוע, הוא לא שוכב, הוא ישן בלילה, הכול בסדר.

שלי יחימוביץ': כדאי שתוותר על השם הזה, זה לא משרת את התזה.

אחמד טיבי: נכון.

אחמד טיבי: אבל גם הוא לא היה אחד משלושת אלה שהיו שרועים.

אחמד טיבי: מתן לא היה.

חיים אורון: רגע, אז כמה יש לנו?

אחמד טיבי: תשעה.

ראובן ריבלין: תשעה, כולל סגן שר במעמד שר.

אחמד טיבי: שזה יותר ממחצית הקואליציה.

אחמד טיבי: יותר מ-50% מאנשי הקואליציה הם שרים או סגני שרים.

מוחמד ברכה: בסך הכול זה הרבה.

מוחמד ברכה: אמרנו שזה ממשלת עלי בבא.

יוחנן פלסנר: שכחת תת-קבוצה נוספת, שרי-על.

אחמד טיבי: אה, יש קבוצה כזאת.

ראובן ריבלין: אני רק רוצה להפנות את תשומת לבו של ראש הסיעה השנייה בגודלה באופוזיציה, שזמנו עבר ותם.

ראובן ריבלין: אבל אם הוא רוצה להמשיך – – –

אחמד טיבי: הכיצד?

ראובן ריבלין: לא, נהפוך הוא.

ראובן ריבלין: אני ממליץ בפניו.

אחמד טיבי: אני אשאף לסיום.

אחמד טיבי: אני אתכנס לנקודה העיקרית.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, יהיה מעניין בכנסת הזאת, בקיצור, אם אנחנו מתחילים ככה מבחינת גיוס האופוזיציה, שהיה גיוס מרשים, הנוכחות, ההתמדה.

ראובן ריבלין: נציין בעיקר את חברי הכנסת החדשים, אני מוכרח לומר, ואת מוחמד ברכה ואת אחמד טיבי, ולקראת סוף הלילה, כאשר הוא לא היה עייף, זחאלקה הגיע עם כוחות מתוגברים.

אחמד טיבי: שמרנו על המליאה, בקיצור.

אחמד טיבי: באופן נאמן, נדמה לי.

ראובן ריבלין: אגבאריה היה פה כל הדיון.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, רק ערבים?

חיים אורון: היהודים כבר לא בעסק.

אחמד טיבי: גילאון הוא לא חדש, הוא חדש-ותיק.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון, אני לא רואה את עצמי ראוי מספיק כדי לתת לך מחמאות.

מוחמד ברכה: היושב-ראש, אבל יש מי שטרח להפריח איומים בגין החריצות.

אחמד טיבי: הם נדחו על הסף.

אחמד טיבי: האיומים האלה נדחו על הסף ונקטלו בעודם באבם.

מוחמד ברכה: לא, אבל הוא חוזר על זה כל הזמן.

אחמד טיבי: כן?

אחמד טיבי: כל הזמן?

אחמד טיבי: מיותר.

יוחנן פלסנר: חבר הכנסת טיבי, אתה טעית.

יוחנן פלסנר: אתם לא הסיעה השנייה בגודלה באופוזיציה.

יוחנן פלסנר: מה עם סיעת מתנגדי העבודה?

יוחנן פלסנר: הם חמישה.

אחמד טיבי: בסדר, עד שהם יגלו סימני עצמאות אלוהים גדול.

קריאה: חברת הכנסת שלי יחימוביץ עזבה את המליאה.

שלי יחימוביץ': לא, לא, אני פה.

שלי יחימוביץ': אני רק – – –

אחמד טיבי: לא, לא קשור להערה של פלסנר.

ראובן ריבלין: לא, כל הערב, כל הלילה היתה פה.

ראובן ריבלין: רציתי רק – כמובן בלי להעיר – להפנות את תשומת לבו של המיועד להיות סגן יושב-ראש הכנסת שהזמן שלו חלף.

אחמד טיבי: בזה הרגע, אדוני, אני מודה לך על שאפשרת לי לסיים את דברי.

אחמד טיבי: תודה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: אני מבקש שזה יהיה עשר דקות.

ראובן ריבלין: אין בעיה.

חיים אורון: זה עשר דקות עכשיו לכולם, היושב-ראש.

ראובן ריבלין: עכשיו עשר דקות לכולם?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד טיבי הודיע לנו שהוא מחליף אותך.

חיים אורון: אחמד טיבי עוד יהיה לפניו ואחריו.

ראובן ריבלין: יפה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בוקר טוב.

מסעוד גנאים: האמת שאני חבר כנסת חדש, לא רגיל לדיונים הארוכים האלה והמעייפים, אבל למרות זה אעמוד בעשר הדקות.

ראובן ריבלין: איך יתרגלו חברי הכנסת עכשיו לדבר שלוש דקות?

ראובן ריבלין: זה אני לא מבין.

מסעוד גנאים: זה יותר קשה מעשר דקות.

ראובן ריבלין: הרבה יותר קשה.

מסעוד גנאים: אבל כל כך מהר נכנסנו לדיונים האלה, כחברי כנסת חדשים.

מסעוד גנאים: האמת שהיום לא חשבתי, אני יודע שהדיונים על התקציב תמיד ארוכים והנאומים ארוכים, אבל לא חשבתי שחוק-היסוד שהביאה היום הממשלה הוא ההתחלה, הוא הדיון בעצם על התקציב.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני נזכרתי היום שיש חג הפסח, שבו בני ישראל יצאו ממצרים והוא חג החירות.

מסעוד גנאים: בני ישראל, כאשר עברו מהארץ למצרים, זה היה קשור גם במשבר הכלכלי בארץ – היתה בצורת.

מסעוד גנאים: היתה בצורת בארץ, אז הם עברו למצרים.

מסעוד גנאים: שם, במצרים, היה הנביא יוסף.

מסעוד גנאים: אצלנו המוסלמים הוא נביא, ויש סורה שלמה בקוראן על הנביא יוסף.

מסעוד גנאים: הם לא היו יכולים לגור שם ומעמדם לא יכול היה להיות כל כך גבוה במצרים, לולא פתר הנביא יוסף גם משבר כלכלי במצרים כאשר פירש את החלום של פרעה על הפרות הרזות שאוכלות את השמנות וכל הדברים האלה.

מסעוד גנאים: למה אני מזכיר את זה?

מסעוד גנאים: אני מזכיר את זה משום שיש קשר הדוק בין המצב הכלכלי לבין המצב הפוליטי.

מסעוד גנאים: מדברים היום גם על האמירות – מה שאמר שר החוץ ליברמן בקשר לשלום ושצריך להתכונן למלחמה, ועל כל הדברים האלה.

מסעוד גנאים: אם רוצים לפתור את המשבר הכלכלי ואם רוצים שגשוג כלכלי, אי-אפשר לנתק את כל התוכניות לפתרון המשבר הכלכלי בארץ ממכלול היחסים של ישראל או מכל תהליך השלום שישראל צריכה להיכנס אליו, ובצדק, בהגינות, ולעשות שלום אמיתי, משום שזו הדרך הנכונה, ולפי דעתי גם היחידה, לפתור משברים כלכליים ולהביא שגשוג כלכלי.

מסעוד גנאים: אי-אפשר לנתק את שני הדברים; כלכלה ופוליטיקה הן תמיד יחד.

מסעוד גנאים: אנחנו לא שוכחים שראש הממשלה היה שר האוצר והיה ראש הממשלה לשעבר, והיה אבי השיטה הקפיטליסטית-הליברלית.

מסעוד גנאים: הוא מאמין בה, והיום כולנו יודעים שאפילו בארצו של הדוד הגדול השיטה הזאת קרסה.

מסעוד גנאים: השיטה הזאת, שעושה את העשירים יותר עשירים ואת העניים יותר עניים, היא במשבר.

מסעוד גנאים: אולי ראש הממשלה הימר שאנחנו נשכח או שהאנשים שהיו עדים לתקופתו כשר האוצר ייעלמו.

מסעוד גנאים: זה מזכיר לי את הסיפור על ג'וחא, תרשו לי לספר אותו.

מסעוד גנאים: אולי אתם גם יודעים, כי שמעתי שחברי חברי הכנסת היהודים יודעים הרבה סיפורים עממיים ערביים, מהספרות הערבית.

מסעוד גנאים: הסיפור אומר ככה – אחד המלכים אמר:

מסעוד גנאים: אם מישהו ילמד את החמור שלי לדבר, אני אתן לו ארמון, הוא יתחתן עם הבת שלי ויהיה עשיר.

מסעוד גנאים: ואף אחד לא העז.

מסעוד גנאים: חמור יכול לדבר?

מסעוד גנאים: ג'וחא העז, והלך למלך ואמר לו: אני אלמד את החמור שלך איך לדבר, אבל אני צריך 20 שנה.

מסעוד גנאים: אמר לו: בסדר, תיקח 20 שנה ותלמד אותו איך לדבר.

מסעוד גנאים: לקח ארמון והכול.

מסעוד גנאים: אז האנשים מחוץ לארמון אמרו לג'וחא: מה, יצאת מדעתך?

מסעוד גנאים: אתה תלמד חמור איך לדבר?

מסעוד גנאים: אמר להם: יא אהבלים, בתוך 20 שנה או שהמלך ימות או שאני אמות או שהחמור ימות.

מסעוד גנאים: אז כנראה ראש הממשלה הימר – לא חס וחלילה שאנחנו נמות – שאנחנו נשכח שהוא היה שר האוצר והיה ראש ממשלה ואימץ את השיטה הכלכלית והחברתית שהביאה למשבר הכלכלי.

מסעוד גנאים: בשנת 1929, בזמן המשבר הגדול שהיה בארצות-הברית ואחר כך עבר לשאר מדינות העולם, היה סיפור – זה לא סיפור, זו אמת.

מסעוד גנאים: את הסיפור אני מביא כדי לבקר את השיטה הקפיטליסטית-הליברלית, שבה דוגל ראש הממשלה, שאומרת שאנחנו רק צריכים צמיחה.

מסעוד גנאים: כאשר אתה מדבר על העוני, על האי-צדק בחלוקת המשאבים, אומרים לך: אבל יש צמיחה, יש שפע בייצור ובצמיחה.

מסעוד גנאים: בתקופת המשבר הכלכלי ב-1929 היה נפוץ סיפור על ילד ואמו.

מסעוד גנאים: הילד, ביום חורפי קר, שואל את אמו: אמא, למה את לא מפעילה את התנור?

מסעוד גנאים: קר לנו.

מסעוד גנאים: אז האמא אומרת לו: כי אין לנו פחם כדי להפעיל את התנור.

מסעוד גנאים: הילד שואל: ולמה אין לנו פחם?

מסעוד גנאים: אז האמא משיבה: כי אין לנו כסף לקנות פחם.

מסעוד גנאים: הילד ממשיך לשאול: ולמה אין לנו כסף?

מסעוד גנאים: אז האמא אומרת: כי אביך מובטל ואין לנו כסף.

מסעוד גנאים: הילד ממשיך: ולמה אבי מובטל?

מסעוד גנאים: אז האמא אומרת: כי יש הרבה פחם בשוק.

מסעוד גנאים: יש כל כך הרבה פחם בשוק.

מסעוד גנאים: אני רוצה להגיד שאין כל תועלת לדבר על צמיחה, לדבר על שפע במשק ולהציף את השוק בכל מיני מוצרים אם אין לאזרח הפשוט כסף לקנות מוצרים.

מסעוד גנאים: זה מזכיר לנו את כל המפעלים שמאוימים בסגירה – אם "פרי הגליל", אם "עוף העמק", אם כי הבעיה, אני מקווה שהיא נפתרה.

מסעוד גנאים: אנחנו יכולים להגיד: מה התועלת שהשוק מלא בפרי ומלא בעופות אם הפועל הפשוט, האזרח הפשוט לא יכול לקנות את העופות האלה ואת הפרי הזה?

מסעוד גנאים: היטיב לומר הפילוסוף האירי ברנרד שו, כאשר שאלו אותו על הקפיטליזם.

מסעוד גנאים: הוא אמר: תסתכלו עלי, תסתכלו על הראש שלי.

מסעוד גנאים: הוא היה קירח עם זקן גדול.

מסעוד גנאים: זאת אומרת, יש כל כך הרבה שערות, אבל הן אינן מחולקות בחלוקה צודקת.

ראובן ריבלין: הנכונה.

מסעוד גנאים: לא מחולקים לפי החלוקה הנכונה.

מסעוד גנאים: יש עושר, יש שפע בייצור, יש כל כך הרבה, אבל החלוקה אינה נכונה.

מסעוד גנאים: לפי דעתי, כלכלה בריאה צריכה בהתחלה לדאוג לשכבות החלשות ולצדק, אחרת אי-אפשר להתגבר על המשבר הכלכלי.

מסעוד גנאים: ראש הממשלה בנאומו, נאום ההשבעה, אמר שיש שני מבחנים שהוא רוצה לעמוד בהם, המבחן הביטחוני והמבחן הכלכלי.

מסעוד גנאים: לפי דעתי, הדרך שבה רוצה ראש הממשלה לנהל את התקציב והחוק שהביאו היום – אני לא חושב שהוא מבשר טובות על העמידה במבחן הכלכלי או אפילו המבחן הביטחוני.

מסעוד גנאים: קראנו שראש הממשלה הבטיח לשר הביטחון לא לקצץ בתקציב הביטחון, אבל באותו זמן הוא מזניח את הביטחון הכי חשוב, לפי דעתי, וזה הביטחון החברתי והכלכלי.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת גנאים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריה אלדד, וחבר הכנסת אורון מייד אחריו.

ראובן ריבלין: אנחנו חוזרים – – –

חיים אורון: שבע דקות.

ראובן ריבלין: שבע דקות, ברצון רב.

אחמד טיבי: כדאי להמשיך – – –

ראובן ריבלין: אתה רוצה להמשיך ברמת עשר דקות – – –?

אריה אלדד: תעצור אותי.

אריה אלדד: ההמשך יבוא אחר כך.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ד"ר טיבי, שיוצא ברגעים אלה, מוכיח לנו שהוא יותר מדי זמן בכנסת, כי הוא שכח את הפיזיולוגיה הבסיסית שהוא למד בבית-הספר לרפואה.

אריה אלדד: אינני מבין משום מה הוא תמה על שלושה סגני שרים שנמצאו שרועים בחלק משעות הלילה.

אריה אלדד: שינה זו תופעה פיזיולוגית, ממש כמו שמחה כשמוטל סגר על השטחים לכבוד החג.

אריה אלדד: מה שלא ברור זה מה הדיר שינה מעיניהם של שלושה חברי קואליציה, שנמצאו ערים במליאה בין השעות 01:00 ו-02:00.

אריה אלדד: אדוני-היושב-ראש, אני רוצה לדווח לכם שלפני דקות ספורות הגיעו אלי תוצאות בדיקה שערך קצין בודק מטעם משמר הכנסת, בדיוק בשאלה הזאת.

אריה אלדד: מסתבר שהם פשוט לא יכלו להירדם, כי הם קיוו שכל רגע ייכנס מישהו ויודיע שגם הם מונו לסגני שרים.

אריה אלדד: הציפייה הזאת לנס מהסוג הזה פשוט הדירה שינה מעיניהם.

אחמד טיבי: תת-קבוצה מעניינת.

אריה אלדד: על כל פנים, יש לי בשבילכם שני משלים ונמשל אחד.

אריה אלדד: נגיע לנמשל, תבינו למה אני מטריח אתכם בשני המשלים.

אריה אלדד: משל אחד הוא ישן, הוא סיפור על איזה מלכות קטנה באירופה.

אריה אלדד: היה שם מלך, והוא לא הצליח להירדם בלילות כי השכנים הרעישו.

אריה אלדד: עיר קטנה, לא איזו אימפריה.

אריה אלדד: לא ידעו מה לעשות כדי למנוע את הרעש מהשכנים.

אריה אלדד: טיכסו עצה ובסוף החליטו שהצבא, שמנה 80 איש, יתכנס סביב הארמון בלילה ומדי רבע שעה כל הצבא הרעים בקולו: שקט, המלך ישן.

אריה אלדד: נמצאה תרופה.

אריה אלדד: הסיפור השני הוא דווקא על עיירה יהודית באירופה – לא בטוח אם זה חלם או משהו יותר צפוני.

אריה אלדד: על כל פנים, זה היה סמוך לימים הנוראים.

אחמד טיבי: זה מזכיר לי את המחלקה הפנימית או הגריאטרית ב"הדסה עין-כרם", שמעירים בשעה 02:00 את החולים כדי לתת להם "נומבון".

אחמד טיבי: אני עשיתי את זה.

אריה אלדד: בדיוק אותה תופעה.

אריה אלדד: על כל פנים, באותה עיירה החורף הקדים והשלג הראשון צנח על העיר עוד לפני הימים הנוראים.

אריה אלדד: בני העיר התעוררו ובאמת השתאו למראה הצח, הצחור הזה, איך השלג מכסה את כל העיר.

אריה אלדד: איזה יופי.

אריה אלדד: ופתאום הם רואים שאת השלג היפה הזה הורסות טביעות רגליים גסות.

