ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 78, 2009-11-30 00:00

ראובן ריבלין: כבוד המשנה לראש הממשלה, גבירותי ורבותי חברי הכנסת, היום יום שני, י"ג בכסלו התש"ע, 30 בחודש נובמבר 2009 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון מס' 8) (זכאות להטבות למי שאינו זכאי לגמלה להבטחת הכנסה בשל הכנסה מפנסיה), התש"ע–2009, של חברי הכנסת חיים כץ ומרינה סולודקין.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/1830/18 וכלה בהצעת חוק פ/1855/18 – הצעת חוק צער בעלי-חיים (ניסויים בבעלי-חיים) (תיקון – ניסויים בקופים), התש”ע–2009, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק שירות המילואים (תיקון – זכאות לתעודת משרת מילואים פעיל), התש”ע–2009, מאת חברי הכנסת זאב בוים, אופיר פינס-פז ורוני בר-און וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק דיווח לוועדת החוץ והביטחון על פעילות אגף השיקום ואגף משפחות והנצחה במשרד הביטחון (תיקוני חקיקה), התש”ע–2009, מאת חברי הכנסת ישראל חסון, משה מטלון, חיים כץ, איתן כבל ויריב לוין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק להסדרת הביטחון בגופים ציבוריים (תיקון – גוף פרטי), התש"ע–2009, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק העונשין (תיקון – עונש מוות לרוצח ילדים), התש”ע–2009, מאת חברי הכנסת כרמל שאמה, משה מטלון, אריה ביבי ואריה אלדד; הצעת חוק מועמדות ובחירת עובד מדינה לכנסת ולגוף בוחר (תיקוני חקיקה), התש”ע–2009, מאת חבר הכנסת איתן כבל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק המים (תיקון – פיקוח על תעריפי מים), התש”ע–2009, מאת חברי הכנסת משה גפני, יעקב אדרי, אורי אורבך, אורי אריאל, מגלי והבה, יצחק וקנין, שי חרמש, שלי יחימוביץ, אמנון כהן, חיים כץ, אורי מקלב, ציון פיניאן ומירי רגב; הצעת חוק נישואין וגירושין, התש”ע–2009, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק הספרייה הלאומית (תיקון – פטור ממס), התש”ע–2009, מאת חברי הכנסת זבולון אורלב ומנחם אליעזר מוזס; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – חובת התקנת מערכת סולרית לייצור חשמל במבנה עסק), התש”ע–2009, מאת חברי הכנסת ציון פיניאן ושי חרמש; הצעת חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים (תיקון – תאונה שבה מעורב אופנוע), התש”ע–2009, מאת חברת הכנסת רונית תירוש; הצעת חוק שירות הציבור (הגבלות לאחר פרישה) (תיקון – תקופת צינון לשוטרים בתפקידי חקירה ומודיעין) התש”ע–2009, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – סיוע לחסרי דירה), התש”ע–2009, מאת חברי הכנסת אופיר פינס-פז ושלי יחימוביץ; הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון – הסדרת עיסוקים הנוגעים לבעלי-חיים),

ירדנה מלר-הורוביץ: התש”ע–2009, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק תובענות ייצוגיות (תיקון – הגברת האכיפה בדיני עבודה), התש”ע–2009, מאת חברי הכנסת וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות הציבור (מזון) (חובת סימון סוכרים ושומנים במזון), התש”ע–2009, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק הביקורת הפנימית (תיקון – יישום המלצות הוועדה הציבורית לבחינת חוק הביקורת הפנימית), התש”ע–2009, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק עדכון תגמולים לנכי צה"ל ולמשפחות חיילים שנספו במערכה (תיקוני חקיקה), התש”ע–2009, מאת חברי הכנסת חיים כץ ומשה מטלון; הצעת חוק המים (תיקון – חובת התקנת אביזרים חוסכי מים במפעלים ובמבנים המשמשים גופי ציבור), התש”ע–2009, מאת חבר הכנסת חמד עמאר וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק מס קנייה (טובין ושירותים) (תיקון – הפחתת מס על רכב), התש"ע–2009, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הסדרת הלוואות חוץ-בנקאיות (תיקון – עונשין), התש”ע–2009, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס על ריבית ורווחים מחיסכון ארוך טווח), התש”ע–2009, מאת חבר הכנסת יריב לוין; הצעת חוק המת"ל – מורה מאבחן ומטפל בתפקודי למידה במערכת החינוך, התש”ע–2009, מאת חברי הכנסת רונית תירוש וזבולון אורלב; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חובת לבישת מעיל ממוגן ברכיבה על אופנוע), התש”ע–2009, מאת חבר הכנסת זאב בוים; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הרכבת נוסעים על אופנוע), התש”ע–2009, מאת חבר הכנסת זאב בוים; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חובת התקנת אמצעים אלקטרוניים למניעת נעילת אדם ברכב), התש”ע–2009, מאת חבר הכנסת וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי חברת הכנסת רונית תירוש מבקשת להסיר את שמה מהצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010 (תיקון מס' 2) (התליית ההיטל בשל צריכת מים עודפת), התש”ע–2009.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה לסגנית מזכיר הכנסת.

ראובן ריבלין: 1.

ראובן ריבלין: הפגיעה הכלכלית בשכבות החלשות על-ידי ממשלת נתניהו;

ראובן ריבלין: 3.

ראובן ריבלין: הקפאת הבנייה ביהודה ושומרון והפגיעה בילדים ובאזרחי מדינת ישראל

ראובן ריבלין: לצערי הרב, אדוני המשנה לראש הממשלה, אם אתה לא מתכוון להשיב על הצעת האי-אמון, השר המשיב לא נמצא ולא נוכח באולם.

משה יעלון: מי השר המשיב?

ראובן ריבלין: סגן שר האוצר.

ראובן ריבלין: לכן אני מזמין את חבר הכנסת מאיר שטרית להתחיל ולדבר.

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: זאת הפעם היחידה שלא הצלחת להפתיע אותי, אתה רואה?

ראובן ריבלין: אני בטוח שהיית מתנדב להשיב.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, אם מותר לי להזכיר לכם, זאת פעם ראשונה אחרי הרבה הרבה זמן שהממשלה מגיעה בזמן.

ראובן ריבלין: לפני כולם.

ראובן ריבלין: אפילו לפני יושב-ראש הכנסת.

ראובן ריבלין: זה עניין של חינוך ומוסר.

רוני בר-און: צריך לשבח את המשנה.

נחמן שי: זה נקרא זמ"מ, זמן מטרה.

ראובן ריבלין: לא רציתי לעשות דבר שעלול לקלקל את השורה.

ראובן ריבלין: אם כי אני בטוח שאת המשנה לראש הממשלה אי-אפשר כבר לשנות, זה לא יעזור.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטרית, אתה יכול להתחיל לדבר.

ראובן ריבלין: אני לא מונה את הזמן עד אשר חבר הכנסת יצחק כהן או השר המשיב ייכנס.

ראובן ריבלין: בינתיים אתה יכול לדבר על החוק הביומטרי, אם אדוני רוצה.

מאיר שטרית: חשבתי שנדבר היום על החוק הביומטרי.

ראובן ריבלין: חשבת ולכן אני נותן לך הזדמנות.

מאיר שטרית: בשבוע הבא.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, שמענו בדאגה שראש הממשלה חולה.

מאיר שטרית: אז קודם אני מאחל לו רפואה שלמה.

