ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 135, 2010-05-25 00:00

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת – עדיין השר התורן איננו נוכח, נא להפנות את תשומת לבו – היום יום שלישי, י"ב בסיוון התש"ע – השר הגיע – 25 בחודש מאי 2010 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: ביציע האורחים נמצאים אנשי "אליאנס – כל ישראל חברים", והיום רבים מהנאומים בני הדקה ייוחדו לנושא זה.

ראובן ריבלין: אני אבקש לסכם כאשר הממשלה תהיה כאן בשעה 16:30 לקראת הדיון לפי סעיף 42 – 169 החדש.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו מתחילים בנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: אני מבקש מכל המבקשים להשתתף להצביע.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת דניאל בן-סימון, שהוא גם האדם אשר יזם את היום המיוחד הזה, שבו אנחנו מציינים 150 שנה לייסודה של "אליאנס – כל ישראל חברים", כי"ח.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתנצל שאני מפנה את הגב לאורחים מ"אליאנס".

רוחמה אברהם-בלילא: דבר משם.

דניאל בן-סימון: אה, לשם, רואים מי בעל הניסיון פה.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו מציינים באמת את האירוע היוצא דופן הזה – לחגוג 150 שנה.

דניאל בן-סימון: אולי זה לא מקרי ששניהם נולדו ב-1860, ושניהם שינו את חיי היהודים לנצח – הרצל סלל את דרכם של היהודים לישראל, והיה בעיני בעל גרעין השליטה על הקמת המדינה, ו"אליאנס", אנשי "אליאנס" – "אליאנס" עיצבה את אופיים של היהודים בגולה, ולאחר מכן בישראל.

דניאל בן-סימון: בצומת הדרמטי הזה שנולד כתוצאה מהאמנציפציה של יהודי אירופה נקלעו היהודים לדילמה: לדבוק ביהדותם בלבד, או למזג אותה עם ערכים אוניברסליים שנהפכו למותרים ונגישים ליהודים.

דניאל בן-סימון: על דרך הפרפראזה הייתי אומר כך: אם הרב סעדיה גאון אמר במאה התשיעית שאין אומתנו אומה אלא בתורתה, הרי "אליאנס" עשתה שינוי קטן: אין אומתנו אומה אלא בתורה ועבודה, או אם תרצו: תורה ומלאכה.

דניאל בן-סימון: לכן "אליאנס" אפשרה לילד היהודי לצאת מה"חדר" – ואני בין אותם ילדים שיצאו מה"חדר" הקטן בעיר קטנה במרוקו וראו, הכירו עולם, הודות למסגרת החינוכית של "אליאנס" – וכמובן, אפשרה לאותו ילד גם לכבוש את העולם.

דניאל בן-סימון: במוסדותיה חינכה "אליאנס" את התלמידים היהודים לשמור על המסורת היהודית ובמקביל ללמוד את דרכי העולם ולהפוך לרופאים, למהנדסים, לפוליטיקאים, לאנשי רוח, להוגי דעות.

דניאל בן-סימון: מי היה מדבר בגאווה על שיעורם של זוכי פרס נובל יהודים ללא אותה מהפכה בחיי היהודים?

דניאל בן-סימון: זה בעיני רגע גדול בחיי אותם יהודים ותפנית נועזת שחיברה את העם היהודי לשאר העולם עוד לפני שעשתה זאת הציונות.

דניאל בן-סימון: יושבים כאן אתנו ביציע אנשים ששייכים לזרוע הביצועית של "אליאנס" מהארץ ומחו"ל, שממשיכים לחנך לערכים של יהדות ואוניברסליות, שמתעקשים למזג בין דת לחילוניות, כדי לעטוף אותם, את שני הערכים האלה, בהרמוניה.

דניאל בן-סימון: בישראל, אני רוצה לומר לאנשי "אליאנס", טיפחנו ואף קידשנו חלוקה – דיכוטומית: או דתי או חילוני; או מאמין באלוהים או לא מאמין בכלל.

דניאל בן-סימון: הלוואי שנדע ללמוד מדרך האמצע שעליה צועדת "אליאנס", ואני מאחל לכם עוד הרבה שנים של הצלחות, וניפגש כאן ביום ההולדת הבא, בעוד 150 שנה.

דניאל בן-סימון: עלו והצליחו.

דניאל בן-סימון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: לא, לא, אנחנו בכנסת לא מוחאים כפיים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: מובן שחבר הכנסת בן-סימון – חרגנו אתו עם הזמן.

ראובן ריבלין: מרגע זה אנחנו מקיימים נאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: האם יש מישהו שרוצה לדבר על "אליאנס"?

ראובן ריבלין: בבקשה, חברת הכנסת רוחמה אברהם-בלילא.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: להקפיד מעכשיו על הדקה, כי רבים הנרשמים וב-16:30, כשראש הממשלה ייכנס, אני רוצה לשאת כמה דברים על "אליאנס" ולאחר מכן להתחיל בהמשך סדר-היום.

ראובן ריבלין: בבקשה, חברת הכנסת רוחמה אברהם.

רוחמה אברהם-בלילא: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, כל ישראל ערבים זה לזה.

רוחמה אברהם-בלילא: המשפט העצום והגדול הזה הוא אחד מעמודי היסוד של החברה הישראלית.

רוחמה אברהם-בלילא: ארגון "אליאנס – כל ישראל חברים", חברים יקרים, אתם מסמלים יותר מכול את האחריות ההדדית בעם הזה, עם ישראל, ואת כל הנכונות להגיש עזרה ותמיכה הדדית.

רוחמה אברהם-בלילא: זה נכון שכאן, במדינה הקטנה שלנו, הכול נראה מובן מאליו, אבל במדינות לא דמוקרטיות, שלא העניקו למיעוט היהודי בארצן את הזכויות או האפליה המתקנת – אתם אלה שמספקים את התמיכה, שסיפקתם את התמיכה המורלית, את האחווה התרבותית והדתית.

רוחמה אברהם-בלילא: ויותר מכול, אתם שמעניקים והענקתם הגנה ליהודים אשר סבלו בארצות מוצאם רק בגלל שהם יהודים.

רוחמה אברהם-בלילא: אני רוצה לנצל את הרגע המיוחד הזה ואת הביקור שלכם בבית-המחוקקים כאן, בירושלים, ולומר לכם מעומק הלב: Bienvenue à Jerusalem, ותודה רבה על כל מה שאתם עושים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: לא, אנחנו מבקשים – אני מבקש מאת המתורגמנים לתרגם: בכנסת איננו מוחאים כפיים.

ראובן ריבלין: כאשר יהיה צורך, בסוף הדיון אנחנו נמחא כפיים לכם.

ראובן ריבלין: ביציע לא מוחאים כפיים.

ראובן ריבלין: זה לא טוב לפוליטיקאים שמוחאים להם כפיים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, בבקשה, ואחריו – חברת הכנסת רונית תירוש.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אתמול, כאשר חבר הכנסת בן-סימון אמר שהוא הולך לקבל היום את אנשי "אליאנס", נצנצו לי דמעות בעיניים.

מיכאל בן-ארי: לפני שש שנים נפטרה אמי, עליה השלום, ואת חוויית חייה היא זוכרת מלימודיה בבית-הספר "אליאנס" בפאתי העיר טהרן.

מיכאל בן-ארי: שם היא רכשה את השכלתה, משם אני רכשתי את אהבתי לדעת.

מיכאל בן-ארי: אני, ברשותכם, מדי שבוע מדבר בפרשת השבוע, ואני אגיד משהו מפרשת השבוע.

מיכאל בן-ארי: בפרשת השבוע, פרשת בהעלותך, באים העם ואומרים: מי יאכילנו בשר?

מיכאל בן-ארי: ואז הקדוש-ברוך-הוא אומר למשה רבנו: תיקח לך 70 איש אשר ידעת כי הם זקני העם ושוטריו, כי לא תוכל אתה לבדך לשאת.

מיכאל בן-ארי: הוא אומר: אני לא אוכל לבדי לשאת, לכן זה 70.

מיכאל בן-ארי: הם ביקשו בשר, למה 70 זקנים?

מיכאל בן-ארי: כי 70 זקנים ייתנו את הסיפוק האמיתי ברוחניות, בחינוך, בערכים; את הבשר נביא להם אחר כך.

מיכאל בן-ארי: הבשר האמיתי זה מה ש"אליאנס" נתן, לא רק לילד אלא גם לילדה בטהרן ולילדים ברחבי העולם, בפאתי העולם, שלא היו זוכים לחינוך, שלא היו זוכים להשכלה לולא ההזדמנות הנהדרת שהם נתנו.

מיכאל בן-ארי: את תודתה של אמי להיסטוריה הגדולה הזאת, אני מרשה לעצמי לומר כאן.

מיכאל בן-ארי: Bienvenue à .

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת בן-ארי.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת תירוש, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת גילאון, בעניין אחר אבל חשוב ביותר.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, חברי הנהלת "אליאנס", לכבוד גדול לנו שאתם נמצאים כאן אתנו לחגוג יחד 150 שנה לרשת "אליאנס".

רונית תירוש: אני, כמו חברי, רוצה לספר את רשמי מהפן האישי, ואני מתחילה מזה שאביו עליו השלום, בעירק, היה חניך בית-הספר "אליאנס", ואת כל התנהלותו, תרבותו האירופית, יש לומר, והעושר השפתי שהיה בפיו, אפשר לזקוף רק לזכות בית-הספר הזה, שהיה מקום של רכישת השכלה, דעת ותרבות – לעתים באזורים בעולם שהתרבות מהם והלאה.

רונית תירוש: הפן השני הוא בהיותי גם מנהלת מינהל החינוך והתרבות של עיריית יפו וגם מנכ"לית משרד החינוך, התרבות והספורט כאן במדינת ישראל.

רונית תירוש: אני רוצה לומר לכם שבית-ספר "אליאנס" – כל בתי-הספר של "אליאנס" בישראל הם אות ומופת לחינוך נכון.

רונית תירוש: כאשר לפני כ-50 שנה החלו כאן ברפורמה שכל תכליתה היתה יצירת אינטגרציה חברתית בין ילדים ממעמדות סוציו-אקונומיים שונים – אני חייבת לומר במאמר מוסגר שלא תמיד צלח בידנו והצלחנו לעשות זאת – הרי בבתי-הספר של רשת "אליאנס" יש להם כנראה היכולת להביא ילדי שכונות, לאמץ אותם בחום אל תוך קהילות, לעתים מבוססות, לעתים אליטיסטיות, ולתת להם להרגיש חלק מהמשפחה ומהמקום, גם מבחינת ההישגים הלימודיים וגם מבחינת היכולות החברתיות שלהם.

רונית תירוש: לסיום אני רוצה לומר שאני כמובן מברכת במזל טוב ומאחלת הרבה הצלחה בבית-הספר החדש במקווה-ישראל, ושהוא יהיה גם אות ומופת לבתי-ספר רבים בעולם.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת יעקב כץ, הלוא הוא כצל'ה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, (אומר את דבריו בלחש)

ראובן ריבלין: אולי רק תסביר, האנשים לא מבינים – היום יום החירשים, וחבר הכנסת גילאון מייחד את דבריו לציון יום זה.

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת גילאון.

ראובן ריבלין: פעם נוספת – חבר הכנסת גילאון ביקש לציין את היום הבין-לאומי לאותם אנשים בינינו אשר שמיעתם אינה כשמיעת אדם ששמיעתו תקינה.

זאב בנימין בגין: – – –

ראובן ריבלין: בהחלט.

ראובן ריבלין: אדוני רשאי בכל רגע לבקש להתערב ולומר לו מעל הדוכן "בראבו".

ראובן ריבלין: נמשיך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, בבקשה.

יעקב כץ: כבוד היושב-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, גם אני רוצה לברך את חברי "אליאנס"; (אומר מלים בשפה הצרפתית) – אלה המלים היחידות שאני יודע.

יעקב כץ: אבל אנחנו למדנו היסטוריה יהודית.

יעקב כץ: למרות שיש חילוקי דעות פוליטיים, למשל, בין חבר הכנסת בן-סימון לעבדכם הנאמן, אנחנו כולם מעריכים ויודעים לראות את הטוב ואת המשותף.

יעקב כץ: אני חושב שהדוגמה של העשייה שלכם בתחום החינוך, העקשנות, היציאה אל המרחב, ההליכה למדינות רבות וההתעקשות להרבות דעת את בני ישראל הן דוגמה ומופת לכל העשייה הלאומית וההתיישבותית והחינוכית שאנחנו פה בארץ-ישראל עשינו במהלך הדורות.

יעקב כץ: אז עוד פעם, יישר כוח, חילכם לאורייתא, הצליחו ותודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בילסקי – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחריו – חברת הכנסת עינת וילף.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: כל אחד רשאי לדבר לפי התקנון.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, אורחים נכבדים, אורחי "אליאנס" בכנסת, (נושא דברים בשפה הצרפתית; להלן תרגומם לעברית: נולדתי בירושלים, למדתי צרפתית בבית-הספר.

זאב בילסקי: אבל המורה תמיד אמר לי: זאב, צא מהכיתה מייד וסגור את הדלת.

זאב בילסקי: ) לכן אני צריך לדבר אתכם בעברית היום.

זאב בילסקי: אני מברך אתכם על שהגעתם לפה, לכנסת ישראל.

זאב בילסקי: אתם עושים עבודה נפלאה.

זאב בילסקי: הרבה תודה על כל מה שאתם עושים.

זאב בילסקי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת זאב בילסקי, שהיה גם ראש העיר רעננה.

ראובן ריבלין: אני מודה לך על דבריך.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת עינת וילף.

ראובן ריבלין: מרגע זה אנשים יכולים לדבר על "אליאנס" ועל דברים אחרים.

ראובן ריבלין: דקה עומדת לרשותכם.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת עינת וילף, ואחריה – חברת הכנסת אדטו.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ברכות ליושבים באולם.

עינת וילף: אני דווקא רוצה לדבר על המידה שבה התרחקנו מהרעיונות של חינוך והשכלה, שרבים דיברו עליהם פה.

עינת וילף: משרד החינוך, במבצע הירואי, הצליח לתת היום לתלמידים בחינת בגרות מחודשת במתמטיקה, ולכאורה נשמר טוהר הבחינות.

עינת וילף: אבל בפועל זה רק קצה קצהו של קרחון של תרבות מטורפת, שהולכת ומקדשת את הציונים בבגרות, את האחוזים בבגרות.

עינת וילף: כולם כבר נשאבו לחור השחור הזה – תלמידים, הוריהם, מורים, ראשי ערים, מנכ"לים, שרים.

עינת וילף: כולם רוצים עוד שבריר אחוז של זכאות לבגרות.

עינת וילף: השאלה, כמה חינוך והשכלה יש כאן?

עינת וילף: אני מאוד מקווה שדווקא התקרית הזאת תביא אותנו לבחינה מחדש של כל הנושא של בחינות הבגרות ומה באמת אנחנו מודדים אתן.

עינת וילף: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אדטו, ואחריה – חבר הכנסת יריב לוין.

רחל אדטו: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, אני מצטרפת לכל הברכות שאמרו קודמי.

רחל אדטו: אני רוצה לייחד את הדקה לפסיקתו של בית-המשפט העליון בנושא 65 מיליון השקלים שהוצאו מסל התרופות לפני כמחצית השנה.

רחל אדטו: כידוע, פסיקתו של הבג"ץ היתה כי ההוצאה של הכסף לא היתה חוקית, ועל כן יש להחזיר את הכסף לסל התרופות.

רחל אדטו: עברו שישה חודשים, 65 מיליון השקלים האלה ישבו בצד ולא משמשים את מה שהם היו צריכים לשמש.

רחל אדטו: אני קוראת בזה גם לשר האוצר וגם לשר הבריאות לכנס לאלתר את ועדת הסל על מנת שתתעדף בחזרה, באותם 65 מיליון שקלים – תתעדף חזרה לאותם אנשים שמחכים לתרופות וטכנולוגיות חדשות בסכום של 65 מיליון שקלים שהוצאו ממנה.

רחל אדטו: תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יריב לוין, ואחריו – חברת הכנסת זוארץ.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, אני כמובן מצטרף לברכות לאנשי "אליאנס".

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, ביום שישי ייפתח במצוות בית-המשפט הגבוה לאי-צדק, לצערי, כביש 443 לתנועת פלסטינים.

יריב לוין: אני סיירתי לאורך תוואי הכביש, והיתה גם ישיבה של ועדת הכלכלה בנושא הזה.

יריב לוין: אני רוצה להזהיר כאן בצורה הברורה ביותר: פתיחת הכביש תגבה חיי אדם, ולא נעשה מה שצריך כדי למנוע את זה.

יריב לוין: הצבא אומנם משתדל, אבל בלוח הזמנים שהוצב לו הוא לא יכול לספק את מקסימום הביטחון שצריך להיות.

יריב לוין: יהיה קושי עצום בתנועה על הכביש.

יריב לוין: צפויים שם פקקים אדירים, שיגרמו נזק כלכלי אדיר גם ליישובים לאורך הכביש וגם לבאים בשעריה של ירושלים.

יריב לוין: אני קורא מכאן לממשלה לעצור את העניין הזה, להימנע מפתיחת הכביש ביום שישי, ולהודיע לבג"ץ שבפסיקה ההזויה הזאת אי-אפשר לעמוד.

תודה.

אני אמרתי – חברת הכנסת זוארץ – – –

עינת וילף: כבוד היושב-ראש, אפשר להגיב על הביטוי בית-המשפט – – –

אני בהחלט מבקש שבית-המשפט העליון לא יכנה את הכנסת בדברים שהכנסת לא נקראת בהם, ולכן אני מציע לחברי הכנסת – בוודאי לחברי הכנסת בעלי עמדה ומעמד – לא להשתלח ברשויות אחרות – – –

יריב לוין: – – –

כי לא.

בית-המשפט הגבוה לצדק – זה שמו, ואם אדוני אומר בית-המשפט הגבוה לאי-צדק, יש בזה משמעות.

יריב לוין: – – –

אדוני יכול לומר: בית-המשפט הגבוה לצדק עשה לדעתי כך וכך, אבל לא לקרוא לו בית-המשפט לאי-צדק.

חבר הכנסת לוין, הואיל ואתה כל כך – –

יריב לוין: – – –

– – בעל תרבות, עם עמדות שהן, להערכתי – שהן עמדות שאני תומך בהן – יחד עם זה אנחנו צריכים להקפיד.

אנחנו דורשים ומקפידים בכבודה של הכנסת – –

נחמן שי: כבודו של הבית הזה.

– – נקפיד על כבודן של רשויות אחרות.

בבקשה, חברת הכנסת זוארץ.

אחריה – חבר הכנסת אלדד, אחריו – חבר הכנסת מג'אדלה, ואחר כך נחזור ל"אליאנס".

אורית זוארץ: מזל טוב וברכות לעוסקים בקודש; יישר כוח לאנשי "אליאנס" העוסקים בחינוך.

אורית זוארץ: אפרופו הכביש – ברכות על פתיחת הכביש.

אורית זוארץ: זה עוד צעד לקידום שתי מדינות לשני עמים והוכחה שמדינת ישראל היא מדינה יהודית ודמוקרטית.

אורית זוארץ: עכשיו למכתב שקיבלתי.

אורית זוארץ: אירחתי קבוצה מיוחדת, קבוצה של נפגעי נפש ממרכז לבריאות הנפש "שלוותא".

אורית זוארץ: הם השאירו לי מכתב, ואני רוצה לשתף אתכם: "אנו קבוצת נפגעי נפש ממרכז לבריאות הנפש 'שלוותא' בהוד-השרון.

אורית זוארץ: ברצוננו להביא לידיעת

אורית זוארץ: כם שאנו, כקבוצה, נמצאים בטיפול ובמעקב במרכז השיקומי 'שלוותא'.

אורית זוארץ: לא זכינו, לפחות חלקנו, להגיע עד כה לכנסת ישראל בכדי לבקר, לראות ולהתרשם מבית-הנבחרים של העם והאזרחים במדינת ישראל, ומהאנשים המנהיגים אשר עושים ימים כלילות בכדי לשמור את חוקי המדינה ולדאוג לאזרחיה.

אורית זוארץ: ולשמחתנו הרבה, נפלה היום בחלקנו הזכות להגיע לביקור ולהכיר מקרוב את הכנסת.

אורית זוארץ: אנו כמובן מבקשים מאוד להודות – – –" – הם מודים לי, שאירחתי אותם – –

נא לסיים.

אורית זוארץ: – – שמכירה מקרוב את המרכז השיקומי, שם התמחיתי, כסטודנטית – "וכל זאת צוות מומחה ומנוסה, אשר עושה הכול בשביל לשקם ולהחזיר לנפשנו הפגועה את השקט והשלווה.

אורית זוארץ: ולסיום רוצים להביע הערכה ותודה למנהלת המרכז, איילת, אשר יחד עם הצוות ארגנו את הסיור לירושלים והביקור בכנסת".

אורית זוארץ: הבית הזה הוא הבית של האזרחים, ועל כך אני גאה.

תודה רבה לחברת הכנסת זוארץ.

חבר הכנסת אלדד – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מג'אדלה.

בבקשה.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה, ברכות לאורחים מ"אליאנס" ביציע.

אריה אלדד: אני בטוח שגם הם שמחים לדעת שהיום אנחנו מציינים בדיוק ארבעה חודשים עד לסיום ההקפאה.

אריה אלדד: בעוד ארבעה חודשים שוב יוכלו יהודים לבנות בכל מקום בארץ-ישראל – בירושלים, ביהודה ושומרון – ונזכה לראות פריחה גדולה של הבנייה הזאת.

אריה אלדד: אבל אני מבקש להתייחס בעיקר לתופעה המדהימה שהיינו עדים לה הבוקר, כאשר בתרגיל העורף הגדול, שכל מדינת ישראל מעורבת בו, שבא להתמודד עם האיומים המדויקים יותר, הקונבציונליים והלא-קונבציונליים, שמאיימים על ישראל מכל עבר – הקבינט לא בא.

אריה אלדד: מי לא בא? הקבינט.

אריה אלדד: ולמה לא בא?

אריה אלדד: בגלל פיליבסטר.

אריה אלדד: לא שאני מבין עד הבוקר למה היה צריך להיות פיליבסטר, אבל איך פיליבסטר כזה יכול למנוע מהקבינט של ממשלת ישראל ללכת לבקר באירוע המרכזי של המדינה בחמשת הימים האחרונים?

תודה רבה לחבר הכנסת אלדד.

חבר הכנסת מג'אדלה, סגן יושב-ראש הכנסת, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

ונחזור ל"אליאנס" ולכי"ח.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני דווקא רוצה לברך את בית-המשפט העליון, שעשה סוף-סוף צדק עם האזרחים הפלסטינים, אבל בנשימה אחת גם לברך את רשויות המדינה, שהשכילו לעשות מה שצריך לעשות כדי לקדם את יום שישי בכל מה שקשור לסידורים של תחבורה.

גאלב מג'אדלה: אני רוצה להאמין ולקוות שהכביש הזה, ייווצרו בו אמון ובניית אמון הדדית בין שתי האוכלוסיות.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

תודה רבה לחבר הכנסת מג'אדלה.

חבר הכנסת זאב, אחריו – חבר הכנסת עמאר, ואחריו – חברת הכנסת אורלי לוי.

נעשה עכשיו בדילוגים.

נסים זאב: אני רוצה לברך, ראשית, את ראשי הארגונים של "אליאנס".

נסים זאב: הורי למדו ב"אליאנס" – אבי בבגדד, אמי בבצרה, בשכונת אל-עשר, קוראים לזה, שכונת אל-עשר, שכונה שהיתה סמוכה לבצרה.

נסים זאב: לא היה שם בית-ספר, ו"אליאנס" – – –

שכונת אל-עשר זה כמו רחביה או כמו הבוכרים?

נסים זאב: זה ביחד, זה ממש באמצע.

בסדר.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך שעד כיתה ד' אמי היתה שם – בכיתה ד' היא הגיעה לארץ – אבל נוסף על השפה הערבית היא למדה אנגלית, צרפתית ועברית.

נסים זאב: אבי למד, המשיך פה בתיכון – אתם מכירים כולכם את בית-ספר "אליאנס" פה בירושלים.

נסים זאב: ותסתכלו, הלוואי שהיום היינו רואים את המדיניות שהיתה אז, ב"אליאנס", בבית-ספר הממלכתי.

נסים זאב: היה בית-ספר נפרד, בנים ובנות, ותראו איזה חרדי יצא מהורי – יצאתי אני, מה לעשות?

נסים זאב: תראו שגם מ"אליאנס" יצאו חרדים.

נסים זאב: והבסיס – אני רוצה לומר לכם שהדבר המנחה שם היה היהדות, ערכים, וידעו לשלב את הדברים ביחד.

נסים זאב: תודה רבה לחבר הכנסת בן-סימון, שהוא יוזם היום הזה, החשוב.

תודה רבה.

חבר הכנסת חמד עמאר, ואחריו – חברת הכנסת אורלי לוי.

חמד עמאר: אני רוצה לברך את האורחים.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כחלק מהמאבק בתאונות הדרכים החליטה ממשלת ישראל בשנת 1993 על הפעלת תוכנית החינוך לבטיחות בדרכים כמקצוע חובה.

חמד עמאר: היא קבעה, בין היתר, כי משרד החינוך, בשיתוף משרדי התחבורה והאוצר, יפעלו ליישום התוכנית כמקצוע חובה בבתי-הספר בהיקף של 30 שעות לימוד מדי שנה.

חמד עמאר: תוצאות כל המחקרים, אדוני היושב-ראש, הראו באופן חד-משמעי כי המדדים שבהם נבדקו המשתתפים בכיתה י"א אחרי התוכנית, לעומת לפניה, שופרו: שימוש בחגורות בטיחות, נהיגה בעייפות, נהיגה תחת השפעת אלכוהול, עקיפה מסוכנת, נהיגה במהירות מעל החוק ועמידה בפני לחץ חברתי.

חמד עמאר: ההחלטה שהתקבלה ביום ראשון בממשלה, שמשמעותה ביטול החובה ללימוד חינוך תעבורתי בבתי-הספר, בניגוד לדעת כל המומחים בנושא, היא שערורייה, ומהווה מכה קשה למאבק בתאונות הדרכים.

חמד עמאר: אי-היכולת של המשרד האמון על נושא בטיחות בדרכים לראות את התרומה הגדולה בהשקעה בחינוך תעבורתי, אף שאת תוצאותיו נזכה לראות רק בעוד כמה שנים ולא מחר – זו החלטה שגויה מיסודה, ששמה בעדיפות 20 מיליון שקל היום על פני 20 מיליארד וכמה הרוגים בעוד כמה שנים.

חמד עמאר: תודה.

תודה רבה לחבר הכנסת חמד עמאר.

חברת הכנסת אורלי לוי, בואי, תעמדי פה.

מפה תוכלי לדבר אל האורחים.

אני משלב את האורחים עם הנאומים בני דקה.

כולם ידברו.

לא ייפקדו מקומו וזכותו של אף חבר כנסת שנרשם בזמן.

בבקשה.

חברת הכנסת אורלי לוי, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: טוב, אני באמת רוצה לברך את הנציגים של "אליאנס".

אורלי לוי אבקסיס: כמובן, גם הורי למדו ב"אליאנס" במרוקו, ואני גדלתי על סוג של סיפורי נוסטלגיה, מהשנים, מהמחויבות, גם מתוך האירועים וגם מה שעיצב את דמותם, ובאיזשהו אופן גם את דמותי.

אורלי לוי אבקסיס: אבל היום אני רוצה לקחת את זה טיפה אחורה ולדבר על מה שקרה לפני שבוע.

אורלי לוי אבקסיס: לפני שבוע אנחנו נחשפנו לפרסי התיאטרון.

אורלי לוי אבקסיס: ככה, נדלקה לנו איזו נורה, לפחות לי, שרוב הפרסים הגיעו לפריפריה – לפריפריה הגיאוגרפית של מדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: ואמרתי: איזה יופי.

אורלי לוי אבקסיס: הנה, סוף-סוף, כולם יודעים את מה שאנחנו יודעים מזמן, שפוטנציאל קיים במקומות האלה, רק צריך הזדמנות להוציא אותו החוצה.

אורלי לוי אבקסיס: הפחד הגדול שלי הוא שהיום, בעקבות הקיצוץ במענקי האיזון, אותו פוטנציאל לא יהיה ממומש, בגלל שלעיר, לשלטון המקומי, לא יהיה הכסף להשקיע באותם ילדים עם פוטנציאל אדיר, אבל עם איזה צורך של המקום לגייס כספים על מנת לתת להם את הבמה לפרוח.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר אנחנו שומעים על קיזוז במענקי איזון, מה זה אומר?

אורלי לוי אבקסיס: מענקי האיזון לא באים לתת איזו טובה כזאת או אחרת לפריפריה, אלא הם באים לאזן בין היכולת של ראש העיר, למשל לגבות מסים – –

ראובן ריבלין: נא לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: – – לבין הצורך שלו לספק שירותים.

אורלי לוי אבקסיס: מאחר שאנחנו מדברים בפריפריה, אין מספיק מסים ממקורות תעסוקה, אין מספיק מסים מפעלים, ממשרדים וכדומה.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן, את העיוות הזה צריך לתקן, כי חלק מהשירותים שייפגעו זה החינוך המשלים וכדומה, ואת זה אנחנו רוצים לעצור.

אורלי לוי אבקסיס: כמובן, יש דברים אחרים שנפגעים, אבל אין לי מספיק זמן.

אורלי לוי אבקסיס: נעשה את זה בהצעה לסדר-היום.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: מטבע הדברים נאומים בני דקה נמשכים דקה.

ראובן ריבלין: עוד עשר שניות זה בסדר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – נשארו לנו חבר הכנסת מסעוד גנאים, אחריו – חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת שאמה, אם ראש הממשלה עדיין לא ייכנס.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, היום קראנו באמצעי התקשורת שבגלל קבר שינו – –

ראובן ריבלין: לא מדברים עם היציע, לא מדברים עם היציע.

רוני בר-און: לא דיברתי.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

ראובן ריבלין: לא, אני לא רציתי לשים בפניך מכשול אז אמרתי את זה לפני כן.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: – – את מסלולו של כביש, והשינוי עלה יותר מ-2 מיליון שקל.

ג'מאל זחאלקה: לעומת זאת, בית-קברות ממילא בירושלים, שיש בו אלפי קברים, טופל בצורה שמבזה את המתים ואת החיים, כדי להקים את מה?

ג'מאל זחאלקה: את מוזיאון כבוד האדם והסובלנות של מרכז ויזנטל – מה שפורסם בעיתון "הארץ", התחקיר של עיתון "הארץ".

ג'מאל זחאלקה: אני מציע לחברי הכנסת – היום מרשים לאנשים.

ג'מאל זחאלקה: עד עכשיו מנעו.

ג'מאל זחאלקה: אפשר בתיאום מוקדם ללכת ולבקר ולראות מה עשו שם.

ג'מאל זחאלקה: זה מעשה שלא ייעשה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שאנחנו צריכים לדרוש להפסיק את כל העבודות האלה, כי הפגיעה במתים היא פגיעה גם באנשים חיים.

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר לבנות סובלנות על-ידי חילול קבריהם של מוסלמים וערבים.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, חבר הכנסת זחאלקה.

ראובן ריבלין: סובלנות היא גם כלפי אנשים אשר חיו ונקברו בארץ, אני מסכים אתך במאה אחוזים.

ראובן ריבלין: רבותי, מי – – –

דני דנון: בית-המשפט העליון פסק כבר – – –

ראובן ריבלין: אני יודע.

ראובן ריבלין: אני רק אומר – אני לא צריך את בית-המשפט בשביל לדעת שלא הייתי רוצה שיבנו על בתי-קברות מקום שבו אנחנו רוצים לקדם את הסובלנות.

ראובן ריבלין: אני מדבר על בתי-קברות – למשל, חת"ם סופר בסלובקיה.

ראובן ריבלין: אני לא הייתי רוצה שיקימו על קברו את בית הסובלנות של המדינה החשובה שם, והיא ידידותית מאוד.

ראובן ריבלין: יש בעיות.

ראובן ריבלין: דרך אגב, חבר הכנסת זחאלקה מדבר כאילו הוא – חבר הכנסת דהאמשה בשנת 2003 או ב-2004 גרם לכך שבסופו של דבר היה צריך בית-המשפט לפסוק.

ראובן ריבלין: אני מרכין את ראשי לפני פסיקתו של בית-המשפט.

ראובן ריבלין: יחד עם זה, מה שאומר חבר הכנסת זחאלקה צריך להיות מקובל על כל אדם.

ראובן ריבלין: אני לא בא לבחון מה כוונותיו, אני רק אומר לך שאם היו רוצים לבנות בית סובלנות על קברם של בני משפחתי על הר-הזיתים, הייתי מאוד מוטרד מכך.

ג'מאל זחאלקה: היתה הפרה של החלטות בג"ץ.

ראובן ריבלין: אני לא מבקש עכשיו הערות.

קריאה: לא, אדוני – – –

ראובן ריבלין: אנחנו לא מקיימים דיון על הסבלנות, לא מקיימים דיון על הסובלנות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נחמן שי.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: אה, אני אמרתי לך?

ראובן ריבלין: נחמן.

ראובן ריבלין: גנאים.

ראובן ריבלין: אתה תדבר, אתה כל הזמן פה, חבר הכנסת גנאים.

ראובן ריבלין: לא ניתן שלא לשמוע את שירתך.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית אני רוצה להצטרף לכל החברים שבירכו את האורחים החשובים שלנו ביציע, ולהודות להם על המפעל החינוכי החשוב שהם עסקו בו, עוסקים בו ויעסקו בו הרבה שנים בעתיד.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: רציתי להתייחס במידה כזאת או אחרת לדבריו של ידידי אריה אלדד, שהתפלא שהממשלה לא מצאה זמן לבוא לתרגיל והאשים בכך את האופוזיציה.

נחמן שי: צריך בשביל זה לעשות איזה מין ראש הפוך.

נחמן שי: הממשלה לא באה לתרגיל כי היא לא מתעניינת באמת בהיערכות של מדינת ישראל בעורף.

נחמן שי: כן, אני מצטער לומר לך את זה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: אני יכול לתת לך עוד שתי דוגמאות שאולי יסבירו את זה.

נחמן שי: התברר לנו, לחברי הכנסת שביקרו בתרגיל אתמול, של-50% מהאוכלוסייה במדינת ישראל אין ערכות מגן.

נחמן שי: אני חוזר: 50% מהאוכלוסייה אין להם ערכות מגן, ומדינת ישראל משתהה השתהות שאין לה הסבר ברכישת ערכות עבור מחצית האוכלוסייה.

נחמן שי: אני מוכן לעמוד מאחורי הנתונים האלה, הם נמסרו על-ידי ראש היחידה במשרד הביטחון שעוסקת בהיערכות לחירום.

נחמן שי: זה דבר שצריך לומר אותו, ולומר אותו, ולומר אותו, עד שמדינת ישראל תשלים את החסר הזה, ובאופן מיידי.