אריה אלדד: מה מסתבר?

אריה אלדד: שהשמש של בית-הכנסת קם להעיר את האנשים לסליחות והורס את היופי הזה.

אריה אלדד: אז שוב, התכנסו לטכס עצה, נמלכו בדעתם והגיעו למסקנה שהשמש לא ילך יותר ברגל מבית לבית להעיר את האנשים.

אריה אלדד: ארבעה איש יישאו אותו על כתפיהם והוא לא יקלקל את השלג.

אריה אלדד: כנגד מה המשלים האנטי-יצרניים, ה-counterproductive האלה?

אריה אלדד: שמעתי את השר גלעד ארדן מוקדם יותר הלילה.

אריה אלדד: חברי אורי אריאל ביקש לשאול אם הממשלה תהיה מוכנה, למשל, לדחות את הקריאה השנייה והקריאה השלישית עד אחרי הפסח.

אריה אלדד: והשר ארדן אמר לא.

אריה אלדד: הממשלה לא תבזבז אפילו רגע אחד, כדי שתוכל מה?

אריה אלדד: כדי שתוכל לדחות את הדיון בתקציב.

אריה אלדד: לא נבזבז אף רגע כדי לקבל דחייה ל-107 יום, כי באמת המצב דוחק, הזמן חירום, ואין לנו יכולת אפילו לבזבז דקה אחת ואנחנו מוכרחים לדחות את הדיון, לא לתקופה הנקובה בחוק של 45 יום, אנחנו חייבים לדחות אותו יותר כדי שנזדרז בדחייה.

אריה אלדד: אבל הבטחתי לכם תשובות על שתי סוגיות שרק התחלתי לפתח בדיון הקודם, ואני משתדל לעמוד בדיבורי.

זאב בילסקי: חצי עבודה.

אריה אלדד: אגיע לזה.

אריה אלדד: אני משתדל לעמוד בדיבורי – – –

ראובן ריבלין: הוא לא הלך לישון בשביל לשמוע.

זאב בילסקי: ניסיתי להירדם על הספסל אבל כל הזמן פחדתי שמא אפסיד את נאומו על חצי עבודה, אז אפילו לא הצלחתי להירדם על הספסל.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בילסקי, היה שר ביטחון גדול בישראל שהיה אומר לנו שהוא לא ישן בלילה.

ראובן ריבלין: ואז אמרתי לו שזה קרה אצלי הרבה פעמים כשישנתי אחר-הצהריים וכדאי – – –

אריה אלדד: אני משתדל לעמוד בדיבורי, ואני חושב שבעניין הזה אני שונה מעט מראש הממשלה שלנו.

אריה אלדד: כי ראש הממשלה התחייב בפני רבנים, רבנים ידועים בציבור שחלק מהמפלגה שלי שומע בקולם, שהאיחוד הלאומי יהיה חלק מהממשלה הזאת.

אריה אלדד: לא משנה אם העבודה בפנים או בחוץ, הוא יהיה חלק.

אריה אלדד: למה אנחנו זקוקים לתקציב לשנה וחצי?

אריה אלדד: למה אנחנו זקוקים להכנות כל כך ממושכות כדי לכתוב את התקציב הכפול הזה?

אריה אלדד: יכול להיות שמי שמפר התחייבויות חושש שמא חבריו בקואליציה ימדדו לו במידה שהוא מודד לאחרים.

אריה אלדד: כלומר, גם הם לא יעמדו בהתחייבויותיהם.

אריה אלדד: אני חושב שראש הממשלה, שרוצה לסנדל את התקציב לשנתיים הקרובות, איננו חושש מכך שהאופוזיציה תבלום את התקציב בשנת 2010, אלא שיפוג תוקף התרופות שניתנו זה עתה.

אריה אלדד: למה אני מתכוון?

אריה אלדד: הוקמה ממשלה גדולה, ברוך השם, לא חסר המזג.

אריה אלדד: יש מקום לכולם ויש עבודה רבה – שרים וסגני שרים, כבר טחנו את העניין הזה עד דק.

אריה אלדד: אבל כששאלתי פעם מישהו למה זה כל כך חשוב, אמרו לי: תשמע, בהצבעות אי-אמון, בהצבעות תקציב מתחילים לספור את הקואליציה אחרי השרים וסגני השרים, כי אלה בטוחים.

אריה אלדד: הלוא בטוח שהשרים וסגני השרים יצביעו בעד הממשלה.

אריה אלדד: הם את מטה לחמם ישמרו.

אריה אלדד: כל אלה שניתן להם היום תפקיד של שר או סגן שר, עכשיו הצבעתם בטוחה בוודאי.

אריה אלדד: אבל אם יעלה תקציב בעוד שנה, למשל, או יותר מזה, התרופה הזו יש לה תוקף קצר, משום ששנה אחרי שאדם נתמנה לשר הוא בטוח שהוא שר מששת ימי בראשית, שהוא תמיד היה שר – אבא שלו היה שר, סבא שלו היה שר, הילדים שלו יהיו שרים.

אריה אלדד: זה עניין טבעי.

אריה אלדד: זה כבר לא דבר שצריך להודות עליו באיזו הצבעת אמון או תמיכה בתקציב.

אריה אלדד: החשש הוא שמא יבואו חברי קואליציה, שנאמנותם חלקית או שיש להם גמישות מסוימת, והם יעלו דרישות חדשות לקראת התקציב של 2010.

אריה אלדד: אז כדי לכרוך את כל התקציב הזה במתנות שניתנו עכשיו, בתשלומים הכבדים שניתנו עכשיו, ראוי להיפטר מהצרה של שני תקציבים יחד.

אריה אלדד: ממה עוד מפחד ראש הממשלה?

אריה אלדד: הוא חושש, הוא רואה את המצב של חצי עבודה, וכבר דיברנו על למי אין מראים חצי עבודה.

אריה אלדד: אבל יש עוד תופעה מדאיגה בממשלה הזאת, והיא נוגעת לחוק פיזיקלי ידוע, שנקרא חוק שימור החומר.

אריה אלדד: אתם יודעים, חוק שימור החומר – מאסה לא הולכת לאיבוד; קילו מים זה קילו מים, גם אם הם קפאו והפכו לקרח, והם שוקלים קילו גם אם הם התאדו והפכו לאדים.

אריה אלדד: כשם שיש חוק שימור החומר בטבע, המקבילה לזה כנראה בעולם הפוליטי שלנו היא חוק שימור החקירות בממשלה.

אריה אלדד: עד שנפטרנו – בדי עמל, אני מוכרח לציין – מממשלה שראשה עמד מדי שבוע לחקירה משטרתית, וזכינו לפנינה חד-פעמית בתולדות הפרלמנט של שרה שאמרה: אז מה אם יש חקירה אחת, אז מה אם יש חקירה שנייה, אז מה אם יש חקירה שלישית, למה מה קרה – זה באמת ציטוט שייזכר לדורות – זכינו עכשיו לממשלה שבה סגן ראש הממשלה, שר החוץ שלנו, נחקר פעם אחת ונחקר פעם שנייה ונחקר פעם שלישית, חוק שימור החקירות בממשלה.

אריה אלדד: יש כנראה חוק טבע שאני מתפלא שהממשלה עד היום לא הציעה לשנות אותו בשלוש קריאות ביום אחד, כי הכול אפשרי במתכונת שלנו – לשנות גם את חוק שימור החומר בטבע, לשנות את חוק שימור החקירות בממשלה.

אריה אלדד: העובדה שגם שר החוץ של ממשלת נתניהו נתון בחקירות רצופות איננה עניין לבדיחות, וכבר שמעתי – וכבר שמעתי גם הכחשות על כך – שהתפקיד שלו כבר הובטח לשר אחר בממשלה, אם חס וחלילה יבשילו החקירות לכדי הגשת כתב-אישום.

אריה אלדד: כל הדברים הללו הם באמת סיבה לדאגה.

אריה אלדד: חצי עבודה, שר חוץ שעלול לעמוד בפני תביעה פלילית, ואיש אינו יודע מה יהיה מעמדו אם וכאשר יוגש כתב-אישום כזה, כל אלה הם סיבה לאי-יציבות ממשלה – אי-יציבות שעלולה להבשיל בתוך חודשים ספורים.

אריה אלדד: איננו יודעים לאן הולכת חצי העבודה הזאת, איננו יודעים לאן תלך ישראל ביתנו אם וכאשר יתבשל תיק החקירה לכדי הגשת כתב-אישום, ולכן נכון עושה ראש הממשלה כשהוא רוצה לייצב את התקציב שלו לשנתיים, לתקופה שיש לו עוד ביטחון שהוא יקבל תמיכה של הקואליציה שלו כולה.

אריה אלדד: ולכן אני קורא לבית הזה להתנגד להצעת החוק היום.

אריה אלדד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אלדד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חיים אורון.

ראובן ריבלין: אנחנו מתחילים בסיבוב האחרון, שבו יוכל כל חבר כנסת, שנוכח כאן, כמובן, לדבר שבע דקות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

חיים אורון: הסיבוב הזה כנראה ייקטע.

ראובן ריבלין: מתי שהמסתייגים יבקשו לסיים – אנחנו כמובן – – –

חיים אורון: אז תצלצל חמש דקות, ואז נתחיל להצביע.

ראובן ריבלין: כמובן, יושב-ראש ועדת הכספים רשאי לענות, אבל כן, נצלצל חמש דקות.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, האם מבחינתך – אולי לסיבוב השלישי אדוני מוכן לתת לאלה שאינם כאן, כי בכל אופן הם רצו לדבר.

ראובן ריבלין: נדמה לי שאנחנו מתקרבים למצב שבו לקראת 07:30 אנחנו נתחיל את ההצבעות.

זאב בילסקי: אני חושב שאדוני גילה כל כך הרבה – – –

ראובן ריבלין: נדמה לי, נדמה לי, אני לא בטוח, כי אנחנו לא נחסום איש בהסתייגויותיו, כדי שיוכל למצות את הדיון ולנסות לשכנע להצביע בעד ההסתייגות.

זאב בילסקי: יש אנשים שיש להם הסתייגויות שהן מאוד משמעותיות לדיון, ואני חושב שהדיון של היום לא יבוא על מיצויו אם אנחנו לא נקבל, אם אדוני לא ירשה לכמה אנשים – שאני יודע שהם בדרך, אבל רק יגיעו קצת אחרי התור שנקבע אצל הדובר – – –

מתן וילנאי: לא, לא.

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: לעניין זה אנחנו מקפידים הקפדה יתירה.

ראובן ריבלין: כל מי שמבקש ונמצא, כמובן – הרי אין כאן תוכנית כבקשתך שבה אנחנו נעלה את ההסתייגויות במשך כל ימות השנה.

ראובן ריבלין: הרי צריך להכין גם תקציב, בסופו של דבר.

ראובן ריבלין: אנחנו נקפיד על הנושאים, אנחנו נקפיד על זכות המסתייגים להסתייג, אבל אנחנו לא יכולים לתת להם פריווילגיות שהן בלתי אפשריות, כי אחרת לא נגמור אף פעם את הדיון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון.

זאב בילסקי: האם אדוני מוכן להסתכן בכך שיכול להיות שדווקא ההסתייגויות האלה ישנו את דעתה של הממשלה?

מתן וילנאי: – – –

ראובן ריבלין: האחריות כולה על המסתייגים שלא באו לשכנע אותנו.

חיים אורון: ובכלל, בשעה הזאת לקחת סיכונים עוד – להסתכן באפשרות – אז בוא נלך על בטוח.

חיים אורון: מי שלא השתכנע – שלא ישתכנע, ומי שהשתכנע – לא ישנה את דעתו.

חיים אורון: אני רוצה לנצל את הסיבוב האחרון לשתי מטרות.

חיים אורון: האחת, לסגור את המעגל הזה של הדיון הפעם, ולפתוח אולי את המעגל הבא.

חיים אורון: אני רוצה לסגור את המעגל הזה באמירת תודה ליושב-ראש, שאני יודע שעמד בלחצים לא פשוטים.

ראובן ריבלין: לא היה לי קשה להדוף אותם חד-משמעית משום שחברי הבינו את החשיבות של דיון על-פי תקנון הכנסת.

חיים אורון: ואני חושב שדווקא ביום שאנחנו – אני לפחות מרגיש הרגשה מאוד קשה כלפי התנהגות הממשלה, אני שמח דווקא לומר לך מלה טובה.

חיים אורון: כבר היו רגעים די מתוחים ומעצבנים וקצת עייפות, ולהגיד: יאללה, בואו נעיף אותם מפה; ויש אנשים שמסתובבים – בעיקר כאלה שכנראה מכירים פחות את התקנון, או לפעמים גם קוראים בו סעיפים, ולא נזכיר פה את מי שעשה את זה לא פעם מהפינה הזאת – מקריאים מתוך התקנון סעיפים שלא בדיוק היו קיימים, אבל היו אומרים – – –

זאב בוים: חיים קורפו.

חיים אורון: ידידי דן מרידור מבין.

קריאה: משה שחל.

חיים אורון: תראו, אני לא מזכיר שמות, ואתם מקלקלים.

ראובן ריבלין: לא, אבל היה אומר קורפו לשחל: מאיפה אתה קורא?

ראובן ריבלין: אומר: מאיפה שאתה קורא.

חיים אורון: אז אני רוצה להודות לך, אדוני היושב-ראש, ואני חושב שנכון נהגת, ואני לא חושב שהלילה הזה, או היממה האחרונה היא דווקא – אני לא יכול לדבר על רגעי שיא של כנסת שרק התחילה לפני שבועיים או לפני חודש, אבל זה לא מרגעי השפל, בכל מקרה.

חיים אורון: היו כנראה רגעים יותר קשים לכנסת הזאת, אף-על-פי שיש אנשים שאומרים: מה המלאכה הזאת שאתם עוסקים בה יום ולילה, מקשקשים מעל הדוכן דברים בטלים, יאללה, בואו נגמור את העניינים.

חיים אורון: וראה זה פלא, למה אני מדבר בעצם עם שני סגני שרים, שזכו קודם ל– – –?

חיים אורון: כי אין פה, מהקואליציה, חוץ מהיושב-ראש, שהוא במקרה זה לא שייך לעניין, אין פה אף אחד.

ראובן ריבלין: השר מרידור.

חיים אורון: השר מרידור יצא.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: להודיע לממשלה ששר חייב להיות כאן.

אלי אפללו: לצאת להפסקה אם אין שר.

ראובן ריבלין: אני אעשה הפסקה, אם אתה רוצה הפסקה, חבר הכנסת אפללו.

חיים אורון: לא, לא.

חיים אורון: עזוב, עזוב.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: מייד נביא שר.

ראובן ריבלין: יכול להיות שדן מרידור יצא לרגע קט, רבותי.

אלי אפללו: אדוני, יש פה סגנית שרה, זה אותו דבר.

ראובן ריבלין: יש שני סגני שרים.

חיים אורון: שני סגני שרים, שווים שר אחד.

חיים אורון: אני יכול לדבר, כי השעון דופק?

ראובן ריבלין: אל תדאג.

חיים אורון: אני קראתי, כמנהגי, את כל ההסכמים הקואליציוניים.

חיים אורון: יש בהם הרבה מאוד סעיפים – להבטיח לזה ולהבטיח להוא ולהבטיח להוא ולהבטיח להוא – וכפי שקרה בהסכם הקואליציוני הקודם, אין בהם הדברים המהותיים.

חיים אורון: הדברים המהותיים – – –

נחמן שי: הנה, הגיע כבוד השר.

חיים אורון: חברים, דן יושב פה רוב הלילה, מה אתם רוצים ממנו.

נחמן שי: הוא יקודם עם שחר – – –

קריאות: – – –

חיים אורון: אדוני, אני רוצה בקצרה, כי בכל זאת הזמן כבר מתבזבז לי – איזו עברית טובה על הבוקר – אני רוצה לדבר על ארבעה פרמטרים שמרכיבי הקואליציה לא עסקו בהם, אבל, אדוני סגן שר הביטחון, הם יקבעו יותר מכל הפרמטרים האחרים את גודלו של תקציב הביטחון; גברתי סגנית שר התמ"ת, הם יקבעו יותר מכול כמה יהיה או לא יהיה במסגרת התמ"ת לטפל בנושאים שונים שקשורים באבטלה וכו'.

חיים אורון: אני מתכוון לארבעה פרמטרים: לגודל ההוצאה; לגודל הגירעון; לגודלו של החוב הלאומי; לנטל המס.

חיים אורון: בתוך הבניין בעל ארבע הפינות הללו יש אבן פינה אחת בבחינת בריח תיכון שלא ניתן בלעדיו, וזה הורדת נטל המס.

חיים אורון: התחייב ראש הממשלה שהוא מוריד את המסים.

חיים אורון: לא משנה מה קורה, הוא מוריד את המסים.

חיים אורון: מישהו פה, שר האוצר הקודם, בכל זאת מכיר את הנתונים, הוא בסך הכול התחלף לפני פחות משבוע – כשאמרתי שחסר בתקציב המדינה הנוכחי, בתחזית הגבייה, 40 מיליארד שקל, הוא תיקן אותי ואמר:

חיים אורון: אני כבר קונה 40 מיליארד שקל.