מאיר שטרית: אני יודע שאם יש שפעת עדיף לקחת היום עוד "אקמול" אחד, עוד כוס תה, לא למהר לצאת מהבית עד שבאמת מבריאים, כי זה יכול להיסחב אחר כך לתקופה יותר ארוכה.

מאיר שטרית: אז איחולים להחלמה מהירה.

רוני בר-און: כולנו מצטרפים, כמובן.

מאיר שטרית: כן.

מאיר שטרית: אנחנו מאחלים לו החלמה מהירה אבל אנחנו לא מרוצים מהממשלה שלו; לא מרוצים מהממשלה שלו ומהפעילות של הממשלה, בעיקר בנושא של הדאגה לשכבות החלשות במדינת ישראל.

מאיר שטרית: אני אומר את זה, אדוני, בצער, מכיוון שבכל היבט שאנחנו מסתכלים, החלטת הממשלה הזאת על התקציב הדו-שנתי גרמה לפגיעה מאוד חמורה דווקא בשכבות החלשות וחיזקה את השכבות החזקות דווקא.

מאיר שטרית: זה אנטיתזה למה שממשלה שרוצה לדאוג לחלש אכן דואגת.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אתה נמנה עם החיילים של תנועת ז'בוטינסקי שמאמינה בצדק חברתי כמבוא לגאולתו של עולם.

מאיר שטרית: כי היה ברור גם לז'בוטינסקי בזמנו, שאם לא דואגים לחלש שבתוך החברה, בדאגה וברגישות – –

ראובן ריבלין: בראשית ברא אלוהים את האדם.

מאיר שטרית: נכון.

מאיר שטרית: – – אז בסופו של דבר משלמים על זה מחיר כולם, לא רק האיש החלש אלא גם האנשים החזקים.

מאיר שטרית: איש לא יכול להישאר בד' אמותיו ולחשוב שאליו זה לא יגיע.

מאיר שטרית: זה מגיע לכל מקום – כמו שאנחנו רואים.

מאיר שטרית: איפה שאנחנו נוגעים, אדוני היושב-ראש, יש בעיה.

מאיר שטרית: נתחיל בדוגמה אחת, מים.

מאיר שטרית: היום ראיתי שהממשלה מגישה הצעת חוק לקריאה ראשונה לתיקונים מסוימים שנעשו על-ידי ועדת הכספים בנושא הגזירה הנוראית של מחירי המים.

מאיר שטרית: התקנה הבאה, או החוק שמגישים, שבא בעצם לתקן כמה נקודות לטובת האזרחים, שאפשר לדחות את הדיווח עד סוף דצמבר ולא כמו שהוחלט בהתחלה – יש נקודות אחדות.

מאיר שטרית: אבל צריך לזכור שההחלטה הזאת שמציעים היום בהצעת החוק – זה היה כרוך בהחלטה של ועדת הכספים שהתקבלה על העלאת מחיר המים מינואר לכל האוכלוסייה.

מאיר שטרית: לאוכלוסיות החלשות הרי זה מכת מוות.

מאיר שטרית: האוכלוסיות החלשות – אדוני היושב-ראש, תקרא לפי הנתונים ותראה שהם היום לא אוכלים, מוותרים על אוכל כדי לקנות תרופות.

מאיר שטרית: עכשיו מוסיפים להם את מחיר המים?

מאיר שטרית: למה?

מאיר שטרית: במדיניות הכי עניות בעולם, שאין לממשלה כלום, שהתל"ג שם הוא אפס ביחס לישראל, המים לאנשים חופשיים, במחיר הגיוני, סביר.

מאיר שטרית: כי מים, אין חיים בלי מים.

מאיר שטרית: לכן אמרו שהתורה דומה למים, כי בלי מים אין חיים ובלי תורה אין חיים.

מאיר שטרית: אנשים לא יכולים לחיות בלי מים.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, פעם כבר צעקתי על הבמה, היום אני לא אתרגז.

מאיר שטרית: אז צעקתי על הבמה על החוק הזה, בתקופת חוק ההסדרים.

מאיר שטרית: אמרתי שאני לא מסוגל להבין את הממשלה.

מאיר שטרית: מכל הצרות בעולם, מה, נראה לכם שזה הפתרון היחיד לטפל במים, להטיל על הציבור גזירה שהוא לא יכול לעמוד בה, תשלומי עתק?

מאיר שטרית: אין לזה שום הצדקה, שום הצדקה.

מאיר שטרית: עכשיו מחירי המים עלו, זאת פגיעה אחת.

מאיר שטרית: הפגיעה השנייה, כזכור, הממשלה הרי החליטה על תוכנית חמש-שנתית לקיצוצים במס הכנסה, למס חברות ומס יחידים.

מאיר שטרית: אדוני בטח קרא לאחרונה, כמוני, שה-OECD, שישראל מאוד רוצה להצטרף אליו, מבקר בחריפות את הממשלה על המדיניות שלה לגבי קיצוצי המסים.

מאיר שטרית: אנחנו לא חיכינו ל-OECD בשביל להגיד את זה.

מאיר שטרית: כבר בדיון על חוק ההסדרים העליתי את זה בצורה הכי נרחבת, פה מעל הבמה הזאת.

מאיר שטרית: איך יכול להיות שממשלה שנמצאת בבעיה תקציבית לאור המשבר הכלכלי בעולם, מחליטה להפחית את המסים בהיקף של 70 מיליארד שקל לחברות וליחידים במשך חמש שנים ובאותו זמן היא מעלה מסים אחרים שדופקים את העניים, כמו את מס ערך מוסף שכבר העלו ב-1%?

מאיר שטרית: איך זה הולך ביחד?

מאיר שטרית: הרי ממילא, אדוני היושב-ראש, אתה יודע שחלוקת ההכנסות שנבעה מהצמיחה הקודמת, שנעשתה, אני אומר, תודות לנתניהו – הוא היה שר האוצר ואני הייתי אתו באוצר ולכן אני לא מתכחש, הייתי שם אתו ועשינו צעדים מאוד דרסטיים כדי לשקם את הכלכלה.

מאיר שטרית: אני חושב שהצלחנו והכלכלה צמחה בארץ.

מאיר שטרית: אבל אני מדגים את התוצאות – גם על זה היה לנו אז ויכוח באוצר; כשהוא התחיל עם הפחתות המסים, אני התנגדתי להן.

מאיר שטרית: היה אז עודף כסף?

מאיר שטרית: אמרתי: נכון, אם יש עודף כסף, בוא נחזיר חובות עם הכסף הזה, ודרך זה נקטין את תשלומי החובות לתקציב – – –

ראובן ריבלין: אם אתה מחזיר חובות אז אתה לא יכול להשקיע ברווחה.

מאיר שטרית: אני יכול, אני אסביר איך.

מאיר שטרית: אם אני מקטין חובות לאומיים של התקציב, אתה מפחית את תשלומי הריבית והקרן.

ראובן ריבלין: דווקא בעניין זה, בר-און היה הכי מאוזן.

מאיר שטרית: אתה מפחית את התשלומים על הריבית והקרן, ובכסף הזה אתה מגדיל בעצם את תקציב המדינה למה שאתה רוצה, בלי לחרוג ממסגרת ההוצאה.

מאיר שטרית: ב-2003 החובות הלאומיים של ישראל היו 107% תל"ג.

מאיר שטרית: כשהממשלה הזאת קיבלה את התקציב, החובות הלאומיים של ישראל ירדו ל-75% או 72%, אני לא זוכר – – –

רוני בר-און: 78%.