נחמן שי: הדבר השני התברר במסיבת עיתונאים שערכה היום ועדת משנה של ועדת החוץ והביטחון – התברר שגם המערכת החיונית שכל כך היינו גאים בה, ששמה "כיפת ברזל", אינה נרכשת – –

ראובן ריבלין: נא לסיים.

נחמן שי: – – אינה נרכשת, ואיננה עומדת לרשות העורף.

נחמן שי: אז לכן, לא רק שהקבינט לא בא, אלא שגם בהיבטים האחרים מדינת ישראל איננה שמה את הדגש על הכנת העורף.

ראובן ריבלין: נא לשים לב שנאומים בני דקה חייבים – זה הצעה לסדר-היום, חבר הכנסת נחמן שי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גנאים, ואחריו – חבר הכנסת פלסנר.

ראובן ריבלין: יסיים – חבר הכנסת שאמה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הדלפת מבחן הבגרות במתמטיקה מעידה על תרבות ההעתקה והזיוף המתגברת, וכמורה אני מכיר אותה באמת מקרוב.

מסעוד גנאים: התלמידים שלנו רוצים להצליח; דרך חוקית, לא חוקית, לגיטימית, לא לגיטימית – רוצים את ההצלחה.

מסעוד גנאים: אבל יותר מסוכן מזה, יותר מסוכן מההדלפה, זה הגב התומך של הרבה תלמידים, ואפילו הורים, והלגיטימיות הניתנת להדלפה מהתלמידים.

מסעוד גנאים: אם רק תעברו על התגובות באינטרנט – יש כאלה תלמידים שכתבו שצריך להרוג את מי שגילה על הדלפת המבחן.

מסעוד גנאים: אני חושב שתגובות כאלה מעידות ומראות עד כמה עמוק המשבר החינוכי והמוסרי בחברה הישראלית.

מסעוד גנאים: תודה.

ראובן ריבלין: אתם רואים איך אפשר בדקה לומר את הכול?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחרון הדוברים – חבר הכנסת שאמה, אלא אם כן חברת הכנסת רגב רוצה להתייחס לעניין כי"ח.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: היא לא רוצה, תודה.

ראובן ריבלין: אוקיי, בסדר.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, הבוקר הכנסת העבירה, התקדמה עוד שלב בדרך לתקציב מדינה חדש, תקציב מדינה בעייתי, וקיבלה על עצמה או אפשרה לממשלה להרחיב את מסגרת התקציב במיליארדי שקלים.

יוחנן פלסנר: עכשיו מגיע המבחן של הכנסת, ואני פונה אל חברי בקואליציה.

יוחנן פלסנר: הכנסת תצטרך לחוקק, או לקבל החלטות, בעניין התקציב הדו-שנתי – תקציב לעוד שנתיים, שבהן יש הרבה חוסר ודאות, הרבה חוסר יציבות; תקציב מאוד בעייתי, או חוק מאוד בעייתי, גם מבחינה חוקתית, גם מבחינה כלכלית, גם מבחינה פוליטית.

יוחנן פלסנר: הגיע כאן המבחן שלנו.

יוחנן פלסנר: אני מקווה שאנחנו לא רק נצעק והשיירה תעבור, אלא חברי הקואליציה יתאחדו אתנו, יבינו שיש כאן מעשה שלא ייעשה – שינוי חוק-יסוד בהוראת שעה על גבי הוראת שעה – והפעם אנחנו נעצור את הדבר הזה.

יוחנן פלסנר: אני רוצה לשלוח מכאן את איחולי, או ברכת חזק ואמץ, לנבחרת הכדורגל של הכנסת שתייצג אותה ב"מחוזיאדה" אל מול התקשורת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אחרון הדוברים – חבר הכנסת שאמה.

ראובן ריבלין: ראש הממשלה כבר נמצא כאן, על-פי דרישת 40 חברי כנסת.

ראובן ריבלין: אנחנו נייחד כמה דברים בנוכחותו לכי"ח.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברים, כבוד ראש הממשלה, קהל נכבד, אני רוצה להקדיש את הנאום בן הדקה היום, אדוני היושב-ראש, להחלטת המפקח על הבנקים מר רוני חזקיהו להעלות את הריבית על משכנתאות לרכישת דיור.

כרמל שאמה-הכהן: ההחלטה היא מבורכת, שכן בועת מחירי הדיור הביאה למצב בלתי אפשרי.

כרמל שאמה-הכהן: לזוגות צעירים המשימה של רכישת דירת וקורת גג, שהיא משימה כל כך אלמנטרית ובסיסית, הופכת לחלום שהולך ומתרחק.

כרמל שאמה-הכהן: אך יחד עם זאת, אדוני היושב-ראש, חשוב שההחלטה הזאת לא תחול על השכבות החלשות, ויש להחריג באופן מיידי בהחלטה זו את זכאי משרד השיכון.

כרמל שאמה-הכהן: כל זוג צעיר, משפחה, זוג עם ילדים שאין לו דירה, וזו הדירה הראשונה – לא הם מלבים את מחירי הדיור.

כרמל שאמה-הכהן: ולכן, מיתון מחירי הדיור אסור שייעשה דרך העלאת העול על גבם.

כרמל שאמה-הכהן: תודה.

ראובן ריבלין: הערה חשובה ביותר.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לך.

ראובן ריבלין: תמו הנאומים בני הדקה.

ראובן ריבלין: ברשותכם, אדוני ראש הממשלה, אדוני המשנה לראש הממשלה, רבותי השרים, חברי הכנסת, חברות הכנסת, נשיא "אליאנס" פרופסור אדי סטג, יושב-ראש "כל ישראל חברים" מר דניאל בראונשוויג, מוזמני "כל ישראל חברים" מהארץ ומחוץ-לארץ, חברי חבר הכנסת בן-סימון, שיזם את היום לציון 150 שנה ל"אליאנס – כל ישראל חברים", הלוא הוא כי"ח, שיחד עם חבר הכנסת מאיר שטרית, ויחד עם חבר הכנסת לשעבר יהודה לנקרי, היה בין היוזמים.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, אנחנו מציינים היום 150 שנים לייסודו של ארגון כי"ח, "כל ישראל חברים", המוכר גם בשמו הצרפתי "אליאנס", שנוסד בפריס ב-1860, שנת הולדתו של הרצל.

ראובן ריבלין: הארגון הפך ברבות השנים למעצמה חינוכית, שפרסה את רשתה על פני מדינות רבות, ותקעה יתד בין השאר במרוקו, בירושלים, בחיפה ובתל-אביב, ובערים רבות אחרות במרחב.

ראובן ריבלין: בעידן המתאפיין בפעולות לטווח קצר, מרשים ביותר למצוא ארגון שממציא את עצמו מחדש, שהשכיל לחדש את כיווני הפעילות שלו ומשקיע את מרצו בהנחלת תרבות יהודית וישראלית ובמיזוג ביניהן.

ראובן ריבלין: כי"ח אינו מסתפק בעברו העשיר, שכולל בין השאר את הקמת בית-הספר החקלאי הנודע "מקווה ישראל", אלא מטפח את ההווה למען העתיד, ומכאן חשיבותו גם היום.

ראובן ריבלין: היום יותר מתמיד ברור שמדינת ישראל נדרשת לבירור יסודי ומעמיק של תוכני "התרבות היהודית", שהיא תשתית קיומה.

ראובן ריבלין: במציאות הישראלית כיום לא ניתן שלא לזהות בדאגה את השסע החילוני–הדתי המתעצם, חבר הכנסת זאב, וקשה שלא לחוש צער נוכח הפיכתם של נכסי תרבות כלל-יהודיים לנחלתם הבלעדית של קבוצות אוכלוסייה מצומצמות.

ראובן ריבלין: "אליאנס", כי"ח, הוא בין השחקנים המרכזיים הפועלים כיום ללא לאות לשינוי מהותי ושורשי של מגמות חברתיות אלה.

ראובן ריבלין: הארגון מטפח את הנחלת ערכי היהדות, המדגישים את מרכזיותה של הקהילה ואת חשיבותו של האקטיביזם החברתי.

ראובן ריבלין: "אליאנס" פועל להחזרתה של היהדות לחיקם של היהודים כולם ולבנייתה של הזהות היהודית החדשה הנבנית בארץ באמצעות מכון להכשרת מורים במקצועות היהדות, בית-מדרש ורשת בתי-ספר.

ראובן ריבלין: באופן אישי אני מוכרח לומר שאבי המנוח, פרופסור יוסף יואל ריבלין, כאשר גלה מעל ירושלים לשירות הצבא הטורקי בעל כורחו, חלה בדמשק והושלך על-ידי הטורקים בפאתי השכונה היהודית של דמשק.

ראובן ריבלין: שם נאסף, ולאחר שהבריא התנדב להישאר שנתיים במקום על מנת לקיים את מצוות לימוד העברית בבתי-הספר, שכולם היו תחת השפעתה של "אליאנס", או אפילו חלק מהמערכת של "אליאנס".

ראובן ריבלין: זה הנושא האישי שלי הקשור עם "אליאנס".

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר שכתוצאה מכך הערבית שהוא למד מאותם אלה שלימד אותם את העברית עזרה לו לימים להיות פרופסור באוניברסיטה לשפה הערבית ולתרגם את הקוראן ואת "אלף לילה ולילה" מהשפה הערבית לשפה העברית.

ראובן ריבלין: אני מאחל לארגון, לעומדים בראשו ולנמנים עם תלמידיו עוד שנים של עשייה פורייה.

ראובן ריבלין: עלו והצליחו.

ראובן ריבלין: לכם אסור למחוא לי כפיים, אבל לנו, חברי הכנסת, מותר למחוא לכם כפיים, וכך נעשה.

ראובן ריבלין: (מחיאות כפיים)

ראובן ריבלין: [לפי סעיף 169 לתקנון הכנסת.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: לאחר שרבים מאתנו חונכו, עכשיו אתם יכולים להישאר באולם ולראות איך הם מתנהגים כאנשים שחונכו ב"אליאנס", ויש מחלוקות קשות בארץ.

ראובן ריבלין: 40 חברי כנסת ביקשו מראש הממשלה להתייצב בפני הכנסת בנושא – –

רוני בר-און: פה הם יראו את כל ישראל חברים.

ראובן ריבלין: – – הממשלה מייצגת את האינטרסים של חברי הקואליציה במקום לשרת את האינטרסים של תושבי המדינה.

ראובן ריבלין: 40 חברי כנסת ביקשו מראש הממשלה להתייצב בפני הכנסת, ואכן ראש הממשלה עושה זאת, ואני מודה לו על שניאות לעשות זאת ביום שלישי, שבו לפעמים הכנסת מושבתת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זאב בוים יעלה ויבוא וינמק את נימוקי 40 החברים לשאלות לראש הממשלה.

ראובן ריבלין: בתום הדיון ישיב ראש הממשלה, ואחריו תישא דברים יושבת-ראש האופוזיציה.

זאב בוים: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, מלה לאורחים שלנו.

זאב בוים: בן-גוריון מציין – בספר "כך קמה מדינת ישראל" – שני אירועים בולטים בשליש האחרון של המאה ה-19 שבעיניו הם ראשיתה של הציונות וניצניה של מדינת ישראל בעתיד: האחד, הקמת "מקווה ישראל" ב-1870 על-ידי כי"ח, "כל ישראל חברים", "אליאנס", והשני, עליית התימנים.

זאב בוים: חזקה עלינו – אפשר להתווכח היסטורית, אבל אנחנו לא מתווכחים בעניין הזה.

זאב בוים: אלה שני אירועים מרכזיים.

זאב בוים: אין צורך לעמוד על החשיבות של "אליאנס", כבר נאמר.

זאב בוים: אני מברך את האורחים שלנו כאן, ומצטרף בזה לברכות שהעתירו עליהם עד כה חברי הכנסת.

זאב בוים: אדוני ראש הממשלה, ערב הבחירות האחרונות הבטחת לציבור שכאשר תקים ממשלה, תפעל לייצב את משטר מדינת ישראל; הבטחת שתנהיג רפורמה שלטונית שתאפשר יציבות ויכולת משילות ואי-תלות במפלגות קטנות שכושר המיקוח והסחטנות שלהן עומדים ביחס הפוך למשקלן האלקטורלי.

זאב בוים: אגב, אתה לא היית היחיד.

זאב בוים: למעשה, מרבית המפלגות, בוודאי המפלגות הגדולות – זה היה המצע שהן הציגו לציבור.

זאב בוים: את הרפורמה השלטונית הזאת, אדוני ראש הממשלה, לא ביצעת עד כה, ואין שום סיכוי בעולם שאתה תעמוד בעניין הזה בהבטחתך לציבור; אגב, כפי שגם הרבה הבטחות והתחייבויות אחרות – אינך עומד בהן, אבל על כך עוד נדבר.

זאב בוים: אבל באופן שהפך להיות קו אופייני לתקופת נתניהו השנייה, אתה אכן מקיים את ההבטחה לייצר יציבות שלטונית, אפילו יציבות שלטונית מרשימה.

זאב בוים: הקמת קואליציה רחבה, היא מלאה מכל טוב המערכת הפוליטית, מהימין עד הימין הקיצוני, ובתווך המפלגות האורתודוקסיות.

זאב בוים: היא ממלאה את מרבית המושבים בבית הזה – אם נדייק, לא בדיוק בבית הזה, אלא בביתה-משרדיה של הרשות המבצעת ומושבי הממשלה.

זאב בוים: בעניין זה, ראש הממשלה, לא היו לך שום עכבות, לא היו לך שום הרהורי כפירה, שום מעצורים, הכול היה כשר בעיניך להכשיר – אני לא רוצה להגיד כפי שאומרים, להכשיר אומרים בדרך כלל את השרץ, לא נאה להגיד את זה על הממשלה – אבל שום מעצור לא היה, והכול היה כשר להכשיר את היצור המוזר החדש, הגמלוני הזה, שבראת, גם במחיר העקרונות, עקרונות שנעלמו אצלך כלא היו.

זאב בוים: ממשלה מנופחת על 30 שריה ותשעת הסגנים שלה.

זאב בוים: אני חושב, ראש הממשלה, שאם תצא לרחוב ותשאל אנשים מן היישוב מי הם השרים, על אילו תיקים הם מופקדים, מה הם עושים, תמצא רק בודדים שבאמת יכולים לענות, ולו תשובה חלקית.

זאב בוים: ולא פחות חמור – ההיקף שאין לו תקדים.

זאב בוים: היא גם מכווצת והיא מרדדת את העבודה של הבית הזה, של בית-המחוקקים שלנו.

זאב בוים: ולשיא הציניות והזלזול, על-פי הגישה הזאת – זלזול בציבור – הגעת כאשר יזמת את מה שקרוי חוק מופז.

זאב בוים: כל כולו של החוק הוא האצה של תהליך האטומיזציה של המערכת הפוליטית, הפוך לחלוטין מן הצורך ומן ההבטחה לרכז ולייצב ולחסום גופים קיקיוניים שמהווים היום גורמים משפיעים בשדה הפוליטי.

זאב בוים: ולמה אני מעלה את ההיסטוריה הזאת היום?

זאב בוים: בעיקר מכיוון שיש לכך גם עלויות.

זאב בוים: המחיר – כמה זה עולה לציבור?

זאב בוים: כמה זה עולה למשלם המסים?

רוני בר-און: זו לא היסטוריה, זו מציאות.

זאב בוים: המציאות קיימת, אבל אני הלכתי אחורה כדי לרענן את הזיכרון, שבדרך כלל אנחנו נוטים לומר שהוא זיכרון קצר.

ציפי לבני: שיירשם בהיסטוריה מה שעשתה הממשלה הזאת.

זאב בוים: ראש הממשלה, על המחיר אני רוצה לומר שזה לא רק חישוב ההוצאה – שהיא לא מבוטלת כשלעצמה – על הלשכות ספונות העץ המיותרות, על שלל התקנים, משרות האמון והתקציבים המיוחדים שחולקו ביד רחבה; זה בעיקר תשלומים למימוש האינטרסים הצרים של השותפות הקואליציוניות, על התיאבון הבלתי נגמר שלהן ועל היכולת שלהן לייצר חדשות לבקרים דרישות תקציביות, ישירות ועקיפות.

זאב בוים: היכולת הזאת בעצם מקבלת צידוק מתוקף ההכרה שלהן, של מנהיגיהן, שראש הממשלה ייענה להן, כיוון שכל כולו מרוכז ועסוק בעצם קיומה של הקואליציה, והוא יותר ויותר מוותר על תדמית העבר שלו כלוחם על עקרונות, כרפורמטור.

זאב בוים: הוא מוותר על עמדת המנהיג לטובת התמרון הפוליטי הצר, המייצר יכולת הישרדות – צריך לומר יכולת מרשימה.

זאב בוים: אדוני ראש הממשלה, הבוקר עבר כאן חוק פיסקלי שיאפשר את הגדלת הגירעון מ-1% ל-2.6%.

זאב בוים: הדיון הזה שביקשנו מקורו בחשש, בחשד שלנו, שהרחבת הגירעון נועדה להיענות לדרישות של השותפות הקואליציוניות שלך, ולתיאבון שלהן כידוע אין שובעה.

זאב בוים: כי אתה, כשר אוצר – ואני רוצה להזכיר את זה – אתה עצמך הצגת את הדימוי של השמן והרזה.

זאב בוים: אתה אז, בהנהגה ובגיבוי של ראש הממשלה שרון, הובלת רפורמות במשק שזכו להערכה, גם אם בדיעבד, והוכיחו את עצמן כמוצדקות: קיצוץ בהוצאות הציבוריות, בתקציב, ויצירת תנאים, רפורמות לפתיחת המשק, שאפשרו יותר רפורמות של הסקטור הפרטי.

זאב בוים: אז מה קרה, בנימין נתניהו, לעקרונות ולכללים האלה?

זאב בוים: אתה יודע בסתר לבך פנימה שדווקא בתקופה זו של משבר כלכלי עולמי אסור להגדיל את הגירעון.

זאב בוים: אתה מבין בכלכלה יותר טוב מהרבה מאתנו בבית הזה.

זאב בוים: אתה עוקב אחר ההתפתחויות של המשבר.

זאב בוים: אתה רואה מנהיגים בעולם דוגמת הקנצלרית מרקל בגרמניה, שמכווצים עוד יותר את ההוצאה הציבורית.

זאב בוים: אז איך להסביר את זה, ראש הממשלה?

זאב בוים: אין לנו דרך אחרת.

זאב בוים: הקואליציה היא מעל הכול.

זאב בוים: צריך לרפד ולשמן את המפלגות החרדיות.

זאב בוים: בתחילת הקמת הממשלה הגדלת את התקציב של הישיבות, ועוד הכנסת אותן לבסיס התקציב, דבר ששר האוצר נתניהו בחיים לא היה עושה ב-2003.

זאב בוים: ואם השר אלי ישי, השותף הבכיר, מתנגד למע"מ על פירות וירקות, אתה תתקפל בניגוד לעמדתך המקורית העקרונית, גם במחיר התבזות שגרמת לשר האוצר שלך.

זאב בוים: וכך ויתרת על הכנסות אחרות מהיטל בצורת, שהתייבש ונעלם, כך גזרת תוכניות נכונות לעידוד התעסוקה כמו תוכנית ויסקונסין, ועד עכשיו, ותוך כדי הדברים האלה, עמלים בתמ"ת לאתר לה תחליף.

זאב בוים: בכלל, ראש הממשלה, יותר ויותר נחשפת לעיני הציבור דרך ההתנהלות הקלוקלת שלך, אשר מתאפיינת בפער הולך וגדל בין הדיבור ובין המעשה.

זאב בוים: תחום הרפורמות המובטחות הוא הביטוי הנאמן ביותר לפער הזה בין הבטחות והתחייבויות לבין חדלון המעשה הממשלתי.

זאב בוים: רפורמה, ראש הממשלה, היא מלה מאוד אהובה עליך ושגורה בפי שריך.

זאב בוים: אתה לא מסתפק בפחות ממנה.

זאב בוים: היא עושה רושם.

זאב בוים: לבטח מדובר בשינויים מרחיקי לכת, מעוררי תקווה.

זאב בוים: אתה מבקש בכך גם לקבע בתודעה הציבורית את נתניהו כרפרומטור גדול, מי שאכן היה ב-2003 איש שהולך בגדולות.

זאב בוים: אבל מה לעשות, ראש הממשלה?

זאב בוים: הר הרפורמות המובטחות שלך הוליד עד כה עכברון מפוחד, נברן כחוש, שתמצית קיומו הוא ביכולתו לשרוד ולקיים את יומו בשדה השלף אחר קציר.

זאב בוים: התחייבת לשלל רפורמות.

זאב בוים: דיברת על רפורמה בתכנון ובנייה.

זאב בוים: היא אכן נחוצה וחיונית – אין לה ברגע זה זכר.

זאב בוים: דיברת על הצורך בהרחבת הרפורמה בחינוך, בדגש על חיזוק מעמדו של המורה, תוך העלאת שכרו.

זאב בוים: דברים כדרבונות.

זאב בוים: אין שום דבר מזה הנראה באופק, זולת "אופק חדש", שממשלת אולמרט יזמה והפעילה.

זאב בוים: תוכנית רב-שנתית רבת מעוף נפרסה בתחום תשתיות תחבורה.

זאב בוים: זה בוודאי עניין להרבה זמן, תשתיות.

זאב בוים: בינתיים עקומת הנפגעים בתאונות הדרכים עולה עלייה תלולה, אבל דווקא עכשיו מקצצים בתקציבים לחינוך תעבורתי וזהירות בדרכים.

זאב בוים: לגבי הרפורמה המדוברת כל כך אצלך במינהל מקרקעי ישראל צריך להעמיד את הדברים על דיוקם.

זאב בוים: היא החלה בתקופת כהונתם של שרון ואולמרט.

זאב בוים: 90% מפעולות ההיוון נעשו בתקופת כהונתם של השר לשעבר מאיר שטרית ועבדך הנאמן.

זאב בוים: את השינוי המבני במועצת המינהל, לרבות ההסכם עם קרן קיימת, הוביל שר האוצר לשעבר רוני בר-און, בעזרת עבדך הנאמן.

זאב בוים: אתה, ראש הממשלה, מיהרת לנכס לעצמך את הרפורמה הזאת.

זאב בוים: מאידך גיסא, פעולות נוספות שיש לבצע והן נדרשות בתחום מדיניות ניהול הקרקעות, בדגש על הפיכת הקרקעות למנוף לפיתוח הפריפריות, טרם בוצעו, והן מבוששות להגיע.

זאב בוים: אגב, העניין הזה מביא אותי לעניין שהעלה הבוקר שר האוצר.

זאב בוים: שר האוצר עמד כאן הבוקר והקדיש חלק מדבריו לסוגיית הפרגון או היעדר הפרגון של האופוזיציה לפעולות ראויות של הממשלה.

זאב בוים: על כך צריך להגיד: אין פגם בכך שהאופוזיציה תפרגן לממשלה מפעם לפעם, כל אימת שהיא ראויה לכך, וכל אימת שהיא ראויה זה גם נחוץ וראוי; היכן שהיו מקרים – לצערנו מעטים מדי, אבל היו – שהיה בהם מקום לפרגן לממשלה ולשבח מהלכים שלה, האופוזיציה קידמה אותם בברכה.

זאב בוים: נדמה לי שאחד האחרונים שבהם – עם חידוש השיחות עם הפלסטינים קמה מנהיגת האופוזיציה, יושבת-ראש מפלגת קדימה, ושיבחה את הממשלה, את ראש הממשלה, על חידוש השיחות.

זאב בוים: אבל צריך להגיד לשר האוצר שאי-אפשר לדרוש מהאופוזיציה פרגון כאשר הממשלה מתעלמת מהישגי ממשלות קודמות, וחמור מכך – מנכסת לעצמה הישגים כאלה.

זאב בוים: דוגמה בולטת לכך היא הצלחת ישראל להימנות כחברה ב-OECD.

זאב בוים: ההחלטה שהתקבלה בעניין זה לאחרונה היא פרי מאמץ של ממשלות ישראל על פני שנים לא מועטות.

זאב בוים: תרמו לכך ראשי ממשלה בעבר, שרי אוצר, שרי חוץ בעבר וצוותים מקצועיים.

זאב בוים: ניתן לומר שאלמלא המאמץ המתמשך הזה לא היתה באה לעולם ההחלטה הנוכחית הטובה הזאת.

זאב בוים: אני לא ראיתי שום פרגון לאישים שהזכרנו, לנושאי התפקידים בעבר שהיו שותפים בהשגת התוצאה.

זאב בוים: ראיתי רק הפוך – בהיחפז ובטרם, חלילה, מישהו עוד עלול לשמוט שטיח או לקטוף פירות כלשהם, אצו רצו להם שר האוצר ממקום שהותו הרחוק בשנגחאי וראש הממשלה במסיבת עיתונאים מהירה לשבח את עצמם ולהשתבח כמעט בלעדית בהישג.

זאב בוים: מה שמזכיר – שר האוצר איננו פה, אבל זה מזכיר – לא בטוח שזו בדיחה, נדמה לי שזה משל, על אותו זבוב שיושב על זנבו של השור החורש, המזיע, ומתהלל באומרו: חרשנו.

זאב בוים: אני רוצה לומר לשר יובל שטייניץ: אני מציע שבעניין הפרגון יחטוף כמה מלים עם שר התמ"ת פואד בן-אליעזר.

זאב בוים: בממשלת נתניהו הראשונה ב-1996 החליף אריק שרון את פואד בן-אליעזר כשר התשתיות, וכמה חודשים לאחר מכן נחנך כביש המנהרות, הכביש החשוב הזה שמוביל לכביש עציון.

זאב בוים: שר התשתיות אריאל שרון הזמין אז לטקס הזה את השר פואד בן-אליעזר, יחד הם עמדו מול המצלמות בטקס הפתיחה, חנוכת הכביש, וגזרו ביחד את הסרט.

זאב בוים: מי שהיום פוסל את האופוזיציה בהיעדר פרגון, בהיעדר פרגונו שלו הוא פוסל.

זאב בוים: לסיכום, ראש הממשלה – – –

רוני בר-און: טוב, זאביק, אין להם מקום במטוס לפריס.

ראובן ריבלין: לא, לא, אתה לא תפריע, לחבר הכנסת בוים הפריעו אז אני נותן לו עוד כמה דקות.

ראובן ריבלין: אי-אפשר עכשיו.

זאב בוים: תודה, אדוני היושב-ראש, אני כבר אסכם.

נסים זאב: עכשיו אנחנו בסרט אחר בכלל.

זאב בוים: יש לי הצעה, ראש הממשלה, באמת, יש לי הצעה אליך: אולי כדאי לשקול לעזוב את המלים הלועזיות הגבוהות.

זאב בוים: רפורמטור גדול כנראה כבר לא תהיה, אז כדאי לעבור לשפה העברית.

זאב בוים: במקום רפורמה אפשר לדבר על תיקון, אפשר לדבר על שיפוץ, אפשר לדבר על שינוי.

זאב בוים: יש מספיק מלים בעברית, הן מבטאות גם משהו שהוא פשוט יותר, יותר צנוע, פחות יומרני, בוודאי יותר מעשי.

זאב בוים: בעניין זה, דרך אגב, נדמה לי שדוגמה טובה נותן לנו במהלכיו שר החינוך גדעון סער, וזה אפרופו פרגון.

זאב בוים: ראש הממשלה, אני מודה לך על ההקשבה.

זאב בוים: אני אשמח לשמוע את דברי תשובתך.

זאב בוים: אני גם יכול להעריך חלק מתוכן התשובות, אבל אני אמליץ לחברי להצביע נגד הודעתך.

זאב בוים: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו פותחים בדיון, שכן ראש הממשלה בחר להשיב לאחר גמר הדיון, ולכן אנחנו מקיימים דיון סיעתי.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים הוא חבר סיעת קדימה, חבר הכנסת יוחנן פלסנר.

ראובן ריבלין: אחריו יבוא חבר הכנסת אקוניס, מטעם הליכוד, אלא אם כן הליכוד החליט על מישהו אחר שידבר, כי הוא לא יהיה נוכח באולם.

ראובן ריבלין: אני בטוח שהוא יהיה, כי הוא היה קודם.

ראובן ריבלין: לחבר הכנסת פלסנר שבע דקות, ואחריו – לחבר הכנסת אקוניס גם כן שבע דקות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, הדיון הזה עוסק במנהיגות.

יוחנן פלסנר: מדינת ישראל ידעה מנהיגים שונים עם מאפיינים שונים.

יוחנן פלסנר: בן-גוריון ידע לקבל את ההחלטות הכי קשות, הכי ממלכתיות, ברגעים הכי לא נוחים, ופעמים רבות – כל אחד יכול לבוא עם הדוגמאות שלו, למשל החלטת השילומים – הוא קיבל החלטות בניגוד לאינטרס הפוליטי המיידי ובניגוד לסנטימנט הציבורי.

יוחנן פלסנר: זו דוגמה למנהיגות.

יוחנן פלסנר: מנחם בגין ידע לחבר לציבוריות הישראלית קהלים שלא הרגישו מספיק שייכות ולהצעיד את כולנו להסכם שלום אמיץ וחשוב.

יוחנן פלסנר: הוא לא עשה שיקולים פוליטיים צרים, אלא נהג, אדוני ראש הממשלה, בממלכתיות, ועשה את מה שנכון למדינת ישראל.

יוחנן פלסנר: זו עוד דוגמה למנהיגות.

יוחנן פלסנר: אריאל שרון ידע להסתכל למציאות בעיניים, לשנות את עמדתו ולקבל החלטות מעשיות, ומעבר לכך – הוא ידע לבצע אותן בנחישות, בעוצמה, מול קשיים פוליטיים וקשיים אנושיים.

יוחנן פלסנר: זו עוד דוגמה למנהיגות.

יוחנן פלסנר: וכעת, אדוני ראש הממשלה, אני שואל אותך: מה מאפיין את המנהיגות שלך?

יוחנן פלסנר: איזה סוג של בשורה והבטחה מנהיגותית אתה מציע לציבור בישראל, מעבר לשיחות שלך עם שר האוצר, נאמנך?

אורית זוארץ: הכיסא.

יוחנן פלסנר: גייסנו את 40 החתימות היום כדי להבין איזה מין ראש ממשלה אתה.

יוחנן פלסנר: ראש ממשלה של מי וממשלה של מה?

יוחנן פלסנר: אדוני ראש הממשלה – שאתה כל כך עסוק עכשיו – ברור שאתה רוצה להיות ראש ממשלה, וזה בסדר, אנחנו מקבלים את זה.

יוחנן פלסנר: הממשלה שלך רוצה למשול, וגם זה בסדר.

יוחנן פלסנר: אבל בשביל מי פועלת הממשלה שלך, לעבר מה היא חותרת?

יוחנן פלסנר: הממשלה שלך, אדוני ראש הממשלה, רוצה אך ורק לשרוד, וזה לא בסדר.

יוחנן פלסנר: אתה רוצה להיות ראש ממשלה בכל מחיר, ומי משלם את המחיר?

יוחנן פלסנר: הציבור הישראלי, וזה לגמרי לא בסדר.

יוחנן פלסנר: אתה החלטת להיות ראש ממשלת הקואליציה במקום להיות ראש ממשלת ישראל.

יוחנן פלסנר: החלטת, אדוני ראש הממשלה, להכריז מלחמה על הממלכתיות כדי לבצר את השליטה שלך על הממלכה.

יוחנן פלסנר: על זה אנחנו מתקוממים ונגד זה אנחנו נצא ונגד זה אנחנו נילחם.

יוחנן פלסנר: מצד אחד, אתה נלחם בהישגים של הממלכתיות הציונית.

יוחנן פלסנר: אתה מפורר את ההישגים שלה כדי לשרוד עוד שבוע, כדי לשמן עוד שותף, כדי להעביר עוד איזה מושב בכנסת.

יוחנן פלסנר: ובמשחק הזה, אדוני ראש הממשלה, כמו שכבר הוכחת לנו וכמו שכבר הראית לנו, הכול כשר וכל קורבן הוא לגיטימי וכל דרישה סקטוריאלית נענית, גם אם אין לה הצדקה וגם אם היא באה על חשבון סקטורים תורמים אחרים – סטודנטים, חיילים משוחררים, זוגות צעירים – וגם אם היא דרישה מופרכת.

יוחנן פלסנר: לפעמים לציבור נמאס כל כך מהכניעות שלך, עד שאפילו אתה נאלץ לסגת ולאמץ עמדה ממלכתית, וזו הבושה הגדולה.

יוחנן פלסנר: ראש ממשלה שאמור להיות אמון על האינטרס הציבורי, מכריע רק כשגבו מוצמד אל הקיר, כמו בפרשת "ברזילי".

יוחנן פלסנר: אבל, אדוני ראש הממשלה, שעסוק כל כך בשיחה עם שר האוצר שלו, אדוני ראש הממשלה, מהו הצד השני של המנהיגות שלך?

יוחנן פלסנר: נגע בכך חבר הכנסת בוים – הצד השני, שמשלים את המלחמה שלך בממלכתיות, הוא החיפוי שלך על חוסר הממלכתיות במלים.

יוחנן פלסנר: אתה איש של הרבה מלים, המון מלים.

יוחנן פלסנר: מלים יפות ואפס מעשים.

יוחנן פלסנר: אתה פוליטיקאי של רטוריקה נחושה ומדיניות רופסת.

יוחנן פלסנר: בהיסטוריה של מדינת ישראל, דרך אגב, תופעה כזאת עוד לא היתה, ואתה דווקא מתמצא בהיסטוריה; אולי אתה יכול להשלים לי את הפער – פער כזה בין המלל למעש אני לא זוכר.

יוחנן פלסנר: מנהיג שככל שהוא עושה פחות הוא מדבר יותר.

יוחנן פלסנר: ובלדבר אתה טוב, כמה שאתה טוב, עם קול הטנור שלך ועם קול הבס המרשים.

יוחנן פלסנר: זה מנגנון כמעט פסיכולוגי אצלך – באין מעשים מגיעים הדיבורים, ואיזה דיבורים.

יוחנן פלסנר: בואו ניתן דוגמה או שתיים, שנוכל להתענג עליהן, שהציבור ייזכר.

יוחנן פלסנר: דיבורים על ציונות וערכים, הרבה ערכים ציוניים, כמו שאמרת בבית-הספר "שדה אליהו" ב-1 בינואר 2009.

יוחנן פלסנר: דיברת על החשיבות של הגיוס.

יוחנן פלסנר: "אני יודע" – ככה אתה אומר, אדוני ראש הממשלה – "שאחוזי ההתגייסות ליחידות קרביות, ובכלל ההתגייסות לצה"ל, גבוהים מאוד.

יוחנן פלסנר: אנחנו רואים את החינוך לערכים" – רגע, אני אנסה לעשות את זה עם קול הטנור שלך – "ואת החינוך לציונות ולאהבת העם ומורשת ישראל.

יוחנן פלסנר: אלו דברים יסודיים וחשובים.

יוחנן פלסנר: גם המצוינות – להצליח", וכן הלאה, והוא ממשיך, וממשיך.

יוחנן פלסנר: אבל מה בפועל?

יוחנן פלסנר: בפועל בחרת למשול על בסיס דיל פוליטי, לא ציוני, ותחת הנהגתך ההשתמטות רק מתרחבת, מספר מקבלי דחיית השירות על בסיס "תורתו אומנותו" גדל, מספר הבנות המתחזות גדל, שיעורי האי-גיוס מתרחבים, ואתה לא עושה דבר.