חיים אורון: וכשאמרתי: מי יכול להבטיח לנו שבמחצית השנייה לא יהיו חסרים עוד 40 מיליארד שקל, הוא אומר: אני כבר קונה.

חיים אורון: אם אני יודע לעשות חשבון כזה, זה כבר 80.

חיים אורון: ראש הממשלה, במעמדו כשר-על – דרך אגב, אני מציע שעל כל שר שלא סומכים עליו יהיה שר-על ואז נהיה רגועים, אחרת למה ממנים שר-על?

חיים אורון: יהיה שר-על לענייני תשתיות ושר-על לענייני בריאות, ואז נהיה רגועים לגמרי, כי אפשר למנות אז כל אדם לכל תפקיד, כי יש שר-על.

זאב בוים: צריך לשכלל את זה.

זאב בוים: לחשק לגמרי שר-על וסגן שר.

חיים אורון: נכון, ומשנה לשניהם, ואז הכול יסתדר.

חיים אורון: ואז אני בכל זאת שואל: אם זו אבן הפינה, אבן הראשה בסיפור הזה, ומה בכל זאת, אדוני השר, מה יהיה הפרמטר לגודל ההוצאה?

חיים אורון: תקציב 2009 שהונח על שלוחן הכנסת, שהוא 1.7% לעומת תקציב שנה שעברה?

חיים אורון: עם "עופרת יצוקה", עם הצרכים לאשראי, עם הצרכים להתמודד עם האבטלה.

חיים אורון: שמעתי שהקציבו 6 מיליוני שקל לעמותות, ושר הרווחה התבשם אתמול כל היום על זה.

חיים אורון: דרך אגב, זה לא 6 מיליונים, הכפילו מ-3 ל-6.

חיים אורון: חשוב מאוד, כל שקל חשוב שם, כי אנשים רעבים, אבל אלה המספרים שקשורים לעניין?

חיים אורון: אז גודל ההוצאה לא הופיע אצל אף אחד בהסכם הקואליציוני.

חיים אורון: הוא יבוא עכשיו, הם יבואו עכשיו.

חיים אורון: יכול להיות שהשולחן המרובע – אני מבין שככל שהוא נעשה יותר מרובע הוא יותר כתובת להיפגש בה, כי כאשר זה הוצג במליאת מפלגת העבודה, בכלל היתה הרגשה שעופר עיני קובע את הכול; עכשיו, מה פתאום, הוא מתייעץ אתו.

חיים אורון: רובי, יושב-ראש הכנסת, ידידי, אתה יכול – אני שם לך שם כיסא חמישי, שיתייעצו גם אתך, מה יש?

חיים אורון: אני מוכן למנות כמה חברי כנסת שיתייעצו גם אתם.

חיים אורון: אני מבין את ההבדל בין להתייעץ ובין – יש אפילו חוקים שיש בהם חובת התייעצות.

חיים אורון: אז הנושא הזה נשאר בבחינת נעלם, גם עכשיו.

חיים אורון: הנושא השני שמאוד ישפיע זה גודל הגירעון.

חיים אורון: ברור כבר שתהיה ירידה בהכנסות, ברור כבר, על-פי מה שקורה פה היום, כבר הבנתי – אמרתי את זה קודם, בדיון הראשון – ממי אנחנו לא מקבלים פקודות; אנחנו לא מקבלים פקודות מאובמה, נשיא ארצות-הברית.

חיים אורון: אמר השר הממונה על הקשר עם הכנסת.

חיים אורון: כאשר הנשיא אובמה לא התאפק הרבה זמן, אני מודה, אפילו הופתעתי.

חיים אורון: עבר פחות משבוע מאז הכריז פה שר החוץ שאנאפוליס זה סתם היה מין תרגיל של ממשלה שאין לה שום משקל.

חיים אורון: אמר מי? נשיא ארצות-הברית; איפה?

חיים אורון: בטורקיה.

זאב בילסקי: בפרלמנט בטורקיה.

חיים אורון: בפרלמנט, לא באיזה פאב בשכונה.

ראובן ריבלין: אני רוצה להפנות את תשומת לבו של אדוני שהוא עבר מהפרק הכלכלי לפרק המדיני.

חיים אורון: לא, לא.

חיים אורון: אני מסיים בזה, ואני לא רוצה לקחת יותר זמן מחברי.

חיים אורון: אמר פעם שר החוץ האמריקני – תראה, אנחנו מתעסקים בשרי חוץ – שבישראל אין מדיניות חוץ, יש רק מדיניות פנים.

חיים אורון: אני רוצה לעשות פרפראזה על אמירתו של קיסינג'ר, ויסולח לי בשעת בוקר זו אם זה יצא קצת מגושם: בישראל אין מדיניות כלכלית שהיא איננה מדיניות חוץ, ואין מדיניות חוץ שהיא איננה מדיניות כלכלית.

חיים אורון: מה לעשות, כנראה אמירתו החיצונית של הנשיא אובמה בטורקיה, משקלה על הכלכלה הישראלית הרבה יותר גדול מאמירתו פה של שר החוץ, שיש לה כל מיני תארים שבגלל כבודה של הכנסת אני אמנע מלומר אותם.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

ראובן ריבלין: ואחריהם – כמה שהוא יגמור יותר מהר, כך נקריא שמות רבים יותר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון, לאט-לאט, לא נתחיל לספור את הזמן אלא כאשר אתה תתייצב על בימת הנואמים.

ראובן ריבלין: אין שום זמן פציעות פה, הזמן כולו זמן שלך.

אילן גילאון: תודה, אדוני.

אילן גילאון: אני אסיר תודה, ובניגוד לחברי הקודמים, אדוני, אני לא רוצה להתייחס בציניות לכל הדיון הזה, אף שיש לי הרגשה, אדוני, שלא השפענו על הממשלה.

אילן גילאון: דיברנו כאן עד שהכחילו לנו הידיים.

אילן גילאון: אבל אני רוצה לומר כמה דברים טובים, הייתי רוצה לומר שזה שחר של בוקר חדש, כמאמר המשורר בכיכר רבין.

אילן גילאון: אבל אני לא בטוח.

אילן גילאון: אני רוצה לציין כמה דברים בכל זאת טובים, אדוני.

אילן גילאון: היחס של רופאים לחברי כנסת היה נפלא פה – ארבעה רופאים, בעצם על כל שני חברי כנסת חולים יש רופא אחד.

אילן גילאון: נכון ששניים גינקולוגים ואחד פלסטיקאי, אבל נדמה לי שבמצב שלנו זה יכול לעזור לנו.

אילן גילאון: ומה אפשר לעשות בשבע דקות, אדוני?

אילן גילאון: כולם דיברו כאן על כל מיני דברים, והפעם אני רוצה לדבר על כלבים, שזו כמובן חיית מחמד נפלאה.

אילן גילאון: אתה יודע, ככל שיש לך יותר ילדים בבית, אדוני, יש לך גם יותר חיות, משום שכל ילד פתאום מוצא חיה ברחוב, איזה כלב עזוב, ואז הוא מתקשר אליך בזמן הכי לא נוח, ואומר: אבא, יש פה כלב, התאילנדים יאכלו אותו, הערסים ירביצו לו.

אילן גילאון: ואני אומר להם: כבר אין מקום לחיות בבית, והנה אני נמצא, אדוני, עם חמש חיות בבית: ג'יפה, נענע, נולי, הוגו ונסים.

אילן גילאון: נסים הוא חתול, דרך אגב.

אילן גילאון: אדוני ידע שחתולים ג'ינג'ים הם רק זכרים?

אילן גילאון: כדאי ללמוד את הדבר הזה.

אילן גילאון: התקציב הדו-שנתי דווקא מזכיר לי, כי חבר הכנסת אלדד אמר משהו על שימור התיקים.

אילן גילאון: אני מציע לך להתחשב בכל זאת בגודל הממשלה, צריך ליצור איזה יחס.

אילן גילאון: זה מזכיר לי סיפור על אחד שפרסם מודעה בעיתון, מודעה למכירת כלב בעד מיליון דולר.

אילן גילאון: אנשים מאוד הסתקרנו, התקשרו אל האדם הזה, שאלו אותו איזה מין כלב זה.

אילן גילאון: הוא אמר: סתם כלב רחוב, שום דבר.

אילן גילאון: אמרו לו: אז למה אתה רוצה עליו מיליון דולר?

אילן גילאון: הוא אמר: כי ככה, זה המחיר שאני תובע, אדוני.

אילן גילאון: מיליון דולר.

אילן גילאון: ככה פרסם את המודעה שבוע, ושבועיים, וחודש וחודשיים, כל הזמן אותה מודעה, וכנראה לא נמצא קונה.

אילן גילאון: ולפתע, אחרי שלושה חודשים המודעה יורדת מן העיתון.

אילן גילאון: אחד האנשים הסתקרן מאוד, התקשר לנ"ל ואמר לו: מה זה, מכרת את הכלב?

אילן גילאון: אומר לו: בוודאי.

אילן גילאון: והוא שואל: ומה קיבלת בעבורו?

אילן גילאון: הוא עונה: בדיוק מיליון דולר.

אילן גילאון: הוא אומר: ממש מיליון דולר?

אילן גילאון: הוא אומר: לא בדיוק ככה.

אילן גילאון: קיבלתי שני חתולים, כל אחד בשווי 500,000 דולר.

אילן גילאון: הסיפור השני שמזכיר לי את העסקה הוא על אחד שהגיע לרב העיר ואמר: כבוד הרב, אני רוצה לעשות בר-מצווה לכלב שלי.

אילן גילאון: הרב כמובן כעס, אמר לו: מה זאת אומרת, הכלב הוא חיה טמאה ביהדות, מה פתאום אתה מביא לפה כלב, תעוף לכל הרוחות.

אילן גילאון: זרק אותו מכל המדרגות.

אילן גילאון: וככה, על המדרגות, הוא אומר לעוזר הרב:

אילן גילאון: למה הרב לא נתן לי אפילו לדבר, להתבטא?

אילן גילאון: אני סתם בן-אדם שיש לו 2 מיליוני דולר וחשבתי לעצמי שבמיליון אחד אני אעשה את הבר-מצווה לכלב ואת המיליון השני אני אתן לכבוד הרב, אולי הוא ייתן את זה לבית הכנסת.

אילן גילאון: אמר לו העוזר: חכה רגע, נראה מה אפשר לעשות.

אילן גילאון: הוא עלה למעלה, קרא לו: תשמע, הרב רוצה לדבר אתך.

אילן גילאון: הוא נכנס אל הרב, ואז הרב אמר לו: בחייאת, יכולת להגיד שהכלב יהודי, לא קרה שום דבר.

אילן גילאון: אדוני, באמת לא התעמרתי לא בסגני שרים, ולא בגודל הממשלה, ובכלל אני לא עושה דברים כאלה.

אילן גילאון: דווקא יש שר אחד מאוד חשוב, אדוני, זה השר לשיפור השירות הציבורי או לשיפור השירות של הממשלה, שהורחבו סמכויותיו במהלך יומיים – כי בהתחלה הוא היה שר לשיפור השירות באינטרנט, ועכשיו הוא לשיפור השירות בכלל, ואני בכלל לא ציני בעניין הזה.

אילן גילאון: אני חושב שאם באמת יטמיעו את הנושא הזה באופן נכון, וכל הכבודה הגדולה הזאת כאן, שיושבת סביב שני השולחנות האלה, הם באמת ילכו עם הפנים אל הציבור, ברמה שצריך למלצר אנשים, אני חושב שזה פנטסטי, אדוני.

אילן גילאון: אני אגיד לך, אני רוצה לתת פה טיפ לאנשים שהולכים לבחירות.

אילן גילאון: אגב, אילו יכולתי לחוקק חוק, הייתי מחוקק חוק שהבחירות ייערכו למחרת הבחירות, כי אז כל האנשים רואים מה הם עשו, והם יכולים לתקן את הדברים האלה, וזה מצוין.

אילן גילאון: אבל אני אגיד לך איך אני הולך לבחור.

אילן גילאון: כאשר אני רוצה לבחור בפלוני או אלמוני, יש לי מועמד פוטנציאלי, אני עוקב אחריו והולך לבית-קפה, אדוני, ואני מסתכל היטב אם האיש הזה, אחרי שהוא גמר לשתות את הקפה שלו, מוציא את הארנק מהכיס – תמיד צריך להחזיק אותו בכיס – ומשלם את הקפה שלו, או שהוא עושה את התנועה הזאת.

אילן גילאון: אתה מכיר את התנועה הזאת?

אילן גילאון: התנועה הזאת אומרת שהארנק באוטו, אדוני, תשלם אתה, השר דן מרידור, בפעם הבאה עלי.

אילן גילאון: אם הוא לא עבר את הבחינה הזאת, אדוני, אני כבר לא סופר אותו, זאת אומרת, ממש לא מעניין אותי מאיזו מפלגה הוא.

אילן גילאון: אבל אם הוא עבר אותה, אני עושה לו עוד בחינה אחת, אני פותח דפי זהב, 144, ובודק אם האיש הזה מופיע שם, כי אם הוא לא מופיע עכשיו, לפני הבחירות, ודאי שכאשר אני אצטרך אותו הוא לא יופיע לעולם.

אילן גילאון: אגב, רק שתדע לך, אדוני, איש לא מת מטלפון.

אילן גילאון: חוץ מהמהנדס עיאש, אף אחד בהיסטוריה לא מת ממנו.

אילן גילאון: והבחינה השלישית היא – לראות אם האיש הזה יודע לקבל החלטות או שהוא צריך לנצח את כל האנשים כל הזמן, כי אם הוא צריך לנצח את כל האנשים כל הזמן, הוא באמת לא יכול להנהיג אף אחד, ואנחנו היינו די מנוסים בדיסציפלינה הזאת שנקראת פוליטיקה, שמתרחשת בעצם מאז יצר הקדוש-ברוך-הוא את העולם.

אילן גילאון: ומה לעשות, שלא ייעלב אף אחד, אני עצמי יש לי אלצהיימר נעורים, אבל גם לקדוש-ברוך-הוא היתה איזו אמנזיה, אין שום ספק, כי הוא שכח לעשות את הדבר הכי חשוב, אדוני, וזה לתת את הדברים בלתי מוגבלים.

אילן גילאון: הלוא אם היו מים בלי סוף ואוויר בלי סוף ואדמה בלי סוף, לא היינו צריכים בכלל את כל הדיסציפלינה הזאת שהיא פוליטיקה, בסופו של דבר, שצריכה להחליט רק בהחלטה אחת מי מקבל כמה ולמה, מי משלם כמה ולמה.

אילן גילאון: ואני בא מתוך תנועה שאומרת שאדם הוא תכלית הכול, הוא מרכז כל העניינים, וכמה אני מקבל.

אילן גילאון: ויש לי בקשה.

אילן גילאון: אני בכלל לא תוקף את התקציב.

אילן גילאון: אגב, עוד לא ראיתי את התקציב, זה המשחק המקדים, אדוני.

אילן גילאון: תאר לך כמה זה יהיה ארוך בתקציב.

אילן גילאון: המשחק האמיתי יהיה אז, זה משחק מוקדם בסך הכול.

אילן גילאון: אני מבקש דבר אחד.

אילן גילאון: אני יודע שהמדיניות פה היא מדיניות של ה-laissez faire, ואל תתערבו, אבל אל תיצרו כל הזמן מצב כאילו חבר הכנסת אפללו אלי הולך מכות עם חבר הכנסת אורי אורבך ואנחנו לא מתערבים בכלל, כי זאת המציאות של ה-laissez faire שאני מכיר עד עכשיו.

אילן גילאון: יש לי עוד 27 שניות, ואני רוצה בהן להודות לך מאוד, אדוני, וגם, לא ידעתי למי לפנות, אין מים חמים בחדרים.

אילן גילאון: הלכתי להתקלח – וזה היה בסדר, יכול להיות שזה עובד על אנרגיה סולרית, אבל זה בסדר, כי בלילה אין שמש.

ראובן ריבלין: היא משמרת את השמש.

ראובן ריבלין: אתמול כל היום היה מעונן.

אילן גילאון: אז יכול להיות שבאגף שלנו, שזה אגף חדש, לא היו מים חמים, אבל זה היה בסדר, התרחצנו במים קרים, והנה, אנחנו מסיימים.

אילן גילאון: תודה רבה.

אילן גילאון: אני נורא מצטער שהדיון הזה נגמר.

אילן גילאון: ג'ומס, או כמו שקוראים לו החבר'ה, גומס, הבטיח ארבעה סיבובים, והוא נכנע בשלישי.

אילן גילאון: אני מצטער, ג'ומס, אמרת לי ארבעה.

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: אין דבר, אין דבר.

ראובן ריבלין: האמן לי, שלושה מתוך ארבעה זה הישג גדול לכנסת, לג'ומס, אני מתכוון.

ראובן ריבלין: רבותי, חבר הכנסת ניצן הורוביץ – אינו נוכח; חברת הכנסת ציפי לבני – אינה נוכחת; חבר הכנסת שאול מופז – אינו נוכח; חברת הכנסת דליה איציק – אינה נוכחת.