מאיר שטרית: לא טעיתי הרבה, 78% תל"ג.

מאיר שטרית: זה פער, בין 78% ל-107%, של 29% תל"ג.

מאיר שטרית: זאת אומרת, 29% תל"ג זה 29 מיליארד דולר פחות חוב.

מאיר שטרית: 29 מיליארד פחות חוב, אתה משלם לשנה 3 מיליארדי דולר פחות החזר חובות.

מאיר שטרית: לכן התוצאה היא שאתה יכול להוסיף את הכסף הזה לתקציב המדינה השוטף, לצרכים שאתה רוצה.

מאיר שטרית: פה הולכים לקצץ פעם נוספת במסים ועוד 70 מיליארד שקל.

מאיר שטרית: וזה אבסורד.

ראובן ריבלין: כבוד המשנה לראש הממשלה, הכנסת היא לא תוכנית כבקשתך, זאת אומרת, הכנסת פועלת לפי החוק ולפי התקנון.

ראובן ריבלין: אנחנו מצווים ביום שני להתחיל כל סדר-יום של הכנסת.

ראובן ריבלין: אם הגישו הצעות אי-אמון, סיעות האופוזיציה, או כל סיעה בכנסת, אנחנו חייבים קודם כול לקיים את העניין הזה.

ראובן ריבלין: צריך שהשרים יגיעו בזמן.

ראובן ריבלין: אנחנו עכשיו השחתנו כבר 12 דקות, כאשר השר אינו נמצא כאן.

ראובן ריבלין: השר יצחק כהן היה צריך להיות כאן, והוא איננו.

ראובן ריבלין: זה דבר שהוא לא מתקבל על הדעת.

יוחנן פלסנר: נמצאה האבדה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: כבוד השר כהן, המשמש כסגן שר האוצר, אני יודע שאדוני, זמנו יקר, אבל אנחנו לא משחיתים את זמננו כאן.

ראובן ריבלין: הכנסת עובדת לפי לוח-זמנים.

יצחק כהן: שמעתי את כל ההרצאה שלך – –

ראובן ריבלין: לא ידעתי שאתה פה, אני שמח ששמעת, אני לא צריך לחזור עליה פעם שנייה.

יצחק כהן: – – מפני שאני אוהב אותך.

ראובן ריבלין: אהבתנו ההדדית אינה נוגעת לנושא, אנחנו חייבים שנינו להקפיד, זה על כבודה של הממשלה וזה על כבודה של הכנסת.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מאיר שטרית, שגם הוא היה במשרד האוצר, התחיל לשאת את הנאום האומר מדוע מבקשת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה בשל הפגיעה הכלכלית בשכבות החלשות על-ידי ממשלת נתניהו.

ראובן ריבלין: מרגע זה אני אתן לו עשר דקות, על מנת שהוא יוכל לשכנע את אדוני מה להשיב לו.

ראובן ריבלין: הוא יאמר זאת מעל הבמה כמובן.

ראובן ריבלין: מרגע זה אנחנו מתחילים.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מאיר שטרית: אני חוזר, אם כן, אדוני לקיצוצי המסים.

מאיר שטרית: כאמור, מקצצים עכשיו 70 מיליארד שקל בחמש שנים במסים ליחידים ולחברות, בתקופה שבה יש קושי גדול לממן את הצרכים הבסיסיים הדחופים של האוכלוסיות החלשות, בתקופה שבה גובים מאזרחים מיליארד שקל לשנה על המים; הרי זה אבסורד.

מאיר שטרית: ואדוני היושב-ראש, כשבודקים בתום התקופה של הצמיחה הכלכלית מה קרה לאוכלוסייה, הנתונים מראים בבירור, כשאתה מנתח את התוצאות של הכלכלה והצמיחה הכלכלית, שהיתה חלוקה מעוותת של ההכנסות – שני העשירונים העליונים באוכלוסייה, המצב שלהם השתפר מאוד מאוד; שלושת העשירונים מתחתם, מצבם השתפר מעט או נשאר אותו דבר; חמשת העשירונים התחתונים, מצבם הורע.

מאיר שטרית: זאת אומרת, כל חמשת העשירונים התחתונים באוכלוסייה, מצבם נהיה רע יותר, הם נהיו יותר עניים, הם לא היו שותפים לרווחה הכלכלית ולצמיחה ולפירות הצמיחה, הם לא נהנו ממנה.

מאיר שטרית: למי שלא היתה דירה קודם, היום לא רק שאין לו דירה, יש לו חובות יותר גדולים.

מאיר שטרית: מי שלא יכול לשלוח את הילד שלו לאוניברסיטה, גם עכשיו הוא לא יכול לשלוח, מצבו נהיה עוד יותר קשה.

רוני בר-און: הפחתת המסים היא לשכבות העליונות והמבוססות.

מאיר שטרית: ודאי, זה מה שאמרתי קודם.

מאיר שטרית: מס הכנסה בכלל ככלל הוא מס פרוגרסיבי, זאת אומרת, המצב הוא שבו כל מי שמרוויח יותר – – –

ראובן ריבלין: שלושת העשירונים התחתונים לא משלמים מס הכנסה.

מאיר שטרית: נכון, לכן אמרתי שמצבם – – –

רוני בר-און: – – – שני העשירונים התחתונים עד החמישי.

מאיר שטרית: מצבם הורע, כי הם לא היו שותפים בכלל לפירות הצמיחה, הם גם לא מרוויחים שום דבר נוסף.

מאיר שטרית: זו בדיוק הבעיה.

מאיר שטרית: אדוני, הרי דיברתי על זה על הבמה עשרות פעמים, אין אפשרות להוציא את האנשים ממצב המצוקה כל עוד אנשים עובדים בישראל נמצאים מתחת לקו העוני.

מאיר שטרית: אם אדם לא עובד, אני מבין, הוא לא עובד, אין לו פרנסה, הוא יכול להיות עני.

מאיר שטרית: אבל אם אדם עובד "פול טיים ג'וב" במשרה ונשאר עני, זו תעודת עניות למדינת ישראל.

מאיר שטרית: והדרך היחידה – אני אחזור על זה כמו קאטו עוד אלף פעם – להוציא אותם מקו העוני, זה להביא לכך שמי שעובד, לא יהיה עני.

מאיר שטרית: ואפשר לעשות את זאת, אדוני, רק בדרך אחת: הפעלת מס הכנסה שלילי.

מאיר שטרית: הממשלה שלנו התחילה בזה – לא מספיק רחוק – כי 500 שקל לא ישנו את מצבה של משפחה.

מאיר שטרית: לי יש עמדה שהרציתי עליה המון פעמים פה, החל מהנאום הראשון שלי בכנסת ב-17 במאי 1981, ומאז עשרות פעמים פה.

מאיר שטרית: הרציתי בעניין של מס הכנסה שלילי והסברתי על-פי תורת ז'בוטינסקי מה זה מס הכנסה שלילי.

מאיר שטרית: זה בעצם הבטחה של חמשת המ"מים לכל אדם.

מאיר שטרית: מה בעצם ז'בוטינסקי אמר?

מאיר שטרית: הוא אמר כך: המדינה צריכה לדאוג למינימום של קיום – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת סילבן שלום בתפקידו הקודם באופוזיציה ניסה להעביר גם הוא את החוק, והיה לו ויכוח לא קטן עם אנשי – – –

רוני בר-און: בסוף צירפתי אותו.