יוחנן פלסנר: הרבה מלים, אדוני ראש הממשלה, ואפס מעשים.

יוחנן פלסנר: אבל אתה מדבר על עוד תחומים.

יוחנן פלסנר: אתה מדבר, האמת, מאוד מאוד יפה גם על ירושלים.

יוחנן פלסנר: רק לאחרונה, ביום ירושלים, אדוני ראש הממשלה, דיברת עוד פעם: "אנחנו נמשיך לבנות ולהיבנות בירושלים, נמשיך לפתח ולהתפתח" – באמת, השימוש הזה בפעלים בכמה בניינים הוא מאוד יפה – "לתכנן וליצור.

יוחנן פלסנר: היום היא עיר תוססת, ואי-אפשר לחלק עיר תוססת".

יוחנן פלסנר: באמת דיבורים, ואפשר להמשיך ולהביא הרבה מאוד ציטוטים שלך.

יוחנן פלסנר: אבל מה בפועל?

יוחנן פלסנר: אתה מיישם את המדיניות – אדוני ראש הממשלה, אני אומר לך כמי שגדל בירושלים אל מי שגדל בירושלים – אתה מיישם את המדיניות הכי אנטי-ירושלמית.

יוחנן פלסנר: תחת ההנהגה שלך כמעט לא בונים בירושלים, אם בכלל.

יוחנן פלסנר: תחת ההנהגה שלך מערכת החינוך בירושלים הופכת ליותר ויותר לא ציונית, ואתה שוב מדבר יפה, אבל לא עושה דבר.

יוחנן פלסנר: אבל אולי, אדוני ראש הממשלה, אתה עושה משהו לגבי הסטודנטים, החיילים המשוחררים, שדיברת עליהם יפה בקמפיין הבחירות שלך, לגבי הזוגות הצעירים.

יוחנן פלסנר: הנה, דיברת מאוד יפה על החשיבות שאתה רואה בדיור בר-השגה, וכאן אני מצטט את דבריך ב-24 בינואר 2010: "חשיבות עליונה ביצירת היצע דירות רב יותר ובמחירים זולים יותר לאוכלוסיית הזוגות הצעירים", וכן הלאה.

יוחנן פלסנר: אבל מה בפועל, אדוני ראש הממשלה?

יוחנן פלסנר: נכון, אתה מאפשר לבנות שכונות לחרדים; נכון, אתה מאפשר לבנות ערים לחרדים; נכון, אתה באותה מידה מקשה את הנגישות למשכנתאות, ואת זה ראינו רק היום.

יוחנן פלסנר: מגדיל תקציבים לאברכים אבל לא לסטודנטים, מאפשר ללמוד אולי ביהודה ושומרון אבל לא לסטודנט ששירת בצנחנים ורוצה ללמוד הנדסה בטכניון, או אפילו בבן-גוריון.

משה גפני: מה נתתם לנו?

משה גפני: מה נתתם לנו?

יוחנן פלסנר: אלה רק כמה דוגמאות, אדוני ראש הממשלה, לפער האדיר.

יוחנן פלסנר: לדעתי, אדוני ראש הממשלה, אתה חושב שאם תעטוף – – –

משה גפני: – – –

יוחנן פלסנר: הוא חושב שאם הוא יעטוף את המציאות בססמאות חזקות זה יחפה על החולשה שלו.

יוחנן פלסנר: זה לא יחפה.

משה גפני: מי זה הוא?

משה גפני: מה נתתם לנו אתם?

יוחנן פלסנר: אני מבקש ממך ואני מבקש מכם, חברי בקואליציה, חברי חברי הכנסת – הציבור הישראלי הוא לא ציבור שראוי לזלזל בו.

יוחנן פלסנר: הציבור הישראלי, אדוני ראש הממשלה, ידע לפרום את אדרת המלים שלך.

יוחנן פלסנר: הוא ידע לראות שמאחורי חליפת המליצות שלך יש ריק, ואקום, אין שום דבר.

יוחנן פלסנר: אנחנו לא צריכים לחכות ולראות שאיזה ילד יצעק "המלך הוא עירום".

יוחנן פלסנר: אני מציע לכולנו: בואו נתעשת קודם לכן.

יוחנן פלסנר: זו תופעה חמורה שאין עשייה – יש דיבור.

יוחנן פלסנר: לכן – ואני מסיים בכך – אדוני ראש הממשלה, אני אתן את הדוגמה האחרונה והגרוטסקית ביותר לפער בין דיבורים למעשים אצלך.

יוחנן פלסנר: הגענו תחת הנהגתך להיפוך תפקידים היסטוריים עם הפלסטינים.

יוחנן פלסנר: מה שאתה לא למדת מבן-גוריון, מבגין, מאשכול, נראה שפיאד מנסה לחקות – הוא מנסה להיות המעשי.

יוחנן פלסנר: בזמן שאתה מחקה את בן-גוריון, פיאד יושב – סליחה, אתה מחקה את שמיר, סליחה, אדוני ראש הממשלה – פיאד יושב ומחקה את בן-גוריון.

יוחנן פלסנר: אני רוצה לסיים בהמלצה לראש הממשלה: בראש הפירמידה הזאת של הממשלה עומדת מנהיגות של מלים – –

יואל חסון: אתה מחמיא לו כשאתה משווה אותו לשמיר.

יוחנן פלסנר: אז אני חוזר בי בעניין שמיר.

יוחנן פלסנר: – – עומדת מנהיגות של מלים ולא של מעשים.

יואל חסון: שמיר אמר עליו שהוא איש מסוכן.

יואל חסון: צריך לזכור שיצחק שמיר אמר על בנימין נתניהו שהוא איש מסוכן.

יוחנן פלסנר: עומד בראש הממשלה אדם שחושב שאם הוא מדבר חזק, הוא יהיה חזק.

יוחנן פלסנר: אנחנו בבעיה ברגע שזה המצב שלנו, לכן אני רוצה לסיים בהמלצה, אדוני ראש הממשלה: דבר חלש.

יוחנן פלסנר: עשה יותר ודבר פחות.

יוחנן פלסנר: דבר יותר בשקט.

יוחנן פלסנר: הציונות לא צריכה שידברו בשבחה; היא צריכה, אדוני ראש הממשלה, שיעשו למענה, היא צריכה ממשלה ציונית שעושה, לא ראש ממשלה שמדבר ברהב.

מגלי והבה: תודה רבה, חבר הכנסת פלסנר.

יואל חסון: מה תגיד על מה שאמרו על יצחק שמיר?

יואל חסון: – – – מה ששמיר היה מספר לך בפאב, תספר.

מגלי והבה: חבר הכנסת חסון, מותר לך להפריע לחבר שלך – – –

יואל חסון: אדוני, יש כאן עובדות היסטוריות.

מגלי והבה: ראיתי אותך בבוקר כיושב-ראש ועדת הביקורת שאתה נוהג בסדר – רוצה סדר ודורש סדר.

יואל חסון: מאז התקלקלתי, אדוני היושב-ראש.

מגלי והבה: לכן, תכבד את הסדר גם במליאה.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה, חברי הכנסת, בתולדות הפוליטיקה בישראל כבר ראינו הרבה דרמות, ויכוחים, ומה לעשות, כמו בכל פוליטיקה, אולי מאז ימי יוון העתיקה, גם הרבה מאוד אי-דיוקים והפרחת ססמאות ריקות ונבובות.

אופיר אקוניס: אבל קמפיינים של שקרים והסתות כפי שמנהלת בחודש האחרון הגברת לבני שוברים כל שיא נמוך שידע הבית הזה, שידעה המערכת הפוליטית בישראל.

אופיר אקוניס: הגברת לבני מלמדת אותנו ואת הציבור כולו שיעור בצביעות ובשקרנות, ואתם מוסיפים את גסות הרוח והבריונות המילולית שלכם.

אופיר אקוניס: הגברת לבני עומדת בראש מסע הסתה מאורגן, מתוזמן, מתוכנן באופן קפדני, נגד מי שהיא כביכול זיהתה כשק החבטות הלאומי מודל 2010 – היהודים החרדים והיחסים שבינם לבין הקואליציה.

אופיר אקוניס: העובדות כמובן לא נותנות ליושבת-ראש האופוזיציה לבלבל אותה – – –

יואל חסון: אתם לא רק משלמים לשותפים, אתה עכשיו גם מגן על השותפים.

יואל חסון: מעולה, הרווחתם.

קריאה: – – –

יואל חסון: גם משלמים לכם וגם מגינים עליכם.

יואל חסון: הנה הליכוד, תראה – – – זה לא ייאמן.

אופיר אקוניס: העובדות לא נותנות ליושבת-ראש האופוזיציה לבלבל אותה.

אופיר אקוניס: בתחילה, ב-2003, חבר הכנסת חסון, הצביעה לבני בעד פירוק משרד הדתות.

אופיר אקוניס: אחר כך, מטעמים פוליטיים מובהקים של הישרדות ממשלת קדימה, הצביעה בעד הקמתו מחדש ב-2008.

שלמה מולה: מה עם ראש הממשלה?

שלמה מולה: כמה הוא זיגזג?

אופיר אקוניס: היא דיברה כאן בכנסת רק לפני זמן קצר על כך שאין לימודי ליבה במוסדות החינוך המוכרים הלא-רשמיים, אבל היא שהצביעה בעד החוק שמאפשר תמיכה במוסדות חינוך מוכרים לא רשמיים.

שלמה מולה: למה אתה לא אומר כמה ראש הממשלה זיגזג?

מגלי והבה: לא להפריע.

מגלי והבה: אני רוצה להגן עליך כשתהיה כאן.

אופיר אקוניס: הגברת לבני הצביעה בעד החוק שמאפשר תמיכה במוסדות חינוך מוכרים לא רשמיים על-ידי הרשויות המקומיות.

אופיר אקוניס: היא עשתה זאת בממשלת קדימה במאי 2007, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: היא שולחת חברים מקדימה לתקוף את חוק טל המקנה פטור משירות צה"ל לתלמידי ישיבות, מדברת נגד, ואיך הצביעה?

אופיר אקוניס: איך היא הצביעה, חבר הכנסת בר-און?

אופיר אקוניס: נכון, צודק, כמובן הצביעה בעד.

יואל חסון: אתה כמו חבר הכנסת אלקין, היסטוריון.

יואל חסון: אולי תספרו מה אתם עושים?

יואל חסון: הכול אחורה.

יואל חסון: מה יש לכם עם קדימה?

אופיר אקוניס: ממשלת קדימה, חבר הכנסת חסון, ב-2007 – – –

יואל חסון: תגידו פעם אחת, מה אתם עושים?

יואל חסון: אדוני ראש הממשלה, אתה רוצה לבוא לקדימה?

אופיר אקוניס: ממשלת קדימה, אדוני היושב-ראש – – –

יואל חסון: אדוני ראש הממשלה, אתה רוצה לבוא לקדימה?

יואל חסון: אולי תבוא לקדימה וזהו.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, ממשלת קדימה הצביעה ב-2007 – –

יואל חסון: עוד פעם קדימה.

אופיר אקוניס: – – על הארכת תוקפו של חוק טל בחמש שנים נוספות, וכך אמרה גם הגברת לבני ערב הבחירות:

אופיר אקוניס: אני מאמינה שיש לתת להסדר שהציעה ועדת-טל – חבר הכנסת פלסנר עוסק רבות בוועדת-טל, אז כדאי לך לשמוע שהגברת לבני אמרה שהיא מציעה לוועדת-טל לפעול במשך מספר שנים, מספר שנים – – –

יואל חסון: אתה רוצה פגישה עם ציפי לבני?

יואל חסון: ניתן לך.

יואל חסון: אתה רוצה פגישה עם ציפי לבני?

יואל חסון: אני מסדר לך.

אופיר אקוניס: הגברת לבני מדברת עכשיו גבוהה-גבוהה נגד החרדים – – –

יואל חסון: תדבר על ההישגים של מנהיג מפלגתך המהולל בנימין נתניהו.

יואל חסון: דבר על זה שהוא אמר שתי מדינות לשני עמים.

מגלי והבה: חבר הכנסת חסון, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה על זה שאתה מפריע.

מגלי והבה: אתה לא מבין את זה?

מגלי והבה: אתה לא מבין שמי שמפריע קוראים אותו לסדר?

רוני בר-און: לחברי כנסת יש קריאה טרומית.

רוני בר-און: זו קריאה טרומית.

אופיר אקוניס: ראש הממשלה ושר האוצר, הגברת לבני מדברת עכשיו גבוהה-גבוהה נגד החרדים ומסיתה נגדם, אומרת לכלי התקשורת שהיא מוכנה להצטרף לממשלת הליכוד כדי לחסום אותם, אבל עושה הכול הפוך.

אופיר אקוניס: גברת ציפי בעד, הגברת לבני נגד, אומרת לא ועושה כן.

אופיר אקוניס: חברי, אני מציע לקרוא לגברת לבני, יושבת-ראש האופוזיציה, הגברת ציפי לפיד.

שלמה מולה: תספר, כמה ראש הממשלה זיגזג?

אופיר אקוניס: זה שמה החדש, הייתי אומר, אדוני היושב-ראש, של יושבת-ראש האופוזיציה: הגברת ציפי לפיד.

אופיר אקוניס: אני מזכיר לכולם כיצד עלתה שינוי וכיצד נעלמה בן-לילה.

אופיר אקוניס: אבל לא רק זאת, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: ביום שישי האחרון מפרסם העיתונאי, זוכה פרס ישראל לעיתונות, נחום ברנע, ב"ידיעות אחרונות" – הפנה אותי לכך חבר הכנסת ציון פיניאן ביום שישי בבוקר בשעה מוקדמת.

אופיר אקוניס: שמעו: "לפני זמן לא רב – – –

גלעד ארדן: אם הוא זוכה – – – זה אומר שכל דבר שהוא כותב – – –

אופיר אקוניס: השר ארדן, תקשיב מה אומר נחום ברנע: "לפני זמן לא רב" – אני מצטט ציטוט מדויק – "נפגש חיים רמון, ראש מועצת קדימה, עם דן שפירא, שמופקד על התיק הישראלי במועצה לביטחון לאומי – – –

קריאות: שפירו.

אופיר אקוניס: אני מצטט במדויק.

אופיר אקוניס: "הפגישה נערכה במסעדה – – –

שלמה מולה: שפירו.

אופיר אקוניס: אני מבין שקראת את הקטעים האלה.

רוני בר-און: – – –

אופיר אקוניס: אה, מצוין.

אופיר אקוניס: "הפגישה נערכה במסעדה בצפון תל-אביב.

אופיר אקוניס: רמון אומר לשפירו", כפי שאומר השר בר-און – – –

רוני בר-און: – – –

אופיר אקוניס: וכך אומר רמון לשפירו: חכו לציפי, חכו לציפי, היא תהיה הרבה יותר נוחה לכם.

אופיר אקוניס: ובהמשך כותב ברנע: שפירו הבין שזו ההצעה שנותן רמון גם לפלסטינים.

אופיר אקוניס: אל תתקדמו במשא-ומתן – אל תתקדמו במשא-ומתן, חכו לציפי.

אופיר אקוניס: איזו חתרנות.

אופיר אקוניס: איזו חתרנות.

אופיר אקוניס: איזו התנהגות.

אופיר אקוניס: איזו התנהגות, אדוני היושב-ראש, של מי שהצהירה פה – – –

קריאות: איזה שטויות – – –

אופיר אקוניס: – – – מי שהצהירה מעל הדוכן הזה שהיא תהיה אופוזיציה אחראית, ממלכתית – –

שלמה מולה: ראש הממשלה – – – את ירושלים ולא שמענו – – – הוא חילק אותה בפועל.

אופיר אקוניס: – – ועניינית.

אופיר אקוניס: ומי שותקת, לא מגנה – –

שלמה מולה: יש לך מה להגיד – – –

אופיר אקוניס: – – לא עוצרת את רמון, מאפשרת את החתרנות הזאת?

אופיר אקוניס: כמובן הגברת לבני.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, זו לא סתם צביעות, זו לא סתם ריקנות פוליטית, זוהי חציית קווים בפוליטיקה שלנו.

אופיר אקוניס: זוהי חתירה נגד האינטרסים הלאומיים של מדינת ישראל ונגד הממשלה הנבחרת.

אופיר אקוניס: קדימה אומרת לפלסטינים: אל תתקדמו עם הממשלה הנוכחית.

ישראל חסון: אתם רוצים לנהל משא-ומתן?

אופיר אקוניס: מה אומר רמון?

אופיר אקוניס: מה בעצם אומרת הגברת לבני?

שלמה מולה: הקפאתם בירושלים ואפילו לא מדברים אתכם, אפילו לא מרימים אליכם טלפון – – – 20 דקות מרמאללה – – –

יואל חסון: והוא מסכים להקפאה הזאת.

יואל חסון: אתה מגן על – – – לשתי מדינות ובטלוויזיה אתה אומר שזו לא עמדתך.

יואל חסון: בטלוויזיה אתה אומר שזו לא עמדתך.

ישראל חסון: זאת אופוזיציה אחראית.

ישראל חסון: הוא לא רוצה לנהל משא-ומתן, אנחנו נותנים לו את זה.

אופיר אקוניס: הגברת לבני, באמצעות רמון, אומרת לפלסטינים ולאמריקנים: לממשלת נתניהו יש קווים אדומים.

אופיר אקוניס: לא יתפשרו בירושלים, לא יחזרו לקווי 67', יעמדו על גבולות בני הגנה ועל האינטרסים הביטחוניים וידרשו הכרה במדינה היהודית כמדינת הלאום של העם היהודי.

שלמה מולה: הפסיקו בנייה בגילה, שמעת על זה, אקוניס?

אופיר אקוניס: חכו לציפי, אומר רמון.

אופיר אקוניס: ממנה כבר תקבלו הכול.

אופיר אקוניס: היא הרי כבר מנוסה בזה.

אופיר אקוניס: רק לפני שנה וחצי כבר קיבלו הפלסטינים הכול מהגברת לבני.

אופיר אקוניס: אין לכם גבול ואין לכם בושה.

אופיר אקוניס: אזרחי ישראל שומעים את הקולות ורואים את מחזות הצביעות ואת פעולות הפלגנות שלכם מול ממשלת הליכוד, שפועלת בעת הזאת באומץ ובנחישות להגן על האינטרסים של מדינת ישראל ואזרחיה.

אופיר אקוניס: ועל ההתנהגות הזאת הציבור יבוא אתכם חשבון.

אופיר אקוניס: חכו לציפי?

אופיר אקוניס: תחכו עוד הרבה זמן.

יואל חסון: בינתיים את החשבון אנחנו משלמים.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת דוד רותם, בבקשה.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קודם כול, חברי קדימה, יש לי בקשה אליכם – – –

שלמה מולה: אתה רוצה לבקש מאתנו משהו?

דוד רותם: לא, אני רוצה לבקש בקשה.

דוד רותם: אני לא מדבר עליכם, אני רק רוצה לבקש בקשה.

דוד רותם: אני רוצה להבין מה פירוש "הממשלה מייצגת את האינטרסים של חברי הקואליציה במקום את האינטרסים של תושבי המדינה"?

שלמה מולה: אנחנו רוצים להגיד לך פשוט – – –

דוד רותם: יש פה קואליציה שיש בה 74 חברים – – –

שלמה מולה: אין ברית זוגיות, אין גיור, לכן אנחנו שואלים את השאלה הזאת אותך – – –

דוד רותם: חבר הכנסת מולה, תודה.

שלמה מולה: – – – איפה הגיור?

דוד רותם: חבר הכנסת מולה, תודה.

דוד רותם: אתה מוכן לתת לי רק – – –

שלמה מולה: – – – איפה מדענים עולים?

שלמה מולה: איפה דיור לעולים?

שלמה מולה: את זה בדיוק אנחנו שואלים.

ישראל חסון: מולה, בין אין נאמנות ליש אזרחות.

גאלב מג'אדלה: אפשר לאפשר לחבר הכנסת רותם לומר את דברו, בבקשה?

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: אבל יש אזרחות.

שלמה מולה: לכן אתה שואל אותנו – אנחנו עונים – – –

דוד רותם: אז קודם כול, בואו תדעו.

דוד רותם: 74 חברי הכנסת שיושבים בקואליציה מייצגים את רוב תושבי המדינה.

יואל חסון: אבל לא את רוב עמדותיהם, כי אתה לא משרת את העמדות של המצביעים שלך היום, ואתה יודע את זה.

שלמה מולה: ראש הממשלה לא אמר שהוא הולך על שתי מדינות, לכן הוא לא מייצג אותם, אבל הוא – – – בנייה בירושלים.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת מולה, אתה לא רוצה שנתקדם בדיון?

דוד רותם: עכשיו, אנחנו נלך נושא-נושא, כמו שדיבר חבר הכנסת בוים.

דוד רותם: חבר הכנסת בוים דיבר על שינוי שיטת השלטון, סחטנות של מפלגות קטנות.

רוחמה אברהם-בלילא: אה, לא?

דוד רותם: חברי קדימה, יש לי שאלה אליכם.

דוד רותם: תגידו, ממתי אתם יודעים שצריך לשנות את שיטת השלטון בישראל ולא להיכנע לסחטנות?

דוד רותם: אני רוצה להזכיר לכם – – –

זאב בוים: כמה זמן עוד תהיה בשלטון לפי דעתך?

זאב בוים: כמה זמן?

שלמה מולה: – – – את שיטת הממשל שלכם?

דוד רותם: אני רוצה להזכיר לכם דבר נורא פשוט:

דוד רותם: ב-23 ביולי 2008 אני עמדתי על הדוכן הזה והצעתי לכנסת את הצעת חוק-יסוד: הממשלה (הפרדת רשויות ומשטר נשיאותי).

רוחמה אברהם-בלילא: ואיפה אתם עכשיו עם זה?

דוד רותם: מי היה בשלטון אז, אתם זוכרים?

רוחמה אברהם-בלילא: – – –

דוד רותם: חברת הכנסת רוחמה אברהם, את זוכרת מי היה בשלטון?

דוד רותם: אתם הייתם בשלטון – –

רוחמה אברהם-בלילא: שנה וחצי – – –

דוד רותם: – – ש"ס התנגדה, ולכן אתם הצבעתם והפלתם את החוק הזה.

רוחמה אברהם-בלילא: אנחנו היינו, לא עשינו.

רוחמה אברהם-בלילא: איפה אתם עכשיו?

רוחמה אברהם-בלילא: איפה אתם עכשיו?

דוד רותם: רבותי היקרים – –

רוחמה אברהם-בלילא: איפה אתם עכשיו?

דוד רותם: – – שלא יהיה לכם שום ספק – איפה אנחנו עכשיו?

דוד רותם: אנחנו הגשנו את הצעת החוק הזאת כשאתם עוד מדברים עליה.

רוחמה אברהם-בלילא: – – –

דוד רותם: אתם, כל מה שיש לכם בראש זה שראש הסיעה הגדולה יהיה ראש הממשלה.

דוד רותם: אתם לא רוצים שינוי – – –

רוחמה אברהם-בלילא: – – – הזמן עובר – – –

דוד רותם: אנחנו הגשנו את הצעת החוק הזאת בין עשרת החוקים הראשונים בכנסת השמונה-עשרה.

רוחמה אברהם-בלילא: אבל איפה אתם עכשיו?

רוחמה אברהם-בלילא: נו, אז למה אתם לא מקדמים?

דוד רותם: מי אומר שאנחנו לא מקדמים?

רוחמה אברהם-בלילא: שנה וחצי עברו – – –

דוד רותם: סליחה, אנחנו צריכים רוב לחוק כזה.

דוד רותם: מה אני יכול לעשות – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אין לכם רוב?

יואל חסון: למה אין לכם רוב?

דוד רותם: כי אתם לא מסכימים עד היום לחוק הזה.

יואל חסון: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אתה, יש לך – – –

דוד רותם: עד היום אתם לא מסכימים לחוק.

דוד רותם: אתם רוצים את ראש הסיעה הגדולה, אתם לא רוצים שינוי משטר.

יואל חסון: – – – השותפים שלך בקואליציה לא רוצים.

זאב בוים: אתה יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

דוד רותם: בואו נלך הלאה, רבותי – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אתה יושב-ראש ועדת החוקה, דמות סמכותית ורצינית מאוד.

רוחמה אברהם-בלילא: יש בידך לשנות את זה עכשיו, בכנסת הזאת, ואתם לא עושים כלום.

דוד רותם: יש לך טעות.

רוחמה אברהם-בלילא: אחד העקרונות של המפלגה שלך – – –

דוד רותם: יש לך טעות, יש לך טעות.

דוד רותם: ב-18 ביולי 2007 היה פה דיון על הארכת חוק דחיית שירות לתלמידי ישיבות שתורתם אומנותם.

דוד רותם: קדימה נכנעה לש"ס וליהדות התורה והצביעה בעד.

רוחמה אברהם-בלילא: ומה עכשיו, איזה – – – יש עכשיו?

דוד רותם: אחר כך הגיעה הצעת חוק שאני חייב לומר שהתחילה ביוזמתו של חבר הכנסת רוני בר-און.

דוד רותם: קראו לה הצעת חוק לקביעת מעמדם של בני-זוג שבאו בהסכם הזוגיות.

דוד רותם: רוני בר-און האיש שהיה מיוזמי החוק הזה עוד לפני – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אנחנו לא, איפה אתם?

דוד רותם: רבותי – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אבל איפה אתם?

שלמה מולה: אבל מה אתם עושים?

שלמה מולה: למה אתם לא – – –

דוד רותם: רבותי, אנחנו לא.

דוד רותם: אתם שואלים על ראש הממשלה.

שלמה מולה: – – –

יואל חסון: אנחנו לא עשינו כלום.

יואל חסון: שלוש שנים לא עשינו כלום.

יואל חסון: מה אתם עושים?

רוחמה אברהם-בלילא: אנחנו לא – – –

יואל חסון: יאללה כבר.

יואל חסון: איך אומרים אצלנו?

יואל חסון: יאללה, קדימה.

דוד רותם: יואל חסון, קודם כול תחזור על המשפט האחרון שאמרת, כי הוא נכון.

דוד רותם: תגיד עוד פעם.

יואל חסון: מי ששמע, שמע.

דוד רותם: לא, לא, תגיד עוד פעם: שלוש שנים לא עשינו כלום.

דוד רותם: תגיד.

דוד רותם: את זה אמרת כרגע, ואתה צודק – לא עשיתם כלום.

רוחמה אברהם-בלילא: – – –

שלמה מולה: – – –

דוד רותם: עכשיו, בא ראש ממשלה שמאוד מעריך אתכם, ואומר: רגע אחד, רבותי, מה, אני צריך להיות יותר טוב מקדימה?

רוחמה אברהם-בלילא: אז לא צריך להיות טוב בכלל, אתה צודק.

דוד רותם: רבותי היקרים, אתם אל תטיפו לאחרים באותם דברים שאתם עשיתם.

שלמה מולה: גם אתם הייתם בממשלה הזאת.

שלמה מולה: אתם הייתם בממשלה הזאת.

דוד רותם: כשהייתם בשלטון לא דאגתם לתושבי מדינת ישראל – –

שלמה מולה: הייתם בממשלה הזאת – – –

דוד רותם: – – לא דאגתם לשום דבר.

דוד רותם: כל מה שדאגתם זה להישרדות שלכם, על הנושאים הכי עקרוניים במדינה הזאת.

שלמה מולה: אתם הייתם בממשלה הזאת.

דוד רותם: הייתם נגד ברית הזוגיות, הייתם נגד הגיור, הייתם נגד שינויים בשיטת המשטר, הייתם בעד הארכת חוק טל.

שלמה מולה: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: איפה אתה?

שלמה מולה: ישראל ביתנו היתה בממשלה הזאת.

רוחמה אברהם-בלילא: אתה יושב-ראש ועדת החוקה, איפה אתה?

דוד רותם: אני רוצה להזכיר לכם שלא ועדת החוקה ולא יושב-ראש ועדת חוקה על סדר-היום, וגם לא ישראל ביתנו.

דוד רותם: מה שעל סדר-היום זה ממשלה שמייצגת את האינטרסים של הקואליציה.

דוד רותם: זה הנושא שעליו אתם רוצים לדבר, לא על שום דבר אחר.

דוד רותם: אז עכשיו אני רוצה לומר לכם: יש לנו ראש ממשלה שלמד מכם משהו.

דוד רותם: לא נורא.

רוחמה אברהם-בלילא: הוא עושה את זה יותר טוב.

דוד רותם: לפעמים עשיתם גם דברים שאפשר ללמוד מכם.

יוחנן פלסנר: עושה לכם בית-ספר בינתיים.

דוד רותם: ארבעת החוקים האלה – –

יוחנן פלסנר: בינתיים הוא עושה לכם בית-ספר.

דוד רותם: – – אני מבטיח לכם שאצל ראש הממשלה הזה יעשו בהם שינויים.

דוד רותם: אני מודיע לכם: ראש הממשלה הזה, בתקופתו יעבור חוק הגיור ויעבור חוק ברית הזוגיות – –

יוחנן פלסנר: חוק גיור שיסכסך אותנו עם כל העולם היהודי.

דוד רותם: – – ויהיה שינוי בשיטת הממשל.

דוד רותם: אתם לא תצביעו בעד שום גיוס, אתם לא תצביעו בעד ביטול הליבה, מסיבה אחת פשוטה: החברים שיושבים שם – אתם חושבים שיקימו אתכם פעם קואליציה.

דוד רותם: ואתם דואגים לטווח ארוך, כי אתם באופוזיציה תרוצו הרבה שנים, אבל אתם בונים לטווח ארוך.

דוד רותם: זו המומחיות שלכם.

שלמה מולה: רק שכחת שראש הממשלה, דרך אגב, שכלל את הטיסה בכלל.

דוד רותם: מה ראש הממשלה?

שלמה מולה: שכלל את הטיסות מלונדון לארצות-הברית.

אופיר אקוניס: נו, באמת.

אופיר אקוניס: אתה לא מתבייש – – –

דוד רותם: רגע, רגע, חבר הכנסת.

אופיר אקוניס: לא, לא, סלח לי – – –

דוד רותם: סליחה, אתה מוכן לא להפריע לי?

גאלב מג'אדלה: אתה מפריע.

אופיר אקוניס: היא לא רצתה לנסוע עם ראש הממשלה – – –

דוד רותם: אבל אתה מפריע לי.

אופיר אקוניס: היא לא רצתה לנסוע עם ראש הממשלה שלה.

דוד רותם: למה אתה מפריע לי?

אופיר אקוניס: – – – טיסה נפרדת.

אופיר אקוניס: תתבייש.

דוד רותם: אני לא הבנתי את השאלה שלך, חבר הכנסת מולה.

אופיר אקוניס: אל תחזור על – – – כי אנחנו נזכיר לך, שתתבייש.

שלמה מולה: אני אמרתי שראש הממשלה שכלל – – –

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אקוניס – – – הוא מבסוט.

דוד רותם: הוא שכלל את הטיסה?

דוד רותם: אני רוצה להגיד לך רק דבר אחד: אני מאוד שמח על כך.

יוחנן פלסנר: על מה?

דוד רותם: אני אגיד לך גם למה.

דוד רותם: כי אתם כל הזמן מדברים על ממלכתיות, אבל אתם הייתם רוצים שראש הממשלה הזה, אם אפשר, ייסע בתא המטען.

דוד רותם: אתם תיסעו בביזנס.

רוחמה אברהם-בלילא: לא, לא – – –

יוחנן פלסנר: אני מציע – – –

דוד רותם: כן, כן, זה מה שאתם רוצים.

דוד רותם: אתם, יש לכם בעיה – –

יוחנן פלסנר: אני מציע גם לכל יתר השרים לשדרג.

דוד רותם: – – כי אתם מבינים – ממלכתיות אצלכם זה רק כשאתם מסתכלים בראי.

יוחנן פלסנר: גם את כל השרים – – –

דוד רותם: חברים יקרים, עכשיו אני רוצה לגמור בעוד דבר אחד.

דוד רותם: חבר הכנסת אקוניס, אני רוצה להגיד לך משהו.

דוד רותם: הדברים שנכתבו ב"ידיעות אחרונות" הם טעות חמורה.

דוד רותם: הם גם לא נכונים.

דוד רותם: בוא נאמר ככה: גם אם חיים רמון אמר:

דוד רותם: חכו לציפי כי אצלה יהיה לכם יותר קל, הוא טעה בגדול.

קריאה: מי טעה?

דוד רותם: לא יהיה להם הרבה יותר קל.

דוד רותם: לא יהיה להם הרבה יותר קל.

דוד רותם: אני לא רואה כמה קשה להם היום, אני לא רואה כמה יהיה להם קל אז.

דוד רותם: לא צריך להתרגש.

יצחק כהן: בהנחה שיהיה.

דוד רותם: כתב נחום ברנע.

דוד רותם: אז מה קרה?

דוד רותם: ריבונו של עולם, אני לא מבין, מה אתם מתרגשים מזה?

דוד רותם: תסתכלו על העובדות, רבותי.

דוד רותם: ישבתם בשלטון, לא עשיתם כלום; ישבתם באופוזיציה, קיבלתם שכל, תמשיכו שם, ואולי בסוף תקבלו הרבה שכל.

דוד רותם: בינתיים אין לכם אותו.

דוד רותם: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה, חבר הכנסת רותם.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת יצחק וקנין, בבקשה.

קריאה: מדבר יפה.

רוני בר-און: הרי אני מכיר אותו מהבית, בחייך.

יצחק הרצוג: – – – הלשון של – – –

רוני בר-און: אני מכיר אותו מהבית.

בנימין נתניהו: מה זה, מבית-המדרש.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, חבר הכנסת וקנין.

דוד רותם: – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, אני תמה על צורת הדיונים כאשר מוגשת בקשה ב-40 חתימות.

יצחק וקנין: יש פה איזה דבר שחוזר על עצמו מצד האופוזיציה.

יצחק וקנין: כרגע אנחנו לא מדברים על התוכן, על התוכן נדבר בשלב יותר מאוחר.

יוחנן פלסנר: גם לך יש בעיה עם קדימה?

יצחק וקנין: אדון פלסנר.

קריאה: חבר הכנסת.

יצחק וקנין: אני בכוונה קורא לך אדון, אתה יודע למה?

יוחנן פלסנר: למה?

יצחק וקנין: אתה עומד פה, כולם מקשיבים, אף אחד כמעט לא מעיר לך הערות, לא נכנסים לך בקריאות ביניים על כל מלה שנייה.

יצחק וקנין: אתם כמעט כל הסיעה פה – חצי מהסיעה.

יצחק וקנין: אי-אפשר להוציא מלה אחת במליאה, אי-אפשר.

יואל חסון: אתה לא היית באופוזיציה אף פעם, אתה לא יודע מה זה.

יצחק וקנין: אתה אל תלמד אותי, הרי אני כבר בין הוותיקים בבית הזה.

יואל חסון: אז תדע.

יצחק וקנין: אז אתה האחרון שיכול להגיד לי – –

יואל חסון: זה מה שעושים באופוזיציה.

יוחנן פלסנר: זה התפקיד הציבורי שלנו.