זאב בילסקי: הם נוכחים, אבל הם לא מדברים.

ראובן ריבלין: לא נוכח, אמרתי.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת דליה איציק – אינה נוכחת; חבר הכנסת צחי הנגבי – אינו נוכח; חבר הכנסת רוני בר-און היה פה כל הלילה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זאב בוים – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: כל הכבוד, כל הכבוד.

ראובן ריבלין: זה לא קל להיות שר בשבוע אחד, ובשבוע לאחר מכן לשבת על ספסלי האופוזיציה ולמלא את חובתו כחבר כנסת לכל דבר.

ראובן ריבלין: יישר כוח גדול.

חיים אורון: איך אנחנו אומרים, ישר וברוך?

ראובן ריבלין: חזק וברוך.

ראובן ריבלין: או יישר כוח או חזק וברוך.

זאב בוים: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, תודה רבה לך, אדוני יושב-ראש הכנסת, אני רוצה להודות לך, גם אם בסיבוב הראשון שלנו אני ככה הפניתי כלפיך – או ייסרתי אותך פה ושם – אני מקווה שתקבל את זה כפי שאתה, בהדר שלך, יודע לקבל דברים כאלה.

זאב בוים: אבל תודה לך באמת על הדיון הזה, וגם אתה בילית פה כל הלילה, כמו עוד חברים.

זאב בוים: וצריך להגיד פה לעם ישראל שמתעורר לשחר חדש או לבוקר חדש, אולי הוא לא יודע בדיוק מה התרחש פה.

זאב בוים: צריך לומר לו שקיימנו פה ליל שימורים ממושך, שבו בעצם האופוזיציה, בנוכחותה לאורך כל הלילה הזה, הביעה את מחאתה על הדרך שבה הממשלה מבקשת – בצורה, הייתי אומר, בוטה – לעקם, ובמידה רבה לפגוע בחוקי-יסוד של מדינת ישראל.

זאב בוים: וזה בעצם היה חלק חשוב בדיון הזה, נוסף על עניין התוכן של הבקשה של הממשלה לחבר שתי שנות תקציב – דבר שלא היה קיים לפני כן – ועל כך יש כמובן ויכוח ומחלוקת, גם כאשר אין ויכוח ומחלוקת על העובדה שאנחנו במצב משברי קשה מבחינה כלכלית.

זאב בוים: ודווקא מהות הוויכוח היא אם ראוי במצב כזה, משברי עולמי, שאליו נקלענו במידה רבה שלא בטובתנו – האם דווקא עכשיו נכון לבקש אישור מראש לתקציב רב-שנתי או דו-שנתי לפחות.

זאב בוים: על כך היה הוויכוח.

זאב בוים: כפי שכבר נאמר פה, זו בעצם ההקדמה לוויכוח שעוד נקיים ביתר שאת כשתבוא הצעת תקציב, תהיה אשר תהיה, וראיתי גם – כפי שהבחינו חברי הכנסת הרופאים שבינינו, באבחנות המקצועיות שלהם על חלק מהאנשים שבמרוצת הלילה השתרעו להם מאחורי האולם הזה בתנוחות תנומה כאלה ואחרות – הבחנתי בחלק מהזמן בשר החינוך גדעון סער, שכידוע הוא גם עמד בראש הצוות שניהל את המשא-ומתן הקואליציוני המורכב, המסובך, כדי לייצר את הקואליציה הזאת.

זאב בוים: כשהתפתח מעשה המרכבה הזה שאלו אותו עיתונאים הכיצד ואיך משבשים את כל הסדרים, המסורת והנהגים במעשה המרכבה הזה, וכל הכללים מנותצים.

זאב בוים: הוא במבוכתו אמר:

זאב בוים: שאלו אותי בענייני חינוך ואל תשאלו אותי בעניינים אחרים.

זאב בוים: אני שומע, ואני חושב שצריך להעריך את זה שבימים האלה, ממש בימים הראשונים לכניסתו לתפקיד, שר החינוך מתייעץ עם אנשי חינוך, ובתוכם שרי חינוך בעבר.

זאב בוים: אני חושב שהוא עושה מעשה נכון.

זאב בוים: גם שמעתי שהוא נפגש, בין השאר, אם לא אתמול, אז שלשום, עם יושב-ראש ארגון המורים רן ארז, וגם זה הייתי אומר, צעד נכון.

זאב בוים: אין זה סוד שכבר זמן רב, רב מדי, נוצרת מערכת יחסים קשה בין משרד החינוך ובין יושב-ראש ארגון המורים, בין יושב-ראש ארגון המורים לאי-אלו שרי חינוך בעבר.

זאב בוים: בכל זאת, בעניין הזה אני מציע לשר החינוך שני דברים: א.

זאב בוים: לגבי עניין יושב-ראש ארגון המורים, זה טוב שהוא נפגש אתו, זו הזדמנות אולי לפתוח דף חדש ביחסים בין מערכת החינוך ובין ארגון המורים העל-יסודיים, זה אפילו חשוב; אבל אני מציע, בכל מה שקשור לרן ארז, שהשר ינהג על-פי העצה העממית של כבדהו וגם חושדהו, מכיוון שהברכות שמלוות – אני רואה במודעות שרן ארז מפרסם באותיות קידוש לבנה, בצבע כחול, ומברך את שר החינוך; זו פתיחה נאה וקבלת פנים נאה לשר חדש, אבל כבר ראינו איך לפעמים אותיות כאלה ומודעות ברכה אלה מתחלפות במרוצת הזמן לשלטים על גבי אוטובוסים שבהם ארגון המורים מציע לגופים בוחרים של מפלגות שלא לבחור בשרי חינוך, ואנחנו מכירים את זה בלשון רבים, זאת אומרת שיש פה בעיה.

זאב בוים: אם כן, זו עצה ראשונה.

זאב בוים: ועצה שנייה, אם אני ממשיך, ואני מקווה שגדעון סער שומע אותי מאיזה מקום – – –

שלי יחימוביץ': הוא ישן שנת ישרים על הספה בחוץ.

זאב בוים: לא נעיר אותו, אבל נפנה אותו אחר כך לפרוטוקול של הכנסת.

זאב בוים: אני מציע עוד דבר אחד, אני יודע שעכשיו אני אומר דברים שהם קצת יותר כבדי משקל, אבל הבוקר כבר עלה ומה שאפשרנו לעצמנו בליל השימורים הזה, באווירה יותר קלה, עם הרבה טעם טוב וחוש הומור בריא – אני חושב שעכשיו אנחנו נכנסים ליום חדש, ומותר לי לעבור לנימה קצת יותר רצינית.

זאב בוים: אני לא יודע כמה זמן עוד נותר לי, אבל את זה אני כן אומר:

זאב בוים: אני מציע לשר החינוך, ואמרתי לו את זה ביום ההשבעה של הממשלה, במשפט: אל תלך ותעשה עכשיו רפורמות.

זאב בוים: אל תעשה רפורמות.

זאב בוים: חינוך זה מין דבר שצריך לתת לו לזרום, והוא תהליך ולא מהפכה, ויש נטייה אצל כולנו, מכל הכיוונים – נכנס שר, זה נכון גם בתחומים אחרים, מייד, כל מה שהיה יחכה, יעמוד בצד, אני יודע יותר טוב מאחרים וכן הלאה, ומייד הוא מציג משנה סדורה של מהפכה גדולה.

זאב בוים: זה לא טוב בשום עניין ובוודאי לא נכון בחינוך, שהוא תהליך.

זאב בוים: ולכן אל תיכנס עם רפורמה, הייתי אפילו מעז לומר: אל תבחן עכשיו איזו רפורמה שכבר יצאה לדרך, תן לה ללכת.

זאב בוים: יכול להיות שהיא לא טובה – אז יתקנו את הנתיב אחרי זה, בהמשך.

ראובן ריבלין: כבוד חבר הכנסת היקר והשר לשעבר, תהית כמה זמן נותר לך, לא נותר לך זמן.

זאב בוים: רציתי להציע לו עוד משהו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

זאב בוים: יושב פה השר בוגי יעלון, וכיוון שהוא היה רמטכ"ל, אני מוכרח עוד עצה אחת לתת לשר החינוך: תבקר בבתי-הספר ביקורים שהם לא ביקורי רמטכ"ל.

זאב בוים: מה זה ביקור רמטכ"ל?

זאב בוים: ביקור רמטכ"ל, את זה סיפר לי פעם מאירק'ה פעיל, הוא היה מג"ד 51, לסקוב היה רמטכ"ל, והודיעו לו שהרמטכ"ל לסקוב, שהיה ידוע בקפדנותו הגדולה, רוצה לבקר בגדוד 51; אז זה היה בטירה.

זאב בוים: כינס המג"ד מאירק'ה פעיל את ארבעת המ"פים של גולני בגדוד – מ"פ א', מ"פ ב', אמר להם: פלוגות א' וב' – מסדר רמטכ"ל, זה עם אוהלים מתוחים, עם זווית נכונה של היתד מול היתר, מול החבל, לצבוע את האקליפטוסים, כולם מחליפים לבנים וגרביים, זהו.

זאב בוים: פלוגות ג' וד' – שגרת גולני.

זאב בוים: בא הרמטכ"ל, מקבלים אותו יפה, והוא מתחיל לעבור באוהלים של פלוגות א' וב', הוא מפשיט את החיילים ובודק שהכול ישר, מהונדס כמו שצריך, הוא מבסוט לגמרי.

זאב בוים: נכנס לפלוגה ג', חושך בעיניים.

זאב בוים: שואל לסקוב את מאירק'ה פעיל: תגיד, מה זה הדבר הזה?

זאב בוים: מאירק'ה פעיל – מי שמכיר יודע שהיתה לו לשון שלפעמים לא עוצרת – אמר לו: תראה, הרמטכ"ל, פלוגות א' וב' זה אתה, ופלוגות ג' וד' זה אנחנו.

זאב בוים: אני מציע לשר החינוך לבוא לבתי-הספר בלי הודעה מוקדמת, שייכנס לבתי-הספר ויראה שם מה מתרחש בין כותלי בית-הספר, ידבר עם המורים, ידבר עם המנהלים וישמע מתוך השטח אילו בעיות ישנן, עם מה הם מתמודדים.

זאב בוים: אני חושב שאם הוא ינהג כך, הוא יבין פעם אחת היטב מהן הבעיות, ואני חושב שדרך הביקורים האלה הוא גם ימצא פתרונות שהם לא בהכרח פתרונות של רפורמה גדולה, אלא צעדים פשוטים שקיימים ביד.

זאב בוים: בלי הרבה תקציבים, עם ניצול יותר נכון ועם יעילות יותר טובה בתוך המערכת, אפשר לחולל שינוי עמוק במערכת החינוך.

ראובן ריבלין: לאלה מחברי הכנסת שאינם יודעים את עברו של חבר הכנסת בוים, שר השיכון לשעבר: הוא היה בעברו מנהל בית-הספר התיכון בקריית-גת.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, מעכשיו והלאה חמש דקות לדובר.

ראובן ריבלין: חמש דקות.

ראובן ריבלין: בסדר גמור.

ראובן ריבלין: בעניין זה אתם בעלי הבית על ההסתייגויות.

ראובן ריבלין: ובכן אני ממשיך להקריא, כמובן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מאיר שטרית – אינו נוכח; חברת הכנסת רוחמה אברהם-בלילא – אינה נוכחת; חבר הכנסת אבי דיכטר – אינו נוכח; חברת הכנסת מרינה סולודקין – אינה נוכחת; חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גדעון עזרא – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: חמש דקות.

ראובן ריבלין: האם טעיתי במשהו?

ראובן ריבלין: אמרתי גדעון עזרא.

ראובן ריבלין: אני יכול לטעות בהרבה דברים, אבל לא בגדעון עזרא.

ראובן ריבלין: רבותי, נא לאפשר לחבר הכנסת גדעון עזרא לשאת דברו.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השר בוגי יעלון, בהצלחה.

גדעון עזרא: אני מקווה שכפי שהיה שיתוף פעולה בינינו בעבר, יהיה פה בבית הזה שיתוף פעולה בין כל הגופים שנמצאים בבית הזה.

גדעון עזרא: אני מוכרח להגיד שראיתי היום בטלוויזיה, כמדומני, שהיתה פה פגישה בכנסת בין התעשיינים וההסתדרות לבין בנימין נתניהו ונדמה לי גם שר האוצר – גם לך בשעה טובה – והיה שם גם אהוד ברק, כמדומני.

גדעון עזרא: אני שואל את עצמי, אם זאת באמת בעיה של כל המשק, ואני חושב שזאת בעיה באמת של כל המשק, מדוע אין הידברות עם חצי הכנסת או פחות מחצי הכנסת?

גדעון עזרא: מדוע אין נציג של האופוזיציה במפגש מהסוג הזה, שיכול לחסוך הרבה הרבה דברים לאחר מכן?

גדעון עזרא: לא שאנחנו מחפשים שררה; מקומנו באופוזיציה, אבל בשלב של היוועצות כזאת או אחרת אפשר לפתור, לדעתי, חלק מהבעיות.

גדעון עזרא: בסופו של דבר יש שתי אפשרויות – או שזה טוב או שזה לא טוב.

גדעון עזרא: אם התוכנית טובה, מוטב שכולם יקבלו אותה וישתכנעו.

גדעון עזרא: שם יש בוודאי מקום לשיחות הרבה יותר רציניות מאשר פה, כשהדברים נאמרים פה בשעת לילה מאוחרת בכנסת.

גדעון עזרא: אני מצפה שכפי שראש הממשלה נוהג לעדכן את ראש האופוזיציה בצורה שוטפת למדי, זו אחת הדרכים, לפי דעתי, לשתף את האופוזיציה בבעיות של הממשלה.

גדעון עזרא: נדמה לי שלא מאוחר לעשות את זה – ומספר הבעיות שיעלו אם הצעת הקואליציה אומנם תעבור, והיא כנראה תעבור – לעשות את מה שאני מבקש.

גדעון עזרא: לפי דעתי כולנו רוצים דבר אחד והוא טובתה של מדינת ישראל.

גדעון עזרא: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לשר לשעבר גדעון עזרא.

ראובן ריבלין: אני מבקש להזמין את חבר הכנסת יעקב אדרי – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת והשר לשעבר אלי אפללו – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: גם לאדוני חמש דקות, אף-על-פי שהוא – – –

אלי אפללו: רבע שעה.

אחמד טיבי: אני מבקש להיות גמיש אתו.

אחמד טיבי: לא אתה קובע.

אלי אפללו: רבע שעה.

אחמד טיבי: אני מבקש להיות גמיש אתו.

אלי אפללו: אני מבקש רבע שעה.

ראובן ריבלין: אין לי בעיה, אבל אז אתם – – –

אחמד טיבי: זה על חשבון האחרים.

ראובן ריבלין: על חשבון האחרים?

ראובן ריבלין: בסדר.

אחמד טיבי: הוא בכל זאת נציג הסיעה האופוזיציונית הגדולה ביותר.

ראובן ריבלין: חברים, אתם רוצים כללי משחק, ובצדק, אבל פעמים זה לא מסתייע.

ראובן ריבלין: אתם קבעתם את כללי המשחק, אז אנחנו מרגע זה לא קובעים זמן וכל אחד מדבר כמה שהוא רוצה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אחמד טיבי: אלי אפללו הוא מקרה חריג.

ראובן ריבלין: אני לא מפעיל שעון אפילו.

אלי אפללו: אדוני היושב-ראש, יש לי הזדמנות להגיד לך את הברכות שלי ואת האיחולים שלי על המינוי שלך.

אלי אפללו: באמת, רובי, אני כל כך שמח.

איוב קרא: על הבחירה.

אלי אפללו: על הבחירה שלך, בהחלט.

אלי אפללו: תן לי רגע.

אלי אפללו: אני חושב שהבחירה שלך ראויה מאוד, ואני מאוד שמח באופן אישי.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

אחמד טיבי: שתיים, שלוש, ארבע, תתחיל.

אלי אפללו: אדוני היושב-ראש, תשמור עלי.

אלי אפללו: אני מבקש את הגנתך.

ראובן ריבלין: רבותי חברי האופוזיציה, אני מתרה בכם לא לאפשר להפריע לחבר אופוזיציה.

ראובן ריבלין: אם אתם רוצים, כשהשר יעלה לדבר תוכלו לקרוא קריאות ביניים.

ראובן ריבלין: כאשר אלי אפללו מהאופוזיציה מדבר אינני מרשה לכם להפריע.

אחמד טיבי: רן בנימיני כבר נכנס לשידור.

אחמד טיבי: יאללה.

אלי אפללו: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, סגני שרים, שרים והכיסא הריק של ביבי נתניהו ראש הממשלה, כרגיל.

אלי אפללו: כי למה יש לי לדבר?

אלי אפללו: לכיסא הריק.

אלי אפללו: איננו.

אלי אפללו: לא רק שהוא איננו, אני חוזר ואומר – – –

ראובן ריבלין: אינו נוכח.