ראובן ריבלין: בוודאי ובוודאי, אבל בכל זאת לפי גרסת הממשלה המצומצמת, ולא לפי הגרסה המרחיבה שחבר הכנסת שטרית מנסה היום לבוא ולומר לממשלה הזאת.

מאיר שטרית: שיש לה הזדמנות.

רוני בר-און: הגרסה של הממשלה היתה מצומצמת, משום שמי שקיבל מס הכנסה שלילי, רצה לקבל קצבאות ילדים.

רוני בר-און: תיכף נשמע את זה מעל הדוכן.

רוני בר-און: הם אלה שמנעו מס הכנסה שלילי כעידוד ליציאה לעבודה.

ציפי לבני: ייאמר ששר האוצר ביקש להרחיב את מס ההכנסה השלילי מטעמי עידוד יציאה לעבודה, אבל היה סירוב נמרץ.

ראובן ריבלין: בזמנו גברתי עסקה בנושאי מדינת ישראל במשרד החוץ, ואני ישבתי כל הזמן בוועדת הכספים, מהרגע הראשון, לא כדי לשמור על הממשלה, כדי לשמור על – –

רוני בר-און: על הכסף.

ראובן ריבלין: – – על המדינה.

ראובן ריבלין: דרך אגב, הייתי היחיד ששמר על הכסף בשביל האוצר.

רוני בר-און: גם חיים אורון.

ראובן ריבלין: אני וחיים אורון, זה נכון.

ראובן ריבלין: אבל סך הכול הוויכוח על מס הכנסה שלילי היה ויכוח לא קל בין האנשים שהיו באופוזיציה אז לבין הממשלה, ואת היית המשנה לראש הממשלה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ציפי לבני: ממלא-מקום.

ראובן ריבלין: ממלא-מקום, עוד יותר טוב.

ציפי לבני: תאמין לי שאני זוכרת.

ראובן ריבלין: אדוני המשנה, ממלא-מקום, יותר טוב מ– – –

רוני בר-און: זה הג'וב היחיד שבממשלה הזאת לא מאויש.

רוני בר-און: הג'וב היחיד.

רוני בר-און: הוסיפו עשרה ג'ובים ואת הג'וב הזה לא השאירו.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, הרי דווקא כשיש ממשלת ימין שראשה בא מתנועת ז'בוטינסקי אולי זו הזדמנות פז, כי הוא מכיר את התזה הזאת שלי להפעיל מס הכנסה שלילי בהיקף הרחב כמו שהתכוון גם מי שיזם את הרעיון בזמנו.

מאיר שטרית: הרי מה ז'בוטינסקי אומר?

מאיר שטרית: הוא אומר שהמדינה צריכה לדאוג לצורכי המינימום של קיום בכבוד, זאת אומרת, שאדם לא יהיה עני.

מאיר שטרית: והוא מנה חמישה צרכים, שהוא קרא להם "חמשת המ"מים".

מאיר שטרית: אני זוכר, אדוני היושב-ראש, שהיה שר אוצר מן הליכוד, שחשב שחמשת המ"מים זה מכוניות, מקררים, מקלטי טלוויזיה, מכונות כביסה וכן הלאה.

מאיר שטרית: זו לא הכוונה.

מאיר שטרית: הכוונה של ז'בוטינסקי היתה – הוא אמר: חמשת המ"מים זה מורה, מלבוש, מרפא, מעון ומזון.

מאיר שטרית: בעברית פשוטה: חינוך, בריאות, שיכון – דיור – בגדים ומזון.

מאיר שטרית: ותמיד אמרתי מעל הבמה הזאת, ואני חוזר על זה, אפשר לעשות חשבון כמה עולה לתת לנפש אחת בארץ את הקיום שלה בכבוד לחודש.

מאיר שטרית: לשם המשל נאמר שהעלות הזאת היא 1,000 שקל לחודש לנפש.

מאיר שטרית: כל מה שאני אומר: אדוני, יש לו שני ילדים, והוא עובד ומרוויח 30,000 שקל לחודש, לבריאות.

מאיר שטרית: אתה זקוק למינימום – – –

ראובן ריבלין: יש לי ארבעה.

מאיר שטרית: סתם דוגמה.

ראובן ריבלין: ארבעה זה לא פחות.

מאיר שטרית: בהחלט.

מאיר שטרית: אדוני זקוק ל-4,000 שקל מינימום לחודש כדי לקיים את משפחתו בכבוד, לא להיות בעוני.

מאיר שטרית: לבן-סימון, יש לו חמישה ילדים, והוא עובד "פול טיים ג'וב", והוא מרוויח אחרי עבודה מלאה, "פול טיים ג'וב", רק 5,000 שקל לחודש.

מאיר שטרית: זו משכורת לא רעה, אבל יש לו שבע נפשות, הוא צריך מינימום 7,000 שקל לחודש.

מאיר שטרית: מה שהצעתי, שהמדינה במקרה שלו, במקום לקחת ממנו מס הכנסה, היא תוסיף למשכורת שלו 2,000 שקלים, ואז לא משנה איפה הוא עובד, איזה מקצוע יש לו, כמה ילדים יש לו; רק דרישה אחת אני דורש ממנו, רק אחת, והיא חינוכית ומאוד קריטית – שאם הוא בריא הוא יעבוד, לא מעניין אותי במה.

מאיר שטרית: העניין של חינוך לבטלה, שאנשים היום לא עובדים ולא רוצים לעבוד, כי אפשר לחיות – מסתבר – בלי לעבוד.

מאיר שטרית: המצב היום, שהממשלה ממשיכה אותו, שכדאי לא לעבוד, שיותר כדאי לא לעבוד – דיברתי על זה עשרות פעמים, שמקבלי קצבאות היום לפעמים מקבלים בנטו, נשאר להם ביד יותר כסף ממי שעובד שמונה שעות ביום, אז למה שילכו לעבוד – כיוון שמקבל הקצבה זכאי להטבות נוספות מעבר לקצבה, כגון פטור מארנונה כללית, השתתפות בשכר דירה של משרד השיכון, אי-תשלום על ילדי בית-ספר.

מאיר שטרית: אנחנו מחנכים דור שלם לא לעבוד.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני זוכר באהבה ובגעגועים את ההורים שלי, יחד עם רבים אחרים, שבשנות ה-60 היו הולכים מכות בלשכות העבודה כדי לקבל 12 יום עבודה, לא משנה במה – בייעור, בבטון, בכבישים, ועבדו בכל כוחם.

מאיר שטרית: הדבר היחיד שאדם יכול לקבל כשאפסו כוחותיו היה קצבת סעד.

מאיר שטרית: אבי אמר:

מאיר שטרית: אני אמות ברעב, ולא אקח קצבת סעד, כי יש עניין של כבוד עצמי.

מאיר שטרית: אנשים היו עובדים במדינה הזאת.

מאיר שטרית: תשמע מספר מרתק: עד 1973, אדוני היושב-ראש, מדינת ישראל שילמה קצבאות, בערכים של שנת 2003, בסך הכול 190 מיליון שקל.

מאיר שטרית: בשנת 2003 המדינה שילמה, באותם ערכים, 53 מיליארד שקל.

מאיר שטרית: הרי המדינה לא גדלה עד כדי כך.

מאיר שטרית: אבל המדינה השתגעה ומשלמת מה שאין לה.