יצחק וקנין: – – מה זה אופוזיציה.

יצחק וקנין: הייתי גם באופוזיציה וגם בקואליציה, אבל אתם – אתם הולכים כאלה מתוסכלים.

יוחנן פלסנר: מישהו צריך לשמור על הציבור.

יצחק וקנין: אני לא מבין.

יצחק וקנין: כל מלה שנייה שמוציא פה כל דובר – שלא לדבר כשראש הממשלה עולה לדבר.

יצחק וקנין: הוא לא יכול אפילו להוציא רבע מלה.

יואל חסון: ממש מסכן.

יצחק וקנין: זה לא עניין של מסכן, רבותי, זה מינימום של תרבות שנדרשת מכם.

אופיר אקוניס: בדיוק.

יצחק וקנין: לא יעלה על הדעת, ואני אומר לכם את זה – אני מנהל פה את הדיונים, אני רואה את זה מלמעלה.

יצחק וקנין: על כל מלה שנייה.

יצחק וקנין: אתם לא מסוגלים להקשיב.

יצחק וקנין: למה?

יצחק וקנין: כי זו אמת שנאמרת לכם פה מלמעלה?

יואל חסון: לא, כי אנחנו אומרים את האמת.

יצחק וקנין: אדוני, אני הייתי אתך בממשלה, הייתי אתך – –

יוחנן פלסנר: נהנית?

יצחק וקנין: – – ואני יודע בדיוק מה אתה עשית – יותר מאשר הם עשו.

יצחק וקנין: יש פה איזה טרנד עכשיו, לתפוס את החרדים כאיזה שעיר, להכות בו כמה שיותר.

יצחק וקנין: הרי אני מבטיח לך, מחר, לו תהיה סיטואציה – ואני מקווה שלא תהיה, כי בדרך שאתם הולכים לעולם לא תהיו בממשלה, כי תבין, אתם לוקחים – אתה יודע איך אמר הנשיא ויצמן פעם?

יצחק וקנין: ההמצאה הכי גדולה של מדינת ישראל: אבטיח בלי גרעינים.

יצחק וקנין: זה ההמצאה הכי גדולה.

יצחק וקנין: אתה יודע מה זה אבטיח בלי גרעינים?

יצחק וקנין: אתם רוצים יהודים אבל בלי חרדים.

רוחמה אברהם-בלילא: לא צריך להגזים.

יצחק וקנין: אם אין גרעינים – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אל תגיד את זה.

יצחק וקנין: – – אם אין גרעינים – לא יהיה אבטיח.

רוחמה אברהם-בלילא: אל תגיד את זה.

יצחק וקנין: לא יהיה אבטיח.

יואל חסון: חס וחלילה.

יואל חסון: אף אחד לא אמר דבר כזה.

יצחק וקנין: אני מודיע לך את זה.

יואל חסון: אף אחד לא אמר דבר כזה.

יצחק וקנין: אם לא יהיו אנשים דתיים שמחזיקים את התורה – –

יואל חסון: חס ושלום.

יצחק וקנין: – – לא יהיה אבטיח, לא יהיה עם ישראל.

יואל חסון: תאמין לי, יש פה יותר שומרי מצוות מאשר בשולחן הזה.

יצחק וקנין: שמע, יואל, אני מבין שכואב לך.

יצחק וקנין: אני מבין שכואב לך.

קריאות: – – –

שלמה מולה: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אל תגיד את זה.

יצחק וקנין: אני אגיד.

יצחק וקנין: את יודעת מה?

שלמה מולה: אתה מנכס את היהדות אליך.

רוחמה אברהם-בלילא: אל תגיד את זה.

רוחמה אברהם-בלילא: לפחות אל תגיד את זה בכזאת הכללה.

יצחק וקנין: ינאי המלך אמר – – –

שלמה מולה: למה אתה מנכס את היהדות אליך?

יצחק וקנין: תראה, אדוני, שים לב, הם לא מסוגלים לקבל ביקורת, אפילו תרבותית.

יצחק וקנין: הם לא מסוגלים.

רוחמה אברהם-בלילא: אדוני היושב-ראש, אל תגיד את זה בכזו הכללה.

יצחק וקנין: אני אגיד את זה, את יודעת למה?

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת וקנין.

יצחק וקנין: מה הייתם עושים אם לא היו חרדים?

יצחק וקנין: על מה הייתם מדברים?

יצחק וקנין: על מה הייתם מדברים?

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת וקנין – – –

יצחק וקנין: הרי אתם נתתם לנו יותר מהם.

יצחק וקנין: איך אמר משה גפני?

יצחק וקנין: בוא ניקח, בוא נבדוק את האינוונטר שלכם, מה נתתם לנו.

יואל חסון: אתה יודע שזה לא נכון.

יצחק וקנין: בוא נבדוק.

קריאה: זה לא נכון.

יצחק וקנין: ואני אגיד לכם יותר מזה.

יצחק וקנין: אתם יודעים מה – – –

רוחמה אברהם-בלילא: מה הם נתנו לכם?

רוחמה אברהם-בלילא: תפרט.

יצחק וקנין: אמר ינאי המלך – – –

גאלב מג'אדלה: לא נתנו.

גאלב מג'אדלה: לא נתנו.

שלמה מולה: – – –

יצחק וקנין: את יודעת שאני מאוד מכבד אותך.

יצחק וקנין: באמת, לא מהפה אל החוץ.

רוחמה אברהם-בלילא: ואני מאוד מכבדת אותך, ולכן היה קשה לי לשמוע את מה שאתה אומר.

יצחק וקנין: אני רוצה להגיד לך משהו.

יצחק וקנין: ינאי המלך אמר לשלומציון: אל תפחדי מן הפרושים ומן הצדוקים.

יצחק וקנין: תפחדי מן הצבועים.

קריאה: יפה.

יצחק וקנין: מהם תפחדי.

יצחק וקנין: זו צביעות, מה שאתם עושים.

יצחק וקנין: זו הצביעות הכי גדולה.

יצחק וקנין: אתם בכל פינה, אתם חושבים שאתם מוסיפים לעצמכם משהו.

יצחק וקנין: לו יכולתי לתת לכם עצה, באמת – מפה, מעל הדוכן הזה – תרדו מהקטע של החרדים.

יצחק וקנין: לא מוסיף לכם כלום.

יצחק וקנין: זה כבר נראה מין שנאה תהומית, שאני לא יודע לאן היא מובילה אתכם.

יצחק וקנין: אני אומר לכם ברצינות.

רוחמה אברהם-בלילא: אתה מטעה.

יצחק וקנין: עולה החבר שלכם פה – – –

שלמה מולה: למה אתה עושה – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אתה עושה עוול.

יצחק וקנין: עולה החבר שלכם, הדובר שלכם – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אתה עושה עוול.

יצחק וקנין: רבותי, זה לא יעזור, ככה זה נראה.

קריאות: – – –

רונית תירוש: – – –

יצחק וקנין: כך זה נראה, זה לא יעזור.

יצחק וקנין: שימו לב, אתם לא מוכנים אפילו לשמוע אותי.

יצחק וקנין: גם אם אני לא צודק, אתם לא מוכנים, כי יש – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אתה עושה עוול.

רוחמה אברהם-בלילא: אתה עושה עוול.

רונית תירוש: אתה טופל עלינו אשמה שאנחנו לא יכולים – – –

יצחק וקנין: אבל כך זה נראה.

יצחק וקנין: תסלחי לי, את שולחת את פלסנר לפה, ואני יכול להגיד לך – קחי את כל הנאומים שלו.

יצחק וקנין: את רוצה שאני אשלח לך את זה מחר במייל ואת תראי שאני צודק?

יצחק וקנין: כל מלה שנייה זה אנחנו.

יצחק וקנין: אתם נתתם יותר מהם.

יצחק וקנין: אתם עשיתם בדיוק מה שהם עושים.

יצחק וקנין: ומה אתם חושבים, אנחנו איזה נטע זר פה?

יצחק וקנין: איזה חבורה, אסקופה כזאת – שאספו אותנו ושמו אותנו פה?

יצחק וקנין: תאמיני לי, אני לא רוצה להגיד שברובנו הגדול עשינו לא פחות מכם בשביל המדינה הזאת, אבל אתם נטפלים אלינו כל היום, ויש איזה טרנד כזה, איזה משהו שהולך היום.

יצחק וקנין: זה באופנה, כמה שיותר ליפול עלינו.

יצחק וקנין: אני רוצה להגיד לכם – גם צורת ההתבטאות כלפי ראש הממשלה, ולא בגלל שהוא יושב פה אני אומר את זה.

יצחק וקנין: רבותי, קצת כבוד.

יצחק וקנין: אין לנו כבר כבוד אחד לשני.

יצחק וקנין: כמה שיותר אתה תעליב אותו ותפגע בו ותגיד לו את הדברים בצורה בוטה.

יצחק וקנין: אפשר להגיד דברים, אני לא אומר שלא.

יצחק וקנין: ביקורת – יש ביקורת.

בנימין נתניהו: זה ביחס הפוך לגיל.

יצחק וקנין: כן, לצערי הרב.

יצחק וקנין: אתם יודעים – אני אגיד לכם משהו.

בנימין נתניהו: ככל שהם צעירים יותר – – –

יצחק וקנין: יש לי עוד – אם היושב-ראש יוסיף לי עוד דקה.

יצחק וקנין: כתוב: "היא חכמתכם" – – –

יואל חסון: גם הצעירים שלך, ראש הממשלה – – – אתה יודע, גם לך יש צעירים.

גאלב מג'אדלה: היושב-ראש נותן לך שתי דקות.

יצחק וקנין: כן?

יצחק וקנין: אז אני – – –

כרמל שאמה-הכהן: יואל, יואל, עד לפה.

בנימין נתניהו: תתייחס בסלחנות לילדי.

בנימין נתניהו: הם מדברים יותר – – – בנימוס, באיפוק, כשהם לא מסכימים ביניהם.

קריאה: נכון.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: רבותי.

יואל חסון: מה אתם קופצים?

יצחק וקנין: רבותי, רבותי.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חסון שכח, והגברת – – –

יצחק וקנין: אדוני, זה על-חשבוני.

יצחק וקנין: תן לי דקה.

רוחמה אברהם-בלילא: תלטף את עצמך, אופיר.

רוחמה אברהם-בלילא: תלטף את עצמך, נכון, אתה צודק.

יואל חסון: קיבלת את האישור של עושה דברו של ראש הממשלה.

יואל חסון: אתם צייתנים.

אופיר אקוניס: – – – בקדימה, שכחת אותו בכניסה לכנסת.

יואל חסון: אתם צייתנים לראש מפלגה – – –

נסים זאב: אולי – – – קצת לשתוק?

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

יצחק וקנין: רבותי, כתוב: "היא חכמתכם ובינת

יצחק וקנין: כם לעיני העמים".

יצחק וקנין: התורה היא החוכמה, אבל תדעו שיש מישהו שחושב שהוא חכם יותר מדי.

יצחק וקנין: כתוב: כל שחוכמתו קודמת ליראתו, אין חוכמתו מתקיימת, וכל שיראתו קודמת לחוכמתו, חוכמתו מתקיימת.

יצחק וקנין: תודה.

מגלי והבה: תודה, חבר הכנסת וקנין.

מגלי והבה: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, בבקשה.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת הנכבדים, בתקופה האחרונה מתנהל קמפיין שנאה נגד החרדים.

מנחם אליעזר מוזס: אז נכון שיש חברי כנסת כמו שאול מופז, שאומר שהוא אינו מסכים עם אמירות לבני וכל הקמפיין שמתנהל על-ידי סיעת קדימה – אני מצטט כאן את דברי שאול מופז.

מנחם אליעזר מוזס: ואחרים גם מצקצקים בלשונם שזה לא ראוי, וזה לא פייר להתקיף כל כך את החרדים.

מנחם אליעזר מוזס: אבל זה עדיין לא מספיק.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני ראש הממשלה, על גל ההסתה הנוראי הזה עלו גם רובינשטיין ורייכמן ושות', ועתרו לבג"ץ בדרישה לאלץ בתי-ספר חרדיים ללמד את תוכנית הליבה כתנאי לתקצובם.

מנחם אליעזר מוזס: איזו צביעות, איזו איפה ואיפה.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה להקריא לך, אדוני ראש הממשלה, קטע מספר הלימוד של כיתות י"ב של מוסדות החינוך הפלסטיניים, שהוצא לאור על-ידי הרשות הפלסטינית, מחלקת החינוך, ונמצא בשימוש שוטף בכל בתי-הספר הפלסטיניים – אדוני ראש הממשלה, כולל אלה שבמזרח-ירושלים המתוקצבים ב-100% על-ידי המדינה.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני ראש הממשלה, אדוני היושב-ראש, אני מצטט מה שלומדים שם בכיתות י"ב, אני מצטט בדיוק: "מלחמת פלסטין ב-1948 הסתיימה באסון שלא היה כמוהו בהיסטוריה.

מנחם אליעזר מוזס: הכנופיות הציוניות גזלו את פלסטין, גירשו את תושביה מעריהם, כפריהם ואדמותיהם והקימו את מדינת ישראל".

מנחם אליעזר מוזס: זו כן ליבה?

מנחם אליעזר מוזס: זו תוכנית הראויה לתקצוב מלא?

מנחם אליעזר מוזס: אותם בתי-ספר במזרח-ירושלים – אדוני ראש הממשלה מודע לכך?

מנחם אליעזר מוזס: – שמלמדים על-פי תוכנית הלימוד הפלסטינית ולא של משרד החינוך, ללא ביקורת, ללא שום בדיקה.

מנחם אליעזר מוזס: ואת זה אני אומר מתוך דיון בוועדת החינוך של הכנסת לפני שבועיים.

מנחם אליעזר מוזס: זו המציאות.

רונית תירוש: לפי חוק נהרי, עיריית ירושלים העבירה להם עוד 8 מיליון שקל.

נסים זאב: – – – זה סוכריות.

מנחם אליעזר מוזס: עוד 8 מיליון שקל.

מנחם אליעזר מוזס: אני מדבר עכשיו על זה, על הצביעות שבאים ואומרים: אל תיתנו לילדי החרדים, כי הם לא לומדים את תוכנית הליבה.

מנחם אליעזר מוזס: זה תוכנית הליבה?

מנחם אליעזר מוזס: על זה אנחנו מדברים?

מנחם אליעזר מוזס: זה הליבה?

מנחם אליעזר מוזס: זו תוכנית שראויה לתקצוב מלא?

מנחם אליעזר מוזס: ותלמידים שלנו, שמקבלים רק 50%?

מנחם אליעזר מוזס: אני מצפה, כבוד ראש הממשלה, לאמירה מפורשת, למסר מרגיע ולהנמכת להבות ההסתה נגד הציבור החרדי.

מנחם אליעזר מוזס: רק היום אנחנו יודעים שנעצרו – ואתמול – כבר קרוב לעשרות, עשרות איש שיצאו להפגין ביפו נגד פינוי בית-הקברות.

מנחם אליעזר מוזס: פינוי הקברים במתחם "ברזילי" באשקלון הוסבר על-ידי ראש הממשלה כעניין של פיקוח נפש.

מנחם אליעזר מוזס: אבל פינוי יפו?

מנחם אליעזר מוזס: קברי יהודים, לפי רשות העתיקות.

מנחם אליעזר מוזס: איזה טיעון של פיקוח נפש יש עכשיו?

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו נראה בפינוי קברי המוסלמים בממילא מה שיקרה כאן, באולם הזה.

מנחם אליעזר מוזס: מדובר בערכים המקודשים לעם ישראל.

מנחם אליעזר מוזס: המפגינים זועקים מנהמת לבם.

מנחם אליעזר מוזס: איננו רוצים לראות שוב את המעצרים ההמוניים, את מעצרי השווא, את האלימות הקשה.

מנחם אליעזר מוזס: אנא הקשיבו לנו.

מנחם אליעזר מוזס: אם הדברים ייעשו בהידברות ובהתאם להסכמות האמורות, נימנע מהפגנות ומאלימות מיותרת.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני ראש הממשלה, לבסוף אני רוצה לבקש: מינית ועדת שרים לפתרון מצוקת הדיור.

מנחם אליעזר מוזס: שהוועדה הזאת תתחיל להתקדם, כי בינתיים בנק ישראל העלה גם את נושא הריבית וגם את זה שאי-אפשר לקבל משכנתה של יותר מ-60%.

מנחם אליעזר מוזס: מאיפה ייקחו הזוגות הצעירים עוד 40%?

מנחם אליעזר מוזס: מאיפה ירכשו דירה?

מנחם אליעזר מוזס: זו מכת מוות לזוגות הצעירים שאי-אפשר לקבל משכנתה של יותר מ-60%.

מנחם אליעזר מוזס: כל 10% יותר יעלה את הריבית על המשכנתה.

מנחם אליעזר מוזס: גרים במחסנים, כבר אין איפה לגור היום.

מנחם אליעזר מוזס: ומי שגר במחסן גם לא מקבל שכר דירה.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני ראש הממשלה, ידוע לך, הממשלה מרוויחה פעמיים: היא גם לא נותנת למשכנתה, וגם ההוא שגר במחסן – הוא לא זכאי לשכר דירה.

מנחם אליעזר מוזס: ראש הממשלה, אני מדבר אל הלב שלך – –

יעקב כץ: – – –

מנחם אליעזר מוזס: – – אנא, פתרון למצוקת הדיור של כולם, ובמגזר החרדי בפרט, שסובל כל כך.

מנחם אליעזר מוזס: רק סיור אחד במקומות האלה לראות איך גרים – במינוס 4.

מנחם אליעזר מוזס: במינוס 4, בחניונים.

מנחם אליעזר מוזס: החלון היחיד זה חלון לאגזוז של בעל הבית שהשכיר את הדירה, את המחסן.

מנחם אליעזר מוזס: אין כבר בכל המחסנים – – –

יעקב כץ: אבל אסור לבנות בירושלים.

מנחם אליעזר מוזס: לא רק בירושלים, גם בבית-שמש אין מחסנים.

יעקב כץ: הוא נתן הוראה לא לבנות בירושלים, ואתה שייך לקואליציה שלו.

יעקב כץ: שנה וחודשיים לא בונים בירושלים.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני ראש הממשלה, תגמור – בעזרת השם יעשה ויצליח וועדת השרים הזאת תצא לדרך, ונשמע בקרוב על פתרון מצוקת הדיור.

מנחם אליעזר מוזס: אנא התייחסותך, ראש הממשלה, לנושאים האלה.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

מגלי והבה: תודה רבה.

מגלי והבה: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד ראש הממשלה, יש משפט שאני – – –

יצחק כהן: – – –

מסעוד גנאים: בקשר למה שאמר הרב מוזס, וזה מההתחלה – את תוכנית הליבה אנחנו לומדים במגזר הערבי.

מסעוד גנאים: אני כמורה – את השפות, מתמטיקה, אזרחות, הכול לומדים במגזר הערבי.

מסעוד גנאים: אני חס וחלילה לא מתערב בעניינם של המפלגות החרדיות או החינוך החרדי, אבל זה רק לידיעתו של הרב מוזס.

מסעוד גנאים: כבוד ראש הממשלה, יש משפט ששמעתי או קראתי, ולצערי אני לא זוכר מי אמר אותו, אבל המשפט הזה מעלה את הפרדוקס בין היותך בן-אדם לבין היותך אזרח.

מסעוד גנאים: אז המשפט אומר: אין האדם אדם אלא אם כן הוא בן-חורין, ואין האזרח אזרח אלא אם כן הוא משועבד לחוקי המדינה.

מסעוד גנאים: תסלחו לי שאני לא זוכר איפה קראתי את זה.

מסעוד גנאים: את המשפט הזה – יש כאלה בקואליציה, כבוד ראש הממשלה, שמנסים להוסיף איזה סעיף שהוא מיוחד לאזרחים הערבים, כדי שיהיה: אין האזרח הערבי אזרח אלא אם כן הוא משועבד למשקפיים הביטחוניים של המדינה, או אלא אם כן הוא משועבד למסנן הצר של חוקי ומבחני הנאמנות.

מסעוד גנאים: אני חושב, אדוני ראש הממשלה, שכל חוק או תקנה שנחקקת במדינת ישראל או בכל מדינה – באותו זמן היא מין רנטגן כזה, מין אולטרה-סאונד שמראה את פניה של המדינה ואת המנטליות שלפיה היא מחוקקת.

מסעוד גנאים: לכן, כאשר מחוקקים חוקים שבאמצעותם מנסים להגביל את תנועתם של האזרחים הערבים – חוקי יהדות המדינה, נאמנות, חוק ה"נכבה", מיש "נכבה", כל הדברים האלה; או החוק שנקרא בשם "חוק שליט", שרוצה להקשות או להרע את מצבם של האסירים הביטחוניים מעזה.

מסעוד גנאים: בכלל אלה שחוקקו את החוק או העלו אותו לא בדקו באמת.

מסעוד גנאים: באמת לכו תבדקו.

מסעוד גנאים: האסירים מעזה אין להם ביקורים של קרובי משפחה, אין להם טלוויזיה, לא חמישה כוכבים.

מסעוד גנאים: למרות זה, אני חושב שחוקים כאלה לא מרעים את מצבו של האחר אלא מרעים את מצבה של הדמוקרטיה הישראלית ואת פניה של החברה הישראלית.

מסעוד גנאים: המיעוט הערבי, האזרחים הערבים, אדוני ראש הממשלה – אני מזכיר עוד פעם, ואני יודע שאתה מתעניין בהיסטוריה – היסטורית, המיעוט הערבי והערבים לא החריבו הבית הראשון, לא את השני, לא עשו שואה.

מסעוד גנאים: בכלל, השם "שאלה יהודית" לא היה במזרח, זה היה במערב.

מסעוד גנאים: זה היה באירופה הנאורה.

מסעוד גנאים: אצלנו לא היה דבר כזה.

מסעוד גנאים: לך תלמד, לא היה דבר כזה.

יעקב כץ: – – –

מסעוד גנאים: לכן, תלמדו היסטוריה.

מסעוד גנאים: חבר הכנסת יעקב כץ, אם אמרתי דבר היסטורי שהוא לא נכון – שאנחנו לא החרבנו את בית ראשון, את בית שני, השואה – – –

מיכאל בן-ארי: לא הייתם, לא הייתם, אתם חדשים במציאות, לא הייתם, מסכנים.

מיכאל בן-ארי: כמה שנים אתם קיימים בכלל?

מיכאל בן-ארי: 1,300 שנה, עם חדש?

מיכאל בן-ארי: דת חדשה?

מסעוד גנאים: היינו, היינו.

מסעוד גנאים: היינו, בן-ארי.

מיכאל בן-ארי: עם שחי 1,300 שנה, מה אתה מדבר?

גאלב מג'אדלה: אתה אחריו בתור, אתה רוצה להפריע עכשיו?

מיכאל בן-ארי: ממתי שבאתם זרעתם בעולם – דין מוחמד בסיף.

גאלב מג'אדלה: אתה מוכן להפסיק?

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני ראש הממשלה.

בנימין נתניהו: אני מכבד את הוויכוח הענייני, גם אם אני לא מסכים.

בנימין נתניהו: לגבי השאלה המובהקת, אכן לא החרבתם את הבית השני.

בנימין נתניהו: מה קרה אחרי הכיבוש – זה סיפור אחר.

בנימין נתניהו: אבל, לגבי השואה צריך לומר את האמת, אתה מכיר את משפטי נירנברג.

מסעוד גנאים: לימדתי בבית-ספר.

בנימין נתניהו: יש עדויות חשובות שבגינן – היתה פעולה של המופתי בירושלים, חאג' אמין אל-חוסייני, חלקו בשידולו של היטלר, בנסיעות שהוא עשה לברלין כדי לשכנע אותו בנחיצות של מה שהוגדר אחר כך "הפתרון הסופי".

בנימין נתניהו: זה דבר מתועד, זה לא דבר שמישהו כאן – זה לא דבר נתון לוויכוח מבחינת העובדות ההיסטוריות, ואת זה צריך לומר.

בנימין נתניהו: אם זה משליך על כל אדם ואדם – פה זה אני חולק על חברי – – – שאלת, האם יש קשר?

בנימין נתניהו: יש קשר בין המופתי חאג' אמין אל-חוסייני לבין "הפתרון הסופי".

בנימין נתניהו: הוא תועד.

בנימין נתניהו: אחר כך ניסו לתפוס אותו כפושע מלחמה, אחרי מלחמת העולם השנייה, והוא ברח.

גאלב מג'אדלה: תודה, אדוני ראש הממשלה, אבל צריך לזכור שחאג' אמין אל-חוסייני היה אחד, ולא היה מנהיג של מדינה ערבית.

גאלב מג'אדלה: והיו מנגד במדינות ערב רבים שלא היו במסלול הזה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

מיכאל בן-ארי: אצלנו כתוב אחרת – – –

מסעוד גנאים: אני מדבר על השתלשלות היסטורית שמתחילה באנטישמיות באירופה, שהביאה אחר כך לשואה.

מסעוד גנאים: לא דיברתי על פרק כזה או אחר.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב כץ: בחומר הלימודי שלכם לא למדתם על יהודים.

מסעוד גנאים: אתם צריכים לתקן הרבה מהאינפורמציה ההיסטורית שלכם.

מיכאל בן-ארי: – – –

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת יעקב כץ, אפשר ליזום סימפוזיון בעניין הזה.

גאלב מג'אדלה: ראוי שיתקיים סימפוזיון.

מיכאל בן-ארי: אדוני ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, צריך פעם לעשות סדר בשקר הזה, שהאסלאמיזציה לא רדפה את היהודים.

מיכאל בן-ארי: פעם אחת כבר עשיתי, ואולי פעם, בהזדמנות אחרת, נעשה סדר בבלוף שכל פעם מפיצים פה.

מיכאל בן-ארי: אבל אני רוצה לעסוק בנושא אחר, אדוני ראש הממשלה.

מיכאל בן-ארי: לפני כשבועיים ימים, ערב חגה של ירושלים, כ"ח באייר, התקבלת בשמחה, באהבה, בריקודים ובשירה בישיבת "מרכז הרב".

מיכאל בן-ארי: כרגיל שרו לך שם "לבנימין אמר, ידיד ה' ישכון לבטח", ובמחווה ובתודה על המחווה, על הכנסת האורחים, על האהבה, קמת ואמרת, אדוני ראש הממשלה: אני לא צריך שתחזקו אותי, אני מספיק חזק.

מיכאל בן-ארי: חשבתי שרק אני מחייך.

מיכאל בן-ארי: הסתכלתי מסביב וראיתי את החיוכים הנבוכים המרוחים על פני האנשים.

מיכאל בן-ארי: אבל אחרי ממש שבריר של שנייה תהיתי בלבי, מה היתה האמירה הזאת?

מיכאל בן-ארי: האם האמירה הזאת היתה: אני לא צריך שתחזקו אותי, או שהאמירה הזאת היתה: אני לא רוצה שתחזקו אותי?

מיכאל בן-ארי: אינני מעוניין בחיזוקים שלכם, אני נמצא כבר במקום אחר.

מיכאל בן-ארי: אני את הראש שלי הנחתי בקולר ששם בצווארי נשיא ארצות-הברית אובמה, שדיבר על בינאום ירושלים.

מיכאל בן-ארי: ומאז ששמתי את ראשי שם אני נגרר לכל מקום שהוא מביא אותי אליו.

מיכאל בן-ארי: לפני הבחירות אני שללתי לחלוטין הקמת מדינת אויב, הקמת מדינת מחבלים בשטחי מולדת, וכמה חודשים לאחר מכן הכרזתי את נוסחת שתי המדינות.

מיכאל בן-ארי: פתאום, כנגד כל אמונותי.

מיכאל בן-ארי: אני, שהבטחתי התפתחות טבעית, ילודה, אפשרות להתיישבות ביהודה ושומרון לגדול בצורה נורמלית, הבאתי לאיזה החלטה לילית בזויה, אכזרית, נואלת, של קטיעת צינור החיים של ההתיישבות בגזירת ההקפאה הנוראית.

מיכאל בן-ארי: עשרות של זוגות נישאים אצלנו מדי שבוע בשבוע ואין לאל ידם למצוא מקום להניח את ראשם, כי נגד יהודים ישנה גזירה.

מיכאל בן-ארי: לא מזמן ראינו את המסמך של שר הביטחון, שיש גזירת הקפאה על כל שטחי C, ואז הוא מגדיר: רק בשטח היישובים.

מיכאל בן-ארי: על האיצטדיון של 30,000 מול היישוב פסגות, במרחק של 200 מטר מהיישוב, שם בנייה בלתי חוקית, ללא אישורים; שם לא שר הביטחון ולא ראש הממשלה.

מיכאל בן-ארי: מס של מלים: נבנה את ירושלים.

מיכאל בן-ארי: אבל מי ששם את צווארו בקולר, מי שנותן לנשיא עוין, שהוא משימתי לבנאם את ירושלים; הוא לא מדבר אתך על יהודה ושומרון, הוא מדבר אתך על בינאום ירושלים.

מיכאל בן-ארי: כולנו מבינים ששמת לנו שוב פעם מס של מלים.

מיכאל בן-ארי: ואז אחרי אותו שבריר שנייה הבנתי: זה לא שאינך צריך את החיזוק; אינך רוצה את החיזוק.

מיכאל בן-ארי: אתה נמצא במקום אחר.

מיכאל בן-ארי: אם יחזקו – – –

גאלב מג'אדלה: נא לסיים, בבקשה.

מיכאל בן-ארי: אני אסיים.

מיכאל בן-ארי: אינך רוצה שיקרעו אותך מכאן ומכאן.

מיכאל בן-ארי: אדוני ראש הממשלה, אני אסיים בדברים שאמר שמואל לשאול: "הלוא אם קטן אתה בעיניך".

מיכאל בן-ארי: במקרה הזה ראש ממשלת ישראל אתה.

מיכאל בן-ארי: להיכן שאתה מובל, אתה מוביל אחריך את ההיסטוריה של עם ישראל, וכדאי שבעת הזאת, כשרוצים לחזק אותך, אז לא ביהירות אלא בענווה, תגיד: אמן, אני מברך אתכם על החיזוק שאתם מחזקים אותי, ואל תירק בפנים כשבאים אליך בכזאת מחווה.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת חנא סוייד, בבקשה.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, בספרו של הדיפלומט האמריקני ארון מילר, דיפלומט ידוע, הוא מספר שהכישלון של האמריקנים בכך שהם לא תרמו באופן אמיתי לפתרון הסכסוך במזרח התיכון, הוא מכיוון שהאמריקנים לא יודעים את ההיסטוריה של המזרח התיכון.

חנא סוייד: זה נכון, אבל אי-אפשר להפוך את ההיסטוריה ואת ידיעת ההיסטוריה דמגוגיה וכלי להאשמות ולהכללות קולקטיביות.

חנא סוייד: דובר כאן על חאג' אמין אל-חוסייני.

חנא סוייד: אבל מה אפשר היה להגיד על קומוניסט שהיה נלחם באמין אל-חוסייני?

חנא סוייד: הקומוניסטים היו שנואי נפשו של חאג' אמין אל-חוסייני ועמדתם בקשר לנאציזם היא נורא ידועה.

חנא סוייד: לכן, אם לקחת איזה איש אחד ובסופו של דבר להכליל על כל הערבים – וזה בעצם הוויכוח שהיה כאן: "עליהום", כל הערבים ככה.

חנא סוייד: אני חושב שגם ראש הממשלה, גם השרים וגם ראשי המפלגות צריכים להיות מאוד זהירים – – –

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת סוייד, בשביל זה הערנו: אחד ממכלול כולם, נכון.

חנא סוייד: כן.

חנא סוייד: אני אומר את הדברים האלה במיוחד כי בתקופה האחרונה אנו עדים לשטף הולך וגובר של חוקים שמכוונים נגד האוכלוסייה הערבית ונגד הזכויות הדמוקרטיות של האוכלוסייה הערבית, ממרכיבים אלה ואחרים של הקואליציה, אפילו מחברי מפלגת השלטון שיושבים בספסלים האחוריים, שלא קיבלו ג'ובים והם מצאו חלטורה – לחוקק חוקים נגד האוכלוסייה הערבית.

חנא סוייד: זה העיסוק שלהם, כל הכבוד.

חנא סוייד: בסופו של דבר, זה מזהם את האווירה הציבורית במדינת ישראל.

חנא סוייד: אני מזהיר, דווקא בימים האלו, מאווירת "עליהום" נגד האוכלוסייה הערבית, ואני חושב ששווה שגם ראש הממשלה וגם הממשלה יגידו את דברם בעניין הזה.

חנא סוייד: אי-אפשר לתת לכל פוליטיקאי קיצוני, מהקואליציה או מהאופוזיציה, להשתלח באוכלוסייה הערבית ולהטיח בכולה, בכל אזרח ערבי במדינת ישראל, האשמות שווא שהן לא נכונות.

חנא סוייד: ידוע שהאוכלוסייה הערבית היא לא מכלול אחד, יש בה הרבה זרמים, אבל ברור שכל התנועות הפוליטיות הערביות במדינת ישראל מכירות באזרחות הישראלית, והן דגלו והן חרתו על דגלן את המאבק לאזרחות ואת המאבק על העקרונות שלהן בדרכים של שלום, ומתוך האזרחות שלהן, בלי אלימות.

חנא סוייד: ולכן, חשוב מאוד להדגיש את הדברים האלה, ובסופו של דבר עמדות שהן מנוגדות והן מכוונות נגד האוכלוסייה הערבית לא יירשמו בתקופה הזאת על שם חבר כנסת זה או אחר שכל יום רוצה להשתלח באוכלוסייה הערבית, אלא הממשלה, ממשלת נתניהו, היא שבסופו של דבר תהיה אחראית לאווירה הכללית וליחס כלפי האוכלוסייה הערבית.

חנא סוייד: תודה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, בבקשה.

יצחק כהן: או, הנה השטן.

יצחק כהן: תניע.

ניצן הורוביץ: עוד לא פתחתי את הפה, אתה כבר מכנה אותי בשמות?

יצחק כהן: תניע, תניע.

דוד רותם: ניצן, תענה לו רק דבר אחד:

דוד רותם: בספר איוב כתוב: ויבואו בני האלוהים – – – ויבוא גם השטן – – –

ניצן הורוביץ: אני לא מבין את הגישה הזאת.

ניצן הורוביץ: אחר כך מאשימים אותי בזה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת איציק כהן, יכול להיות שהוא יפתיע אותך.

גאלב מג'אדלה: יכול להיות שהוא יפתיע אותך דווקא לטובה.

יצחק כהן: תתניע, תתניע את ההסתה, קדימה.

גאלב מג'אדלה: איך אתה מתנבא מה הוא הולך להגיד?

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

ניצן הורוביץ: אחרי הקדמה כזאת.

ניצן הורוביץ: היום ייסדנו, הקמנו בכנסת את השדולה לשוויון אזרחי ופלורליזם, ובמסגרתה קיבלנו הרבה מאוד אורחים שהם יהודים רפורמים וקונסרבטיבים – –

קריאה: – – –

ניצן הורוביץ: הייתי חייב.