אלי אפללו: אינו נוכח, אבל יושבת-ראש האופוזיציה, חברת הכנסת ציפי לבני – – –

חיים כץ: נוכחת.

אלי אפללו: נוכחת, ועוד איך נוכחת.

אלי אפללו: ולא רק נוכחת, אלא אנחנו רואים מה זה נקרא אופוזיציה לשמה, ומה אנחנו עושים על מנת שמדינת ישראל תראה איזה מחטף הממשלה הזאת רוצה לעשות.

אלי אפללו: לא רק שהיא ממשלה מוזרה שאין כדוגמתה – הרי זאת ממשלה, כמו שאמרתי לפני זמן מה, זו מוטציה.

איוב קרא: מה זה?

אלי אפללו: מוטציה שלא מסתדרת, אדוני היושב-ראש, מפלגת העבודה עם המפד"ל וישראל ביתנו.

אלי אפללו: ידיים של משהו, רגליים של משהו וראש של משהו אחר.

אלי אפללו: אבל אני לא רואה פה את העיתונאי המלומד, יושב-ראש סיעת העבודה דניאל בן-סימון.

חיים כץ: הוא עם ראש הממשלה.

אלי אפללו: שהיה דוגמה ומופת כעיתונאי, אבל כשמגיע התפקיד להביא נציג של מפלגת העבודה לוועדת ההסכמות, אין להם, הוא אפילו לא מצליח למצוא חבר כנסת ראוי, והוא צריך לקחת חבר כנסת מהמפד"ל.

אלי אפללו: אני שואל אתכם, חברי כנסת של מפלגת העבודה ויושב-ראש מפלגת העבודה, הכיסא הריק שלו כרגיל – הוא בא לפה עם הידיים בכיסים בשביל להצביע ולברוח; הוא לא בא לשמוע דיון מעמיק ולשמוע מה שכולם אומרים.

אלי אפללו: הוא נעלם, הוא עוד פעם בורח.

אלי אפללו: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, היות שאני לא מוגבל בזמן, וזאת בשבילי פריווילגיה יוצאת מן הכלל – – –

חיים אורון: אתה מוגבל, מוגבל.

אלי אפללו: סליחה, תשמור עלי, הוא מפריע לי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון, השתבשה עלי כל המערכת.

ראובן ריבלין: אני מקבל הוראות מהמתנגדים ומהמסתייגים, כל רגע הוראה אחרת.

ראובן ריבלין: אני לא יכול לעשות – השר עזרא עלה, אני נותן לו חמש דקות ומגביל אותו בדיבורו.

ראובן ריבלין: אחרי רגע, רבע שעה.

אלי אפללו: , שנמצא כאן לידנו – – –

זבולון אורלב: שמעתי שדיברת על-אודותי הרבה היום.

אלי אפללו: כל כך הרבה דיברתי עליך.

זבולון אורלב: שמעתי שדיברת בשבחי.

ראובן ריבלין: הבנתי מה שאתה אומר, אבל עלה חבר הכנסת – – –

חיים אורון: אמרת לפני יומיים שאתה מקבל הוראות רק ממני.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אפללו אמר:

ראובן ריבלין: אני נציגה של המפלגה הגדולה ביותר באופוזיציה, ואני מודיע לך – 15 דקות.

ראובן ריבלין: הואיל ואינני מתכוון להתווכח עם חבר הכנסת אפללו, קבעתי שהזמן שלו בלתי מוגבל.

זאב בוים: זה לא כוחות.

ראובן ריבלין: אחרת אנחנו דורסים את המיעוט, ואסור לנו לעשות את זה.

ראובן ריבלין: אסור בשום פנים ואופן לדרוס.

אחמד טיבי: מה לעשות?

אחמד טיבי: הוא נציג הסיעה הגדולה ביותר.

אלי אפללו: הרוב, לא המיעוט.

אלי אפללו: המפלגה הגדולה ביותר.

ראובן ריבלין: סליחה, אני מתנצל.

ראובן ריבלין: אנחנו דורסים את הרוב.

אלי אפללו: המפלגה הגדולה.

חיים כץ: כי אנחנו שמנים.

ציפי לבני: אם כך, אפשר לרמוס.

אלי אפללו: זבולון אורלב, אני עוד פעם מזכיר לך – –

זבולון אורלב: תדבר רק בשבחי.

אלי אפללו: – – אתה היום, בתור מה?

אלי אפללו: מפלגת העבודה?

אלי אפללו: עם הרגליים של מפלגת העבודה ועם הידיים של הליכוד והראש של המפד"ל?

אלי אפללו: מה אתה?

שלי יחימוביץ': הוא איש מפלגת העבודה.

אלי אפללו: והבית היהודי גם.

ראובן ריבלין: נציג מפלגת העבודה.

ראובן ריבלין: אורלב הוא נציג מפלגת העבודה, לא איש מפלגת העבודה.

שלי יחימוביץ': הוא סוציאליסט.

אלי אפללו: אורית נוקד, סגן שר התמ"ת, אני אומר לעצמי שהרבה ערכים יש לה.

זבולון אורלב: לקבל מחמאה ממנו זה משהו.

אלי אפללו: הייתי באמת בטוח, עד לכניסתה לקואליציה.

אלי אפללו: ראיתי שהערכים נעלמים.

אלי אפללו: איפה הערכים?

אלי אפללו: שמעתי אותך באופן אישי, מה את אומרת על הליכוד.

אלי אפללו: את, באופן אישי, מה שאת אמרת, גם בשידורי רדיו, גם בטלוויזיה וגם באופן אישי.

אורית נוקד: כנראה לא שמעת טוב.

אלי אפללו: לא שמעתי טוב, את צודקת.

אלי אפללו: את יודעת מה, לא שמעתי?

אלי אפללו: לא שמעתי שאת מוכנה להיכנס בכל מחיר בשביל התפקיד.

אלי אפללו: מפלגת העבודה קיבלה לכל אחד שהצטרף או סגן שר או שר.

אלי אפללו: מי שלא קיבל לא נכנס.

אלי אפללו: על זה אני אומר לכם, כואב לי הלב, לבי לבי אתכם.

אלי אפללו: מפלגת העבודה, המפלגה הגדולה שהקימה את מדינת ישראל, התרסקה.

אלי אפללו: זאת מפלגה שחבל, כואב לי הלב.

אלי אפללו: אנשים שנדבקים לכיסא, לא מעניין אותם לא האידיאולוגיה, לא הדרך, לא כלום.

אחמד טיבי: האם אדוני מתכוון ששלום שמחון, לא מעניינת אותו אידיאולוגיה?

אחמד טיבי: ככה הבנתי מדבריו של חבר הכנסת אפללו.

אלי אפללו: חס ושלום.

אחמד טיבי: לא יעלה על הדעת שלזה התכוונת.

אלי אפללו: אדוני היושב-ראש, אני מבקש שתשמור עלי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד טיבי, אני מבקש לא להפריע לדובר.

ראובן ריבלין: הוא ביקש ממני לשמור עליו.

אחמד טיבי: תבטל את הבקשה.

אלי אפללו: הוא אמר לבטל, אני כבר לא מבין, אדוני היושב-ראש.

אלי אפללו: אדוני היושב-ראש, יש אנשים שחושבים שהשעון מקולקל, והם מראים לי את השעון.

אלי אפללו: לי יש הרבה זמן.

אלי אפללו: יש לי את כל הזמן שבעולם.

ראובן ריבלין: יש לך את כל הזמן שאתה רוצה, רק אני רוצה להפנות את תשומת לבך לכך שאתה על הבמה כבר 11 דקות, אבל אני לא סופר זמן.

אלי אפללו: 11 הדקות האלה לא היו כל כך – – –

ראובן ריבלין: מרתקות, אדוני.

אלי אפללו: מה זה מרתקות.

אלי אפללו: עכשיו אני רוצה לדבר על שר האוצר, ידידי.

רוני בר-און: למה לך?

ראובן ריבלין: אתה רוצה שאני אגן עליך מפני חבר הכנסת בר-און?

אלי אפללו: כן, אדוני.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, אני מבקש ממך לא להפריע לחבר הכנסת אפללו.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

אלי אפללו: יובל שטייניץ, שר האוצר, זאת שאלה שאני רוצה לדעת: מי מטפל באוצר?

אלי אפללו: האם השר האסטרטגי, ראש הממשלה בענייני אוצר או סגן השר או השר?

אלי אפללו: אני רוצה לדעת מי מטפל בתיק הזה.

אלי אפללו: אני כבר לא יודע מי, איך אתם מחלקים את הטיפול.

חיים אורון: ואחרי שתדע, מה זה יעזור לנו?

אלי אפללו: אני רוצה לדעת, שהעם ידע.

אלי אפללו: אני לא מדבר על מה שקורה בכל תיק.

אלי אפללו: בחינוך יש שר החינוך ויש שרת התרבות והספורט ועוד שר ועוד סגן שר.

איוב קרא: אל תדבר על הגליל והנגב.

אלי אפללו: סליחה, אני לא מדבר על הגליל והנגב.

אלי אפללו: סליחה, שם יש שר וגם סגן שר.

אלי אפללו: למה?

אלי אפללו: זאת השאלה.

אלי אפללו: קריאה: שיהיה מתאם ביניהם.

אלי אפללו: שיהיה מתאם ביניהם, מי נוסע ראשון לגליל ומי יורד שני לנגב.

איוב קרא: אתה עוד תתחרט שאתה מדבר על הגליל.

אלי אפללו: אני, כל-כולי, לבי בגליל, אבל כל-כולי, לבי, רוצה לדעת מה התפקידים האלה.

אלי אפללו: איך אומרים?

אלי אפללו: מינויים ותפקידים ללא כלום.

אלי אפללו: חבל, העם רוצה לדעת.

חיים כץ: דיברת ארבע דקות, יש לך עוד 11 דקות, דבר חופשי.

אלי אפללו: הוא מפריע לי, אדוני.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חיים כץ, אני מורה לך שלא להפריע בשום פנים ואופן לחבר הכנסת אלי אפללו.

משה גפני: מה עם בן-סימון?

משה גפני: איפה הוא?

אלי אפללו: אני לא רואה את בן-סימון; לא בן-סימון, לא סימון ולא העיתונאי שפעם כל כך הערכתי.

אלי אפללו: אדוני היושב-ראש, אני רוצה בכל זאת להגיד לך, ובזה לסיים, כי יש פה עוד חברים שרוצים לדבר.

ראובן ריבלין: אני לא מפסיק אותך, אדוני.

אלי אפללו: אני יודע.

אלי אפללו: אני מתבייש בממשלה הזאת, בממשלה עם 41 שרים וסגני שרים שהם כלום, 41, ואחד לא יודע מה צריך לעשות השני באותו משרד.

אלי אפללו: לפחות יש שרים שאמרו ביושר: נכון שיש לי תיק, אבל אני לא יודע מה יש לי בתוך התיק.

אלי אפללו: יש עוד שרים שהם מספיק ישרים והגונים לומר את זה, אבל השאר לא, אולי כי הם רוצים את השררה ואת התפקיד, וזה מה שמעניין אותם.

אלי אפללו: בגלל זה אני מצביע עוד פעם על מפלגת העבודה.

אלי אפללו: לי כואב הלב לראות אותם, איך הם מתרסקים.

אלי אפללו: זה כואב לי, אדוני היושב-ראש, מפלגה כל כך חשובה.

ראובן ריבלין: כדי לגאול עולם אני אומר לך שהשר בני בגין אמר שהוא יהיה שר בלי תיק, רק הוא עוד לא יודע איזה תיק.

אלי אפללו: כן.

אלי אפללו: גם קראתי את הספר של בני בגין, מה הוא כתב על ביבי נתניהו.

אלי אפללו: זה בנפרד.

ראובן ריבלין: אני לא נכנס לעניין הזה.

אלי אפללו: סתם הזכרת לי.

אלי אפללו: נזכרתי בספר היום וקראתי אותו עוד פעם.

ראובן ריבלין: אני רק רוצה להזכיר לאדוני שהוא ביקש לסיים את דבריו.

אלי אפללו: נזכרתי, אדוני היושב-ראש.

אלי אפללו: אדוני, אני מודה לך.

איוב קרא: מעניין מי הזמין את הנגר הזה, להרכיב פה את הכיסאות.

אלי אפללו: אם אפשר להוסיף עוד כמה כיסאות שיהיה נוח פה, אני אשמח.

אלי אפללו: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איוב קרא: מי היה הראשון?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: האם אדוני מתכוון להצטרף לממשלה?

ראובן ריבלין: כי הוא מבקש שהכנסת תכין עוד כיסאות.

אלי אפללו: לא.

אלי אפללו: עכשיו צירפו שני סגני שרים, ואולי יצרפו עוד שרים כדי שיהיה איזון בתוך העניין.

אחמד טיבי: עוד דקה, אלי, עוד דקה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מודה מאוד לחבר הכנסת אפללו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון, האם אנחנו חוזרים לחמש דקות?

חיים אורון: כן.

ראובן ריבלין: ובכן, אני ממשיך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זאב בילסקי, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חברת הכנסת רונית תירוש, ואם היא לא תהיה נוכחת – חבר הכנסת אריה ביבי, ואחריו – חבר הכנסת חיים רמון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נחמן שי – אינו נוכח; אם הוא יהיה בזמן הוא ידבר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רוברט טיבייב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מגלי והבה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

זאב בילסקי: חבר הכנסת גפני, אתה חסרת לנו בשעתיים האחרונות.

משה גפני: הלכתי לבדוק – – –

זאב בילסקי: בלטת בהיעדרך, אבל אני חושב שהקדשנו מספיק – – –

ראובן ריבלין: אני מבקש ממך להקפיד על חמש דקות.

זאב בילסקי: למה חמש דקות?

ראובן ריבלין: כי כך קבעו מצליפי האופוזיציה את מניין המסתייגים.

זאב בילסקי: אני אמשיך במערכת היחסים הטובה שלי עם היושב-ראש.

ראובן ריבלין: אל תסמוך על זה יותר מדי.

זאב בילסקי: כדי שאני אסמוך על זה אני רוצה להגיד יישר כוח ליושב-ראש.

זאב בילסקי: אני יודע שלא היה קל לו, אבל הוא עשה את מלאכתו, אף-על-פי שהוא לא האמין שכל הערב הזה צריך להיות.

זאב בילסקי: בכל אופן, הוא היה דמוקרט ואפשר לנו לעבור בשלום את כל הלילה.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

זאב בילסקי: כמובן, אני לא רוצה שהדברים האלה ייחשבו כחנופה, אבל אם זה יעזור לי לעוד כמה דקות, אני בהחלט מוכן.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, יש סיפור על אדם שהגיע לעיירה בשבת, לא רצה לחלל את השבת, בירר איפה הרב המקומי, ואמרו לו: כאן.

זאב בילסקי: הלך לרב ואמר לו: תגיד לי, אני יכול לישון אצלך שישי-שבת?

זאב בילסקי: אומר לו: בבקשה.

זאב בילסקי: אומר לו: תעשה לי טובה, יש לי 10,000 שקל במזומן, אם אני יכול שתשמור לי עליהם.

זאב בילסקי: אומר לו הרב: בסדר גמור, אני אשמור לך.

זאב בילסקי: ישן, התפלל, קם.

זאב בילסקי: במוצאי-שבת הוא בא אל הרב ואומר לו: תודה רבה באמת, אני הולך לתחנת האוטובוס, אם הרב רק יכול להחזיר לי את 10,000 השקלים – מרוב שהלילה היה ארוך, שכחתי להגיד לך, היושב-ראש, שכאשר הוא הפקיד את ה-10,000 הרב פחד ואמר לו: בוא נביא את השמש בתור עד, וגם את המזכיר.

זאב בילסקי: ישבו שני אלה וחתמו פרוטוקול: הפקיד אצלי 10,000 שקל.

זאב בילסקי: במוצאי-שבת הוא בא לרב ואמר לו: תודה רבה על האירוח, האם אני יכול לקבל את 10,000 השקל בחזרה?

זאב בילסקי: אומר לו הרב: איזה 10,000 שקל?

זאב בילסקי: אומר לו: אני הפקדתי אצלך, תקרא למזכיר ולגבאי.

זאב בילסקי: קורא להם, אומר להם הרב: תגידו, הוא הפקיד אצלי 10,000 שקל?

זאב בילסקי: אמרו לו: מה פתאום?

זאב בילסקי: הוא הבין שהוא נפל אצל נוכלים, הלך עצוב לאוטובוס.

זאב בילסקי: לפני שהוא מגיע לתחנת האוטובוס הרב רץ אחריו ואומר לו: רגע, רגע, יהודי, הנה 10,000 השקלים שלך.

זאב בילסקי: אומר לו: תגיד לי, למה עשית את כל זה?

זאב בילסקי: אמר לו הרב: רק רציתי להראות לך עם מי אני עובד.

ראובן ריבלין: הוא הביא אותם כדי שיהיו עדים לכך שהוא קיבל את הכסף.

זאב בילסקי: נכון, נכון.

אחמד טיבי: תתייחס לסגני השרים.