מאיר שטרית: ויצרנו גוש שלם של אנשים שחי על קצבאות; אפרופו חוק ביומטרי, חלקם כאלה שבכלל לא אזרחי ישראל.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אגיד לך היום משהו, אולי פצצה: לפי בדיקתי, הביטוח הלאומי משלם קצבאות של אמהות חד-הוריות ל-16,000 נשים פלסטיניות מוסלמיות חד-הוריות, שמרכז חייהן בשכם, בחברון ובבית-לחם.

מאיר שטרית: ומעניין שיולדים ילדים כל שנה.

מאיר שטרית: אני עוד לא ראיתי אשה מוסלמית חד-הורית שיולדת ילדים כל שנה ונשארת בחיים, אבל שם אפשר.

מאיר שטרית: בביטוח הלאומי זה אפשר.

מאיר שטרית: ומשלמים קצבאות ל-116,000 ילדים שלהן.

מאיר שטרית: זה לבד עולה בביטוח הלאומי מיליארד שקל לשנה, והחוק הביומטרי ישים קץ לזה מייד, כיוון שכשאדם יצטרך תעודה ממשית, שהוא לא יכול לזייף אותה, כדי להראות שהוא קיים, ואוטומטית הקצבאות האלה ייעלמו מהאופק.

מאיר שטרית: מיליארד שקל פחות לשנה.

מוחמד ברכה: החוק הביומטרי הוא חוק להגנת ביטחון המדינה, אני מבין.

מאיר שטרית: בכל מדינה מתוקנת, כשנותנים קצבאות, האדם שמקבל את הקצבה מתייצב עם תעודה מזהה, ואומר: אני פה.

מאיר שטרית: אנחנו המדינה היחידה שלא צריך להתייצב אצל אף אחד, שבכלל לא צריך להזדהות.

מאיר שטרית: בכל מדינה מתוקנת.

מאיר שטרית: גם מקבלי השילומים מגרמניה צריכים כל חודש להתייצב בבנק ולהראות תעודה מזהה, ואם הם לא יכולים – מיופה כוח עם אישור נוטריון.

רוני בר-און: פעם בשנה.

מאיר שטרית: אני הצעתי, אז כשהייתי באוצר, לעשות פעם בשנה, שאדם יבוא לבנק הדואר ויזדהה, ואם הוא לא יכול לבוא, שפקידי ביטוח לאומי ילכו אליו הביתה פעם בשנה ויראו שהוא חי, שהוא קיים.

ראובן ריבלין: המספרים שאתה הבאת פה הם אמיתיים?

מאיר שטרית: אמיתיים.

מאיר שטרית: מה, אני ממציא אותם מההפטרה?

מאיר שטרית: אני אומר לך, בינתיים הממשלה ממשיכה, תסלח לי, בעיוורון מוחלט, להמשיך לפגוע בחלשים שממילא אין להם ממה לחיות.

מאיר שטרית: היא לא משנה את מס ההכנסה השלילי, אבל מקצצת במס ההכנסה לעשירים, מקצצת במס ההכנסה לחברות ולעשירים.

מאיר שטרית: למה צריך לקצץ במס ההכנסה לעשירים ולחברות?

מאיר שטרית: וזה לא שקל או שניים.

מאיר שטרית: 70 מיליארד שקל.

מאיר שטרית: והיא העלתה את מס ערך מוסף ב-1%, ומי אוכל אותה?

מאיר שטרית: העניים.

מאיר שטרית: למה?

מאיר שטרית: מס ערך מוסף מוגדר כמס רגרסיבי, כי אתה משלם אותו מס, לא משנה אם אתה מרוויח 100 או 10, ואם שנינו קונים לחם, ואני מרוויח 100 ואתה 10, אתה משלם על כל המשכורת שלך 18% מס.

מאיר שטרית: כשאמרת, אדוני היושב-ראש, בצדק, ששלושת העשירונים התחתונים לא מגיעים לסף המס, אתה צודק, אבל כולם משלמים מס ערך מוסף.

מאיר שטרית: 16.5% על מלוא משכורתם.

מאיר שטרית: אתה תמצא שלפעמים זה יותר מאשר אם אני משלם מס הכנסה 10% או 15%.

מאיר שטרית: איזו הצדקה יש לזה?

מאיר שטרית: אם רציתם להפחית מסים, תפחיתו מס ערך מוסף, לא מס הכנסה.

מאיר שטרית: לא היה קורה שום אסון אם היו, למשל, קובעים שמוצרי מזון בסיסיים ייהנו ממס ערך מוסף אפס, אם כבר רוצים לעזור לחלשים.

מאיר שטרית: זה היה עזרה ממשית לחלשים בכסף קטן יחסית.

רוני בר-און: אז היית מבקש להחיל את החוק הביומטרי על כל בעלי הדוכנים וחנויות המכולת.

מאיר שטרית: אין בעיה.

מאיר שטרית: החוק הביומטרי צריך לחול על כל האוכלוסייה.

מאיר שטרית: אבל, אדוני היושב-ראש, הרי זה לא רק מס ערך מוסף ולא רק מס הכנסה.

מאיר שטרית: שמעתי על הרפורמה הגדולה בבנייה, במינהל.

מאיר שטרית: אמרתי על הבמה, ואני אחזור על זה: אנשים עשו רפורמה בלי שיש להם מושג ירוק איך נראה המינהל ואיך הוא עובד.

מאיר שטרית: מה, כבר ראינו את הדירות יוצאות לבנייה?

מאיר שטרית: ראינו בנייה של דירה כלשהי?

מאיר שטרית: ראינו זוגות צעירים שנכנסים יותר מהר לדירות?

מאיר שטרית: בינתיים מחירי הדירות מטפסים לשמים, הזוגות הצעירים הולכים ומתרחקים מהיכולת שלהם להגיע לדירה.

מאיר שטרית: הנייר סובל הכול, אין שום בעיה.

מאיר שטרית: הביצוע הוא מאוד רחוק מהמציאות, כי לא פועלים נכון לתקן את המצב.

מאיר שטרית: זוגות צעירים בישראל תפוסים בגרונם, לא יכולים להגיע לדירה, והמרחק ביניהם לדירה הולך ומתרחק.

מאיר שטרית: עכשיו, יש לזה פתרונות – שוב, פתרונות שעשינו אותם, לא ביצעו אותם, אבל הממשלה יכולה לבצע אותם.

מאיר שטרית: חוק דירות להשכרה, למשל, שיוציאו 100 מגרשים לבניית דירות להשכרה; לתת אפשרות לזוגות צעירים לקנות דירות.

מאיר שטרית: אם כבר מדברים על רפורמה בתכנון ובנייה ורוצים לעזור לחלשים, אדוני היושב-ראש, שיאלצו את הוועדות המקומיות לבנות בניינים שבהם יש גם דירות של חדר אחד, שניים, שלושה, ולא רק ארבעה וחמישה חדרים ומעלה, כשהדירה עולה מיליונים, כי זוגות צעירים לא יכולים לעמוד בזה.

מאיר שטרית: זוג צעיר רוצה לבנות דירה, לקנות, בהתחלה דירה של שני חדרים, כי זה מה שהוא יכול; יחיה שם חמש שנים, יעבור לדירה יותר גדולה.

מאיר שטרית: היום ראשי ערים אומרים: אין דבר כזה, רק דירות חמישה חדרים, כדי ליצור מסננת, ששום אדם חלש, חלילה וחס, לא יגיע לדירות שלהם.

מאיר שטרית: זה אבסורדום, זו אכזריות, והממשלה צריכה להתערב בזה, לא לתת לעבור על זה לסדר-היום.