ניצן הורוביץ: – – ומהם גם הרבה מאוד אנשים מארצות-הברית, רפורמים וקונסרבטיבים, ציונים גדולים, תורמים גדולים למדינת ישראל, שהביעו תסכול גדול – לא על דוח-גולדסטון ולא על אובמה ולא על המשא-ומתן המדיני, אלא על מה שהם הגדירו התחושה שלהם כיהודים סוג ב'.

ניצן הורוביץ: הם דיברו – הם דיברו – על הגיור ועל נישואים אזרחיים ועל התאזרחות בכלל ועל נציגים ישראלים של הממשלה שבאים ומבקשים את הכסף שלהם, אבל כשאחר כך הם באים ומדברים על מה שחשוב להם ועל היהדות שלהם, מזלזלים בהם ודוחים אותם.

ניצן הורוביץ: אני חושב שראש הממשלה שמע גם מהם באופן ישיר, כי הם אמרו לי שראשי הזרמים שלהם פנו אל ראש הממשלה בעניין הזה, ואפילו גורמים ישראליים רשמיים בשגרירות ישראל בוושינגטון הגדירו את הקרע הזה שנוצר בעם היהודי בין הזרמים, עם רוב גדול של יהודי ארצות-הברית, שהם אינם אורתודוקסים אלא הם רפורמים, קונסרבטיבים, Reconstructionists או יהודים חילונים, כאחת הסכנות החמורות ביותר לביטחון הלאומי של ישראל.

ניצן הורוביץ: היום, בכנס השדולה – – –

דוד רותם: השאלה כמה יהודים מדינת ישראל צריכה לקבל.

ניצן הורוביץ: כמה יהודים מדינת ישראל – אני חשבתי שמדינת ישראל היא מדינה ציונית, שמעודדת עלייה של כמה שיותר יהודים.

דוד רותם: נכון, כמה שיותר.

ניצן הורוביץ: נכון.

ניצן הורוביץ: אתה יודע שהעליתי כאן

ניצן הורוביץ: את חוק נישואים אזרחיים, ואמרתי שהוא צריך לפתור בעיה של מאות אלפי אנשים שלא מוכרים כיהודים בארץ ולכן לא יכולים להתחתן.

ניצן הורוביץ: אמר לי חבר הכנסת גפני: לא יהודים?

ניצן הורוביץ: אז אל תביא אותם.

ניצן הורוביץ: זאת לא גישה ציונית, זאת לא גישה ממלכתית, וזאת גישה שמנכרת חלק גדול מיהדות העולם.

ניצן הורוביץ: עכשיו, אני יודע שיש חוגים פה, ואולי חבר הכנסת כהן נמנה עמם, שמצדם שיהיה עם יהודי קטן כזה, אבל מאוד ככה – –

יצחק כהן: אבל שיהיה יהודי.

ניצן הורוביץ: – – קפדן וחרד; שיהיה יהודי לפי שיטתך, לפי גישתך.

ניצן הורוביץ: מה לעשות שרוב היהודים בעולם לא מקבלים את דרכך, נוהגים בצורה אחרת?

ניצן הורוביץ: הבעיה שלנו, שאנחנו נתנו לך את מפתחות הכניסה לעניין הזה פה.

יצחק כהן: – – –

ניצן הורוביץ: זאת הבעיה.

ניצן הורוביץ: אני לא מאשים אותך, אני מאשים אותנו, שבמשך שנים לא השכלנו למנוע ממך את מפתחות הכניסה לעם היהודי ולהגדרת מיהו יהודי ומהי יהדות.

ניצן הורוביץ: היום ראיתי יהודים טובים וציונים יקרים, שאותם אני מבקש לחבק ואותם אני מבקש לקרב, והגישה של הממשלה ושל הקבוצה הקיצונית שנמצאת בתוכה מדירה את האנשים האלה.

ניצן הורוביץ: אתה יודע, לא אני קיבלתי אתמול אבנים על האוטו שלי במאה-שערים, אלי ישי קיבל.

ניצן הורוביץ: אני זרקתי עליו את האבנים ואת הביצים?

ניצן הורוביץ: אני לא שמעתי גינוי לדברים האלה.

ניצן הורוביץ: אני חושב שבינתיים אני היחיד שגיניתי פה את ההתקפה הזאת על אלי ישי.

ניצן הורוביץ: ההתקפה הזאת על אלי ישי היא חוליה בשורה של התקפות.

ניצן הורוביץ: אתה יודע שלפני שבוע ניפצו באבנים את החלונות של בית-הכנסת הקונסרבטיבי ברעננה, ובדיוק שבוע קודם ברעננה את בית-הכנסת הרפורמי.

ניצן הורוביץ: אז אתה חושב שיהודים מארצות-הברית שבאים ושומעים את זה, והם רובם רפורמים וקונסרבטיבים, ולא שומעים מכם את הגינויים, ולא שומעים מהממשלה גינויים, רק הממשלה באה אליהם בשביל הכסף שלהם והלובי שלהם אצל אובמה ובקונגרס ובסנאט – אבל לגבי היהדות שלהם, שמתייחסים אליהם כיהודים סוג ב', או סוג האות השביעית, ואני לא רוצה להגיד פה את האות – – –

מנחם אליעזר מוזס: ברוממה גם ניפצו בית-כנסת חרדי אורתודוקסי.

ניצן הורוביץ: מי ניפץ בית-כנסת חרדי?

ניצן הורוביץ: מי ניפץ בית-כנסת חרדי?

מנחם אליעזר מוזס: ברוממה בירושלים ניפצו בית-כנסת חרדי.

ניצן הורוביץ: כן, נכון.

ניצן הורוביץ: גם שר חרדי הותקף.

ניצן הורוביץ: על-ידי מי?

ניצן הורוביץ: על-ידי חרדים אחרים, עוד יותר קיצוניים ממנו.

ניצן הורוביץ: רפורמים וקונסרבטיבים לא מתקיפים בתי-כנסת חרדיים בארץ, הרי אתה יודע את זה.

דוד רותם: יש גם אצל החרדים רפורמים וקונסרבטיבים.

ניצן הורוביץ: בקיצור – ואני אסיים – אם אנחנו חפצים בקיומו של עם יהודי ובציונות, אנחנו צריכים להכיר בשונות ובפלורליזם ובעובדה שיש כמה פנים ליהדות, ושהאנשים הטובים האלה בארצות-הברית, בין אם הם כאלה ובין אם הם אחרים, הם יהודים בדיוק כמונו.

ניצן הורוביץ: אם אנחנו ציונים, אנחנו צריכים לחבק אותם ולא לנכר אותם.

ניצן הורוביץ: הם אומרים – ואני אומר לכם את זה בשמם בצורה המוסמכת ביותר, מפי בכירי הבכירים של היהדות הרפורמית והקונסרבטיבית בארצות-הברית, שהם מרגישים, בגלל היחס של הממשלה הזאת, כיהודים סוג ב'.

ניצן הורוביץ: אני חושב שזה רע מאוד.

ניצן הורוביץ: הפעם לא דיברתי על תחושותי כאן כחילוני, כישראלי.

ניצן הורוביץ: דיברתי על אחינו בארצות-הברית.

ניצן הורוביץ: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אורי אורבך, בבקשה.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, חברי הכנסת, יש משפט חכם שאומר:

אורי אורבך: אנחנו מוכנים ללכת אחרי המנהיג בעיניים עצומות, אבל בתנאי אחד, בתנאי שהוא לא הולך בעיניים עצומות.

זאב בנימין בגין: אמר את זה זלמן ארן.

זאב בוים: זה זלמן ארן.

אורי אורבך: כל דבר שלא יודעים מי אמר, אז אצל עמי העולם זה ג'ורג' ברנרד שו, ואצלנו זה זלמן ארן.

זאב בנימין בגין: אמר איש חכם, זלמן ארן, לגבי מנהיגותו של בן-גוריון.

אורי אורבך: בסדר, שיהיה זלמן ארן, שר החינוך בשנות ה-60.

יואל חסון: לא היה מי שגם אמר שאני פותח את העיניים מדי פעם?

אורי אורבך: זה נשמע כמו חידון טריוויה עכשיו – מי אמר?

אורי אורבך: עכשיו בואו נקשיב מה אני אומר, בסדר?

זאב בנימין בגין: הלחן עממי, כמו שאומרים.

אורי אורבך: מלים מן המקורות.

אורי אורבך: אני פונה אליך, אדוני ראש הממשלה, לא לעצום עיניים.

אורי אורבך: אל תעצום עיניים מול תוכנית הלימודים הפלסטינית שאנחנו מממנים במזרח-ירושלים, שאיננה תוכנית ליבה אלא תוכנית דיבה.

אורי אורבך: מה שנאמר שם על יהודים ועל ישראלים הוא דבר שלא רק שלא ראוי לכסף ישראלי – – –

ג'מאל זחאלקה: תביא דוגמה אחת.

אורי אורבך: אני אביא לך הרבה דוגמאות.

אורי אורבך: להרבה דברים אני אביא לך דוגמאות.

ג'מאל זחאלקה: אתה יודע שזה לא נכון.

ג'מאל זחאלקה: פשוט לא נכון.

אורי אורבך: המון דברים.

אורי אורבך: ומה שאתה אומר פה בכנסת – גם זה לא ראוי להילמד בשום תוכנית לימודים.

ג'מאל זחאלקה: לא אני אומר.

אורי אורבך: כי יש לזה משמעות, לדברים שנאמרים שם, וזה לא ראוי למימון גם על-ידי הרשות הפלסטינית, אגב, הדברים שנאמרים שם.

אורי אורבך: וגם אל תעצום עיניים, אדוני ראש הממשלה, מול הקפאת הבנייה, שהורסת יישובים.

אורי אורבך: בבית-אריה עומדת להיפתח שנת הלימודים הבאה באוהלים, כי הם לא יכולים לבנות.

אורי אורבך: ואני מקווה ומאמין ובטוח שבחג הסוכות תסתיים ההקפאה הזאת, כי היא לא יכולה להימשך.

אורי אורבך: ואל תעצום עיניים ואוזניים מול הדיבורים הגסים נגד החרדים.

אורי אורבך: זה נאמר ככה כי זו הרוח הנושבת.

אורי אורבך: ואלו שמדברים, גם פה מקדימה נגד החרדים, הם לא מתכוונים לחרדים, אדוני ראש הממשלה.

אורי אורבך: הם מתכוונים לממשלה שלך, הם מתכוונים אליך.

אורי אורבך: הם מזהים איזו חוליה חלשה שנגדה, בה קל להשתלח ולשסות בה.

אורי אורבך: הם מדברים עליהם, אבל הם מתכוונים אליך.

אורי אורבך: אבל, זה לא אומר שאפשר לעצום עיניים ואוזניים גם לבעיות שיש בחברה החרדית.

אורי אורבך: אני לא נכנס עכשיו לוויכוח הישן על לימודי הליבה.

אורי אורבך: אבל הפרדה מכוונת בין אשכנזים לספרדים היא דבר שלא יכול להיות.

שלמה מולה: דוגמה לכך, בית-ספר בעמנואל.

אורי אורבך: אני מדבר על בית-הספר בעמנואל.

אורי אורבך: וגם הפרדה בתוך אוטובוסים.

קריאה: – – – אף אחד – – – פסיקת בג"ץ.

זאב בוים: אתם התחלתם עם ההפרדה, כי פעם למדתם ביחד בנים-בנות ואתם עשיתם הפרדה, התחרד"לתם.

אורי אורבך: בואו לא נתקן את כל העולם בשלוש דקות, נשאיר משהו לערב.

אורי אורבך: וגם הפרדה בין גברים לנשים באוטובוסים זה לא עניין פנימי של חרדים, כמו, להבדיל, שאלימות בתוך המשפחה היא לא עניין של המשפחה.

אורי אורבך: יש דברים שחברה מודרנית ויהודית לא יכולה להרשות גם אם זה בתוך איזה מגזר.

אורי אורבך: אבל גם את זה צריך לומר בתקיפות ולא בגסות.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אורבך, אודה לך אם תסיים.

אורי אורבך: מייד.

אורי אורבך: ולא לעצום עיניים מול מגמות קיצוניות מאוד של ישראלים, יהודים בעיקר, שהם חוד החנית במתקפה נגד מדינת ישראל.

אורי אורבך: חרם תרבותי, חרם אקדמי – זה לא דברים שאפשר לזלזל בהם, ולעצום עיניים אל מולם.

אורי אורבך: אם אתה, אדוני ראש הממשלה, לא תלך בעיניים עצומות, אז אנחנו נוכל אולי ללכת אחריך בעיניים עצומות.

אורי אורבך: ובינתיים אנחנו פוקחים עיניים ומשגיחים עליך, אדוני, שתלך בדרך הנכונה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אחד מהמבחנים, אולי המבחן החשוב ביותר, של ראש ממשלה הוא אם הוא מקדם שלום או מקרב מלחמה.

ג'מאל זחאלקה: ומצב של לא מלחמה ולא שלום הוא מצב זמני, כך אנחנו למדים מההיסטוריה של המזרח התיכון בעשורים האחרונים.

ג'מאל זחאלקה: מר ביבי נתניהו רצה שיתנהל משא-ומתן, יש שיחות קרבה, הוא רוצה משא-ומתן ישיר.

ג'מאל זחאלקה: אבל מה הוא מציע על שולחן המשא-ומתן?

ג'מאל זחאלקה: הוא מציע אפס, הוא מציע עסקה של לא כלום תמורת שום דבר.

ג'מאל זחאלקה: ומר ביבי נתניהו אולי מהיחידים בכנסת שיודע מה זה אפס.

ג'מאל זחאלקה: הוא יודע שאת האפס המציאו בהודו, ודווקא התרבות ההודית, שחשבה שבתוכה יש מקום לאין, לשום דבר, לכלום, ללא כלום, יכלה להמציא את האפס, בזמן שבתרבות היוונית לא היתה משמעות לאין.

ג'מאל זחאלקה: היתה משמעות ליש, ואפילו ליש מושלם, אבל לא היתה משמעות לאין.

ג'מאל זחאלקה: ולכן הם לא המציאו את האפס.

ג'מאל זחאלקה: מר ביבי נתניהו מציע שום דבר.

ג'מאל זחאלקה: הוא רוצה משא-ומתן למען משא-ומתן.

ג'מאל זחאלקה: אבל הוא לא רוצה.

ג'מאל זחאלקה: הרבה אנשים חושבים ומדברים על כך שביבי נתניהו לא יכול.

ג'מאל זחאלקה: למה הוא לא יכול?

ג'מאל זחאלקה: בגלל ההרכב הקואליציוני, בגלל סיעת הליכוד, בגלל השרים, אפילו אלה שיושבים לידו עכשיו.

ג'מאל זחאלקה: הוא לא יכול.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהוא לא רוצה.

ג'מאל זחאלקה: אני נותן קרדיט למר נתניהו – אם הוא היה רוצה, הוא היה עושה.

ג'מאל זחאלקה: אבל פשוט הוא לא רוצה.

ג'מאל זחאלקה: הוא לא רוצה, כי הוא משתייך לאידיאולוגיה הגלובלית, הייתי אומר, של הימין החדש, שחושב שסכסוכים לא ניתנים לפתרון, אלא יש לנהל סכסוכים.

ג'מאל זחאלקה: הוא לא רוצה כי הוא עדיין לא מאמין שהוא אמר שתי מדינות – הרי ידוע שזה רק צירוף של שתי מלים.

ג'מאל זחאלקה: איך אני יודע?

ג'מאל זחאלקה: אני מסתכל סביב שולחן הממשלה עכשיו.

ג'מאל זחאלקה: אני בטוח שאם מר יעלון ומר בגין היו יודעים, ואפילו מר ארדן, שהוא רציני בעניין הזה, הם לא היו יושבים לידו.

ג'מאל זחאלקה: וזה המבחן.

ג'מאל זחאלקה: הקלות שבה עבר העניין הזה בסיעת הליכוד מראה שיש דברים בגו, שהעניין לא רציני, שהדברים נאמרו – אמר שתי מדינות כדי למנוע שתי מדינות, לא כדי לקדם שתי מדינות.

ג'מאל זחאלקה: ולכן, למר ביבי נתניהו יש אידיאולוגיה ומשנה סדורה לא רק בענייני כלכלה, גם בענייני הפוליטיקה.

ראובן ריבלין: הואיל ואני התחלפתי, אני נותן לך דקה לסיים.

ג'מאל זחאלקה: גם בענייני פוליטיקה.

ג'מאל זחאלקה: הוא חושב שיש לנהל את הסכסוך, לא לפתור אותו.

אורית זוארץ: הוא חושב?

ג'מאל זחאלקה: הוא חושב, כן.

רוני בר-און: מי חושב?

ג'מאל זחאלקה: רק הצרה שהוא חושב.

ג'מאל זחאלקה: הצרה שלנו לא שהוא מזגזג – לא, שהוא אדם מסוכן.

ג'מאל זחאלקה: הוא לא רוצה פתרון, הוא מציע אפס, והוא מכיר מה זה אפס.

ג'מאל זחאלקה: מהיחידים בכנסת שיודע מי המציא את האפס, דרך אגב.

ג'מאל זחאלקה: ולכן, המבחן שדיברתי עליו הוא מבחן אמיתי.

ג'מאל זחאלקה: אם אכן הוא היה מדבר על שתי מדינות ברצינות, הקואליציה היתה מתפרקת.

ג'מאל זחאלקה: הוא יכול לעשות.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהוא יכול לעשות מהלך.

ג'מאל זחאלקה: אבל הוא לא רוצה לעשות את המהלך הזה.

ג'מאל זחאלקה: עוד יותר היות שהוא מתעניין מאוד בכלכלה, הוא גם מחזיק בדעה המסוכנת שאפשר שהכלכלה תפרח גם בצל הכיבוש.

ג'מאל זחאלקה: בכנס קיסריה הוא אמר: אין קשר בין כלכלה לכיבוש.

ראובן ריבלין: תודה.

ג'מאל זחאלקה: לכן, מדובר במישהו שמקרב מלחמה, ולא מקדם שלום.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: נתתי לך דקה שלמה יותר.

ראובן ריבלין: תודה רבה, אני מאוד מודה לך.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, הייתי כועס מאוד אם היה מישהו בציבור בישראל, כשהייתי אומר: חברת הכנסת זוארץ, היה אומר: מי זאת חברת הכנסת זוארץ?

ראובן ריבלין: מה, היא מסוגלת לדבר?

ראובן ריבלין: היא מסוגלת לחשוב?

ראובן ריבלין: הייתי מאוד נעלב בשבילך.

ראובן ריבלין: יכול לומר: חברת הכנסת זוארץ חברת כנסת טובה, חברת כנסת רעה, הדעות שלה טובות, הדעות שלה רעות, היא מוצאת חן בעיני, היא לא מוצאת חן בעיני.

ראובן ריבלין: זה דבר שאנחנו חייבים לספוג אותו.

ראובן ריבלין: אבל כאשר יאמר לי מישהו: חברת הכנסת זוארץ, מה אתה עושה צחוק?

ראובן ריבלין: רע מאוד.

ראובן ריבלין: קשה, קשה.

גלעד ארדן: – – –

ראובן ריבלין: עכשיו באספקלריה זאת, תחשבי על מה שאמרת לפני דקה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת יואל חסון, ואני דורש מכם לא לקרוא לו קריאות ביניים.

אורית זוארץ: לא נפריע לך, יואל.

ראובן ריבלין: לא להפריע לו.

קריאה: למה?

קריאה: הוא מורם מעם?

ראובן ריבלין: אם אחד היה קורא ליואל 10% ממה שהוא קורא, הוא היה – – –

ג'מאל זחאלקה: לא, אני לא חושב שהוא מורם מעם.

ראובן ריבלין: לא, הוא לא מורם מעם.

ראובן ריבלין: אבל, תשמע, כל אחד – – –

ג'מאל זחאלקה: הוא חסון, לא חסין.

ראובן ריבלין: בבקשה, שבע דקות עומדות לרשותך.

רוני בר-און: חסן, הוא חסן.

קריאה: חסן, חסין.

יואל חסון: אתם רוצים לדון בזה עוד?

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, שרי הממשלה, חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, אני בא ושואל אותך, מה יש לך?

יואל חסון: מה הקטע שלך עם הכסף, עם כספי הציבור שלנו?

יואל חסון: אין לך אליו כבוד?

יואל חסון: אדוני ראש הממשלה, אין לך כבוד לכסף, לכסף של אזרחי מדינת ישראל?

רוני בר-און: תן לו זמן לענות.

יואל חסון: חבר הכנסת גלעד ארדן מעסיק אותו, אז קשה.

יואל חסון: השר ארדן מעסיק אותו, אז אני – – –

רוני בר-און: זה טכניקה רגילה.

יואל חסון: זה טכניקה רגילה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, אני לא אתן לו עוד שנייה על קריאות הביניים שלך.

יואל חסון: אני מתאר לי, אדוני יושב-ראש הכנסת, כדאי לדעת את זה – בכנסת, אני מתאר לי שחוץ מתורנות ישיבה של שרים במליאת הכנסת, יש גם תורנות להסיח את דעתו של ראש הממשלה כאשר חברי הכנסת של האופוזיציה נואמים.

יואל חסון: יש תורנות כזאת במזכירות הממשלה.

מירי רגב: – – –

יואל חסון: זה דבר חדש, דבר חדש בממשלת נתניהו.

יואל חסון: אולי נלמד את זה בממשלת קדימה שתבוא בקרוב – אולי.

קריאה: עד שהיא תבוא.

זאב אלקין: יש ראשי מפלגות – – –

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלקין, אנחנו רוצים, היה לנו לילה לא – – –

יואל חסון: חבר הכנסת אלקין.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, הבטחת לי בלי קריאות ביניים.

ראובן ריבלין: אני רוצה להגן עליו כפי שהוא מקפיד בכבודם של חברים מהליכוד שמדברים, או – – –

אורית זוארץ: יואל, הזמן.

אורית זוארץ: זה לא אנחנו מפריעים.

יואל חסון: אדוני, הזמן.

יואל חסון: רק תשים לב לזמן.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: הזמן, הזמן.

ראובן ריבלין: הזמן שאתם תפסיקו לדבר, אני אתן לו זמן.

ראובן ריבלין: הלאה, בבקשה.

יואל חסון: אדוני ראש הממשלה, אין לך כבוד לכסף – הנה, גלעד ארדן עזב אותך, אדוני ראש הממשלה.

גלעד ארדן: – – –

אל תענה לו, אל תענה לו.

גלעד ארדן: – – –

השר ארדן, השר ארדן, אתה שר.

השר – – –

גלעד ארדן: וכשציפי לא רצתה – – –

השר ארדן אתה – אוקיי, אני עוצר את השעון.

אני עוצר את השעון.

דליה איציק: לא, לא.

דליה איציק: גלעד – – –

גלעד ארדן: – – –

אוקיי, רבותי.

השר ארדן, אתה רוצה להפריע?

– אין בעיה.

גלעד ארדן: אני רוצה להגיד שמי בחו"ל ששוהה 105 ימים בשנה או משהו כזה, או לא זוכר מה – – –

קריאות: – – –

יואל חסון: אין לי בעיה, אדוני השר ארדן.

יואל חסון: אני בקרוב אדבר אתך על ענייני מטוסים.

יואל חסון: אם אתם רוצים לדבר על מטוסים, נדבר גם על מטוסים.

או.

חבר הכנסת ארדן – – –

יואל חסון: אין בעיה, נדבר גם על מטוסים.

חבר הכנסת ארדן, בוא, השר ארדן – אני מתעקש לקרוא לך השר ארדן – שרים לא קוראים קריאות ביניים.

חבר הכנסת חסון, אני אוסיף לך את הדקה – – –

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

הנה, הוספה.

יואל חסון: תודה, אני מודה לך.

יואל חסון: אדוני ראש הממשלה, אין לך כבוד לכסף הציבורי?

יואל חסון: הרי אתה בכל דרך אפשרית, באמתלה של רפורמות ושל דברים ענקיים שאתה עושה לכלכלת ישראל – אגב, מי שקורא את מאמריך וספריך רואה שהם מנוגדים לחלוטין לתפיסותיך הבסיסיות, אבל אתה עושה אותם כי אתה מייצר לעצמך היום, אדוני ראש הממשלה, קופה קטנה.

יואל חסון: אבל זה קצת מעליב לקרוא לה קטנה; היא די גדולה, היא אפילו ענקית.

יואל חסון: קופה גדולה גדולה, שבה יהיו המון המון מזומנים שיוכלו להיות הדבק.

יואל חסון: הדבק של שותפיך הטבעיים.

יואל חסון: אבל אתה יודע, ראש הממשלה, אמרתי את זה גם היום בבוקר – אם היינו יודעים בוודאות שאתה הולך להשתמש בקופה הענקית הזאת, לדוגמה, להכרה בריבית על משכנתאות כהוצאה מוכרת – חבר הכנסת גלעד ארדן מכיר את הצעת החוק הזאת, העברנו אותה יחד בקדנציה הקודמת.

יואל חסון: העברנו אותה יחד בקדנציה הקודמת – הממשלה הזאת לא מסכימה להעביר אותה.

גלעד ארדן: איזה?

יואל חסון: הכרה בריבית על משכנתאות.

יואל חסון: אם היית לוקח את הקופה הזאת, ראש הממשלה, והיית בא בבשורה לזוגות הצעירים והיית אומר:

יואל חסון: על דירה ראשונה אני מכיר במס על ריבית במשכנתאות – קדימה לא היתה אומרת מלה.

רוני בר-און: אבל כיושב-ראש האופוזיציה הוא הצביע בעד ההצעה הזאת.

קריאה: אבל למה קדימה – – –

יואל חסון: כראש אופוזיציה הצביע בעד.

האם חבר הכנסת בר-און יהיה המקהלה שלך?

המקהלה והזמר?

הזמן הוא – – –

יואל חסון: אדוני, אני לא שולט בחבר הכנסת בר-און.

יואל חסון: אני לא שולט בחבר הכנסת בר-און, אתה יודע.

אתה רוצה שאני אשמור עליך מחבר הכנסת בר-און?

רוני בר-און: כן.

יואל חסון: תשמור עלי תמיד.

חבר הכנסת בר-און, עוד מלה אחת, ואדוני יראה איך אני שומר.

יואל חסון: אני אומר לך, אדוני ראש הממשלה, אם היית מייצר, לדוגמה, בקופה הענקית הזאת, שאתה מייצר לך עכשיו, היית אומר: אני אוזיל ב-50% תשלומי מסים על דירה ראשונה לזוגות צעירים – תאמין לי, בקדימה היינו נותנים לך להמשיך לישון בשקט היום בלילה.

יואל חסון: לא היינו מפריעים לך.

יואל חסון: אם היית, לדוגמה, מכיר או מוריד – אתה יודע מה?

יואל חסון: מה שאתה מדבר עליו כל הזמן – מוריד משמעותית את המסים, או עושה פיתוח אמיתי של תשתיות בכסף הזה, אני אומר לך, לא היינו אומרים מלה.

יואל חסון: אבל אתה לא עושה את הדברים האלה.

יואל חסון: אתה מייצר את קופת המזומנים הזאת כדי לייצר לך את הדבק של אותם שותפים טבעיים שסיפרת עליהם, שמכרת לציבור הישראלי שזה גוש אידיאולוגי ערכי שהולך ביחד, וכולם רואים היום שזה גוש אידיאולוגי ממוני.

יואל חסון: ממוני משמעותי, שהדבק שלו אלו שטרות ומעות וכספי ציבור, על חשבון מעמד הביניים.

יואל חסון: אתה בכלל, ראש הממשלה, אתה שעבדת מפלגה שלמה.

יואל חסון: דיברת על הצעירים שלך.

יואל חסון: דיברת קודם על הצעירים שלך, אלה שמגינים עליך ככה בצורה עיוורת.

יואל חסון: אתה מנעת מהם ועדיין מונע מהם לקדם את התוכניות שלהם לטובת צעירים.

יואל חסון: אלו שכינסו במערכת הבחירות האחרונה מסיבת עיתונאים גדולה, דיברו על התוכניות הגדולות – אתה לא נותן להם היום כסף לזה.

יואל חסון: אתה לוקח את הכסף שיש, ואתה נותן אותו למטרות אחרות.

יואל חסון: גם את הליכוד וגם את אנשיך אתה משאיר שבויים בידי השותפים הקואליציוניים שלך, שאגב אתה, אדוני ראש הממשלה – חשבתי: באמת, אדם, אין לי ספק, יש לי הערכה אליך; עשית דברים בחייך.

יואל חסון: חשבתי שכשתגיע לעמדת ראש הממשלה תגיד: זו העת שאני אבוא ואבצע את מה שאני מאמין בו.

יואל חסון: אבל אתה היום, אדוני ראש הממשלה, בעיקר מבצע את האג'נדות של אחרים, ובעיקר מבצע אג'נדות שאתה לא מאמין בהן, בעיקר מבצע אג'נדות של שותפיך הקואליציוניים ה"טבעיים" – –

יוחנן פלסנר: אבל עם איזה כסף?

יואל חסון: – – ומי משלם על זה?

יואל חסון: – מעמד הביניים משלם על זה; אותו מעמד ביניים שאתה כל כך היללת אותו ואמרת שאתה יכול לתת לו את הבשורה, כי הם נושאים ברוב הנטל.

יואל חסון: תמיד אמרת שהם נושאים ברוב הנטל.

יואל חסון: אדוני ראש הממשלה, אין ספק, בהתנהגותך זו אתה מוכיח שאתה אטום, שבוי בתוך תוכנית של הישרדות ותו לא.

יואל חסון: כולנו, בגלל האטימות הזאת, ובגלל אותה תחושת השבי, שבויים; שבויים בידי ראש ממשלה וממשלה שהולכת אחריו – לא בטוח בעיניים פקוחות, גם לא של המנהיג וגם לא של השותפים.

יואל חסון: ואנחנו, שוב, מנסים להגן בחירוף נפש על הרוב הדומם.

יואל חסון: אבל אתה – הישרדות, הישרדות, הישרדות.

יואל חסון: אז אני אומר לך, אדוני ראש הממשלה: אל תשים את ידיך על הכסף הציבורי הזה.

יואל חסון: אל תשים את הידיים על הכסף הציבורי הזה, כי אנחנו מבטיחים לך שאם אתה תשים את ידיך על הכסף הציבורי הזה, אנחנו נעיר אותך בכל שעה, בכל זמן, ולא משנה גם באיזו מיטה תהיה באותו רגע – גם אם מיטה בבית, גם אם מיטה בקיסריה, וגם אם מיטה מעופפת שעולה מיליון שקל ומעלה.

יואל חסון: לא משנה באיזו מיטה תהיה, אדוני ראש הממשלה, אנחנו לא ניתן לך לעשות מהכספים של מדינת ישראל כספים של "מונופול".

יואל חסון: זה לא הכסף שלך, אתה לא יכול לעשות בו מה שאתה רוצה.

יואל חסון: אדוני ראש הממשלה, עזרנו לך בעניין הזה, והכנו לך כסף "מונופול" – – –

לא, לא, לא.

יואל חסון: כסף "מונופול", אדוני – – –

חבר הכנסת – לסגור לו את הרמקול.

יואל חסון: – – – כסף "מונופול".

חבר הכנסת, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: בבקשה, זה הכסף שלך.

רבותי, להוריד – אני קורא לך לסדר.

יואל חסון: אדוני ראש הממשלה – – –

רד מהבמה.

להוריד אותו מהבמה.

יואל חסון: הכנו לך גם שטרות – – –

להוריד אותו מהבמה.

יואל חסון: הכנו לך גם שטרות – – –

להוריד אותו מהבמה, ואני מגיש נגדו – – –

יואל חסון: – – –

אני מגיש נגדך תלונה לוועדת האתיקה.

יואל חסון: – – –

אני מגיש נגדך – להוציא אותו מהאולם מייד.

מייד מהאולם.

קריאות: – – – (חבר הכנסת יואל חסון יוצא מאולם המליאה.

קריאות: )

חברי הכנסת, אין לעשות הפגנות בתוך – רבותי, אנא, רבותי.

אני מזמין את חבר הכנסת זאב אלקין.

לרשותך שבע דקות, ואחריו אני אזמין את ראש הממשלה.

זאב בנימין בגין: אני לא הבנתי, אדוני היושב-ראש, אני לא הבנתי בתחילת המושב את הודעת סיעת קדימה, שהיא תהיה אופוזיציה לוחמת במושב הזה.

זאב בנימין בגין: הבנו, הבנו.

קריאות: – – –

חבר הכנסת.

חברי הכנסת אלדד, גילאון.

קריאות: – – –

חברי הכנסת השרים.

חברי הכנסת השרים.

אתם לא תשברו, אתם לא תשברו את הכללים של הכנסת – –

יוחנן פלסנר: – – –

קריאות: – – –

מירי רגב: – – –

– – לא אתם, לא הם, לא אף אחד.

לא תשברו את כללי הכנסת.

לא תשברו – – –

קריאות: – – –

מירי רגב: – – –

יוחנן פלסנר: מה קרה, בסך הכול – – –

אם אתם רוצים, אם אתם רוצים, אתם רוצים – למדתי את הלקח.

בבקשה.

רבותי – – –

מירי רגב: – – – לא מתביישים.

חברת הכנסת רגב.

חברת הכנסת רגב, מספיק.

בבקשה.

יצחק כהן: איפה הגננת ציפי?

יצחק כהן: איפה?

יצחק כהן: איפה הגננת?

קריאות: – – –

השר כהן, למה?

למה?

למה?

יצחק כהן: – – – הגננת.

חבר הכנסת השר יצחק כהן, אתה רוצה שאני אקרא לך לסדר?

מירי רגב: – – –

רבותי, הסערה שפרצה היא על התנהגות חריגה ושבירת הכללים; אנחנו נדע לטפל בעניין זה.

בבקשה.

נדע לטפל בעניין זה.

קריאה: – – –

לא.

הדברים האלה – שוברים כלים בתוך המערכת.

והיא לא תהיה.

בבקשה, אדוני, חבר הכנסת אלקין, יושב-ראש הקואליציה.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש – – –

אתה אחרון הדוברים, אחריך עולה ראש הממשלה.

בבקשה.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

זאב אלקין: אני חייב להגיד שאנחנו כאן, באולם הזה, וגם במהלך השנה וחצי האחרונות, מתקדמים בצעדי ענק.

זאב אלקין: אם נאמר – ולא על-ידי, אלא על-ידי הפרשנים הפוליטיים – על כמה תעלולי אופוזיציה במושב הקודם שהם דומים לגן-ילדים, אני חושב שאת השלב של גן-ילדים היום עברנו, כן?

זאב אלקין: יכול להיות שהגענו למעון.

זאב אלקין: ובקצב הזה, חברי מסיעת קדימה – – –

דליה איציק: – – –

זאב אלקין: ובקצב הזה, חברי מסיעת קדימה, אנחנו נגיע רחוק.

אורית זוארץ: מערכת החינוך – – –

זאב אלקין: אבל כנראה – ואין מה לעשות, כשאין מה להגיד מבחינה אמיתית, אז כל מה שנשאר זה משחקי ילדים.

זאב אלקין: משחק הילדים שראינו עכשיו, אדוני היושב-ראש, זה משחק ילדים שברוך השם אף אחד לא משלם עבורו.