זאב בילסקי: או, עכשיו בדיוק רציתי לספר עם מי אנחנו עובדים ועל מה, אדוני היושב-ראש, בילינו פה את כל היומיים האחרונים.

זאב בילסקי: ניסינו בכוחותינו הדלים כאופוזיציה, מעטים מול רבים, לבוא לפה – – –

מגלי והבה: רבים מול מעטים.

חיים כץ: הייתם פה בלילה.

זאב בילסקי: היינו בלילה רוב אבל ידענו שברגע מסוים, איכשהו, באורח פלא, יבואו כל כך הרבה.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר שחבר הכנסת בילסקי היה פה כל שעות הלילה.

זאב בילסקי: זה נכון.

זאב בילסקי: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, אני כבר חודש פה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת בילסקי היה פה.

זאב בילסקי: נכון.

זאב בילסקי: אני אגיד לך, חבר הכנסת טיבי, החודש הזה היה חודש די קשה בשבילי.

זאב בילסקי: באמת, יש פה חברים טובים שלי שיודעים באמת מאיפה הגעתי.

זאב בילסקי: אתה יודע, באמת תפקיד רם ונישא.

זאב בילסקי: היה לי קשה החודש הזה – דני, נכון?

זאב בילסקי: ממש היה לי קשה פה.

זאב בילסקי: הלילה הזה, אני רוצה להגיד לכם, זאת היתה הכנה יוצאת מן הכלל לפסח, אני נהניתי פה מכל דקה.

ציפי לבני: ולא מחמת שהיה – – –

זאב בילסקי: ודאי.

זאב בילסקי: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה להגיד לך, האומץ שלך, הנחישות שלך, זה שאנחנו הולכים כאופוזיציה ועובדים מול כל עם ישראל.

זאב בילסקי: וגם ב-02:00 אמר לי השר המקשר בין כל השרים שדיברו עליהם קודם והסגנים, שראש הממשלה יושב בלשכתו ורואה אותי.

זאב בילסקי: כלומר, אני דיברתי ישירות.

גדעון סער: הוא לא רואה אותך, הוא פה מאחור.

זאב בילסקי: הוא פה מאחור, אז עכשיו הוא התקדם, אולי, כדי לשמוע ממש מפי – וזה ממש מרגש אותי – כדי להסביר לראש הממשלה למה הוא צריך לעשות את זה כשיש לו כל כך הרבה חברים פה שממילא יכולים לעשות את הכול, רק ירצה.

משה גפני: איפה יותר קשה לעבוד, בסוכנות או בכנסת?

חיים כץ: בסוכנות הוא לא צריך לעבוד כל הלילה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, הוא חייב לסיים את דבריו.

חיים כץ: אני אגיד לך מה ההבדל – – –

ראובן ריבלין: לא, אין צורך בקריאות ביניים.

ראובן ריבלין: רבותי, רבים התעוררו, בוקר טוב לכולם, שחר נעים, אני רק אומר לכם שאנחנו נמצאים פה בעיצומו של דיון שהחל אתמול בשעה 11:00.

ראובן ריבלין: אנחנו מבקשים לאפשר לחבר הכנסת בילסקי, שהיה פה בכל שעות היום והלילה, לסיים את דבריו.

זאב בילסקי: תודה רבה.

זאב בילסקי: אדוני גם רוצה להתייחס לטיב הנאומים שלי שהיו פה במשך הלילה?

ראובן ריבלין: קטונתי מלתת ציונים לנאומיך.

זאב בילסקי: אני מודה לך.

זאב בילסקי: בכל אופן, אם היושב-ראש אמר מה שאמר וראש הממשלה צפה בי, אני רק יכול לסיים ולומר ככה: הלילה הזה נפל דבר גם אצל זאב בילסקי כאשר הוא הרגיש, בפעם הראשונה, שיש טעם לישיבתו פה.

זאב בילסקי: ואם כל החודש הזה הייתי צריך להתלבט, הלילה הזה שונה – – –

חיים כץ: אתה לא מתלבט יותר.

זאב בילסקי: לא מתלבט יותר ויודע שעשיתי שירות ציבורי עצום, גם לעם היהודי – 7.3 מיליוני יהודים שיושבים בתפוצות וגם ל-7 מיליוני ישראלים שחיים פה – כשהוכחנו והבאנו בפני כל עם ישראל את העוול שממשלת ישראל עושה בכך שבמחטף כזה היא מביאה על עצמה את הבושה הזאת.

זאב בילסקי: אני תקווה, אדוני היושב-ראש, אנחנו ניכנס לחג הפסח, ויכול להיות שאותם שרים – וישבו כאן כל הלילה שרים, ואני מעריך את זה מאוד – יימלכו בדעתם, וערב חג הפסח יבואו ויגידו לראש הממשלה, שנכנס עכשיו לכאן: אדוני ראש הממשלה, טעינו, מודה ועוזב ירוחם.

זאב בילסקי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רונית תירוש – אינה נוכחת; חבר הכנסת חיים רמון – אינו נוכח; חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

ראובן ריבלין: רבותי, להערכתי, אם עכשיו נעשה את כל הסבב – – –

אלי אפללו: לא, לא.

חיים אורון: 07:30, כמו שהתחייבנו.

ראובן ריבלין: 07:30, עולה שר האוצר על מנת להשיב.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, אני קוטע, שהרי כולם כבר הביעו את עמדתם והסבירו כהנה וכהנה ועוד הוסיפו והסבירו את עמדתם בקשר לחוק זה.

ראובן ריבלין: בשעה 07:30 נקרא לשר האוצר ולאחר מכן ליושב-ראש ועדת הכספים, אם ירצה, וניגש להצבעות.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת נחמן שי, אני רוצה להלל ולשבח אותך על עמידתך כל הלילה על משמר עמדותיך.

נחמן שי: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: אני מברך את ראש הממשלה, שהצטרף אלינו, אני מניח שגם הוא עבר לילה קשה, אבל אני מניח שהוא עבר גם לילה טוב, ואני אסביר למה.

נחמן שי: כי זה היה לילה טוב לדמוקרטיה הישראלית.

נחמן שי: זה היה לילה חשוב, שבו כולנו למדנו, שבכל לילה אנחנו צריכים ללמוד למה יצאנו ממצרים, למה היה שווה לחכות.

רוני בר-און: אלה שהיו פה, לא כולל את ראש הממשלה.

נחמן שי: אבל ראש הממשלה היה בעמדת המתנה במשרדו.

נחמן שי: אני בטוח בכך, כי הוא גם רצה להגיע לרגע הזה שהוא יוכל לשוב למליאה עם שחר.

נחמן שי: בוקר טוב לך, אדוני ראש הממשלה, הוא עכשיו לוחץ את ידו של אורון, אתה רוצה שאני אתאר – – –

ראובן ריבלין: לא, אין צורך.

נחמן שי: אין צורך.

נחמן שי: כי יש לי יכולת מסוימת.

נחמן שי: אין צורך.

ראובן ריבלין: לא צריך להגזים.

נחמן שי: אז אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, קרה נס, יש נסים, עדיין, בימינו.

נחמן שי: וראה מה קרה.

נחמן שי: כאשר הלכתי לנמנם תנומה קלה – אני מודה, אני רוצה לומר ככה: חבר כנסת צעיר מקבל כורסה אחת קטנה.

נחמן שי: ושר, כמו למשל השר גדעון סער, מקבל שתי כורסאות גדולות כדי לישון עליהן.

ראובן ריבלין: לא יכול להיות, כל הקודם זוכה.

נחמן שי: לא, יש דירוג גם בכורסאות של התנומה הקלה.

נחמן שי: אבל מה הנס שקרה בכל זאת?

נחמן שי: שמאתמול אחר-הצהריים אנחנו מלווים את נשיא ארצות-הברית בביקורו בטורקיה.

נחמן שי: אפילו ידידי השר להגנת הסביבה כבר ידע לומר דברים, לקראת הנשיא אובמה.

נחמן שי: אולי הוא לא אמר מה שאמרו בשמו, הוא תיקן את דבריו, וטוב עשה.

נחמן שי: אבל בבוקר ניעורתי לידיעה שהנשיא אובמה עומד לבוא לישראל.

נחמן שי: זאת אומרת שדברים קורים.

נחמן שי: בזמן שישנתם התברר שהנשיא אובמה מתכוון לבוא לישראל.

נחמן שי: ויש לי הרגשה, שאני לא יודע מאיפה אני לוקח אותה, שאובמה בא להגיד לנו הכי קרוב באוזן שלנו את מילות המפתח: שתי מדינות לשני עמים.

נחמן שי: כי אולי לא שמענו מספיק טוב כשהוא אמר את זה בוושינגטון, אולי לא שמענו מספיק טוב כשמזכירת המדינה קלינטון באה הנה, אולי לא שמענו מספיק טוב כשג'ורג' מיטשל היה פה, אולי לא שמענו טוב את טוני בלייר בבניין הזה אומר – אולי לא שמענו טוב.

נחמן שי: לכן אובמה יתקרב הכי קרוב שהוא יכול לאוזניים של ראש הממשלה ואז הוא יגיד לו בשקט בשקט – אדוני ראש הממשלה, שמדבר עכשיו עם השר דניאל הרשקוביץ – הוא יגיד לו: אדוני ראש הממשלה, שתי מדינות לשני עמים.

נחמן שי: ולמה זה קשור לדיון?

נחמן שי: אני חוזר ואומר, ובזה אשחרר אותך, אדוני היושב-ראש, כי אני יודע שאתה רוצה לתת גם לדוברים אחרים והזמן קצר, שזה קשור גם לתקציב וזה קשור גם למצבה הכלכלי של מדינת ישראל.

נחמן שי: ואין דבר אחד ניתן אלא בהקשר של הדבר האחר.

נחמן שי: לא חס וחלילה בלחץ ולא בסנקציות, הכול בטוב לב, כמו שהאמריקנים יודעים לתת.

נחמן שי: אבל מי שפותח הבוקר את עיתון "הארץ" – רציתי להביא לכם את תמציתו הרבה זמן קודם, אבל עכשיו כבר כולכם קראתם את מאמר המערכת, את מאמרו של יואל מרקוס – אתם מבינים היטב שלאמריקנים יש לשון מאוד ברורה.

נחמן שי: לא תמיד הם מאיימים, לא תמיד הם לוחצים, אבל מי שיודע לקרוא ולהאזין להם מבין היטב.

נחמן שי: האמריקנים יסייעו למדינת ישראל, גם במצב הכלכלי; שר האוצר ידע לקבל את העזרה; אבל באותה שעה הם מצפים ממדינת ישראל ומממשלתה החדשה שנולדה זה מקרוב ללכת בדרך מדינית מסוימת.

נחמן שי: ואם מדינת ישראל תלך בדרך שהיא רוצה ללכת בה כרגע, על-פי הרוב בכנסת הזאת, היא תשלם על כך – לצערנו, אבל זאת תהיה עובדה – גם מחיר כלכלי.

נחמן שי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת שהם חברי קדימה, נותר עוד זמן לנואם אחד.

ראובן ריבלין: הבא בתור הוא חבר הכנסת מגלי והבה, אני מזמין אותו, אבל הוא אחרון הדוברים, אלא אם כן הוא מוותר למישהו אחר מכם.

ראובן ריבלין: הוא אחרון הדוברים, בשעה 07:30 יעלה שר האוצר על מנת להשיב.

ראובן ריבלין: יש לך שלוש דקות, אתה יכול לדבר.

אלי אפללו: חבל על הזמן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אפללו, אנחנו לא נאפשר מחטפים.

ראובן ריבלין: אמרת ב-07:30, ב-07:30 תעלה הממשלה ותשיב.

ראובן ריבלין: לא יהיה פה מצב שאתם תקבעו מתי תהיה הצבעה, על-פי הנוכחים באולם.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה והשרים, סוף-סוף רואים כיסאות עם בעלי תפקידים.

מגלי והבה: כל הלילה בילינו פה וחיפשנו – הרי אלה שמכירים את הממשלה יכולים להתבלבל, יש שר ביטחון, שר לאסטרטגיה ועוד שר למודיעין, וכולם יכולים להתמצות בשר ובתפקיד אחד.

מגלי והבה: אבל לא על זה רציתי לדבר, כי אם נחזור על הסיפור הזה של שרים וסגני שרים, על 42 – היום התבשרנו, מי שקרא עיתון, אני לא יודע מי סגן השר לענייני גמלאים, יש לו בעיה, כי התמנה יועץ לענייני גמלאים בתנאים של שר, השר לשעבר רפי איתן; אתם מכירים אותו?

מגלי והבה: בעיתון כתוב שהוא התמנה כיועץ לענייני גמלאים.

חיים כץ: אתה מאמין למה שכתוב בעיתון?

מגלי והבה: אני מאמין לכל מה שכתוב בעיתון על הממשלה הזאת.

מגלי והבה: ולכן, השר לשעבר לענייני גמלאים הוא היועץ של ראש הממשלה.

מגלי והבה: אני לא יודע איזה תפקיד יישאר לשרה או לסגנית השר.

לאה נס: אל תדאג לי.

מגלי והבה: והדבר החמור יותר – כשהתבשרנו על הקפאות השכר שהולכות להיות, ואני אקריא לכם את הרשימה.

מגלי והבה: ההסתדרות הכללית – היו צריכים לפי ההסכמים להשלים לה עד 5% תוספת שכר החל מ-1 בדצמבר 2009, הפעימה הראשונה.

מגלי והבה: עכשיו האוצר – איפה שר האוצר – שוקל להקפיא את זה.

מגלי והבה: הגמלאים, שיש להם גם יועץ וגם סגנית שר – ב-1 בדצמבר גם הם היו לקבל תוספת של עד 5%, הפעימה הראשונה, וגם את זה מבשרים לנו שרוצים להקפיא.

מגלי והבה: ההסתדרות הכללית, הרי שמענו על יושב-ראש ההסתדרות הכללית שהוא חלק מהשולחן העגול.

מגלי והבה: אני יכול לבשר לו שהתוספת שהוא חתם עליה של 15%, שאמורה להתחיל ב-1 בינואר 2010 – גם היא הולכת להיות מוקפאת.

מגלי והבה: הסגל האקדמי באוניברסיטאות – אתם זוכרים את השביתות וההפגנות ועד שהגיעו להסכם?

מגלי והבה: התוספת שלהם שהיו צריכים לקבל, עד 24% – גם זה עכשיו בסכנת הקפאה.

מגלי והבה: כל זה מהאוצר, לא מהבית שלי.

מגלי והבה: הסתדרות המורים – כמה נלחמנו לשפר את מעמדו של המורה.

מגלי והבה: איפה שר החינוך או שרת התרבות והספורט?

הלך לבדוק את פתיחת בתי-הספר.

מגלי והבה: אה, הלך לבדוק שבתי-הספר נפתחים.

מגלי והבה: גם תוספת ההשלמה של 5% שהיתה אמורה להיכנס ב-1 בדצמבר 2009 – גם זה הולך להיות מוקפא.

מגלי והבה: אני מכיר את האוצר ואני מכיר גם את ועדת הכספים.

מגלי והבה: מה ששר האוצר מחליט, מה שראש הממשלה מחליט, האסטרטגיה שלו – זה מה שיהיה.

מגלי והבה: אז כל הגופים האלה שמניתי – השכר שלהם הולך להיות מוקפא.

מגלי והבה: אז, אדוני היושב-ראש, הממשלה בזבזנית, אבל מי שישלם את המחיר זה אותם גופים ששנים נלחמו בשביל תוספות היוקר האלה, בשביל תוספות השכר, והולכים להקפיא להם את השכר.

מגלי והבה: הנה שר החינוך חזר לפה, השר גדעון סער.

מגלי והבה: הסתדרות המורים, התוספת למורים – אתה מקשיב לי, השר גדעון סער?

מגלי והבה: 5% שהיו מתוכננים ל-1 בדצמבר 2009, בסך הכול 540 מיליון שקלים חדשים – האוצר הולך להקפיא לך אותם.

מגלי והבה: אז אני רק מעביר לך את כל הגזירות הכלכליות שהולכות להיות ותצטרך להתמודד אתן.

גדעון סער: זה מה שהם חושבים שהם יעשו.

מגלי והבה: אה, זה מה שהם חושבים.

מגלי והבה: מאה אחוז, נבוא לעזור לך לריב אתם.

מגלי והבה: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אני מבקש להשתתף בצערה של משפחת ישי.

ראובן ריבלין: אמו של סגן ראש הממשלה אלי ישי, פורטונה ישי, הלכה לעולמה; ברוך דיין אמת.

ראובן ריבלין: ההלוויה תתקיים היום והם ישבו שבעה רק עד כניסת החג, שזה מחר בבוקר.

ראובן ריבלין: כולנו משתתפים בצערה של משפחת ישי ומבקשים לומר שינוחמו עם שאר אבלי ציון וירושלים ולא ידעו דאבה עוד.

ראובן ריבלין: רבותי, אני מזמין את שר האוצר לסכם את הדיון, ואחריו – יושב-ראש הוועדה, אם ירצה לומר דברים.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, מה נשתנה הלילה הזה מכל הלילות?