מאיר שטרית: אדוני, אני יכול להרחיב, אבל זמני נגמר, ואתה היית מאוד נדיב כלפי, אז לא ארחיב.

מאיר שטרית: לצערי, הממשלה הזו פוגעת פגיעה אנושה באוכלוסיות החלשות, ואנו מציעים שהממשלה תתקן את דרכה.

מאיר שטרית: אם היא רוצה אמון של הציבור, תתקן את דרכה ותדאג לחלשים, כי זה התפקיד של הממשלה, לדאוג לחלשים.

מאיר שטרית: החזקים מסתדרים לבד.

מאיר שטרית: להיפך, אצל החזקים הכלל הוא שעדיף שהממשלה תתערב מה שפחות.

מאיר שטרית: אומרים: שר אוצר טוב הוא מי שמסוגל להתאפק לא להתערב בשוק.

מאיר שטרית: זה לחזקים.

מאיר שטרית: החלשים – שר אוצר טוב זה מי שמתערב ופועל כדי לתת תשובות לאוכלוסיות החלשות.

רוני בר-און: עכשיו נתת את הכלל, עכשיו תפרט את השמות.

מאיר שטרית: זה אתה תעשה.

ראובן ריבלין: אני בהחלט הייתי לוקח את הנאום שלו, מדפיס אותו ונותן אותו לחברי קואליציה שיהיו בעתיד חברי אופוזיציה, כדי לנאום זאת לפני כל ממשלה בממשלות ישראל.

ראובן ריבלין: כולנו דואגים יותר מדי לשכבות החלשות כשאנחנו באופוזיציה.

ראובן ריבלין: אבל זאת השקפת עולמו.

ראובן ריבלין: האמינו לי, בעניין זה יש לי ניסיון.

ראובן ריבלין: שמעתי בפעם הקודמת את הנאומים האלה מהצד האחר של המתרס, כאשר רק התחלפנו, אבל כולנו צריכים לדאוג לזה.

ראובן ריבלין: הרי בסופו של דבר זה או אתם פה ואנחנו שם או אנחנו שם ואתם פה, וצריך להבין שצריך לדאוג לנושא הזה.

ראובן ריבלין: כבוד השר יצחק כהן, סגן שר האוצר, ישיב בשם הממשלה לבקשתו של חבר הכנסת מאיר שטרית בשם סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, שר האוצר לשעבר, השר בוגי יעלון, חברי חברי הכנסת, כמה שאתה צודק, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: אני זוכר שהיתה לנו מדיניות חברתית עד 2003, אני זוכר את השר מאיר שטרית מגיע לוועדת הכספים ב-2003; אתה יודע מה, מאיר?

יצחק כהן: לא אזכיר לך.

יצחק כהן: היושב-ראש כבר הזכיר, אז אני לא אזכיר.

ראובן ריבלין: השר שטרית בזמנו, היו לו ויכוחים בממשלה, אני זוכר.

יצחק כהן: קשים מאוד, היו גם ויכוחים בוועדת הכספים.

יצחק כהן: על כל פנים, אדוני, אתה צודק: כשמחליפים מקומות, קואליציה–אופוזיציה, מתחלפים הנאומים.

יצחק כהן: על כל פנים, מפלגות חברתיות ישנן גם בקואליציה.

יצחק כהן: ישנה מפלגה חברתית אחת שדאגה לכל הנושאים האלה שעכשיו השר שטרית העלה, במקרה זו מפלגה שאני חבר בה, מפלגת ש"ס, חברה בממשלה.

יצחק כהן: ואני אפרט לכם, רבותי, את אותם מיליארדים שחולקו, תקציבים של 2009–2010, והתוכנית הכלכלית.

יצחק כהן: אז ככה, נתחיל לפי הסדר.

יצחק כהן: אני מבקש מחבר הכנסת יצחק וקנין לעקוב אחרי.

יצחק כהן: אם אני טועה, שיתקן אותי.

יצחק כהן: בתוכנית הכלכלית לשנים 2009–2010 נקבעה תוספת לקצבאות הזיקנה והבטחת הכנסה.

יצחק כהן: סך הכול עלות התוספת: 155 מיליון.

יצחק כהן: אתה רושם, איציק?

יצחק כהן: סך הכול התוספת לקצבאות זיקנה 450 מיליון – מנסים להחזיר טיפה ממה שקוצץ ב-2003, בכוחותינו הדלים, אבל בעזרת השם, אנחנו מצליחים.

יצחק כהן: אז התוספות לקצבאות הבטחת הכנסה: 155 מיליון ש"ח; התוספות שהחזרנו לקצבת הזיקנה: 450 מיליון ש"ח.

יצחק כהן: סך הכול: 600 מיליון ש"ח במונחים שנתיים לשנת 2009.

יצחק כהן: בשנת 2010 – תוספת נוספת לקצבאות הזיקנה, השלמת הכנסה, בסך 360 מיליון ש"ח.

יצחק כהן: ב-2011, בעזרת השם, עוד תוספות, מדרגה נוספת בסך 360 מיליון ש"ח.

יצחק כהן: ילדים – כולנו ראינו מה קרה לקצבאות הילדים ב-2003.

יצחק כהן: ובכן, בתוכנית הכלכלית לשנים 2009–2010 הוחל במתן תוספת של 100 ש"ח לקצבת הילדים, לילדים במיקום השני עד הרביעי.

יצחק כהן: החל מחודש יולי 2009 ניתנו תוספות לילד השלישי והרביעי.

יצחק כהן: העלות: 230 מיליון שקלים.

יצחק כהן: במונחים שנתיים – למעלה מ-400 מיליון שקלים.

יצחק כהן: בשנת 2010 תינתן תוספת, בעזרת השם, לילד השני ולילד השלישי.

יצחק כהן: העלות: 700 מיליון שקלים לקצבאות הילדים.

ראובן ריבלין: השר מרגי.

יצחק כהן: השר מרגי, תרשום את התוספות שהחזרנו, אתה לא רושם.

ראובן ריבלין: השר מרגי, עם כל הכבוד, אתם יושבים בשורה הראשונה, זה מאוד מפריע לנואם.

יעקב מרגי: קיבלתי, אדוני.

יצחק כהן: בשנת 2011, בעזרת השם, תינתן תוספת לילד השני, ובכך תושלם העלייה במדרגות לכל הילדים.

יצחק כהן: העלות: למעלה מ-1.2 מיליארד ש"ח, ועוד היד נטויה.

יצחק כהן: אבטלה – במסגרת התוכנית להאצת המשק שאושרה בכנסת ניתנו הקלות בזכאות לדמי אבטלה.

יצחק כהן: תקופת האכשרה קוצרה מ-12 חודשי עבודה מתוך 18 חודשים אחרונים לתשעה חודשי עבודה מתוך 18, ומקנה זכאות מופחתת לדמי אבטלה.

יצחק כהן: העלות השנתית, אדוני היושב-ראש: 100 מיליון ש"ח.

יצחק כהן: מעונות ומשפחתונים – החל משנת 2010 יתווסף למערכת מעונות-היום והמשפחתונים תקציב של כ-200 מיליון ש"ח.

יצחק כהן: תוספת התקציב תשמש, בין השאר, לסבסוד צהרונים, הרחבת מערכת מעונות-היום והמשפחתונים והעמקת הסבסוד ברמות הכנסה מסוימות.