זאב אלקין: הוא רק, למעשה, פוגע בכבודו של הבית הזה.

אורית זוארץ: הציבור, הציבור משלם.

שלמה מולה: ראש הממשלה משלם כל יום.

זאב אלקין: משחק הילדים – – –

חבר הכנסת מולה.

זאב אלקין: משחק הילדים שכולנו היינו עדים לו הלילה, זה משחק ילדים שהוא קצת יותר רציני, כי הוא עלה קצת כסף למשלם המסים הישראלי.

זאב אלקין: אבל הוא שייך – – –

שלמה מולה: – – –

יוחנן פלסנר: – – –

חבר הכנסת מולה.

חבר הכנסת פלסנר – – –

אורית זוארץ: כל הכנסת זה משחק ילדים?

אורית זוארץ: כל הכנסת מיותרת?

יוחנן פלסנר: – – –

מה, אסור לו לומר מה דעתו?

רק לך מותר לומר מה דעתך?

קריאות: – – –

שלמה מולה: – – –

אורית זוארץ: כמו השרים המעופפים שלהם.

חבר הכנסת מולה, אני קורא לך.

בבקשה.

זאב אלקין: אבל מה זה קצת כסף של משלם המסים הישראלי כשמדובר בצורך להוכיח, כפי שאמר השר בגין – –

אורית זוארץ: מי כמוכם יודע.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, אני קורא לך.

זאב אלקין: – – שיש לנו אופוזיציה לוחמת?

זאב אלקין: אז זה שטויות.

זאב אלקין: מה זה פגיעה בתרגיל העורף כשצריך להוכיח שיש אופוזיציה לוחמת?

זאב אלקין: זה שטויות.

זאב אלקין: הכול בשביל משחק ילדים.

זאב אלקין: אבל בואו נסתכל לגופו של עניין.

זאב אלקין: וכשמסתכלים לגופו של עניין על הטענות שהשמיעו כאן חברינו מן האופוזיציה, אתה עומד ושואל את עצמך, האפשר לטעון דבר והיפוכו בו-זמנית, כשאתה מחבר כמה נאומים?

זאב אלקין: עמד כאן חבר הכנסת בוים והאשים את הממשלה שהיא לא עושה מספיק רפורמות.

זאב אלקין: הוא אמר את זה, כשבמשך יותר מחצי שנה משכנעים אותנו חברינו מסיעת קדימה שהממשלה הזאת משנה סדרי בראשית – איך אפשר לעשות את הרפורמות האלה; איך אפשר לעשות שינוי כל כך עמוק בקרקעות, משנים כאן סדרי בראשית, לכן אנחנו נילחם נגד זה; איך אפשר לעשות רפורמה כל כך מרחיקת לכת בתכנון ובנייה, ולכן אנחנו נילחם נגד זה; איך אפשר ללכת על תקציב דו-שנתי, ולכן אנחנו נילחם נגד זה.

זאב אלקין: אז אין רפורמות, אבל יחד עם זה מלחמה ברפורמות – –

אורית זוארץ: איך אפשר למכור את ישראל לבעלי ההון?

אורית זוארץ: אנחנו נילחם בזה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ.

זאב אלקין: – – בינתיים יש ויש.

זאב אלקין: אז כנראה אומרים על עצמם חברינו מסיעת קדימה, שכשהם נלחמים מלחמות חורמה, הם אוהבים להילחם בטחנות רוח, אחרת אני לא מבין את הטענה.

זאב אלקין: נטענה גם טענה שנייה, שהממשלה הזאת וראש הממשלה לא נותנים מספיק קרדיט למי שהיה לפניהם.

זאב אלקין: אני, כמי שהקשבתי להודעות ולאמירות של ראש הממשלה, דווקא שמעתי שם לא פעם ולא פעמיים לא מעט קרדיט למי שהיה לפנינו, כשיש על מה לשבח.

זאב אלקין: אלא מה, קשה מאוד לשבח שכשמישהו עשה א' ופתאום מצא את עצמו בחלק הזה של העולם הופך את דעותיו ב-180 מעלות וטוען ב'.

זאב אלקין: אז קשה מאוד לשבח, כי בסך הכול הוא מנסה להתנער ממעשה ידיו.

שלמה מולה: כמה פעמים זיגזג ראש הממשלה?

זאב אלקין: ונביא כמה דוגמאות, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: כמה פעמים זיגזג ראש הממשלה?

זאב אלקין: עמד כאן חבר הכנסת בוים ואמר אמת – אמר פעם ראשונה אמת, אגב.

זאב אלקין: לא שמעתי את זה מאנשי סיעת קדימה כשהיו כאן מלחמות גדולות על הרפורמה בקרקעות בקיץ.

זאב אלקין: הוא אמר: אנחנו התחלנו את זה; איפה הקרדיט שלנו?

זאב אלקין: אולמרט עוד עסק בזה, שטרית עוד עסק בזה.

זאב אלקין: זו אמת.

זאב אלקין: אמרנו את זה לכם כשעסקנו ברפורמת הקרקעות.

זאב אלקין: אתם התחלתם, זו אמת, אבל אז הייתם צריכים לחפש נושא לטפס על בריקדות.

זאב אלקין: דבר שהתחלתם ולא הצלחתם להשלים – אנחנו השלמנו, אבל כדי לטפס על בריקדות פתאום שכחתם שהייתם שם.

זאב אלקין: אז איך אפשר לתת קרדיט אם שכחתם שהייתם שם?

זאב אלקין: כך היה ברפורמת הקרקעות.

זאב אלקין: כך היה גם בנושא שהיה במרכז הדיון הלילה.

זאב אלקין: הרי זה לא סוד שהנוסחה וכל הגישה החדשה לחוק הפחתת הגירעון התחילו עוד בימי הממשלה הקודמת.

זאב אלקין: מכיר את זה היטב חבר הכנסת רוני בר-און, שאז, כשהוא היה שר האוצר, לא כל כך אהב את היוזמה של פרופסור מנואל טרכטנברג, שהיה יושב-ראש המועצה הלאומית לכלכלה.

זאב אלקין: אבל מה לעשות, זה התחיל שם.

זאב אלקין: זה התחיל שם, והתחילה הדרך הנכונה, ומגיע הקרדיט, והזכיר את זה שר האוצר היום כשדיבר כאן.

זאב אלקין: מגיע על זה קרדיט לפרופסור טרכטנברג.

רוני בר-און: זה נזרק לשולחן הזה, אתה לא מבין את זה?

אורית זוארץ: כל מה שתגיד מסולף.

זאב אלקין: אתה רצית לזרוק את זה מהשולחן שלכם, אבל היתה מחלוקת.

זאב אלקין: לא הספקתם לסיים את המחלוקת.

ראובן ריבלין: אני מבקש ממך, אם אתה מציין שם של חבר כנסת, אני לא אקרא לו לא לענות.

ראובן ריבלין: אתה קורא לו – הוא יענה לך.

רוני בר-און: לא היתה מחלוקת.

רוני בר-און: הוצעה הצעה, ההצעה נדחתה.

רוני בר-און: זה לא התחיל אצלנו – –

ראובן ריבלין: שימו לב.

ראובן ריבלין: אני קורא לכל חברי הכנסת שאינם נמצאים פה קדנציה שישית: כשאתם קוראים לחבר כנסת, הוא יענה לכם.

ראובן ריבלין: זו תהיה זכותו לענות.

רוני בר-און: – – אתה צריך להבין את זה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, זה שהוא קרא בשמך לא נותן לך את הזכות לומר עד סוף הנאום.

ראובן ריבלין: אמרת.

ראובן ריבלין: בבקשה.

זאב אלקין: כשהוצעה הנוסחה הזאת, מה הצלחתם לעשות?

זאב אלקין: הצלחתם להביא לכאן הסתייגויות שחבר לספסלים האלה, חבר הכנסת חיים אורון, אמר עליהן, ואני מצטט: אני מקווה שמי שכתב את זה מבין את מה שהוא כתב.

זאב אלקין: כנראה החתימו מישהו העוזרים הפרלמנטריים.

זאב אלקין: אז זה הציון שהוא נותן לכם.

דליה איציק: מה הציון שהוא נותן לכם?

זאב אלקין: כך נראה הניסיון של קדימה להפוך לאופוזיציה לוחמת.

זאב אלקין: אבל אני חושב שההסבר האמיתי למה שאנחנו עדים לו כאן, בבית הזה, להשתלחויות בחרדים מצד מפלגה שלפי העדויות – שמענו כאן

זאב אלקין: אנשי ש"ס ויהדות התורה – נתנה הרבה יותר מאשר כל אחד אחר; הם בוכים, הם באים אלי בטענות: תנו לנו חצי ממה שקיבלנו מקדימה.

זאב אלקין: אבל כמובן שוכחים את זה.

זאב אלקין: ההסבר הכי טוב, אדוני היושב-ראש, ובזה אני אסיים, לכל ההתנהלות הזאת של המפלגה ניתן על-ידי הפעילים שלה עצמם.

זאב אלקין: לא אני, אלא פעילי מפלגת קדימה המרכזיים שלחו מכתב לציפי לבני: למה אנחנו שוברים שמאלה?

זאב אלקין: לא אני, אלא אתר שרבים מכם דואגים לפרסם שם את הדברים, כותב את הדברים הבאים: לבני נראית שמאלנית.

זאב אלקין: היא, לבני, למדה לדבר שמאלנית, ולכן השמאלנים החליטו להפוך אותה לתקוותם הגדולה.

זאב אלקין: היא ההבטחה לאנשי השמאל להחזיר לשלטון מישהו מאתנו.

שלמה מולה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, אני שומע פה חברי כנסת מדברים על אישים בליכוד בחופשיות רבה.

ראובן ריבלין: מה קרה?

ראובן ריבלין: לוקחים פה – – –

שלמה מולה: "שמאל" זו לא מילת גנאי.

יוחנן פלסנר: מה זה, טוקבק?

זאב אלקין: שוב, אני חוזר ואומר, לא אני אמרתי את זה – –

ראובן ריבלין: אתם פתאום נזעקים.

זאב אלקין: – – אנשי מפלגת

זאב אלקין: כם אומרים לכם את זה בשבועות ובחודשים האחרונים: החלטתם לשבור שמאלה – –

אורית זוארץ: מה אנשי מפלגת

אורית זוארץ: כם אומרים על נתניהו, על המאחזים?

אורית זוארץ: תצטט את אנשי המאחזים.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, אם את מאוד רוצה, אני אקרא לך.

ראובן ריבלין: אין בעיה.

זאב אלקין: – – להפוך את קדימה למפלגה שמאלנית, כי זאת כנראה התקווה היחידה האחרונה שלכם לנסות ולקושש עוד מנדט אחד או שניים.

זאב אלקין: תמשיכו לקושש, כי בחלק הזה של האולם תשבו עוד שנים רבות.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, רבותי, ראש הממשלה, השרים, עד היום בקדנציה הזאת היו לנו בכנסת שתי אמהות שילדו בחברותן כחברות כנסת, והיום חבר הכנסת רוברט אילטוב הוליד בן, כאשר אשתו ילדה את בנו, בנו השני.

ראובן ריבלין: לא, לא, לא למחוא כפיים.

ראובן ריבלין: לא למחוא כפיים.

ראובן ריבלין: אנחנו מאחלים לו באמת מזל טוב.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, רבותי חברי הכנסת, נא לשבת.

ראובן ריבלין: נא לשבת.

ראובן ריבלין: השרים.

ראובן ריבלין: כרגע אנחנו עוברים לתשובת ראש הממשלה.

נסים זאב: אפשר אולי לשיר לכבודו איזה שיר?

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לתשובת ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את ראש הממשלה, בנימין נתניהו, לעלות ולהשיב לפי דרישת 40 חברי הכנסת לשמוע את עמדתו.

ראובן ריבלין: אני מציע שתפנו לסעיף 169 ותבינו שבנושא זה ראש הממשלה עונה לכם.

ראובן ריבלין: מי שיחליט להפריע לו, ללא היסוס מייד ייקרא לסדר.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת לבני לא נמצאת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אופיר אקוניס.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אופיר אקוניס, מי שיפריע לראש הממשלה, מייד ייקרא לסדר.

אופיר אקוניס: אני מחפש את חברת הכנסת לבני.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, אני קורא לך לסדר.

ראובן ריבלין: עדיין לא פעם ראשונה, אבל אני קורא לך לסדר.

ראובן ריבלין: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הדיון הזה נפתח בדברים של חבר הכנסת זאביק בוים, זאב בוים.

בנימין נתניהו: היתה ביקורת נוקבת בדבריו.

בנימין נתניהו: אני לא מסכים עם הביקורת הזאת, אבל יכולתי לכבד את העובדה שהיא היתה ביקורת מכבדת.

בנימין נתניהו: אני לא מתפלא, חבר הכנסת בוים הוא חבר כנסת מנוסה וגם היה שר בממשלות ישראל.

בנימין נתניהו: יש לו גם הדר – –

ראובן ריבלין: גם שם.

בנימין נתניהו: – – ורצינות, והוא מבטא את דבריו בדרך רצינית – –

יוחנן פלסנר: כולם יקבלו ציונים?

בנימין נתניהו: – – שאפשר להתייחס אליה.

בנימין נתניהו: אינני רוצה לומר שהגיל הוא התנאי לרצינות, יש גם יוצאים מן הכלל בעניין הזה.

בנימין נתניהו: אבל אין ספק שהיום ראינו שחלק מהאופוזיציה הולך ומצעיר ומגלה רעננות של נעורים ואף למטה מזה.

בנימין נתניהו: אני רוצה לתת לכמה מחברי הכנסת הצעירים עצה שאני קיבלתי כשהייתי גם כן חבר כנסת צעיר, צעיר למדי.

בנימין נתניהו: לפני שנכנסתי לחיים הפוליטיים אמר לי מישהו מבוגר: אתה רוצה להיכנס לפוליטיקה?

בנימין נתניהו: זו בחירה לא פשוטה, אבל אני נותן לך עצה אחת – – –

רוני בר-און: מה עם הצעירים פה שמפריעים לי לשמוע?

בנימין נתניהו: אתה שומר על רעננות אין-סופית.

בנימין נתניהו: העצה שאני נותן לך היא: אל תעסוק בהתקפות אישיות.

בנימין נתניהו: אל תעסוק בהתקפות לגופם של אנשים, דבר לגופם של דברים.

יוחנן פלסנר: מה עשית לרבין?

בנימין נתניהו: ואני חייב להגיד לכם, זולת מקרים בודדים – שאני חייב להגיד גם שאני מצטער עליהם, אבל אפשר לספור אותם על כף היד – אני, במהלך שנותי בחיים הפוליטיים, נמנע מלעסוק בהתקפות אישיות ומנסה להתרכז בעניין.

בנימין נתניהו: ואתם יודעים שזה נכון.

בנימין נתניהו: אבל אני רוצה גם לתת לכם הצעה תועלתנית, לא ערכית, זו ודאי הצעה ערכית אבל היא גם כדאית, למה?

בנימין נתניהו: כי בניסיון, בניבול פה או בהכפשות או בכל מיני תרגילים ילדותיים, נדמה שאתה משיג משהו, נדמה שאתה מקבל תשומת לב, יכול להיות שתקבל תשומת לב, אבל יש איזה תהליך שקורה, קודם כול בתוך הבית הזה, והבית הזה הוא חשוב, הרפוטציה, השם, הרושם שנוצר בבית הזה הוא חשוב, הוא מוקרן.

בנימין נתניהו: הרצינות והעומק זה לא דבר של מה בכך.

בנימין נתניהו: זה הולך ונצבר או הולך ואוזל.

יוחנן פלסנר: מה שעשית לרבין כיושב-ראש האופוזיציה – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר, אני קורא לך פעם ראשונה.

יוחנן פלסנר: הוא מדבר אלי, אני למדתי מהגדולים ביותר.

ראובן ריבלין: שמעתי, אני לא מציע לך להיכנס לפרשה.

בנימין נתניהו: מה שנתפס כאן כרצינות או כחוסר רצינות, כהדר או כבריונות, מה שנתפס כאן מוקרן גם לציבור, והציבור בסוף שופט את כולנו.

בנימין נתניהו: אני נותן לכם עצה, חברי הכנסת הצעירים, חלק מהם, אני אומר לכם שזה גם נכון, גם ערכי, ובסופו של דבר גם משתלם.

בנימין נתניהו: ודאי שזה חשוב למעמד של הכנסת ולמעמד של הפוליטיקה בכלל.

בנימין נתניהו: יש מספיק דברים ענייניים שאפשר להתווכח עליהם בצורה נוקבת, בצורה חדה, בצורה חריפה.

בנימין נתניהו: לא צריך לגלוש לדברים שאינם מכבדים את אומריהם או עושיהם.

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: היום זה היום שלא יעזור – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

אורית זוארץ: אפשר לקבל גיליון ציונים מש"ס?

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

שלמה מולה: מה זה הטפות המוסר האלה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, הדיון האחרון שבא בעקבות 40 חתימות של חברי הכנסת התקיים בתחילת חודש מרס, ואני קבעתי נוהג, קודם כול לדווח עניינית, לא על פרשנויות אבל לדווח על הצעדים העיקריים שעשתה הממשלה ועל ההתפתחויות העיקריות, וגם לתת צפי קדימה לקראת הדיון הבא.

בנימין נתניהו: הצעדים העיקריים, שאני אומר אותם בסיכום ובתמציתיות, שהממשלה החליטה עליהם, זה קודם כול חוק בנק ישראל, שאושר בכנסת; הוא עבר לאחר שהתעכב עשור.

בנימין נתניהו: אנחנו החלטנו על הקמתו של מכשול קרקעי בגבול מצרים, תקצבנו את זה ב-1.3 מיליארד שקל.

בנימין נתניהו: התחלנו בעבודות, בהנחת צינור הגז הטבעי לחיפה והקריות; זו החלטה שהתעכבה שלוש שנים.

בנימין נתניהו: התחלנו בבניית חדר המיון הממוגן בבית-חולים "ברזילי"; החלטה שהתעכבה שנתיים.

בנימין נתניהו: אישרנו ותקצבנו תוכנית להקמת 30 מרכזי מצוינות באוניברסיטאות כדי להחזיר מדענים ואקדמאים.

בנימין נתניהו: אישרנו ותקצבנו תוכנית להבאת 15,000 תושבים חוזרים לארץ מדי שנה, על-ידי מתן תמריצים בתעסוקה ובחינוך; ההשקעה היא בהיקף של 100 מיליון שקל לשנה.

בנימין נתניהו: הפחתנו תעריפי חשמל והחלטנו על סיוע בקבלת תרופות לניצולי השואה.

בנימין נתניהו: נתנו פתרונות דיור לקשישים במרכזי הקליטה של הסוכנות – 1,000 יחידות דיור בהשקעה של 50 מיליון שקל.

בנימין נתניהו: יש גם החלטות נוספות, אבל נדמה לי שהדבר החשוב, בנוסף לזה – אלה דברים עובדתיים, שאתם הרי מכירים אותם.

בנימין נתניהו: אבל שלושת האירועים העיקריים שהתרחשו מאז שנפגשנו נוגעים לתחום הבין-לאומי.

בנימין נתניהו: הראשון הוא תרגיל הונאה אירני שקוף, שמטרתו להסיח את דעת הקהל הבין-לאומית מהסנקציות במועצת הביטחון נגד אירן.

בנימין נתניהו: אנחנו יודעים שזאת הצעת סרק, משום שאירן עדיין משאירה בידיה מספיק אורניום כדי לייצר נשק גרעיני.

בנימין נתניהו: היא ממשיכה להעשיר את האורניום שבידיה ברמה גבוהה והיא שומרת לעצמה את הזכות, לפי ההצעה הזאת, לקחת את אותם קילוגרמים שהיא אמורה להעביר לטורקיה בחזרה לאירן בכל עת.

בנימין נתניהו: אני מברך על כך שארצות-הברית החליטה להתקדם בהעברת הסנקציות במועצת הביטחון.

בנימין נתניהו: אני חושב שמדובר בצעד שהוא חשוב מבחינה סמלית, אבל אני חושב שגם ברור לנו שלא הסנקציות האלה יעצרו את אירן.

בנימין נתניהו: סנקציות יותר אפקטיביות הן אלו שמוכנות עכשיו בקונגרס האמריקני, והסנקציות האלה, בין השאר, פוגעות במשק האנרגיה, ביבוא, ביצוא ובתחומים אחרים.

בנימין נתניהו: ארצות-הברית יכולה להוביל סנקציות מסוג זה גם מחוץ למועצת הביטחון וגם בתוספת לסנקציות שיינתנו במועצת הביטחון.

בנימין נתניהו: אין ביטחון שגם סנקציות תקיפות יותר יעצרו את אירן, אבל הן יבהירו שהקהילה הבין-לאומית נחושה למנוע את התחמשותה של אירן בנשק גרעיני.

בנימין נתניהו: האירוע השני שהתרחש, ההחלטה לצרף את ישראל ל-OECD, ואכן, בניגוד למה שנאמר – ציינתי בדברי ואני אעשה זאת גם היום, שזאת תוצאה של מאמץ משותף של ממשלות מתחלפות, של שרי אוצר, של נגידים וראשי ממשלה לאורך למעלה מעשור.

נחמן שי: ושרי חוץ.

בנימין נתניהו: גם שרי חוץ בוודאי, ורבים אחרים.

בנימין נתניהו: הנקודה העיקרית היא שההצטרפות הזאת מציינת את ההתקדמות של כלכלת ישראל וכמובן הישגים שהשגנו, אבל היא איננה פוטרת אותנו מהמשבר הנוכחי.

בנימין נתניהו: המשבר הזה פוקד דווקא מדינות בתוך ה-OECD, מדינות שלא עשו את אותם תיקונים – כן, את אותן רפורמות – ומדינות שלא הקפידו על הכלל הראשון, שיהיה תואם מסוים בין ההוצאות שלך להכנסות שלך.

בנימין נתניהו: כיוון שאירופה נפגעת, צריך להבין שיהיו לזה השלכות לגבינו, משום ששליש מהיצוא שלנו הוא לאירופה, ולכן חייב להיות אחד מהשניים: או שנתאים את עצמנו לשווקים אחרים, או שנגדיל את פלח השוק שלנו, של החברות הישראליות, בשווקים קיימים.

בנימין נתניהו: על מנת לעשות זאת, נצטרך לקצץ במכשולים ביורוקרטיים ולעשות דברים אחרים שיאפשרו את העלאת היצוא או את החלק שלנו בשוק העולמי.

בנימין נתניהו: משום שאחרת לא נוכל לפצות על התכווצות צפויה – אני לא רוצה להגיד כמה זמן היא תימשך – בשוק האירופי.

בנימין נתניהו: אני משוחח על כך עם שר האוצר ועם היועצים הכלכליים שלי, ואנחנו נביא במהלך החודשים הקרובים צעדים לממשלה, אולי, אם צריך, גם לכנסת, על מנת לענות על המכשול הזה.

בנימין נתניהו: אנחנו לא יכולים רק לקבל תופעות בין-לאומיות, לקרוא להן תופעות חיצוניות שאינן בשליטתנו.

בנימין נתניהו: זה נכון, הן אינן בשליטתנו, אנחנו חלק קטן מאוד מהכלכלה העולמית, אבל אנחנו משולים ליונק קטן אבל זריז – כך אנחנו צריכים להיות – ודינמי, שאם הוא רואה גל נוסף, אולי פחות גדול מהקודם, אבל גל נוסף שמגיע לחופנו, ידע לטפס במהירות במדרון, ואם אפשר גם להגיע לפסגות.

בנימין נתניהו: אבל הדבר הזה נתון בידינו, אנחנו צריכים לפעול כדי לצמצם את הנזק.

בנימין נתניהו: אני יודע, שר האוצר, שאתה מכין כמה וכמה דברים.

בנימין נתניהו: אנחנו כמובן נדון בזה וגם נצטרך לקבל החלטות שנציג בפניכם, אם לא במפגש הבא אז בוודאי במפגש שאחרי הבא.

בנימין נתניהו: הנושא השלישי שאנחנו עוסקים בו הוא כמובן תחילת שיחות הקרבה.

בנימין נתניהו: אני רוצה להבהיר שבשנה האחרונה עסקנו למעשה בתיאום ציפיות מן הצד הפלסטיני שניתן לקבוע לנו תנאים מוקדמים לפני תחילת השיחות.

בנימין נתניהו: העיקרון הראשון והחשוב ביותר, שאני שמח שארצות-הברית אימצה וגם הבהירה לרשות הפלסטינית, זה שאין תנאים מוקדמים.

בנימין נתניהו: נכנסים לשיחות, גם אם כל צד יש לו טענות לצד השני – לפלסטינים יש טענות כלפינו ולנו יש טענות כלפי הפלסטינים.

בנימין נתניהו: אבל הדבר הזה לא מהווה סיבה לאי-התדיינות; להיפך, זה מהווה סיבה כן להתדיין, לנסות לפתור את הבעיות.

בנימין נתניהו: אבל כאן בא העיקרון השני, והוא לא פחות חשוב.

בנימין נתניהו: העיקרון השני, שאנחנו וארצות-הברית מסכימים לגביו – ואני רוצה לקוות שגם הפלסטינים מבינים את זה – ששיחות הקרבה הן שלב מקדים, אם תרצו, מסדרון, ומסדרון קצר, לשיחות ישירות.

בנימין נתניהו: אי-אפשר, לדעתי, לפתור את הבעיות המורכבות בינינו לבין הפלסטינים בדיונים עקיפים.

בנימין נתניהו: זה לא מתקבל על הדעת שנחיה בשלום זה לצד זה אבל איננו יכולים להיכנס לחדר אחד ולדבר זה עם זה כשאנחנו נמצאים במרחק עשר דקות מירושלים לרמאללה.

בנימין נתניהו: לכן, שני העקרונות האלה – שאין תנאים מוקדמים וששיחות הקרבה אמורות להתקדם לשיחות ישירות שבהן ננסה להגיע לפתרון של הבעיות בינינו – אני חושב שאלו שני עקרונות חשובים מאוד, ויש לנו הסכמה חשובה עם ארצות-הברית בעניין הזה.

יוחנן פלסנר: ההקפאה תימשך?

בנימין נתניהו: שני דברים חשובים יצטרכו להיפתר כדי שנוכל להגיע להסכם.

בנימין נתניהו: אני לא מעמיד שום תנאי לכניסה לשיחות – אגב, לא עם הפלסטינים, לא עם סוריה ולא עם אף אחד אחר.

בנימין נתניהו: אנחנו איננו מעמידים תנאים.

בנימין נתניהו: אבל אנחנו כן אומרים מהם שני היסודות שהם חשובים על מנת שנוכל להגיע להסדרי שלום והסכם שלום של ממש בינינו לבין הפלסטינים.

בנימין נתניהו: הדבר הראשון הוא הכרה פלסטינית במדינת ישראל כמדינתו של העם היהודי.

בנימין נתניהו: אני חוזר ואומר את זה בכל הזדמנות ואני אומר את זה גם היום.

בנימין נתניהו: זה לא דבר שהוא מובן מאליו, לא דבר שהם הסכימו לו.

בנימין נתניהו: כשאנחנו מדברים על פתרון של שתי מדינות לשני עמים, אחד מן העמים הללו זה העם היהודי.

בנימין נתניהו: זה לא איזה עם ישראלי – זה העם היהודי.

בנימין נתניהו: אני אומר את הדברים הללו משום שמקופלת באמירה הזאת, בהכרה במדינת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי, הבנה שהפלסטינים מוכנים לשים קץ לשלילה של ההכרה במדינת היהודים בגבול כזה או אחר.

בנימין נתניהו: הם יודעים שבעיית הפליטים תיפתר בחוץ, הם צריכים לדעת ולהכיר בכך שבעיית הפליטים תיפתר מחוץ לגבולותיה של מדינת ישראל, הם צריכים להבין שלא תהיינה להם תביעות אירידנטיות ואחרות לגבי הגליל והנגב או חלק כלשהו של מדינת ישראל.

שלמה מולה: אבל מדינת ישראל קמה ב-48'.

ראובן ריבלין: הוא אומר דברים רציניים, כדאי גם לשמוע לפעמים.

בנימין נתניהו: הם צריכים להכיר בזה שיש סופיות לסכסוך, כלומר הקמת המדינה הפלסטינית אינה שלב בהמשך המאבק בישראל – זה לא שתקום מדינה פלסטינית ולא יהיה שלום ויימשך הסכסוך.

בנימין נתניהו: אני אינני אומר לכם דברים בעלמא, משום שזו תפיסה.

בנימין נתניהו: אני לא מדבר על ה"חמאס", אני לא מדבר על "חיזבאללה", אני מדבר על הרשות הפלסטינית שצריכה להכיר בסופיות הסכסוך.

בנימין נתניהו: יש פה מדינת לאום של העם היהודי, וכשם שאנחנו מתבקשים להכיר במדינה הפלסטינית כמדינת הלאום של הפלסטינים, כך הפלסטינים חייבים להכיר במדינת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי, עם מה שמשתמע מזה.

בנימין נתניהו: אלה לא דברים בעלמא.

בנימין נתניהו: אלה לא דברים שאנחנו זקוקים להם.

בנימין נתניהו: ההכרה שלנו, הלגיטימיות של מדינת היהודים, איננה נובעת מההכרה של הפלסטינים בנו, אבל השלום נובע מזה שההכרה הזאת צריכה לחלחל, קודם כול להיות מוצהרת וברורה כתנאי הכרחי – לא לתחילת השיחות אלא להשלמתן – ושמשם היא מחלחלת לתוך הציבור הפלסטיני ומתחילה להשפיע על ספרי הלימוד ועל הדרשות ועל האמירות.

בנימין נתניהו: אגב, זה קיים בחוגים מסוימים, זה לא נכון שהדבר איננו קיים, אבל זה לא מגיע לכלל ביטוי על-ידי ההנהגה הפוליטית ומשם לרדת כדבר שייתפס בכל חלקי הציבור הפלסטיני.

בנימין נתניהו: זה דבר שחשוב לאורך זמן לקיום השלום, כיוון שאין לנו ביטחון שגם אם הדבר ייאמר, הדבר ישתרש.

בנימין נתניהו: אנחנו לא יכולים לדעת.

בנימין נתניהו: לכן אנחנו צריכים להבטיח מרכיב נוסף בהסדר שלום, והמרכיב הזה הוא המרכיב של הסדרי ביטחון אמיתיים בשטח, על הקרקע.

בנימין נתניהו: אני אומר הסדרי ביטחון ולא הסכם, לא נייר.

בנימין נתניהו: ניירות קיבלנו.

בנימין נתניהו: קיבלנו לא אחד ולא שניים, במיוחד אחד.

בנימין נתניהו: קיבלנו נייר, עם גושפנקה בין-לאומית כזאת או אחרת, ואנחנו יכולים לראות מה יצא מהניירות ללא גיבוי מעשי בשטח.

בנימין נתניהו: אנחנו איננו יכולים להרשות לעצמנו שמה שקרה בלבנון עם "חיזבאללה" ומה שקרה בעזה לאחר צאתנו משם יתרחש פעם שלישית בשטחים שאנחנו אמורים, בהסכם כזה או אחר, בהיקף כזה או אחר, לצאת מהם.

בנימין נתניהו: אנחנו לא יכולים לקבל דבר כזה.

בנימין נתניהו: זו אינה בעיה תיאורטית, זו בעיה מעשית, והבעיה הזאת חייבת לקבל פתרון של הגנות מעשיות בשטח.

בנימין נתניהו: הפירוז חייב להיות פירוז אפקטיבי, והפירוז אינו מובטח רק מהאמירה, מהבל פה, ואפילו לא מדיו, אפילו לא מדפוס.

בנימין נתניהו: הוא מובטח מסידורים ברורים שיכולים להשתנות לאורך זמן, יכולים להיבחן לאורך זמן, אבל כל אחד יודע היום מה המשמעות של החזרה על אותם דפוסים, בין בהסכם ובין בלי הסכם, גם בלבנון, גם בעזה.

בנימין נתניהו: אסור שהדבר הזה יקרה פעם שלישית.

בנימין נתניהו: ובכן, אלה שני היסודות החשובים ביותר עם כניסתנו לשיחות הקרבה, ואני מקווה גם בהמשך, בקרוב, לשיחות ישירות, שאנחנו צריכים לעמוד עליהם.

בנימין נתניהו: ואני חושב שאנחנו צריכים לעמוד עליהם בהסכמה, לא לבטל אותם, לא להגיד לנו: זה מובן מאליו, זה איננו חשוב.

בנימין נתניהו: אומרים את הדברים האלה: אבל גם אנחנו אמרנו.

בנימין נתניהו: טוב מאוד, אם אמרתם, אדרבה, אבל תגידו עוד פעם, כי הם אינם דברים שמובנים מאליהם לגבי הפלסטינים ולגבי הקהילה הבין-לאומית, שאומרת: כל מה שצריך לעשות, ישראל צריכה לקום ולצאת.

בנימין נתניהו: זו התפיסה הבין-לאומית שמולה אנחנו צריכים להתמודד.

בנימין נתניהו: והמבחן של מדינאות, של מדיניות, של מדינאים, זה לא לקבל את ההכתבות של הצד השני שפוגעות באינטרסים שלך, אלא להיות מסוגל לעמוד על האינטרסים הללו כשזה לא פופולרי, לפעמים באי-הסכמה, אפילו באי-הסכמה של ידידים וידידים גדולים, ולשכנע.

בנימין נתניהו: והשכנוע קודם כול מתחיל מהשכנוע הפנימי.

בנימין נתניהו: והוא מתחיל מעוד דבר – מהאחדות הפנימית.

בנימין נתניהו: במידה שאנחנו מאוחדים סביב העקרונות הללו, אם אנחנו אכן מאוחדים סביבם, אז אדרבה, בואו נקרין את האחדות הזאת, בואו נקרין את ההסכמה הזאת.

בנימין נתניהו: ואני חושב שאני מדבר כאן – אני לא רוצה להגיד בשם כל הבית, אולי כן, למה לא? יש תקווה בלב אנוש, אבל בשם רוב הבית.

מגלי והבה: אולי אדוני יבהיר לנו את מצבנו הבין-לאומי – – –

ראובן ריבלין: הוא שמע.

בנימין נתניהו: ואני חושב שהדבר הזה בסופו של דבר – – –

מגלי והבה: – – –

ראובן ריבלין: הוא שמע, הוא לא חייב לענות.

בנימין נתניהו: בסופו של דבר, הדבר הזה ישרת את האינטרסים והשאיפות של כל אזרחי ישראל להשיג שלום שמושתת על הכרה, על ביטחון ועל התפייסות.

בנימין נתניהו: אם נעמוד על הדברים האלה, זה לא בלתי אפשרי.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, הכנסת הוכיחה היום אחר-הצהריים שלא צריך לא את כנס הרצלייה ולא את בר-אילן בשביל שראש הממשלה ייתן הצהרות מדיניות רציניות, בין שמסכימים אתו ובין שלא.

ראובן ריבלין: אני מזמין את ראשי הממשלה ואת כל השרים לומר את דברם בצורה – – –

נסים זאב: – – – ראש הממשלה – – –

ראובן ריבלין: – – – בכנסת ולא במוסדות חוץ-פרלמנטריים, כאשר מדברים לאומה.