יובל שטייניץ: שהלילה הזה – – –

אופיר אקוניס: מאוד מעניין, אנחנו יכולים לספר לך.

אופיר אקוניס: אנחנו נספר לך.

שלי יחימוביץ': ישנת טוב.

יובל שטייניץ: שהלילה הזה, באמצעות הדיון הלילי החשוב הזה בכנסת, הומחש בפעם הראשונה לאזרחי ישראל, וגם לעצמנו, מצב החירום הכלכלי שמדינת ישראל מצויה בו.

יובל שטייניץ: הדיון הלילי בעיצומה של הפגרה בשינוי חוק-יסוד: תקציב המדינה הוא ההמחשה הטובה ביותר לאזרחי ישראל, לכנסת ישראל ולממשלה שהימים אינם כתיקונם; שאנחנו עומדים בפני משבר כלכלי שלא ידענו דוגמתו זה עשרות שנים – משבר שאומנם הוא מיובא בעיקרו, אבל זה לא מוריד מחומרתו.

יובל שטייניץ: ולכן, אני רוצה להודות לכולם, ובראש ובראשונה ליושבת-ראש האופוזיציה ציפי לבני, כי אינני בטוח מה היתה כוונתה בדיון המרתוני הזה, ואם כוונתה היתה להמחיש שהאופוזיציה היא אופוזיציה, זה לגיטימי, זה בסדר גמור, אבל מבחינתי כשר האוצר ומבחינתנו כממשלה, מעז יצא מתוק.

יובל שטייניץ: מעז יצא מתוק, אדוני היושב-ראש, כי היתה כאן המחשה יוצאת מן הכלל, גברתי יושבת-ראש האופוזיציה, בעזרתך האדיבה.

יובל שטייניץ: היתה כאן הזדמנות יוצאת מן הכלל, לנו כממשלה, להמחיש לכולם וגם לנו, שהמצב הוא מצב חירום כלכלי בלתי שגרתי, ומכיוון שכך, הוא דורש צעדים בלתי שגרתיים, והחריגות של דיון לילי מהסוג הזה בפגרה – –

אלי אפללו: בלתי שגרתי.

יובל שטייניץ: בלתי שגרתי, אכן, – – תורמת תרומה שלא תסולא בפז לעובדה שאנחנו נכנסים עכשיו להתמודדות נמרצת, שקולה אבל גם מואצת, עם המצב הכלכלי, על מנת לבלום את המשבר ככל האפשר, להאט את ההאטה ולהניח בו בזמן, בזמן שנבצע צעדים ריאקטיביים נגד תופעות שליליות שכבר מתפתחות, להניח את אדני הצמיחה לצמיחה שתבוא בעתיד.

יובל שטייניץ: אני מודיע כאן לאזרחי ישראל: אנחנו נבלום ונוביל את הכלכלה אל עבר חוף מבטחים, אבל הדבר הזה ייקח זמן והוא יצריך זמן, נחישות וסובלנות.

אלי אפללו: בלתי שגרתיים.

יובל שטייניץ: בלתי שגרתיים, אני מודה לך על הסיוע.

אלי אפללו: אחריות בלתי שגרתית.

יובל שטייניץ: אדוני היושב בראש, שמעתי בעניין רב הרבה דוברים הלילה; לא את כולם, אני מודה.

יובל שטייניץ: אבל למשל בשעה 03:00, לפנות בוקר, הזדמן לי לשמוע את חבר הכנסת בילסקי, ואני מוכרח להגיד, נהניתי מכל רגע.

יובל שטייניץ: איזה חוש הומור באישון לילה.

יובל שטייניץ: ואחריו, ב-04:00, לפנות בוקר, עלה חבר הכנסת החדש, נחמן שי, כאן לדוכן, ונראה מגולח, מצוחצח ורענן, כאילו בבוקרו של יום.

יובל שטייניץ: אבל אני רוצה לענות על כמה דברים ששמעתי כאן מחבר הכנסת אפללו.

יובל שטייניץ: חבר הכנסת אפללו הביע פליאה והשתוממות – –

אלי אפללו: באופן בלתי שגרתי.

יובל שטייניץ: באופן בלתי שגרתי.

יובל שטייניץ: – – על הזיווג המוזר – אני מצטט מדבריו – בין מפלגת העבודה לבין המפד"ל.

יובל שטייניץ: אני רוצה להזכיר לך, חבר הכנסת אפללו, שהזיווג הזה, עבודה-מפד"ל, שנראה לך כל כך מוזר ופתאומי ופלאי – – –

אלי אפללו: וישראל ביתנו.

יובל שטייניץ: רגע.

יובל שטייניץ: כך התחילו ממשלות ישראל בתקופת בן-גוריון, ב-1948.

אלי אפללו: באופן בלתי שגרתי.

יובל שטייניץ: יש לזה היסטוריה, כדאי להכיר את ההיסטוריה של מדינת ישראל.

יובל שטייניץ: מפד"ל ועבודה זה לא אוקסימורון; זה מה שהיה כאן בשנות ה-50, בשנות ה-60, בשנות ה-70.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אפללו, כמה אפשר?

ראובן ריבלין: אני מתאפק ומתאפק, אבל כמה?

שי חרמש: אתה פילוסוף – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חרמש.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אנא הגן עלי מפני חבר הכנסת אפללו.

ראובן ריבלין: הגנתי, הגנתי.

שי חרמש: שר האוצר – – – היסטוריון.

יובל שטייניץ: אחר כך חבר הכנסת אפללו הביע פליאה על הישיבה של ש"ס וישראל ביתנו עם העבודה.

יובל שטייניץ: גם כאן צריך זיכרון היסטורי ארוך-טווח מתי היה כדבר הזה.

יובל שטייניץ: זה באמת נראה מזמן, אבל אני רוצה להזכיר לחבר הכנסת אפללו, שהיתה תקופה עתיקה שישראל ביתנו והעבודה ישבו ביחד בממשלה אחת עם ש"ס.

יובל שטייניץ: אתם יודעים מתי זה קרה, אזרחי ישראל?

יובל שטייניץ: מזמן.

יובל שטייניץ: בשעה הזאת לפני שבוע ישבו ש"ס, מפלגת העבודה וישראל ביתנו יחד בממשלת קדימה, בממשלה שלכם.

דוד רותם: לא.

דוד רותם: ישראל ביתנו לא.

יובל שטייניץ: אה, ישראל ביתנו לא, סליחה.

יובל שטייניץ: אבל ש"ס ומפלגת העבודה ישבו יחד בממשלת קדימה.

יובל שטייניץ: מתי?

יובל שטייניץ: לפני שבוע.

יובל שטייניץ: לכן אני מסכם ואומר: טלו קורה מבין עיניכם ואל תטיפו לאחיכם.

יובל שטייניץ: מפלגת העבודה גילתה כאן אחריות בלתי רגילה וראויה לכל שבח.

יובל שטייניץ: אדוני ראש הממשלה, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות לכנסת, לקואליציה ולאופוזיציה על המהלך הנדיר אתמול, הלילה והבוקר, שכל-כולו נועד למטרה טובה ונכונה, לשינוי חוק חד-פעמי בצורה שתאפשר לנו להתמודד ברצינות ובאחריות עם המשבר, וכל-כולו המחשה יוצאת מן הכלל, נכס מבחינתי ומבחינת הממשלה – גברתי יושבת-ראש האופוזיציה, אני מודה לך על המהלך – המחשה יוצאת מן הכלל, בדיון חירום לילי בפגרה, של מצב החירום שכולנו צריכים לשנס מותניים, להפשיל שרוולים ולהיערך לו.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, תודה רבה גם לך על הניהול היומי והלילי של הישיבה הזאת.

יובל שטייניץ: תודה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לשר האוצר.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא יושב-ראש ועדת הכספים לסכם את הדיון, ולאחר מכן נעבור מייד להצבעות על ההסתייגויות.

חיים אורון: יש לי הרגשה שאם – – –

ראובן ריבלין: ההרגשה שלך – אי-אפשר לומר שאין לה על מה להסתמך.

חיים אורון: נכון.

חיים אורון: זה מופיע בדבריו של שר האוצר.

ראובן ריבלין: עם זה, רבותי, לכל דיון יש סוף, ואנחנו צריכים להגיע לסופו של הדיון על-ידי הכרעה והצבעה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אפללו דרש להגיב על דברי שר האוצר.

ראובן ריבלין: אינני מאפשר זאת.

ראובן ריבלין: היה לנו דיון מייגע וארוך, ואני מוכרח היום למצות את העניין, משום שאנחנו פעלנו פה לפי התקנון, בלי ועדת הסכמות, בלי סעיף 131, ויכולנו לו, ועל כך תבואו כולכם על הברכה.

ראובן ריבלין: רבותי, יושב-ראש ועדת הכספים.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, חברי הכנסת, אני מבקש לומר, במשפט אחד, שהיה דיון מרתק הלילה, באמת היה דיון פורה.

משה גפני: אני צריך להשיב על ההסתייגויות כיושב-ראש הוועדה, אבל אני לא יכול להקיף את מכלול הדברים.

משה גפני: דובר בלילה על נבחרת אשדוד, נדמה לי, ועל חבר הכנסת בן-סימון כשהוא היה כתב.

משה גפני: באמת, היה מכלול שלם של נושאים.

משה גפני: התחלתי לרשום מה אני צריך להשיב על זה כיושב-ראש הוועדה.

משה גפני: באמת, מבחינת האינטליגנציה שלי אני לא יכול להגיע.

משה גפני: תסתפקו בהתנצלות שלי, שאני מאוד נהניתי הלילה.

משה גפני: באמת, עשיתם עבודה טובה באופוזיציה.

חיים אורון: אנחנו נהנינו ממך.

חיים אורון: בפעם הראשונה שתקת לילה שלם.

חיים אורון: כל כך נהנינו שלילה שלם שתקת.

משה גפני: אני לא שתקתי, מה פתאום.

משה גפני: כשאתה לא היית פה אני התעמתתי עם אפללו ועם זאב בילסקי.

משה גפני: אל תשאל, הוא סיפר על סגן-אלוף פלד שהיה יורה עם אקדח על מטוסי "סוחוי".

משה גפני: היתה פה רמה מבחינה אינטליגנטית.

משה גפני: היית צריך לשמוע את זאב בילסקי, הוא בכלל התרפק על עברו כראש עיריית רעננה.

משה גפני: אני מעיד שהוא היה ראש עירייה מצוין.

משה גפני: בנאומים שלו פה הוא התגלה – תאמין לי, לא ידעתי שגם זה אחד הכשרונות שלו.

נחמן שי: עוד נפתיע אותך בקדימה, אני מבטיח לך.

משה גפני: כן כן, יש כשרונות, אין מה לומר.

משה גפני: אני מתנצל שאני לא יכול להשיב על הכול, היות ששכנעתם אותי.

משה גפני: אני רוצה להודות ליושב-ראש הכנסת, שניהל את רוב הדיונים ביד רמה.

משה גפני: אני גם שמח על ההוראה של ראש הממשלה ושל יושב-ראש הכנסת ולא נזקקנו לסעיף 131.

משה גפני: עמדנו בפני הפיתוי הזה.

משה גפני: לשמחתי לא השתמשו בזה, כי זה היה רע מאוד, והיינו מפסידים את הדיון המרתק הזה.

משה גפני: לכן, אני השתכנעתי, אני מבקש מכולם להצביע לפי מה שהאופוזיציה שכנעה, ושיהיה לכולנו חג כשר ושמח.

משה גפני: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מבקש להודות לכל חברי הכנסת שהשתתפו פה כמעט במשך כל הלילה, והם ידועים, וכל אזרחי ישראל ראו אותם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד טיבי, אתה לא מבקש שאני אזכיר אותך ואת חיים אורון ואת נחמן שי ואת בילסקי ואת מגלי והבה ואת אפללו, את יוחנן פלסנר, את שי חרמש, את ישראל חסון, אני מוכרח לומר, את זאב בוים ואת שר האוצר לשעבר, שממרום כיסאם ירדו כהרף עין ובמשך שבוע הסתגלו לספסלי חברי הכנסת, ותבוא עליהם הברכה.

ראובן ריבלין: אני רוצה לברך את השר המקשר, אשר היה אתנו כאן כל הלילה, ואת יושב-ראש הקואליציה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד טיבי, אם לא הזכרתי אותך ואת מוחמד ברכה, הרי אני מזכיר אתכם פעם נוספת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

רוני בר-און: גם ראש הממשלה צפה בדיון כל הזמן.

ראובן ריבלין: אדוני, אני רוצה לומר לך שראש הממשלה, יש לו הרבה עבודה.

ראובן ריבלין: אולי אתה לא יודע זאת.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר לך שיש עליו אחריות רבה.

רוני בר-און: את זה אני לא יודע.

ראובן ריבלין: רבותי, לפי בקשת – האם הבקשה עדיין קיימת?

ראובן ריבלין: אתה מבטל אותה?

ראובן ריבלין: יפה.

ראובן ריבלין: אנחנו נצביע על ההסתייגויות.

ראובן ריבלין: לשם החוק יש הסתייגויות של כל הקבוצות שהסתייגו בבית: חברי הכנסת חיים אורון, אילן גילאון וניצן הורוביץ (להלן – קבוצת סיעת מרצ); חברי הכנסת ציפי לבני, שאול מופז, דליה איציק, צחי הנגבי, רוני בר-און, זאב בוים, מאיר שטרית, רוחמה אברהם-בלילא, אבי דיכטר, מרינה סולודקין, יואל חסון, גדעון עזרא, יעקב אדרי, אלי אפללו, זאב בילסקי, רונית תירוש, חיים רמון, נחמן שי, רוברט טיבייב, מגלי והבה, רחל אדטו, יוחנן פלסנר, שי חרמש, ישראל חסון, אריה ביבי, עתניאל שנלר ואורית זוארץ (להלן – קבוצת סיעת קדימה); חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה (להלן – קבוצת סיעת חד"ש); חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, סעיד נפאע וחנין זועבי (להלן – קבוצת סיעת בל"ד); חברי הכנסת אברהים צרצור, אחמד טיבי, טלב אלסאנע ומסעוד גנאים (להלן – קבוצת סיעת רע"ם-תע"ל); חברי הכנסת יעקב כץ, אורי אריאל, אריה אלדד ומיכאל בן-ארי (להלן – קבוצת סיעת האיחוד הלאומי).

ראובן ריבלין: אני מפעיל את ההצבעה.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת קדימה, קבוצת סיעת חד"ש, קבוצת סיעת בל"ד וקבוצת סיעת רע"ם-תע"ל לשם החוק לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 28 בעד, 62 נגד, בצירוף הצבעתם של סגן ראש הממשלה דן מרידור, שר הביטחון וסגן ראש הממשלה אהוד ברק, המשנה לראש הממשלה בוגי יעלון וראש הממשלה בנימין נתניהו.

ראובן ריבלין: אני קובע ש-62 הצביעו נגד ו-28 – בעד.

ראובן ריבלין: ההסתייגות לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: הסתייגות נוספת לשם החוק, של קבוצת סיעת חד"ש, בראשות חבר הכנסת מוחמד ברכה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד ההסתייגות – 27 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת חד"ש לשם החוק לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 62 נגד, בצירוף הצבעתם של ארבעת חברי הממשלה, ובעד – 27.

ראובן ריבלין: אני קובע שההסתייגות לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: עכשיו אנחנו מצביעים על שם החוק כהצעת הוועדה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 5 בעד שם החוק, כהצעת הוועדה – 64 נגד – 24 נמנעים – אין שם החוק, כהצעת הוועדה, נתקבל.

ראובן ריבלין: 64 בעד, בצירוף הצבעתם של ראש הממשלה, המשנה וסגניו, 24 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: שם החוק נתקבל כהצעת הוועדה.

חיים אורון: טעיתי בהצבעה.

חיים אורון: הצבעתי בטעות בעד.

ראובן ריבלין: חיים אורון מודיע שהוא בטעות הצביע בעד.

ראובן ריבלין: אינני משנה את תוצאות ההצבעה, אבל כותב לפרוטוקול שאדוני הודיע שהוא הצביע בטעות.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר שאני גם מאמין לו.

אילן גילאון: גם אני הצבעתי בטעות.

ראובן ריבלין: אולי זו לא טעות, אולי זו אצבע אלוהים.

ראובן ריבלין: ובכן, גם חבר הכנסת אילן גילאון הודיע שהוא הצביע בטעות.

ראובן ריבלין: אינני משנה את ההצבעה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, יש הסתייגות שאם היא תתקבל, היא תופיע לפני סעיף 1.

ראובן ריבלין: לכן נצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: הסתייגות לפני סעיף 1.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 6 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת קדימה, קבוצת סיעת חד"ש, קבוצת סיעת בל"ד, קבוצת סיעת רע"ם-תע"ל וקבוצת סיעת האיחוד הלאומי לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 28 בעד, 62 נגד, בצירוף הצבעתם של ראש הממשלה, הסגנים והמשנה.

ראובן ריבלין: אני מודיע שההסתייגות לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: הואיל ולפני סעיף 1 לא נתקבל, אין צורך להצביע.