יצחק כהן: בנוסף, החל בשנת הלימודים התשע"א, ספטמבר 2010, יתווספו עוד 320 מיליון ש"ח שישמשו לבינוי מעונות-יום, להגדלת מספר המשפחתונים ולהרחבת המערכת באופן כללי ולהרחבת הסבסוד בצהרונים לגילאי שלוש–חמש בכל הארץ.

יצחק כהן: טיפות-חלב – החל מ-2010 יבוטלו האגרות של טיפות-חלב בעלות של עוד 40 מיליון ש"ח.

יצחק כהן: אדוני, גם השנה שילמנו מס הכנסה שלילי של 2008: 80 מיליון ש"ח.

יצחק כהן: אני חושב שהממשלה הזאת, שר האוצר ד"ר יובל שטייניץ, ראש הממשלה, שרי הממשלה, יש להם ראייה חברתית אחרי שראו מה שקרה בקיצוצים הנוראיים שהיו ב-2003.

יצחק כהן: מתחילים להחזיר עטרה ליושנה.

יצחק כהן: אני חושב, אדוני, שלא צריכים לתקוף את הממשלה על המדיניות החברתית שלה.

יצחק כהן: להיפך, צריך לשבח אותה, ואני מבקש לדחות את הצעת האי-אמון.

יצחק כהן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לשר יצחק כהן, סגן שר האוצר.

יצחק כהן: אמרתי, אדוני היושב-ראש, היד עוד תהיה נטויה, בעזרת השם, כך גם המשק יצמח, ובא לציון גואל.

ראובן ריבלין: אדוני אולי ישיא לי עצה, כנציג הממשלה כאן בנושא האוצר.

ראובן ריבלין: עכשיו יש לי אמון שחבר הכנסת ברכה יביא בשם סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל–בל"ד הצעה בנושא חינוך, והשר המשיב הוא שר החינוך.

ראובן ריבלין: מה אעשה כדי שאתה לא תענה על הצעת האי-אמון הזאת, והמשנה לראש הממשלה לא יענה על ההצעה הזאת?

ראובן ריבלין: המשנה לראש הממשלה, בדקה ל-16:00 ישב כבר על מקום מושבו כדי לאפשר את פתיחת הישיבה.

ראובן ריבלין: איזו עצה אתה משיא לי, לעשות הפסקה, לקיים אי-אמון בלי הממשלה?

ראובן ריבלין: מה לעשות?

ראובן ריבלין: האם הדבר הזה ייתכן?

ראובן ריבלין: יש לנו סדר-יום בכנסת ואנחנו רוצים לסיים את סדר-היום בנחת.

ראובן ריבלין: הנה השר הגיע.

ראובן ריבלין: שר החינוך בדרך כלל מקפיד, לכן התפלאתי.

ראובן ריבלין: הוא לא ידע שאתה תישא נאום כל כך – מה שנקרא בערבית "מוכתסר מופיד" יעני, קצר ולעניין.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת מוחמד ברכה להביע בשם סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל–בל"ד אי-אמון בממשלה ולנמק את האי-אמון בנושא המשבר העמוק במערכת החינוך הערבית והצורך בתוכנית מקיפה לגישור על הפערים.

ראובן ריבלין: ישיב מכובדנו שר החינוך.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אנחנו רגילים להגיש הצעות אי-אמון ולומר דברים כלליים על-אודות הנושא.

מוחמד ברכה: אני היום לא נושא נאום שגרתי של חבר אופוזיציה – גם כחבר אופוזיציה, אבל כמי שעוסק בענייני החינוך במשך עבודתי בכנסת זה שנים, וכמי שעומד בראש התנועה הפוליטית המרכזית בקרב הציבור הערבי, הכוונה לחד"ש, וכמי שנמנה עם קו שדוגל בדו-קיום על בסיס של שוויון ובאינטגרציה אזרחית מלאה ובכיבוד ושמירת הייחוד והזהות והנרטיב של הציבור הערבי במדינת ישראל, וכמי שרואה בחינוך את המנוף המרכזי לקדמה חברתית וכלכלית והמכשיר המרכזי לשוויון מלא ולדמוקרטיה וכתשתית הפורייה ביותר למימוש אזרחות אמיתית, אני מגיש, אדוני השר, בפניך – אמרתי לך כבר ביום רביעי האחרון – תוכנית לטיפול בחוסר השוויון המשווע ובחוליים שמהם סובלת מערכת החינוך הערבית זה עשרות שנים.

מוחמד ברכה: המתכונת של הגשת התוכנית במסגרת הצעת אי-אמון בממשלה נובעת מהעובדה שמערכת החינוך הערבית סבלה במשך שנים ממדיניות אפליה מכוונת של ממשלות ישראל לדורותיהן.

מוחמד ברכה: לכן אפשר לראות בהצעת האי-אמון הזאת הצעת אי-אמון בהגינות של הממלכתיות הישראלית במשך שנים.

מוחמד ברכה: השאלה, האם אני תולה תקווה דווקא בממשלת הימין הנוכחית?

מוחמד ברכה: האמת היא, לא במיוחד, אבל ממשלה היא ממשלה של כלל האזרחים.

מוחמד ברכה: אבל אני, אדוני היושב-ראש, נשען על העובדה שעל אף חילוקי הדעות הפוליטיים עם שר החינוך, חבר הכנסת סער, אי-אפשר שלא להתרשם שהשר, בשיתוף מנכ"ל משרדו, פרופסור שושני, שוקדים רבות להצלחת מערכת החינוך והוא מקדיש את הזמן ואת המרץ, ולדעתי יש רק להעריך אותו, למען תפקודה הנאות של המערכת.

ראובן ריבלין: אני יכול להעיד שכך הוא חונך.

מוחמד ברכה: במקום שאני חונכתי גם כן מתייחסים באותו אופן.

ראובן ריבלין: מאה אחוז, לא באתי להתריס.

מוחמד ברכה: על כן, אדוני השר, אני מצפה לתשובות ענייניות מעל הדוכן, אבל גם בהמשך הדרך.

מוחמד ברכה: נתחיל מהצורך בהבטחת ספסל לימודים ראוי לכל תלמיד.

מוחמד ברכה: המחסור בכיתות לימוד במערכת החינוך הערבית בכללותה, אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מגיע לכ-9,300 כיתות.

מוחמד ברכה: אני עשיתי חישוב.

מוחמד ברכה: על-פי תוכנית החומש שאושרה בימי הממשלה הקודמת, שבה ניתנה העדפה מתקנת למערכת החינוך הערבית, זאת אומרת, במסגרת תוכנית החומש נתנו 39% לציבור הערבי, מדובר על בניית 8,000 כיתות בחמש שנים וכו'.

מוחמד ברכה: אני עשיתי חישוב, אדוני היושב-ראש:

מוחמד ברכה: כדי לסגור את הפער, המחסור בכיתות לימוד אנחנו זקוקים ל-53 שנים על-פי ההעדפה המתקנת שנהוגה היום.

מוחמד ברכה: על כן אני מציע למשרד החינוך ולשר החינוך, שתוכנית הבינוי במערכת החינוך תתבצע בשתי תוכניות נפרדות: האחת, בנייה לקליטת הריבוי הטבעי בכל שנה, והשנייה, לסגירת הפערים על-פי לוח זמנים.

מוחמד ברכה: לוח זמנים, הכוונה שיהיה לזה סוף, שיגידו: בעוד חמש שנים, בעוד שבע שנים, בעוד עשר שנים נסיים את המלאכה הזאת.