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זאב, עכשיו הכנסת תוכיח פעם נוספת שהיא מסוגלת להקשיב לדברים של יושבת-ראש האופוזיציה, שגם הם נאמרים על-פי החוק כזכות – – –

חיים אורון: – – –

ציפי לבני: בגדר הזמנה?

ראובן ריבלין: בוודאי.

ראובן ריבלין: ואני מזמין את יושבת-ראש האופוזיציה לעלות ולומר את דברה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: גם יושבת-ראש האופוזיציה אינה מוגבלת בזמן.

ציפי לבני: כבוד יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, זה לא נעים לשמוע ביקורת.

ציפי לבני: זה התפקיד של האופוזיציה בחיים דמוקרטיים.

ציפי לבני: מתפקידה של האופוזיציה לחלק ציונים לראש ממשלה ולממשלה.

ציפי לבני: רק שיש לנו ראש ממשלה שעסוק בניסיון להפיל את האופוזיציה ולחלק לה ציונים.

ציפי לבני: זה לא אישי, אבל על כיסא ראש הממשלה יושב אדם, והאדם הזה שיושב היום על כיסא ראש הממשלה הוא האדם האחרון בבית הזה שיכול להשתמש על הדוכן הזה במלה "הדר".

ציפי לבני: ולהשתמש במלה "הדר" זה לא רק לעמוד בטון מכובד ולהזכיר את המלה.

ציפי לבני: ומכעיס אותך שמישהו לקח על הדוכן הזה והשתמש בכסף מזויף, או בדמוי כסף; הדר זה כל כך רחוק מלשלם כסף אמיתי, בחדרי חדרים, כדי להפיל ממשלה, ולקנות קולות, ולצרף עוד אנשים לממשלה, ולקנות מפלגה.

ציפי לבני: זה, אדוני ראש הממשלה, לא הדר.

אופיר אקוניס: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, אני קורא לך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, אני קורא לך.

אופיר אקוניס: היא תקרא – – –

ראובן ריבלין: אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

אופיר אקוניס: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

אופיר אקוניס: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

אורית זוארץ: זו פעם שלישית שאתה קורא לו לסדר.

קריאות: פעם שלישית.

ראובן ריבלין: אל תעזרו לי לנהל את הישיבה, כי אחרת כמה חברי כנסת פה לא היו נשארים באף ישיבה.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: רבותי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, בפעם הבאה שאתה מרים את קולך, אתה בחוץ.

ראובן ריבלין: אני מציע לך, כדי לא לשים בפני את המכשול הזה, לצאת, אם אתה לא יכול להחזיק.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ציפי לבני: ותפקידנו להביא לידיעת הציבור את כל מה שנעשה לפני, תוך כדי, אחרי הרכבת הממשלה; את אותה התנהלות של ראש ממשלה בישראל, שאין בינה לבין הדר ולא כלום, וכל הדברים שנאמרו עכשיו הם לגמרי לא דבר אישי, אבל הם נוגעים בך.

 משה (מוץ) מטלון: לא אישי, פרסונלי.

קריאות: לא שומעים.

ציפי לבני: יש טענה שהרמקול לא מספיק.

ציפי לבני: האם דברי אינם נשמעים – – –

ראובן ריבלין: נא להגביר את הרמקול.

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: נא להגביר את הרמקול.

ציפי לבני: עכשיו, ראש הממשלה, אם אתה רוצה – – –

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, אני לא יודע מה קרה לך.

ראובן ריבלין: מיכאלי ישב פה כל הלילה, לא אתה.

שלמה מולה: הוא קיבל אדרנלין – – –

ציפי לבני: ראש הממשלה, אם אתה רוצה להימנע מביקורת, הפתרון המוצע הוא פשוט לעשות את מה שנכון, ועל זה אני רוצה לדבר היום.

ציפי לבני: מדינת ישראל היא המדינה הדמוקרטית היחידה במזרח התיכון והמדינה היהודית היחידה בעולם, תפארת המעשה הציוני.

ציפי לבני: כמה פעמים כל אחד מאתנו כאן, בבית הזה, משתמש בכל שפה שהוא יודע, בעיקר מול ביקורת נוקבת בעולם, על מנת לחזק את מה שאנחנו.

ציפי לבני: המלים האלה, התוכן שלהן, זאת הגאווה של כל אזרח ישראלי, ובצדק.

ציפי לבני: אבל חוץ מלדקלם את המלים האלה – "מדינה יהודית", ו"דמוקרטית", ו"ציוני" – מה אתה עושה, ראש הממשלה, כדי לשמור על מדינת ישראל ככזאת?

ציפי לבני: אני לא מדברת על מה שאתה מוכן לשלם כדי לשבת על הכיסא הזה, אלא מה אתה מוכן לשלם – אולי גם ברמה פוליטית – כדי לשמור על מדינת ישראל ככזאת?

ציפי לבני: אנחנו נמצאים במסלול בעייתי, קשה, שעלול להוביל לכך – עלול, ואפשר לעצור אותו – שמדינת ישראל תאבד את הערכים האלה, כולם או חלקם.

ציפי לבני: זה לא התחיל עכשיו, למען ההגינות, אלה תהליכים שקורים.

ציפי לבני: ידן של ממשלות אחרות קצרה, או לא רצו; שיטת ממשל גרועה – שאתה רצית לשנות אותה, עד שהתחייבת לשותפים הטבעיים בממשלה לא לשנות, חס וחלילה, שיוכלו להמשיך ולקבל – הובילה לכך שבכל היבט שהוא, אם לא ייעשה מעשה, ובידינו הדבר, מדינת ישראל תאבד, או עלולה לאבד, את אותם ערכים שבהם אנחנו כל כך גאים ועליהם אנחנו נלחמים.

ציפי לבני: כי הקיום של המדינה הזאת זה לא רק מול האיומים מבחוץ, שעליהם אתה מדבר כל כך טוב, והם קיימים, אלא גם מול מה שקורה בפנים.

ציפי לבני: ואני מבקשת ממך היום: תסתכל גם פנימה.

ציפי לבני: תסתכל איך מדינת ישראל הופכת להיות לא חברה אחת, חברות שונות, שכל אחת מסתגרת בתוך עצמה, בלי מכנה משותף.

ציפי לבני: ומכנה משותף זה לא רק לקרוא לאופוזיציה: בואו תגידו אתנו את אותם דברים שהפלסטינים ישמעו.

ציפי לבני: בואו נדבר לבית פנימה, לא לבית הזה, לחברה הישראלית.

ציפי לבני: תסתכל על הנתונים שהוצגו כאן שבוע אחרי שבוע במהלך החודש האחרון: כ-50% מתלמידי כיתות א' היום שייכים לקבוצות באוכלוסייה שמסרבות ללמוד על המעשה הציוני, שלא ישתתפו בנטל החברתי, בנטל הביטחוני, שאחר כך לא ילכו – מסיבות כאלה ואחרות – או לא ישתתפו באותו נטל שנופל על מעמד הביניים ולא יצאו לעבוד.

נסים זאב: היא מתכוונת לערבים.

ציפי לבני: אנחנו נמצאים אחרי שבועות, אדוני ראש הממשלה – וחשובה לך המסורת – במקום לדבר על הגיור ההוא, תשאל מה קורה היום עם מישהו שרוצה להצטרף לעם היהודי; העולים שהגיעו הנה ודרכם חסומה והם לא יכולים לעשות את המעשה היהודי, הציוני, להצטרף לעם ישראל.

דני דנון: איפה הייתם לפני שנה וחצי?

ציפי לבני: האם נוח לך, ראש הממשלה, שנשים במדינת ישראל צריכות לנסוע בירכתי אוטובוס?

דני דנון: – – –

ראובן ריבלין: היא שמעה, היא שמעה.

ציפי לבני: אי-אפשר רק להתענג – אני חוזרת ואומרת, למען הסר ספק, ממשלות ישראל לדורותיהן חטאו, עכשיו אפשר לעשות תיקון.

נסים זאב: אוטובוס מפריע – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, מה קרה?

ציפי לבני: ואם לא נעשה את התיקון הזה – – –

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב – – –

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: אדוני, נא לצאת.

ראובן ריבלין: נא לצאת.

ראובן ריבלין: אני לא מוציא אותך, אני מבקש ממך לצאת לנוח.

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: אוקיי, אני חוזר בי.

ציפי לבני: עכשיו אני רוצה לומר עוד דבר מה.

ראובן ריבלין: לא, לא להפריע, חברים.

ציפי לבני: חשוב לומר את הדבר הבא: הדברים שאני מדברת עליהם אינם כדי להפנות כעס אל חלקים בחברה הישראלית.

ציפי לבני: אני מכבדת כל אחד ודרכו.

ציפי לבני: אני מכבדת את האמונות השונות שקיימות בחברה הישראלית ואת הדרך המיוחדת שבה חלקים בעם היהודי שומרים את המצוות או שומרים על היהדות.

ציפי לבני: אבל יש דבר-מה שנדרש לעשות כאן כדי שכל מה שסוכם בזמנו – הזרמים השונים בבתי-הספר – לא יהפוך להיות מה שנמצא היום על השולחן שלנו, בעוד כמה שנים, ש-80% לא ילמדו את החינוך הממלכתי הציבורי.

ציפי לבני: אי-אפשר רק להתענג על ההצטרפות ל-OECD, כי גם אתה יודע שכשמסתכלים על הנתונים – ואני לא עוסקת עכשיו בשאלה מי תרם למה, אבל כשמסתכלים על הנתונים, החלשים בתלמידים במדינת ישראל הם חלשים יותר מכל אותם תלמידים אחרים בני אומות העולם השייכים ל-OECD, ולמרבה הצער גם המצטיינים ביותר אצלנו חלשים יותר מהמצטיינים שם.

ציפי לבני: כן, וגם יש תהליך של חוסר לגיטימיות של הקיום של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית וציונית בעולם.

ציפי לבני: אנשים פוגשים אותי – חלק הצביעו לך, חלק הצביעו לקדימה, חלק למפלגות אחרות – והם שאלים אותי: תגידי, הוא עד כדי כך ציני?

ציפי לבני: הוא לא רואה מה שקורה כאן?

ציפי לבני: ואתה יודע, ראש הממשלה, אני אומרת להם שלא.

ציפי לבני: אני באמת חושבת – פעם הגדרת את עצמך כאזרח מודאג.

ציפי לבני: אני מוכנה לומר שאתה גם ראש ממשלה מודאג.

משה גפני: חלק מהאנשים שהצביעו לך פוגשים אותי – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גפני.

משה גפני: – – ואני מתבייש להגיד מה הם אומרים לי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גפני, כשאתה תעלה לכאן תוכל לספר את חוויותיך.

משה גפני: כל היום – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גפני.

דליה איציק: – – –

משה גפני: בסדר, לא נוליד ילדים – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גפני, אני קורא לך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גפני, אני עושה מה שאתה היית עושה כיושב-ראש ועדת הכספים.

ראובן ריבלין: לא יהיו יותר הפרעות.

ציפי לבני: אני יוצאת מתוך הנחה, ראש הממשלה, שאתה באמת ובתמים מודאג מהסכנות הביטחוניות האורבות לישראל, מאלה – –

משה גפני: – – –

זאב בוים: על ראש הגנב בוערת הכיפה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גפני.

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זאב, חבר הכנסת זאב, אתה צריך לצאת החוצה להירגע.

נסים זאב: הוא אומר שהוא מתחיל בגלל שאני הפסקתי.

ציפי לבני: – – שאינם מקבלים את קיומנו כאן, אבל אני בטוחה שגם אתה יודע שהביטחון הלאומי הוא גם החוסן הפנימי החברתי.

ציפי לבני: אני רוצה לשאול מה אתה עושה כדי לשנות את המתווה הבעייתי הזה, כשהמספרים נמצאים כאן.

אורית זוארץ: כלום.

ציפי לבני: אתה יודע, אתמול היינו בדיון אצלך ואמרת דבר שאני – – –

גלעד ארדן: המספרים היו גם אצלך – – –

ראובן ריבלין: השר ארדן.

ראובן ריבלין: השר ארדן, תשמע את דבריה, תכתוב מאמר בעיתון, או כשתעלה לדון בנושא שאתה תשתתף בו, בוודאי תסכים.

יוחנן פלסנר: אתה מתרגל לאופוזיציה מחדש?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר, אני מנסה להגן על יושבת-ראש האופוזיציה.

שלמה מולה: מה שבטוח – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, אני מנסה להגן על יושבת-ראש האופוזיציה.

שלמה מולה: רק רציתי להגיד לשר – – –

ראובן ריבלין: אתה לא רוצה שאני אגן?

ציפי לבני: אדוני ראש הממשלה, אתמול היינו בישיבה אצלך – לא, אל תדאג, אני לא הולכת חס וחלילה לדבר על הנושאים הסודיים שדיברת עליהם שם, אם כי הדברים שאמרת כאן על הדוכן היו פחות או יותר 50% מהדיון אמש.

ציפי לבני: אמרת דבר אחר, ואני מסכימה לו.

ציפי לבני: אמרת שתפקידה של מנהיגות הוא לא רק לזהות את מה שקורה ונמצא על השולחן אלא לזהות תהליכים, ושההיסטוריה שופטת כל אחד ואחד מאתנו ואת מנהיגי העולם לא רק על בסיס מה שקרה באותה נקודת זמן, אלא גם על בסיס היכולת שלהם לזהות תהליכים.

ציפי לבני: אז למען הסר ספק, אני שמה היום את התהליכים האלה על השולחן כפי שהם, אם עד עכשיו לא ראית אותם קורים.

ציפי לבני: אני רוצה לשאול היום איזו החלטה קיבלת אתה במהלך השנה וקצת שאתה ראש ממשלה כדי לעשות את מדינת ישראל מדינה טובה יותר – החלטה, לא ועדות, דרך אגב.

ציפי לבני: החלטה על ועדה – זה בסדר, קיבלתם הרבה כאלה, זה לא נחשב החלטה.

גלעד ארדן: – – –

ציפי לבני: לא, דרך אגב, החלטות כדי לשמר את הקואליציה.

ציפי לבני: החלטה כדי לעשות את המדינה הזאת טובה יותר, על בסיס ערכים – –

דני דנון: להשאיר את קדימה בחוץ.

ציפי לבני: – – שאני יודעת שאתה שותף להם – –

ראובן ריבלין: מדברים על נושאים מדיניים.

ראובן ריבלין: עזוב – – –

דני דנון: זה נושא מהותי – – –

ציפי לבני: – – של הקיום של מדינת ישראל כמדינה – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דנון, אתה לא יכול לקרוא קריאות ביניים.

דני דנון: למה?

ראובן ריבלין: כי אני לא מרשה, זה הכול.

ראובן ריבלין: פשוט מאוד.

ציפי לבני: חבר הכנסת דני דנון מפנה לנאום בר-אילן או משהו?

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: אני מייד הסברתי לו שהוא לא יכול לקרוא קריאת ביניים, כי אני לא מרשה.

אורית זוארץ: כנראה הוא לא מבין איפה יושב דני דנון – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, את לא מפריעה לי.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, אני מנסה ליצור פה – – –

נסים זאב: אני – – – והם צועקים.

ציפי לבני: אני לא מדברת כמובן על ההחלטות שנועדו לשמר את הקואליציה הזאת; הן קיימות, ובשפע.

ציפי לבני: הפקרות תקציבית.

ציפי לבני: דרך אגב, עכשיו יש איזה פטנט, איזו עטיפה של תקציב דו-שנתי, שערורייה כשלעצמה, שאין בה צורך כלכלי, שלא נכונה מבחינה כלכלית, אבל נועדה, עוד פעם, רק למנוע את המפגש שכל כך קשה לך עם הכנסת הזאת, את הצורך להסביר, את הצורך לתת לחברי הכנסת לפעול על-פי חובתם הפרלמנטרית.

ציפי לבני: והזכרת, ושיבחת – וגם אני מצטרפת לשבחים לנאומו של חבר הכנסת בוים, שאמר דבר נכון.

ציפי לבני: שר האוצר נתניהו לא היה נותן לראש הממשלה ביבי לעשות אז את מה שאתה עושה היום, אבל אז לשר האוצר נתניהו היה ראש ממשלה אחראי, מה שקשה מאוד להגיד על ההחלטות הכלכליות שאתם מקבלים, שכל כולן מין החלטות מקריות של ועדת שרים לחקיקה.

ציפי לבני: זאת אומרת, אין יעד, אין מטרה.

ציפי לבני: אני בחלק לא מבינה, אני רוצה להבין.

ציפי לבני: שמעתי אותך מדבר לפני הבחירות על זה שתיתן לחיילים משוחררים, לכל אחד – אולי נדמה לי רק ביחידות קרביות – שנת לימודים חינם.

ציפי לבני: הצענו כאן, הצבעתם נגד, אחר כך שמעתי שיש החלטה.

ציפי לבני: עד היום אני באמת שוברת את הראש למה נתניה כן ובאר-שבע לא.

ציפי לבני: זאת אומרת, הוצאנו את באר-שבע מהפריפריה, כבר לא נגב?

ציפי לבני: אבל אני לא רוצה לרדת להחלטות האלה, אלא אני רוצה לומר שאם הייתי באמת יודעת – ואם כולנו היינו יודעים, והדברים נאמרו כאן – שיש רצון לפרוץ את תקרת ההוצאה, והיום באמת הממשלה הזאת זה האיש השמן שכל כך דיברת עליו בזמנו, שיושב על כתפי מעמד הביניים בישראל, אבל הייתי מקבלת גם את כל זה אם הייתי יודעת שיש איזה סדר עדיפויות שנועד לשרת איזה חזון לטווח הארוך – אם הולכים לעסוק באמת בחינוך דיפרנציאלי מבחינה תקציבית, אם הולכים להשקיע במקומות הנכונים.

ציפי לבני: אתה יודע מה, אם אתה הולך, אם אתה משלם להחזיק קואליציה שתעשה מעשה מדיני גדול – אתה יודע מה, הייתי יכולה לקבל את זה.

ציפי לבני: אבל גם זה לא.

ציפי לבני: אתה מבין, מעשה מדיני גדול זה לא מס שפתיים.

ציפי לבני: אתמול בערב, בלילה, לדעתי לקראת אזור חצות בערך, היה כאן במליאה דיון מרתק.

ציפי לבני: דיבר מעל הדוכן חבר קואליציה, ישב שר מהקואליציה והיו עוד שני חברי אופוזיציה.

ציפי לבני: האחד אמר – דובר מה יקרה, נדמה לי שזה בי"ח בתשרי או 20 ומשהו בספטמבר, תאריך תום ההקפאה.

ציפי לבני: ואמר חבר מפלגתך: מה זאת אומרת?

ציפי לבני: הוא אמר שהוא ימשיך לבנות.

ציפי לבני: אמר השר בממשלה: הוא אמר, אבל הרי הוא לא יעשה.

ציפי לבני: אמר חבר אופוזיציה אחר: צריך לבדוק אם הוא אמר את זה לפני שהוא הבטיח משהו אחר לנשיא ארצות-הברית.

כרמל שאמה-הכהן: זה לא מה שאמרתי.

ציפי לבני: וסיכם את זה – זה לא מה שאתה אמרת על נשיא ארצות-הברית.

ציפי לבני: אתה אמרת: הוא אמר, אני מאמין לו.

ציפי לבני: היחידי.

כרמל שאמה-הכהן: לא, אמרתי שהוא הבטיח ואני מאמין לו.

ציפי לבני: נכון.

כרמל שאמה-הכהן: יש הבדל.

ראובן ריבלין: אפשר לבדוק את הפרוטוקול, זה בסדר.

ציפי לבני: חבר אופוזיציה אמר – לא, אתה היית היחידי, דרך אגב, שאמר: הוא אמר ואני מאמין לו.

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: עם כל הכבוד, חשוב מה אמר ראש הממשלה.

נסים זאב: מה זה משנה מה נאמר אתמול בלילה – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, אי-אפשר לעצור אותך היום.

נסים זאב: – – –

גלעד ארדן: – – –

ציפי לבני: הוא היה בסדר, ראש הממשלה.

ציפי לבני: היחידי.

ג'מאל זחאלקה: הוא נמצא פה, אפשר לשאול אותו.

ג'מאל זחאלקה: למה אנחנו מנחשים?

ציפי לבני: לא, העניין הוא – – –

ג'מאל זחאלקה: שיעמוד ויגיד מה שיש לו – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, אני רואה שאתה מאוד מודאג לגבי ההתנחלויות.

ראובן ריבלין: אל תדאג.

ראובן ריבלין: אל תדאג, אנחנו נבנה את ארץ-ישראל, זחאלקה, כולנו.

ג'מאל זחאלקה: מה אתה רוצה – – – מדינה דו-לאומית – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, אני לא דיברתי כרגע על הנושא של – – – אנחנו נבנה, תאמין לי.

ג'מאל זחאלקה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, מספיק.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, עכשיו אנחנו לא מפריעים.

ג'מאל זחאלקה: נעשה הסכם עכשיו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, אנחנו לא ביקשנו 40 חתימות כדי שאתה תביע את דעתך פה עכשיו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ציפי לבני: אני לא רוצה לצטט את הרביעי שהיה כאן מהאופוזיציה, שאמר מה צריך לבדוק כשראש ממשלת ישראל אומר בוקר טוב, אבל הבעיה היא שהקואליציה הזאת מורכבת מאנשים שכל אחד מהם בעצם בונה על זה שאתה מרמה את השני.

ציפי לבני: וזה מה שמחזיק כרגע את הקואליציה הנוכחית.

ציפי לבני: עכשיו, לו אדם היתה לו איזו השקפת עולם שהיה בא ובכנות פורס את משנתו, אז גם הדברים שלו באותה נקודת זמן היו נתפסים בחזון הכולל.

ציפי לבני: לא היה צריך לשער כל כך הרבה למה הוא מתכוון: האם הוא מתכוון באמת, האם זה בכאילו, לאיפה הוא רוצה להגיע?

ציפי לבני: רק כל זה כמובן לא קיים, אבל המבחן יהיה מבחן המציאות.

נסים זאב: הכי טוב לא לדעת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, בפעם הבאה שאתה קורא קריאת ביניים, אתה יוצא החוצה, זה הכול.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ציפי לבני: כן, תיכף, אני אשתדל להשלים את דברי.

ציפי לבני: אבל כל זה קורה בהיעדר חזון.

ציפי לבני: אנחנו בהחלט – בירכתי על פתיחת שיחות הקרבה, במגבלות שיש להן, אבל המבחן יהיה מבחן המעשים שלך, תוך כדי.

ציפי לבני: וזה נכון שהעולם היום, אמרת כאן עכשיו, שהעולם – אני לא יודעת אם השתמשת במונח "לא מאמין", אבל העולם לא מתגייס, נדמה לו שישראל לא צריכה לשמור על הביטחון, או ששתי מדינות לא במשמעות של פליטים בישראל.

ציפי לבני: אתה מבין, ראש הממשלה?

ציפי לבני: העולם לא מבין את המדיניות שלך.

ציפי לבני: העולם לא נגד ישראל.

ציפי לבני: ואני מאוד אשמח אם לא תיתן לאזרחי ישראל את התחושה שהעולם כולו נגדנו, כדי שאנשים לא יחשבו שאולי אנחנו, כחברה, לא בסדר.

ציפי לבני: החברה הישראלית מצוינת, בכפוף לאותם תיקונים שצריך לעשות.

ציפי לבני: העולם לא מבין את המדיניות שלך.

ציפי לבני: וכשאמרנו, בממשלה הקודמת, צורכי ביטחון, פירוז, לא רק שהפלסטינים הסכימו – העולם כולו תמך.

ציפי לבני: כשאני נסעתי – בתקופה שאתה אמרת רק "לא" – לנשיא ארצות-הברית, הקודם, נכון, ואמרתי: שתי מדינות – אם המשמעות היא שאחת היא מדינה יהודית והשנייה היא הפתרון השלם והמלא והקמתה היא סיום הסכסוך, והיא הפתרון המלא והשלם לעם הפלסטיני, קיבלנו את אותה אמירה ואת אותו מכתב שאומר שהקמת המדינה הפלסטינית היא הפתרון.

ציפי לבני: ומה שהשתנה זה לא הממשל שם.

ציפי לבני: השתנה שם הממשל.

ציפי לבני: בהתנהלות נכונה של ממשלה בישראל אפשר לגייס את העולם, כל העולם, לצרכים הבסיסיים של מדינת ישראל.

ציפי לבני: והצרכים הבסיסיים האלה הם דברים שבהתנהלות נכונה אפשר לגייס.

כרמל שאמה-הכהן: למה הוציאו נגדך צו מעצר?

כרמל שאמה-הכהן: אני יכול לשאול שאלה – – –

ראובן ריבלין: בסדר, בסדר.

ראובן ריבלין: אבל זו לא שעת שאלות ליושבת-ראש האופוזיציה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שאמה, זו לא שעת שאלות, אתה לא מבין?

ראובן ריבלין: אני לא מרשה לך.

ראובן ריבלין: כשתהיה שעת שאלות ליושבת-ראש אופוזיציה – – –

כרמל שאמה-הכהן: זו שאלה קצרה.

ראובן ריבלין: אני אשאל אותה בסוף, כשהיא תסיים, אם היא רוצה לענות.

גלעד ארדן: היא צודקת – – –

ראובן ריבלין: השר ארדן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שאמה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ארדן.

ראובן ריבלין: יש לי דוגמה טובה, חבר הכנסת שאמה, איך מתנהגים עם חברי כנסת שלא שומעים מה היושב-ראש אומר.

ציפי לבני: וכשנכנסנו לחדר המשא-ומתן – שהופסק וניתן להמשיכו מהמקום שבו הוא הופסק – ידעו כולם שנעמוד על האינטרסים החיוניים של מדינת ישראל, אבל הם גם ידעו – – –

אופיר אקוניס: מה נשאר – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, אולי אתה לא זוכר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, אתה שואל?

ראובן ריבלין: אתה שואל את השאלה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, אל תקרא עוד קריאה, אל תעמיד אותי במבחן.

ראובן ריבלין: רבותי, אני מבקש מכם.

ציפי לבני: אתה יודע, ראש הממשלה, סיומו של הסכסוך יהיה כמובן בהסדר שבו יובהר ששתי מדינות לאום – כל אחת נותנת פתרון שלם ומלא לבני עמה.

ציפי לבני: אני שומעת שאתה דורש מהפלסטינים, וזה דבר שהוא אפשרי בהתנהלות נכונה – – –

יריב לוין: – – –

ציפי לבני: אני שומעת שאתה דורש מהפלסטינים להגיד: מדינה יהודית; וזה בסדר, זה חשוב.

ציפי לבני: אבל מה אתה עושה כדי שמדינת ישראל תישאר מדינה יהודית, במובן הלאומי של המלה?

ציפי לבני: וכדי שמדינת ישראל תישאר מדינה יהודית, ודמוקרטית וציונית, צריך לקבל שתי הכרעות, אמיתיות, לא פשוטות, אולי עם תשלום פוליטי מסוים.

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זאב.

ציפי לבני: האחת היא באמת לקבל את ההכרעות הנדרשות לסיים את הסכסוך, ונכון שזה תלוי גם בפלסטינים, אבל זה תלוי גם בך.

ציפי לבני: והחלק השני מתייחס למה שיקרה כאן, בפנים: האם אתה מוכן ללכת במשותף לטיפול שורש אמיתי, גם להכרעה שנדרשת כדי להגיע להסדר שלום, וגם הכרעה פנימית שעוסקת בקיום של מדינת ישראל כמדינה יהודית במובן הלאומי, מדינה שהחינוך הציבורי בה הוא אחיד, מדינה שבכל בתי-הספר לומדים אזרחות וגם את מקצועות הליבה הנוספים, מדינה שבה כל אחד תורם לחברה ולא אותה קבוצה שהולכת ומצטמצמת והנטל נופל עליה; מדינה שבה עבודה, כל עבודה, מכבדת את בעליה ואנשים יוצאים לעבוד.

ציפי לבני: שום דבר מאלה לא מנוגד לאידיאולוגיה של הליכוד.

ציפי לבני: הליכוד פעם היה מפלגה שעל שמה – היום עדיין הלמ"דים שם: לאומית וליברלית.

ציפי לבני: מה אתה עושה בשביל זה?

ציפי לבני: מה זה העניין היהודי בעיניך אם לא העניין הלאומי של אותה מסורת שהיא לא תרגום שהוא רק ברמת מה יקרה פה לגיור, מי יוכל להתחתן, איפה יישאו נשים, איך יהיו הרחובות.

ציפי לבני: בוא נקבע את זה אנחנו, בשביל הילדים שלנו, של כולנו.

ציפי לבני: כי זה חשוב לנו לא פחות ממה שזה חשוב לכל אחד אחר במדינה הזאת.

ציפי לבני: והיעדר החלטה יוביל לזה שנאבד את זה.

ציפי לבני: אבל עכשיו, הלמ"דים היחידים שהליכוד מחזיק בהם זה לשרוד, לשלם, לשלוט, לא לעשות כלום.

ציפי לבני: אדוני ראש הממשלה, באמת, אתה יודע, הנאום הזה לא נועד לבקר, או רק לבקר.

ציפי לבני: הוא נועד להעיר אותך לקבל החלטות, שהן החלטות שקדימה מוכנה להיות שותפה להן.

ציפי לבני: אבל זה לא יכול להיעשות עם ממשלה שכל כולה היא לא לעשות כלום.

ראובן ריבלין: תודה רבה, רבותי.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה ליושבת-ראש האופוזיציה ולחברי הכנסת, ברובם, על כך שהצליחו להחזיק מעמד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שאמה, אני לא שוכח שביקשת לשאול את יושבת-ראש האופוזיציה שאלה, אבל היא כבר ירדה מהבמה.

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: לא, אין לך שאלה.

ראובן ריבלין: שאלת כבר מספיק שאלות.

ראובן ריבלין: עכשיו אני אומר לך מה לעשות, ולא תצטרך לשאול.

רוני בר-און: כמה פעמים זה קריאה ראשונה?

ראובן ריבלין: תעביר לי שאילתא, אני אענה לך.

ראובן ריבלין: תשאל את חבר הכנסת בר-און, הוא יסביר לך כמה פעמים צריך לקרוא לסדר עד שמוציאים.

ראובן ריבלין: בבקשה, חברי הכנסת, אנחנו עכשיו מצביעים על הודעת ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: מי שמצביע בעד – מאמץ את הודעת ראש הממשלה; מי שמצביע נגד – מצביע נגד הודעת ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: אני עובר להצבעה.

ראובן ריבלין: בהתאם לסעיף 169 החדש, מה שהיה פעם סעיף 42(א), אני מצביע על נושא הדיון – הודעת ראש הממשלה בהתאם לדרישת 40 חברי כנסת הדורשים להגדיר את הממשלה כמייצגת את האינטרסים של חברי קואליציה במקום לשרת את האינטרסים של תושבי המדינה.

ראובן ריבלין: הצבעה על הודעת ראש הממשלה במענה ל-40 חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: מי בעד ההודעה?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הודעת ראש הממשלה – 41 נגד – 26 נמנעים – אין הודעת ראש הממשלה נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד – 41, נגד – 26, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהכנסת אימצה את הודעת ראש הממשלה.

גלעד ארדן: זה דיון של 40 חתימות, אבל רק – – –

גלעד ארדן: הקשר בין שימוש בטלפון סלולרי לסרטן

ראובן ריבלין: הנושא הבא: הצעה דחופה לסדר-היום בנושא: הקשר בין שימוש בטלפון סלולרי לסרטן – הצעות שמספרן 3179, 3189, 3203, 3225 ו-3226.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת אמנון כהן.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת חמד עמאר, אחריו – חבר הכנסת כרמל שאמה, ואחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יצחק כהן, אורי מקלב צריך לנאום פה.

ראובן ריבלין: האם אתה יכול עוד להישאר או שאתם הולכים להתפלל?

ראובן ריבלין: ישיב כבוד שר התקשורת.

אמנון כהן: כבוד אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השרים, ראש הממשלה, לאחרונה פרסם ארגון הבריאות העולמי מחקר שנערך ב-23 מדינות.

אמנון כהן: המחקר הראה ממצאים שלפיהם – כבוד שר התקשורת, אתה צריך להשיב לי, כן?

אמנון כהן: המחקר הראה ממצאים שלפיהם אנשים שהשתמשו בטלפונים סלולריים חלו בסוגים מסוימים של סרטן המוח.

אמנון כהן: המחקר אומר שב-23 מדינות, אז הייתי רוצה לדעת מה אנחנו עושים כמדינה, מה עושה שר התקשורת, מה עושה שר הבריאות בנושא הזה.

אמנון כהן: האם יש מחקר שהוא לא ממומן על-ידי חברות סלולריות, שיש להן אינטרסים מובהקים בנושא הזה?

אמנון כהן: שגוף רגולטורי כזה או אחר או גוף שאמון על בריאות הציבור יעשו את המחקר, אמיתי, פעם אחת ולתמיד: מה גורמות ההקרנות האלה כשאנחנו משתמשים במכשיר הסלולרי, אנחנו וילדינו.

אמנון כהן: יש היום יותר מכשירים מאשר התושבים שנמצאים במדינת ישראל.

אמנון כהן: זה אומר שלפחות לחלק מהאנשים יש לפחות שני מכשירים.

אמנון כהן: אין ספק שמכשיר סלולרי הוא מכשיר יעיל מבחינת עבודה, מבחינת שימוש בו, והיום אנחנו משתמשים בו גם כשעון מעורר, גם כיומן פגישות, גם כספר טלפונים, אלבום תמונות, קובצי וידיאו, מכשיר גלישה באינטרנט – למעשה יש לו כמעט הכול ותוכל באמת להיות אתו והוא ישרת אותך בכל התחומים: להיות בקשר עם המשפחה, בקשר עם הילדים, דבר שמשרת את הציבור הרחב.

אמנון כהן: אבל יחד עם זאת, אנחנו חייבים לבדוק אם יש סכנות שלמעשה גורמות בטווח הארוך נזק לגוף האדם או לגוף הילד, וכמה זמן אפשר להשתמש ברצף.

אמנון כהן: ואם כדי למנוע את הקרינה צריך לעשות כל מיני פעולות, אז על זה צריך לצאת להסברה לציבור הרחב.

אמנון כהן: ויש גם הנושא של אנטנות סלולריות.

אמנון כהן: למעשה, יש מחקרים שאומרים שככל שיוצבו יותר אנטנות תקטן הקרינה, ויש מחקרים שאומרים: יותר טוב להרחיק את האנטנות ושיהיו כמה שפחות.

אמנון כהן: לכן, מכיוון שמי שמממן את המחקרים האלה זה גופים סלולריים בעצמם, ומתגלגל שם המון כסף, אף פעם אתה לא יכול לדעת מה המחקר האובייקטיבי והטוב, על מנת שנדע להישמר מפני הסכנות.

אמנון כהן: אדוני שר התקשורת המוכשר, אני חושב שכגוף רגולטורי – וכשיצאת אני אמרתי שצריך לעשות איזה מחקר מעמיק, אולי בשיתוף משרד הבריאות, שהוא אמון על בריאות הציבור; שנעשה מחקר אובייקטיבי – לילדים, למבוגרים, לכל קשת האזרחים שמשתמשים במכשיר – לראות אם יש סכנות ממשיות או שזה מחקר שבא לרצות מישהו.