ראובן ריבלין: העניין ירד מסדר-היום.

ראובן ריבלין: לסעיף 1(א)(1) יש הסתייגות של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת קדימה, קבוצת סיעת חד"ש, קבוצת סיעת בל"ד, קבוצת סיעת רע"ם-תע"ל וקבוצת סיעת האיחוד הלאומי.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 7 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת קדימה, קבוצת סיעת חד"ש, קבוצת סיעת בל"ד, קבוצת סיעת רע"ם-תע"ל וקבוצת סיעת האיחוד הלאומי לסעיף 1(א)(1) לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: מה זה?

ראובן ריבלין: יש משהו פה – – – 62 נגד, 28 בעד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שההסתייגות לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: באותו עניין – הסתייגות של קבוצת סיעת חד"ש.

ראובן ריבלין: נא להצביע, רבותי.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 8 בעד ההסתייגות – 26 נגד – 61 נמנעים – אין הסתייגות קבוצת סיעת חד"ש לסעיף 1(א)(1) לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 61 נגד, בצירוף הצבעתם של ראש הממשלה, שני סגניו והמשנה, 26 בעד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שההסתייגות לא נתקבלה.

מנחם אליעזר מוזס: הצבעתי בטעות בעד במקום נגד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מוזס מודיע שהוא הצביע בטעות בעד, אף-על-פי שהוא התכוון להצביע נגד.

ראובן ריבלין: אינני משנה את ההצבעה.

ראובן ריבלין: נרשם בפרוטוקול.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת שלי יחימוביץ מסירה את הסתייגותה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, האם אתה מסיר את הסתייגותך?

נסים זאב: כן.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: עכשיו אני מצביע את סעיף 1(א)(1) כנוסח הוועדה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 9 בעד סעיף 1(א)(1), כהצעת הוועדה – 62 נגד – 28 נמנעים – אין סעיף 1(א)(1), כהצעת הוועדה, נתקבל.

ראובן ריבלין: 62 בעד, 28 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שסעיף המשנה עבר כנוסח הוועדה.

ראובן ריבלין: עכשיו נצביע על סעיף 1(א)(2), אף-על-פי שהייתי צריך להצביע על כולם יחד.

ראובן ריבלין: אני מצביע על ההסתייגויות.

ראובן ריבלין: ובכן, קבוצות סיעות מרצ, קדימה, חד"ש, בל"ד, רע"ם-תע"ל והאיחוד הלאומי מבקשות להצביע על הסתייגותן.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד ההסתייגות.

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 10 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת קדימה, קבוצת סיעת חד"ש, קבוצת סיעת בל"ד, קבוצת סיעת רע"ם-תע"ל וקבוצת סיעת האיחוד הלאומי לסעיף 1(א)(2) לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 63 נגד, בהוספת קולותיהם של ראש הממשלה, שלושת סגניו והמשנה לראש הממשלה, 28 בעד.

ראובן ריבלין: ההסתייגות לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: נצביע על הצעת ההסתייגות לחלופין.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 11 בעד ההסתייגות לחלופין הראשונה – 27 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין הראשונה של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת קדימה, קבוצת סיעת חד"ש, קבוצת סיעת בל"ד, קבוצת סיעת רע"ם-תע"ל וקבוצת סיעת האיחוד הלאומי לסעיף 1(א)(2) לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 63 נגד, בצירוף קולותיהם של ראש הממשלה, סגניו והמשנה, 27 בעד.

ראובן ריבלין: אני קובע שגם ההסתייגות לחלופין הראשונה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: נצביע על ההסתייגות לחלופין השנייה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד ההסתייגות?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 12 בעד ההסתייגות לחלופין השנייה – 28 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין השנייה של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת קדימה, קבוצת סיעת חד"ש, קבוצת סיעת בל"ד, קבוצת סיעת רע"ם-תע"ל וקבוצת סיעת האיחוד הלאומי לסעיף (1)(א)(2) לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 63 נגד, 28 בעד.

ראובן ריבלין: אני קובע שההסתייגות לחלופין לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אני מעלה להצבעה את הצעת קבוצת סיעת חד"ש באותו נושא של סעיף 1(א)(2).

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 13 בעד ההסתייגות – 24 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת חד"ש לסעיף 1(א)(2) לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 63 נגד, בצירוף קולותיהם של ראש הממשלה, שלושת סגניו והמשנה, 24 בעד.

ראובן ריבלין: אני קובע שגם הצעת קבוצת סיעת חד"ש והסתייגותה לא נתקבלו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב מסיר את הסתייגותו.

ראובן ריבלין: אני מצביע גם על ההסתייגויות לסעיף 1(א)(3), שכן בהתאם לייעוץ המשפטי אנחנו נצביע על כל סעיף 1 יחד, ולכן נצביע קודם כול על כל ההסתייגויות.

ראובן ריבלין: אדוני השר המקשר, אל תהיה דאגה בלבך.

ראובן ריבלין: בבקשה, רבותי.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 14 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת קדימה, קבוצת סיעת חד"ש, קבוצת סיעת בל"ד, קבוצת סיעת רע"ם-תע"ל וקבוצת סיעת האיחוד הלאומי לסעיף 1(א)(3) לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 63 נגד, בצירוף קולותיהם של ראש הממשלה, שלושת סגניו והמשנה, 28 בעד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שההצעה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: הצעת קבוצת סיעת חד"ש לאותו תת-סעיף, הסתייגות ל-1(א)(3).

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 15 בעד ההסתייגות – 27 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת חד"ש לסעיף 1(א)(3) לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד – 27, 64 נגד, בצירוף קולותיהם של ראש הממשלה, שלושת סגניו והמשנה.

ראובן ריבלין: אני קובע שהסתייגות לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 16 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת קדימה, קבוצת סיעת חד"ש, קבוצת סיעת בל"ד, קבוצת סיעת רע"ם-תע"ל וקבוצת סיעת האיחוד הלאומי לסעיף 1(ב) לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 63 נגד, 28 בעד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שההסתייגות לסעיף 1(ב) לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: לסעיף 1(ג) יש הסתייגות של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת קדימה, קבוצת סיעת חד"ש, קבוצת סיעת בל"ד, קבוצת סיעת רע"ם-תע"ל וקבוצת סיעת האיחוד הלאומי, המציעות את הסתייגותן כאמור בלוח ההסתייגויות.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 17 בעד ההסתייגות – 27 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת קדימה, קבוצת סיעת חד"ש, קבוצת סיעת בל"ד, קבוצת סיעת רע"ם-תע"ל וקבוצת סיעת האיחוד הלאומי לסעיף 1(ג) לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 63 נגד, 27 בעד.

ראובן ריבלין: אני קובע שההסתייגות לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: תמו ההסתייגויות לסעיף 1 כולו, על כל מרכיביו.

ראובן ריבלין: נצביע כהצעת הוועדה על סעיף 1 על כל סעיפי המשנה שלו.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 18 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 62 נגד – 28 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

ראובן ריבלין: בעד – 62, בצירוף קולותיהם של ראש הממשלה, שלושה סגניו והמשנה, נגד – 28.

ראובן ריבלין: אני קובע שסעיף 1 עבר כנוסח הוועדה.

ראובן ריבלין: לסעיף 2 יש הסתייגויות.

ראובן ריבלין: יש הסתייגות של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת קדימה, קבוצת סיעת חד"ש, קבוצת סיעת בל"ד, קבוצת סיעת רע"ם-תע"ל וקבוצת סיעת האיחוד הלאומי.

ראובן ריבלין: מי בעד הסתייגותן?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 19 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (1) של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת קדימה, קבוצת סיעת חד"ש, קבוצת סיעת בל"ד, קבוצת סיעת רע"ם-תע"ל וקבוצת סיעת האיחוד הלאומי לסעיף 2 לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 62 נגד, 28 בעד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שההסתייגות הראשונה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: הסתייגות שנייה לאותו סעיף – של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת קדימה, קבוצת סיעת חד"ש, קבוצת סיעת בל"ד, קבוצת סיעת רע"ם-תע"ל וקבוצת סיעת האיחוד הלאומי.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 20 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת קדימה, קבוצת סיעת חד"ש, קבוצת סיעת בל"ד, קבוצת סיעת רע"ם-תע"ל וקבוצת סיעת האיחוד הלאומי לסעיף 2 לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 63 נגד, 28 בעד.

ראובן ריבלין: אני קובע שההסתייגות לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: הסתייגות לחלופין הראשונה – נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד ההסתייגות לחלופין?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 21 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין הראשונה של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת קדימה, קבוצת סיעת חד"ש, קבוצת סיעת בל"ד, קבוצת סיעת רע"ם-תע"ל וקבוצת סיעת האיחוד הלאומי לסעיף 2 לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 63 נגד, 28 בעד.

ראובן ריבלין: אני קובע שההסתייגות לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון, הואיל ואתה ניהלת את עניין האופוזיציה, אני רוצה לומר לך שכל ההסתייגויות הבאות לחלופין לאחר מכן אינן מהותיות, משום שהן במספרים עוקבים, וכבר נקבע על-ידי הייעוץ המשפטי שעליהן אנחנו לא צריכים להצביע.

ראובן ריבלין: בכל זאת אני מצביע עליהן.

ראובן ריבלין: לחלופין – במקום "107" יבוא "62" – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 22 בעד ההסתייגות – 27 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין השנייה של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת קדימה, קבוצת סיעת חד"ש, קבוצת סיעת בל"ד, קבוצת סיעת רע"ם-תע"ל וקבוצת סיעת האיחוד הלאומי לסעיף 2 לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 63 נגד, 27 בעד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהחלופין של 62 יום לא יבוא.

ראובן ריבלין: עכשיו הסתייגות לחלופין של 63 יום.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 23 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין השלישית של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת קדימה, קבוצת סיעת חד"ש, קבוצת סיעת בל"ד, קבוצת סיעת רע"ם-תע"ל וקבוצת סיעת האיחוד הלאומי לסעיף 2 לא נתקבלה.

חיים אורון: החלופין האחרון הוא הכי טוב.

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: אני מסכים עם יושב-ראש ועדת הכנסת לשעבר, שלימים היה לשר האוצר, אבל מה שרואים מפה לא רואים משם, שאז כמובן הוא מעולם לא עשק את המיעוט, מעולם.

ראובן ריבלין: ובכן, 63 נגד, 28 בעד.

ראובן ריבלין: אני קובע שההסתייגות לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חרמש, אדוני מבקש להצביע על החלופין שלו שבמקום 107 יבוא 106 ימים?

שי חרמש: כן.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 24 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת שי חרמש לסעיף 2 לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: הצבענו על הסתייגות לחלופין של שי חרמש, אבל יש לנו עוד הצבעה אחת.

ראובן ריבלין: 63 נגד, 28 בעד, הסתייגותו של שי חרמש לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: לפני כן דילגתי על במקום "107" יבואו "65".

ראובן ריבלין: מי בעד ההסתייגות הזאת?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 25 בעד ההסתייגות – 26 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין הרביעית של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת קדימה, קבוצת סיעת חד"ש, קבוצת סיעת בל"ד, קבוצת סיעת רע"ם-תע"ל וקבוצת סיעת האיחוד הלאומי לסעיף 2 לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 63 נגד, 26 בעד.

ראובן ריבלין: ההסתייגות האחרונה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, סעיף 2 כנוסח הוועדה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 26 בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 63 נגד – 28 נמנעים – אין סעיף 2, כהצעת הוועדה, נתקבל.

ראובן ריבלין: בעד – 63, בצירוף קולותיהם של ראש הממשלה, שלושת סגניו והמשנה, ונגד – 28.

ראובן ריבלין: אני קובע שהסעיף עבר כהצעת הוועדה.

ראובן ריבלין: רבותי, לסעיף 3 יש הסתייגות של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת קדימה, קבוצת סיעת חד"ש, קבוצת סיעת בל"ד, קבוצת סיעת רע"ם-תע"ל וקבוצת סיעת האיחוד הלאומי.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד ההסתייגות?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 27 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת קדימה, קבוצת סיעת חד"ש, קבוצת סיעת בל"ד, קבוצת סיעת רע"ם-תע"ל וקבוצת סיעת האיחוד הלאומי לסעיף 3 לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 63 נגד, 28 בעד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שההסתייגות לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אני מצביע על סעיף 3 כנוסח הוועדה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 28 בעד סעיף 3, כהצעת הוועדה – 63 נגד – 27 נמנעים – אין סעיף 3, כהצעת הוועדה, נתקבל.

ראובן ריבלין: בעד – 63, בצירוף קולותיהם של ראש הממשלה, שלושת סגניו והמשנה, ונגד – 27.

ראובן ריבלין: אני קובע שסעיף 3 עבר כהצעת הוועדה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שנייה ברוב של יותר מ-61 חברים – – –

מיכאל איתן: לא צריך 61 – – –

ראובן ריבלין: לא אמרתי.

ראובן ריבלין: הואיל ויש איזו מחלוקת ודעות כאלה ואחרות, כדי להסיר ספק מלב – – –

מיכאל איתן: – – – לא צריך 61 – – –

ראובן ריבלין: חבר הממשלה, השר מיקי איתן – יש לי תענוג גדול לומר "השר מיקי איתן".

ראובן ריבלין: עם זה, לא אמרתי דבר.

ראובן ריבלין: אמרתי שזה היה יותר מ-61.

ראובן ריבלין: מה קרה?

ראובן ריבלין: לא אמרתי שצריך.

מיכאל איתן: – – –

ראובן ריבלין: השר איתן, אתה דבק.

ראובן ריבלין: לא אמרתי שצריך, אמרתי שזה עבר ביותר מ-61, מה קרה?

ראובן ריבלין: הודעה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, לאחר שהוצבע בקריאה שנייה, אני מבקש לראות בהצבעה הצעת אי-אמון.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: האם לממשלה יש תשובה, אדוני חבר הכנסת סער?

גדעון סער: נצביע עכשיו, אדוני.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, מי אתה ממליץ שיהיה ראש ממשלה?

אחמד טיבי: האופוזיציה החליטה שציפי לבני תהיה ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, לא נעים לי כל כך, שכן אתה ותיק ובקי ומלומד בחוקי הכנסת.

אחמד טיבי: אני מסרב לקבל על עצמי את התפקיד, אבל אם יש מישהו אחר – – –

ראובן ריבלין: אני יודע שאתה מסרב, אבל זה שלא מסרב צריך לתת לך את זה בכתב, אחרת אתה לא יכול לבקש הצעת אי-אמון.

ראובן ריבלין: אתה צריך להביא לי מועמד מוסכם עם שמו וחתימתו שהוא מסכים לשמש ראש ממשלה אלטרנטיבי.

ראובן ריבלין: בכל מקרה, חבר הכנסת סער, נגיד שזה אצלי, אתה רוצה להצביע עכשיו.

ראובן ריבלין: הממשלה ביקשה להצביע עכשיו, אני רואה כאילו הגשת לי.

ראובן ריבלין: דרך אגב, מדוע נקפח, חבר הכנסת טיבי, את המועמד לראשות הממשלה מטעמך?

ראובן ריבלין: מטעם האיחוד הלאומי אני מבין.

קריאה: מייד תקבל – – –

ראובן ריבלין: רק תודיעו לי, כי העם בישראל מתבלבל מעט, אתם מבינים.

ראובן ריבלין: טוב.

ראובן ריבלין: על כל פנים, ההצבעה תתקיים עכשיו ולא תידחה, על-פי דרישת הממשלה.

גדעון סער: אדוני רק יפרש מה משמעות ההצבעה בעד ומה משמעות ההצבעה נגד.

ראובן ריבלין: אנחנו מצביעים לא בכחול, לא באדום ולא בירוק.

ראובן ריבלין: אנחנו מצביעים בעד החוק או נגד החוק.

ראובן ריבלין: מי שבעד החוק מצביע בעד, ומי שנגד – מצביע נגד.

ראובן ריבלין: אם הנגד יגבר, אנחנו בבעיה שחבר הכנסת טיבי הציב בפנינו.

ראובן ריבלין: אני חושב שהדבר מיותר.

ראובן ריבלין: אנחנו מצביעים.

ראובן ריבלין: מי בעד החוק?

ראובן ריבלין: מי נגד החוק?

ראובן ריבלין: נא להצביע בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 29 בעד החוק – 58 נגד – 27 נמנעים – אין חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 ו-2010 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) נתקבל.

ראובן ריבלין: בעד החוק ונגד האי-אמון הצביעו 63 חברי כנסת, נגד – 27, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שלישית והאי-אמון נדחה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, פעם נוספת אני מברך אתכם, את משפחותיכם, בחג שמח.

ראובן ריבלין: פעם נוספת אני מוסר את רגשי השתתפותנו בצער למשפחת ישי.

ראובן ריבלין: תם סדר-היום.

ראובן ריבלין: ישיבת הכנסת הבאה תתקיים ביום שני שלאחר יום העצמאות, 4 במאי 2009 למניינם.

ראובן ריבלין: ישיבת הכנסת נעולה.