אמנון כהן: אבל אנחנו צריכים להיות אחראיים, ואם יש סכנות צריך לטפל בזה – להאיר את עיני הציבור, כדי שנדע שאנחנו לא עושים משהו שנבכה עליו אחר כך, בעוד כמה שנים.

אמנון כהן: אז אם לצד המכשיר שהוא כלי יעיל ונוח ומעולה וקשר והכול, יש הסכנות הבריאותיות, אולי זה לא שווה.

אמנון כהן: רציתי לדעת מה נענה, בעזרת השם.

אמנון כהן: צריך לבדוק את המחקר, האובייקטיבי, ולא מחקר שיממנו חברות סלולריות, אלא של גופים מקצועיים.

 משה (מוץ) מטלון: אתה יכול לענות במקומי?

אמנון כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

אמנון כהן: אני מקווה שאדוני השר – אני מבקש דיון במליאה, אבל אין לי בעיה אם נקיים דיון מעמיק, עם גופים מקצועיים, בשיתוף משרד הבריאות, ונמצא דרך לעשות מחקר אמיתי לטובת העניין.

דני דנון: אני מציע שנשמע את תשובת השר ואז נחליט.

דני דנון: השר המדובר הוא חבר מפלגתי.

דני דנון: אני יודע שהוא מדבר הרבה בפלאפון, אז הוא גם צריך להיות אזרח מודאג כמו כולנו.

דני דנון: חבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, הכותרות בעיתונים בשבועות האחרונים זעקו על כך שלמשתמשים כבדים בטלפון נייד סיכוי גבוה יותר, ב-40% לפחות, לפתח גידולים סרטניים במוח.

חמד עמאר: כך חשף לפני כשבוע מחקר בין-לאומי, המקיף ביותר שנערך עד כה על שימוש בטלפונים ניידים.

חמד עמאר: המחקר המדובר הוא המחקר המקיף והרציני ביותר שנערך עד כה.

חמד עמאר: הוא נמשך עשר שנים, בוצע ב-13 מדינות והקיף קרוב ל-12,000 איש ברחבי העולם.

חמד עמאר: תוצאות המחקר מעלות שאלות רבות וקשות בנושא של השימוש שלנו בטלפונים ניידים.

חמד עמאר: פעם נוספת אנחנו נדרשים לסוגיות כבדות משקל, שרבים מאתנו לא קיבלו עליהן תשובה מניחה את הדעת.

חמד עמאר: מה עדיף, ואולי אדוני השר יודע, יותר אנטנות או פחות אנטנות?

חמד עמאר: האם עדיף לגור בבניין שממוקמת עליו אנטנה או בסמוך לאותו בניין או הרחק ממנו?

חמד עמאר: לעתים אני חושש שהניסוי הגדול ביותר בנושא הקרינה הסלולרית והשפעותיו נערך ממש ברגעים אלו, ואנחנו שפני הניסיון שלו.

חמד עמאר: אני רק רוצה לקוות כי ממצאי המחקר של אותם החוקרים הם שגויים, אחרת מיליוני בני-אדם הולכים לשלם מחיר כבד בבריאותם ואף בחייהם על רצונם בקדמה ועל הריצה אחר טכנולוגיות חדשות ופיתוחים מהירים שלא נבדקו באופן מספק.

חמד עמאר: היום, כאשר מקנן בלבנו ספק באשר לבטיחות מוצרים אלו, אנו נדרשים לזהירות מרבית.

חמד עמאר: אני קורא לאזרחים לנקוט אמצעי זהירות פשוטים כמו דיבורית ואוזניות ולמזער את שיחותיהם בנייד.

חמד עמאר: כמו כן, אני רוצה לפנות לחברות הטלפונים הניידים, למשרדי הבריאות ואיכות הסביבה ולמשרד התקשורת: במצב שבו אנו נמצאים, במצב של אי-ודאות, יש להימנע בכל מחיר מהצבת אנטנות סלולריות בסביבות גני-ילדים ובתי-ספר, בסביבות בתי-אבות ומקומות ציבוריים.

חמד עמאר: אני לא יודע אם ננקטים צעדים כאלה; הוכח כי השפעתה של הקרינה הסלולרית עליהם היא הרסנית ביותר והיא עלולה להסב להם נזק בלתי הפיך.

חמד עמאר: אני מבקש כי חברות הסלולר, לא רק שיעמדו בתקנים הבין-לאומיים שנקבעו, אדוני השר, על-ידי ארגוני הבריאות הבין-לאומיים, אלא ידעו לקחת טווח בטיחות מקסימלי, שמחמיר יותר מכל מדינה אחרת במערב.

חמד עמאר: כאן מדובר בבריאות שלנו ושל ילדינו, ואני רוצה להיות בטוח שנוכל לומר שעשינו כל שביכולתנו.

חמד עמאר: לבסוף אני רוצה להזכיר לכולם וגם לשרים שנמצאים, שמחר, יום רביעי, ימלאו חמש שנים לאירוע החייל מג'די חלבי הנעדר.

חמד עמאר: המשפחה שלו מקיימת אירוע בשעה 19:30.

חמד עמאר: אני מוזמן לאירוע.

חמד עמאר: אני מקווה שנראה אותו בקרוב, ואני בטוח שהממשלה עושה ככל שביכולתה על מנת לתת לנו את המידע שכולם מחכים לו.

חמד עמאר: תודה.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת חמד עמאר.

דני דנון: הדובר הבא, חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אני לא יודע אם עוד פרלמנט בעולם – או לא בעולם, אלא מתוך 13 המדינות שם נעשה המחקר, וצריך לציין שישראל היתה אחת המדינות שבה נעשה המחקר – דן בזה.

אורי מקלב: אני לא בטוח.

אורי מקלב: אני נוטה להאמין שברובם ודאי שהם גם לא דנו בכך.

אורי מקלב: אבל אנחנו יודעים שבישראל זה אחרת, כי אם קוראים "משתמש כבד" למי שמשתמש 30 דקות ביום, אז אנחנו יודעים שאצלנו שימוש של 30 דקות ביום הוא אצל משתמשים שהם ממש חלשים, כאלה שלא מתחשבים בהם, שהם לא רציניים.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על כאלה שמשתמשים הרבה-הרבה יותר מ-30 דקות ביום.

אורי מקלב: הבעיה במחקרים האלה היא שיש פער גדול בין הכותרת של המחקר, אולי הכותרת שאנחנו אומרים עליה "הממצא העיקרי", לבין מה שאתה קורא בתוכן המחקר, פנימה.

אורי מקלב: אז אתה מגלה שבעצם זה נעשה לפני הרבה שנים וזה לקח הרבה שנים, כשהשימושים היו שימושים אחרים וההרגלים היו אחרים לגמרי.

אורי מקלב: כולנו יודעים שגם בארצות מתפתחות, גם בארצות-הברית, לפני לא הרבה שנים, גם בעלי עסקים גדולים מאוד, בעלי משרדים עם מאות עובדים, היו יכולים לנסוע שעה למנהטן, או שעה וחצי כל יום ברכב, בלי שהיה להם פלאפון, ולא קרה שום דבר, כשבישראל כמעט לכל פועל כבר היה פלאפון.

אורי מקלב: אנחנו נמצאים היום במדינה במצב שהאוזן השלישית והפה השני הם הפלאפון.

אורי מקלב: אני כבר לא מדבר על זה שאנחנו לא יכולים להגיד לציבור "תפסיקו", כי לרובנו יש לא אחד אלא שניים.

אורי מקלב: אבל כשאנחנו באים באמת לנתח את ההרגלים, אני חושב שאנחנו לא יכולים להסתמך על מחקרים שנעשים באירופה או במדינות אחרות.

אורי מקלב: אנחנו צריכים להסתמך על מחקרים שלנו.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שבדבר הזה יש הרבה דימויים והרבה אי-הסכמות או חילוקי דעות, והציבור עצמו מבולבל; הוא לא יודע מה יותר טוב.

אורי מקלב: כמו שאמר חבר הכנסת עמאר, הוא לא יודע אם אנטנה קרובה היא טובה או לא.

אורי מקלב: אני יודע, ממה שאני קראתי, שככל שיש יותר אנטנות כך הקרינה מועטה יותר, פחות חזקה.

אורי מקלב: אבל מה לעשות שאנשים מצד אחד מתנגדים להצבת אנטנות, ומצד שני רוצים לדבר בפלאפון ורוצים שתהיה להם קליטה בכל מקום, זמינה.

אורי מקלב: הבעיה היא שהאנשים במדינה, האזרחים, באמת לא יודעים.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שכשלא יודעים, בגלל הספק אנשים נוטים להשתמש, ולא מאמינים בכל המחקרים האלה, במיוחד כשאנחנו יודעים שיש מערערים עליהם, שהמחקרים האלה נעשים בצורה כזו ובצורה אחרת, שהם לא כוללים אנשים מתחת לגיל 30, שהם בדקו הרגלים של פעם, ושמי שלא משתמש בכלל לא החשיבו אותו, ולא הבדילו בין מי שמשתמש 30 דקות לבין מי שמשתמש שלוש שעות.

אורי מקלב: דבר אחד אני כן יכול להגיד, ואני אומר את זה לרגולטור ואני אומר את זה לשר: אם אנחנו רוצים להסתמך על החברות הסלולריות – אסור לנו להסתמך עליהן.

אורי מקלב: אם אנחנו מסתכלים איך הם מתנהלים בחלק הכלכלי ובחלק הקנייני, באיזו דורסנות, באיזו אגרסיביות, בחוסר אכפתיות, באיזה עושק, מול הלקוחות שלהם – מי אנחנו?

אורי מקלב: אנחנו יכולים להסתמך בנושא כזה, רפואי או של סיכון – אנחנו נוכל להסתמך עליהם?

אורי מקלב: ללא ספק, השיקול הכלכלי יגבר על הנושא הבריאותי.

אורי מקלב: לכן, הרגולטור צריך לקחת הרבה יותר אחריות כאן במדינה, מכיוון שיכול להיות שבנסיבות כאלה כן ישימו אנטנות ולא ישימו אנטנות, ויעדיפו לשים את זה על-יד מוסדות חינוך, מפני ששם אולי אף אחד לא צועק.

אורי מקלב: הרבה יותר חשוב לנו באמת לראות ולעקוב ולהיות אחראיים, כי אצלנו זה אחרת.

אורי מקלב: ההתנהגות שלנו אחרת, ובמיוחד ההתנהגות של מפעילי המכשירים הסלולריים.

אורי מקלב: לכן, האחריות היא באמת עלינו, ובמקרה זה עלינו לראות ולבדוק שכל מה שצריך לעשות ייעשה, ובקרוב ומהר.

אורי מקלב: תודה.

דני דנון: חבר הכנסת אורי מקלב, תודה רבה.

דני דנון: אחרון הדוברים, חבר הכנסת כרמל שאמה, סגן יושב-ראש הכנסת, בבקשה.

דני דנון: אחריו ישיב השר כחלון.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, הנושא שנמצא כרגע על סדר-יומה של המליאה כהצעה דחופה לסדר-היום הוא בעצם נושא שכולנו דנים בו מעת לעת לא רק בכנסת אלא גם בשיחות סלון וגם במהלך החיים הרגיל.

כרמל שאמה-הכהן: לכולנו לא ברור מהי השפעת הסלולר על בריאותנו, על בריאות ילדינו.

כרמל שאמה-הכהן: כשאנחנו לוקחים את זה עם הנתונים הנוספים, שהיום אין כמעט אדם שלא צמוד אליו לפחות מכשיר סלולרי אחד, ושהישראלים לא ממעטים ולא מקמצים בדיבור בסלולר, אז למסקנות כמו של המחקר שפורסם בשבוע שעבר ולדברים דומים יכולה להיות משמעות מרחיקת לכת.

כרמל שאמה-הכהן: נכון שכולנו חיים וכולנו נושמים וכרגע עוד לא קורה שום דבר מיוחד, אבל מדובר על השפעות לטווח הארוך, אדוני היושב-ראש, במיוחד כשמדובר בבריאות, מדובר במחלות קשות; במיוחד כשמדובר ברוב רובה של האוכלוסייה, כולל ילדים קטנים, שאנחנו נותנים להם להשתמש היום בטלפונים ואנחנו לא יודעים באמת מהי המשמעות.

כרמל שאמה-הכהן: גם אני באופן אישי לא יודע מה בדיוק זה עלול לעשות, עד כמה זה עלול לגרום נזק ובאיזה שיעור, ואם זה בכלל גורם נזק.

כרמל שאמה-הכהן: אני לא מומחה בתחום.

כרמל שאמה-הכהן: לא קראתי איזה מחקר שמבחינתי היה חד וחותך במאה אחוז ואמין במאה אחוז, ואני לא יודע מי הזמין אותו ומה הם המניעים.

כרמל שאמה-הכהן: לכן, אדוני השר, אני הייתי רוצה שמדינת ישראל, וזה אולי לא תפקיד רק של משרד התקשורת, אלא יחד עם משרד הבריאות ויחד עם המשרד להגנת הסביבה – להקים ועדת בדיקה או ועדת חקירה, איזה גוף חיצוני שיורכב מכל האלמנטים האלה, שיממן מחקר רציני רשמי שיוכל לתת לנו או לישון בשקט או להתחיל לפעול כדי להגן עלינו ועל ילדינו מהתופעה הזאת של נזק משימוש בסלולר, אם היה ואם קיים.

כרמל שאמה-הכהן: לדעתי זה הכיוון, כי זה יכול להיות, במידה, חוסר אחריות וחוסר אחריות שלא יהיה אפשר לתקן את הנזק בעתיד, אם נמשיך לדבר, ולדבר תרתי משמע – לדבר על הנושא הזה בלי לעשות כלום, ולהמשיך לדבר ולדבר בטלפונים הניידים – יום אחד עלול להיות מחיר יקר.

כרמל שאמה-הכהן: גם אם הסיכוי לכך נמוך, גם אם חלק מהאנשים מאמינים שזה לא גורם נזק, יש יותר מדי רחש ויותר מדי נתונים שמדליקים נורות אדומות ומצריכים מאתנו פעולה, ואפילו ראשית יוזמה לבדוק את הנושא הזה.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני השר, זו פנייתי אליך.

כרמל שאמה-הכהן: אני אשמח לשמוע את התייחסותך לעניין.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, תודה.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת כרמל שאמה.

דני דנון: ישיב על ההצעות לסדר-היום שר התקשורת, השר משה כחלון.

 משה (מוץ) מטלון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני ממלא-מקום ראש הממשלה, ראשית, אני מודה למציעים על העלאת הנושא.

 משה (מוץ) מטלון: אני חושב שהנושא הזה חשוב, שהנושא הזה מעניין ושהנושא הזה מעסיק כל אחד ואחת מאתנו ביום-יום, כי בסך הכול מדובר פה בבריאות הציבור, בבריאות ילדינו, הורינו ואחינו.

 משה (מוץ) מטלון: אין ספק שמדובר בנושא שהוא בדרגת חשיבות מאוד מאוד גבוהה.

 משה (מוץ) מטלון: רק לצורך האינפורמציה, חבר הכנסת שאמה אמר שאנחנו נמשיך לדבר.

 משה (מוץ) מטלון: אני רוצה להודיע לך שאנחנו מספר שלוש בעולם בדיבור בטלפון הסלולרי.

 משה (מוץ) מטלון: ראש הממשלה שואף שאנחנו נהיה ככה במתמטיקה, אבל בינתיים זה בסלולרי.

 משה (מוץ) מטלון: אולי נתקדם להישגים האלה גם בתחומים אחרים, אבל בינתיים בסלולרי אנחנו אחת המדינות הפטפטניות או הקשקשניות – בואו ונאמר: די בצמרת.

 משה (מוץ) מטלון: אבל אני אגע בנושא.

 משה (מוץ) מטלון: מובן שמתפרסמים מחקרים.

 משה (מוץ) מטלון: כל הדוברים לפני דיברו על אמינות המחקרים, ואנחנו יודעים שאף אחד לא נתן איזו תשובה ברורה וחותכת.

 משה (מוץ) מטלון: אני כרגע מדבר כאזרח מדינת ישראל, כי כשר התקשורת ההשפעה שלנו היא מאוד קטנה, כי יש פה שני משרדים שגם אתם דיברתם עליהם – הגנת הסביבה והבריאות – שהם ממונים על הקרינה למעשה.

 משה (מוץ) מטלון: אבל גם לנו יש חלק בזה, ואני אתייחס.

 משה (מוץ) מטלון: אנחנו מקבלים מחקרים ממחקרים שונים, ופה הנושא הזה מחולק לשניים: הדיבור בסלולר והקרבה לאנטנה, שחבר הכנסת עמאר דיבר עליה.

 משה (מוץ) מטלון: יש מחקרים שאומרים שככל שיש יותר אנטנות כך הקרינה יותר קטנה, כי פשוט זה עובר ממקום למקום ולא צריך לחצות – אני לא מומחה בזה, אבל גם ההיגיון אומר שככל שהתדר שהוא צריך לשלוח לאנטנה הבאה יותר קצר, דרושה לו פחות עוצמה.

 משה (מוץ) מטלון: אם אינני טועה, באום-אל-פחם יש שתי אנטנות: האחת בקצה הצפוני והאחת בקצה הדרומי, ובדקו שם קרינה.

 משה (מוץ) מטלון: ויש שם פי-30 או פי-40 מאשר באזורים שיש בהם אנטנות ברמת צפיפות גבוהה.

כרמל שאמה-הכהן: זה מטריד אותך?

 משה (מוץ) מטלון: זה מטריד אותי, כן.

 משה (מוץ) מטלון: ודאי שזה מטריד אותי.

 משה (מוץ) מטלון: כל אזרח במדינת ישראל שיכול להיפגע – זה מטריד אותי.

כרמל שאמה-הכהן: זה היה בהומור, זה היה בהומור.

 משה (מוץ) מטלון: בסדר.

 משה (מוץ) מטלון: ויש מחקרים אחרים, כמו שאמר חבר הכנסת עמאר – להרחיק מגן-ילדים, יותר אנטנות, פחות אנטנות.

 משה (מוץ) מטלון: למה רק מגן-ילדים, חבר הכנסת עמאר?

 משה (מוץ) מטלון: מה, אנחנו בגיל 50 צריכים למות?

 משה (מוץ) מטלון: גם מבוגרים, גם בני 50 צריכים להיות – – –

חמד עמאר: לפי כל המחקרים, ההשפעה על ילדים גדולה יותר.

חמד עמאר: בגלל זה אמרנו גני-ילדים.

 משה (מוץ) מטלון: אז מה?

 משה (מוץ) מטלון: להעביר אלינו?

 משה (מוץ) מטלון: אם זה מסוכן, צריך להעלים לגמרי.

 משה (מוץ) מטלון: ואם זה לא מסוכן, אז לא צריך להתייחס לזה.

קריאה: – – –

 משה (מוץ) מטלון: לא, אני אומר, אי-אפשר להתייחס לזה – להגן רק על גיל מסוים.

 משה (מוץ) מטלון: זה הרי לא נכון.

 משה (מוץ) מטלון: צריך – ופה אני מאמץ את הגישה של חבר הכנסת שאמה – לבדוק את זה פעם אחת ברצינות.

 משה (מוץ) מטלון: אני לא יודע, כי יכול להיות שמחקרים מהסוג הזה, דרוש להם המון זמן.

 משה (מוץ) מטלון: זה לא דבר שאתה יכול לבדוק בחודש, זה לא איזה מחקר אמפירי שאתה בודק 30 איש וזהו – הוא חולה או לא חולה, אם זה משפיע או מתחיל חלילה איזה תהליך אצלו בגוף.

 משה (מוץ) מטלון: שוב, אני לא מדען, ואני לא בקי – – –

כרמל שאמה-הכהן: אתה גם מדבר כבד.

קריאה: אדוני השר – – –

 משה (מוץ) מטלון: אני כן, אני מדבר הרבה בסלולר.

 משה (מוץ) מטלון: אני מדבר, אני צרכן גדול של סלולר, אבל זה כלי עבודה.

 משה (מוץ) מטלון: אין מה לעשות, זה כלי עבודה.

 משה (מוץ) מטלון: והדבר היפה, שמגיעים אלי למשרד הרבה ארגונים לדבר אתי על הסלולר, ובמקרה הטוב כל אחד מחזיק מכשיר אחד; יש כאלה שמגיעים עם שניים.

 משה (מוץ) מטלון: אז גם הם רוצים שתהיה קליטה, רוצים לדבר במכשירים, אדוני היושב-ראש, אבל הם לא רוצים אנטנות.

 משה (מוץ) מטלון: הם רוצים מדינה, רוצים כלכלה, בלי כלכלנים.

 משה (מוץ) מטלון: אפשר – אני לא פעם מציע להם – אנחנו יכולים לחסוך חיי אדם רבים למשל בתאונות דרכים, 300–400 איש.

 משה (מוץ) מטלון: נעצור את המכוניות, לא יהיו מכוניות, כמו בכיפור.

 משה (מוץ) מטלון: בכיפור לא מת אף אחד.

 משה (מוץ) מטלון: כולם קצת מתהפכים עם האופניים, אבל זהו, כי המכונות לא נוסעות.

 משה (מוץ) מטלון: אם המכוניות לא ייסעו גם לא ייהרגו אנשים.

 משה (מוץ) מטלון: אבל בכל זאת המצב לא דומה.

 משה (מוץ) מטלון: המצב לא דומה כי בתאונות דרכים, לצערי, זה מוכח שאנשים נהרגים.

 משה (מוץ) מטלון: פה אין שום הוכחה שיש פגיעה בבריאות הציבור.

 משה (מוץ) מטלון: כפי שאמרתי לגבי האנטנות – המרחק, נכון, לא נכון, אני לא יודע.

 משה (מוץ) מטלון: אני נוטה להאמין שכמה שיש יותר אנטנות הקרינה היא פחות חריפה, פחות קשה.

 משה (מוץ) מטלון: אבל אם מישהו יתווכח אתי, אני לא יודע להגן על העמדה הזאת.

 משה (מוץ) מטלון: הדבר הבא הוא החלק של משרד התקשורת בנושא הזה.

 משה (מוץ) מטלון: החלק שלנו – לנו יש say בנושא הצבת אנטנות רק בחלק הכלכלי של העניין, זאת אומרת, לא מבחינת קרינה.

 משה (מוץ) מטלון: קרינה זה המשרד להגנת הסביבה.

 משה (מוץ) מטלון: יש שם אדם שממונה על הקרינה, אדם מאוד מקצועי, שמכיר את העבודה, הוא מזהה סכנות.

 משה (מוץ) מטלון: הוא נותן את הרשיון, למעשה.

 משה (מוץ) מטלון: מי שנותן את הרשיון להצבת אנטנות זה המשרד להגנת הסביבה.

 משה (מוץ) מטלון: אנחנו שותפים, החלק שלנו הוא כלכלי.

 משה (מוץ) מטלון: אמרתי לא פעם ואני חוזר על זה כאן:

 משה (מוץ) מטלון: למרות שיש חשיבות כלכלית ולמרות שמדובר בחברות גדולות שיש להן חשיבות בכל התחומים – יש להן חשיבות בתחום המדע, והרפואה, והביטחון, והתרבות; חברות הסלולר הן חברות מאוד מאוד חשובות שגם מקדמות אותנו, שמזניקות אותנו קדימה – אם אני אדע או אשתכנע שיש איזו סכנה, אפילו מינימלית, לבריאות הציבור, אני התחייבתי ואני מתחייב פה פעם נוספת בפניכם לדחוק הצדה את כל השיקולים הכלכליים ולהעמיד את בריאות הציבור לפניהם.

 משה (מוץ) מטלון: בריאות הציבור מקבלת אצלי עדיפות הרבה יותר מכל ההתלבטויות הכלכליות.

 משה (מוץ) מטלון: באמת, הבעיה המרכזית היא שאנחנו לא יודעים מה קורה, ואנחנו כל בוקר מתעוררים לסקר חדש ולמחקר חדש.

 משה (מוץ) מטלון: ולכן, אין לי תשובה טובה עבורכם אם זה מזיק או לא מזיק.

 משה (מוץ) מטלון: אני יכול לקוות שזה לא מזיק.

 משה (מוץ) מטלון: אבל, שוב, אם יתבצע מחקר על-ידי משרד הבריאות, המשרד להגנת הסביבה או כל גוף אחר, אני הראשון שיאמץ אותו.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, אפשר לומר משפט?

דני דנון: אתה יכול לבקש במסגרת – – –

 משה (מוץ) מטלון: כן, תן לו, תן לו.

גאלב מג'אדלה: אפשר לומר משפט?

דני דנון: בבקשה.

גאלב מג'אדלה: כבוד השר, אני מתנצל שלא הייתי בתחילת דבריך.

גאלב מג'אדלה: בזמנו, כאשר כיהנתי בראשות ועדת הפנים, הצעתי לחברות הסלולר: אם הן מאמינות באופן מקצועי, וגם אמיתי, שהן לא מהוות סכנה לבריאות הציבור, והן מרוויחות מיליארדים – ואתה יודע כמה הן מרוויחות יותר טוב מכל אחד אחר – שיממנו מחקר אובייקטיבי, מקצועי, רציני, מהרווחים שלהן.

דני דנון: – – –

קריאות: – – –

 משה (מוץ) מטלון: מי יאמין להם?

 משה (מוץ) מטלון: חבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

 משה (מוץ) מטלון: מי יאמין להם?

 משה (מוץ) מטלון: הם מביאים לנו כל יום מחקר שזה לא מזיק.

גאלב מג'אדלה: תן לי לסיים.

 משה (מוץ) מטלון: בבקשה.

 משה (מוץ) מטלון: הם ישלמו את הכסף, ואנחנו נמנה את החוקרים.

גאלב מג'אדלה: הם יממנו ואתה תקים מערכת אובייקטיבית, מקצועית, ממלכתית, והיא תעשה את הבדיקה; לא הם יעשו לנו את הבדיקה.

גאלב מג'אדלה: אי-אפשר לשים את החתול שישמור על השמנת.

 משה (מוץ) מטלון: אני אמרתי בתחילת – – –

גאלב מג'אדלה: להיפך, אתה תקים, כמשרד ממשלתי, מערכת מקצועית אובייקטיבית ממלכתית, והיא תעשה את הבדיקה במימון שלהם.

 משה (מוץ) מטלון: אני אמרתי בתחילת דברי:

 משה (מוץ) מטלון: המשרד שלי – – –

גאלב מג'אדלה: לאורך זמן, לאורך זמן.

 משה (מוץ) מטלון: אה, אוקיי.

 משה (מוץ) מטלון: במשרד שלי אין לי כלים להתמודד עם זה.

 משה (מוץ) מטלון: משרד הבריאות צריך להתעסק בזה, יש שם מומחים; במשרד להגנת הסביבה יש מומחים לקרינה.

 משה (מוץ) מטלון: אמרתי לפני שהגעת: החלק שלנו בכל הסיפור הזה הוא החלק הכלכלי.

גאלב מג'אדלה: – – –

 משה (מוץ) מטלון: לא, החלק הכלכלי – אנחנו צריכים לייצר מצב שחברות התקשורת יעבדו ויתפקדו, אבל לא על חשבון בריאות הציבור.

 משה (מוץ) מטלון: אבל יש את משרד הבריאות ואת המשרד להגנת הסביבה, שהם מומחים בקרינה – – –

גאלב מג'אדלה: בהובלתך.

 משה (מוץ) מטלון: זה לא חשוב פה בהובלה של מי.

גאלב מג'אדלה: – – – מקצועית.

 משה (מוץ) מטלון: חבר הכנסת גאלב, הבט, אני מאמין שכל אדם בר-דעת במדינת ישראל, אכפת לו, חשובה לו בריאות הציבור, ואני לא מטיל, חלילה, ספק במשרד אחר.

 משה (מוץ) מטלון: לדעתי, גם משרד הבריאות וגם המשרד להגנת הסביבה וגם המשרד שאני עומד בראשו – אכפת לנו מבריאות הציבור, ואנו מוטרדים מהתופעה הזאת.

 משה (מוץ) מטלון: על כל פנים, אני כמובן תומך בכל מחקר שיהיה בעל אופי שאתה מתכוון אליו – ממלכתי, נטול אינטרסים, ללא משוא פנים, ענייני, ואני חושב שגם מדינת ישראל, עם תמ"ג של 800 מיליארד שקל בשנה, יכולה לממן את המחקר הזה.

 משה (מוץ) מטלון: בוא נאמר שאנחנו לא צריכים את המחקר, את הכסף או את התרומות של החברות הסלולריות לצורך העניין הזה.

 משה (מוץ) מטלון: לגופו של עניין, אדוני היושב-ראש, אני מוכן – חברי הכנסת, אני מניח שהם רוצים להעביר את זה לוועדה, נכון?

אורי מקלב: אם אתה מציע ועדה, אנחנו מסכימים.

 משה (מוץ) מטלון: חבר הכנסת, יש פה סדר.

 משה (מוץ) מטלון: אתה המציע ואני המשיב.

 משה (מוץ) מטלון: אז תגיד מה שאתה רוצה.

אורי מקלב: לא, אם אתה מציע ועדה – – –

כרמל שאמה-הכהן: לנו אסור להציע ועדה, אדוני השר.

 משה (מוץ) מטלון: אוקיי.

 משה (מוץ) מטלון: אתם מבקשים דיון במליאה.

 משה (מוץ) מטלון: עצם הבקשה שלכם זה דיון במליאה.

קריאה: נכון.

 משה (מוץ) מטלון: יפה.

 משה (מוץ) מטלון: כעת, אני מציע להעביר את זה דווקא לוועדה, ואני אגיד לכם מדוע: בגלל קוצר הזמן.

 משה (מוץ) מטלון: דיון במליאה יכול להיות בעוד שנה או שמונה חודשים.

 משה (מוץ) מטלון: יש הרבה נושאים ויש פגרות.

 משה (מוץ) מטלון: ועדה – זה יכול להיות במיידי, בעוד שבוע, שבועיים, נכון?

 משה (מוץ) מטלון: חבר הכנסת גאלב מג'אדלה היה יושב-ראש ועדת הפנים, הוא יודע.

גאלב מג'אדלה: ועדת הפנים והגנת הסביבה – חבר הכנסת אזולאי ישמח מאוד לקיים דיון על זה.

 משה (מוץ) מטלון: לכן אני חושב שכדאי להעביר את זה לוועדת הפנים והגנת הסביבה, כך שיוכל באמת להיות יותר – – –

כרמל שאמה-הכהן: יש ועדה משותפת לבריאות והגנת הסביבה, והיא אולי מתאימה.

קריאה: – – – לוועדת הכנסת.

קריאה: ועדת הכנסת תחליט.

 משה (מוץ) מטלון: אני תומך במה שאתם מבקשים.

 משה (מוץ) מטלון: הגנת הסביבה והבריאות?

דני דנון: בואו נתקדם כך: יש פה הצעה של השר – רק שנייה, בבקשה – להעביר את הנושא לדיון בוועדה.

דני דנון: אני מציע – – –

קריאה: – – –

דני דנון: הוא הציע, לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

דני דנון: נצביע על כך.

דני דנון: אם יהיו דעות סותרות – זה יעבור לוועדת הכנסת.

 משה (מוץ) מטלון: לא, לא.

 משה (מוץ) מטלון: אין דעות סותרות.

 משה (מוץ) מטלון: חבל.

קריאות: – – –

 משה (מוץ) מטלון: המזכיר יגיד לנו.

 משה (מוץ) מטלון: נאזם.

אורי מקלב: ועדה משותפת חייבת ללכת לוועדה קודם.

אורי מקלב: גם ועדה משותפת צריכה את ועדת הכנסת.

 משה (מוץ) מטלון: אוקיי, אני אתן לכם עצה.

 משה (מוץ) מטלון: אנחנו נעביר את זה לפנים והגנת הסביבה.

 משה (מוץ) מטלון: בדיון הראשון תבקשו מוועדת הבריאות לשלוח נציגים.

 משה (מוץ) מטלון: מי שיעמוד בראשות הוועדה יבקש ועדת משנה משותפת בראשות הפנים והגנת הסביבה, ותבקשו שישלחו נציגים – – –

אורי מקלב: כמה?

קריאה: ועדת הילד.

כרמל שאמה-הכהן: כן, אבל אי-אפשר להעביר אותה במליאה.

אורי מקלב: ועדת הכנסת תחליט.

 משה (מוץ) מטלון: חבר הכנסת מקלב, גם כשוועדה קיימת, משותפת – סליחה, אם ועדה משותפת היא לצורך עניין מסוים, היא לא ועדה סטטוטורית שאתה יכול להעביר אליה, מקימים אותה לצורך עניין מסוים; לכן, אתה רוצה להוסיף – תוסיף, אבל אני לא רוצה שזה ייפול שם בגלל – – –

כרמל שאמה-הכהן: אין בעיה.

 משה (מוץ) מטלון: בסדר?

קריאות: בסדר.

דני דנון: יש לי הצעה לחברי הכנסת: אם יהיו פה שתי בקשות – וייתכן שיהיו – לוועדות שונות, זה יעבור לוועדת הכנסת, והיא תוכל להכריע שזה עובר לוועדה המשותפת.

דני דנון: אם יש פה תמימות דעים לגבי הוועדה, אז אותה ועדה תצטרך להפנות לוועדה משותפת.

אורי מקלב: – – – ועדה משותפת.

דני דנון: אז אנחנו כרגע מצביעים על הצעת השר משה כחלון, שר התקשורת, להעביר את הנושא לדיון בוועדת הפנים, אוקיי?

אורי מקלב: – – מוסרי בהצעתו.

אורי מקלב: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

דני דנון: שבעה בעד, נגד – אפס.

דני דנון: ההצעה עברה לוועדת הפנים.

דני דנון: יש הצעות אחרות?

כרמל שאמה-הכהן: כלכלה.

דני דנון: אם כך, הנושא יעבור להחלטה לוועדת הכנסת.

דני דנון: לפני שאנחנו נועלים, הודעת – – –

קריאה: לא, ועדת הפנים.

דני דנון: ועדת הכנסת תכריע לאיזו ועדה להעביר.

דני דנון: יש פה שתי הצעות לשתי ועדות שונות.

דני דנון: אחד הציע ועדת הכלכלה, השני הציע ועדת הפנים, לכן ועדת הכנסת תכריע בסוגיה.

דני דנון: בבקשה, אדוני המזכיר.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – אשרור הסכם בדבר שיתוף פעולה במחקר ופיתוח תעשייתי בין ממשלת הפדרציה הרוסית לבין ממשלת מדינת ישראל; הבאת הסכם בין ממשלת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של קפריסין בדבר ספנות סוחר; פרוטוקול המתקן את הסכם התובלה האווירית בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת אוקראינה.

נאזם בדר: תודה.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: תם סדר-היום.

דני דנון: הישיבה הבאה תתקיים ביום רביעי, י"ג בסיוון התש"ע, 26 במאי 2010.

דני דנון: אני שם דגש על כך שהישיבה תתחיל בשעה 10:50 ולא בשעה 11:00, בעקבות הכנות לתרגיל העורף.

דני דנון: ישיבה זו נעולה.

דני דנון: תודה רבה.