מוחמד ברכה: הדברים לא אמורים רק לגבי המחסור בקרב הציבור הערבי אלא לגבי המחסור בקרב הציבור בכלל, אבל המחסור הוא בעיקר בתוך מערכת החינוך הערבית.

מוחמד ברכה: הבנייה בכל מערכת החינוך תהיה על בסיס מיפוי נקודתי ועל-פי הצורך – – –

ראובן ריבלין: 53 שנה – החישוב מביא בחשבון את הגידול הטבעי העודף?

מוחמד ברכה: כן.

מוחמד ברכה: החלק של מערכת החינוך הערבית יוצא 1,600 ומשהו כיתות בכל שנה.

מוחמד ברכה: הצורך בבניית כיתות לריבוי הטבעי הוא קרוב ל-450.

מוחמד ברכה: אז ההפרש, כדי לסגור את הפער, תחלק 9,300 – – –

ראובן ריבלין: זה ברור, סגירת פער.

ראובן ריבלין: אז אתה לוקח, כי אמרת שהגידול הטבעי צריך להקפיד עליו כל שנה ושנה.

מוחמד ברכה: אני מציע שלא לעשות הכול בתוכנית אחת.

מוחמד ברכה: המדינה חייבת לבנות כיתות לתלמידים שיתווספו, נשים את זה בצד.

מוחמד ברכה: כל תלמיד שנוסף למערכת יודע שיש לו ספסל לימודים.

מוחמד ברכה: ואחר כך: תוכנית לסגירת הפער בזמן קצוב – חמש שנים, שבע שנים, עשר שנים; אבל שנדע שבסופו של תהליך אין לנו מחסור בכיתות לימוד.

מוחמד ברכה: צריך גם להביא בחשבון, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, את הצפיפות בכיתות.

מוחמד ברכה: היום ממוצע הצפיפות בכיתה במערכת החינוך הערבית הוא 35 תלמידים, ובמערכת החינוך העברית הממוצע הוא 29.

מוחמד ברכה: זה הבדל עצום.

מוחמד ברכה: זה הבדל עצום באפקט מצטבר.

מוחמד ברכה: הנקודה השנייה – אדוני השר, צריך לקבל החלטה עקרונית על השקעה שווה בכל תלמיד.

מוחמד ברכה: על-פי הנתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, אדוני היושב-ראש, המציאות הנוכחית היא שהמדינה משקיעה 823 שקלים בתלמיד הערבי מול 3,200 בתלמיד היהודי.

מוחמד ברכה: זה דבר שזועק לשמים, והוא בהחלט מביא לפערים בחינוך ובסופו של תהליך גם מביא לדירוג העגום של ישראל בכל מחקר בין-לאומי בנוגע לחינוך.

מוחמד ברכה: 3.

מוחמד ברכה: הנושא של תשלומי ההורים – יש ליישם, ואני מציע לשקול את זה בכובד ראש, אדוני השר, את הרעיון שמתרוצץ בכנסת זה שנים רבות ועל שולחנה יש כמה הצעות חוק בנדון, כולל אחת שלי, אבל גם של חברי כנסת אחרים מסיעות אחרות, והוא לגבות את תשלומי ההורים – או נקרא לזה מס חינוך – על-ידי הביטוח הלאומי.

מוחמד ברכה: כפי שנהוג שם, הגבייה תהיה על-פי מפתח סוציו-אקונומי, כך שכל האזרחים יישאו בנטל החינוך, אבל לתלמידים יוגשו שירותים שוויוניים, אחידים, ולא ייווצר מצב שתלמיד נאלץ להיעדר ביום שבו גובים את הכסף בשביל הטיול.

מוחמד ברכה: הוא לא יהיה בכיתה וגם לא יהיה בטיול, שלא לדבר על דברים אחרים כמובן.

מוחמד ברכה: הנקודה הרביעית, אדוני – ועל זה דיברנו לפני כמה ימים – אני מציע שכל תלמיד בישראל יחויב ללמוד בתיכון ארבע יחידות לימוד בשפת האם שלו.

מוחמד ברכה: אני גם מציע לפנות למל"ג – המועצה להשכלה גבוהה – להעניק בונוס לנרשמים לאוניברסיטאות על יחידות לימוד שפת האם.

מוחמד ברכה: אני שואב עידוד מהגישה של השר כשהציג סקירה בוועדת החינוך לפני פתיחת שנת הלימודים, כשהוא עמד על קשר הדוק בין ידיעת שפת האם לבין ידיעת המקצועות האחרים או ההצלחה במקצועות אחרים.

מוחמד ברכה: זה דבר שלדעתי הוא נחוץ ופשוט, הוא לא אמור לעלות הרבה.

מוחמד ברכה: 5.

מוחמד ברכה: ברוב בתי-הספר הערביים לומדים, אדוני, חמישה ימים בשבוע, ללא יום חינוך ארוך.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, התלמיד הערבי מקבל פחות שעות, ואני אפרט בהמשך.

מוחמד ברכה: אני לא יודע אם בסופו של דבר תתקבל החלטה על שבוע לימודים של חמישה ימים בכל מערכת החינוך, אבל זה קיים במערכת החינוך הערבית.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, אני מציע לעבור ליום חינוך ארוך, אבל לא רק בהחלטה מכנית, שבמקום שהילדים יישארו עד 13:00 או 14:00, הם יישארו עד 16:00.

מוחמד ברכה: היה יישום כזה באחד הכפרים, בכפר-כנא, אבל לא הכניסו לזה שום תוכן, לא כיתות, לא מורים, לא תוכניות העשרה, שום דבר, ולכן זה נכשל.

מוחמד ברכה: לכן ההחלטה הזאת לא צריכה להיות החלטה מכנית.

מוחמד ברכה: 6.

מוחמד ברכה: צריך לקבוע לוח זמנים עם תאריך יעד לסיום יישום חוק חינוך חינם לגילאי שלוש וארבע.

מוחמד ברכה: החוק הזה חוקק לפני עשור, נדמה לי, ואני שמח וגאה על כך שהסיעה שלנו היא שהובילה את זה באמצעות חברת הכנסת לשעבר תמר גוז'נסקי.

מוחמד ברכה: אני חושב שהגיע הזמן ששר החינוך יקבע שבשנת כך וכך אנחנו פורסים את התוכנית הזאת על כל הארץ.

מוחמד ברכה: הגיע הזמן, מספיק.

מוחמד ברכה: זה לא רק נושא של חינוך ערבי או חינוך עברי, זה גם נושא של עבודת נשים, זה נושא של יצירת תשתית טובה יותר למערכת החינוך.

מוחמד ברכה: אני חושב שאין מחלוקת על החשיבות של יישום החוק הזה, אבל הגיע הזמן שדווקא אתה תיטול את הדגל ותגיד: אני קובע כך וכך שנים, כך וכך זמן, כדי שהחוק הזה ייושם במלואו.

מוחמד ברכה: הנקודה השביעית – אני מציע, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, להקים מועצה פדגוגית לענייני החינוך הערבי, שתייצר שיתוף פעולה – זה לא בדלנות – בין משרד החינוך לבין מנהלים ומחנכים ורשויות מקומיות ואנשי ציבור ערבים בקביעת תוכנית הלימודים הערבית, גם מבחינת הערכים וגם מבחינת סדר העדיפויות, תוך דגש על הייחוד הלאומי והתרבותי.

מוחמד ברכה: אי-אפשר להסתכל על תוכניות הלימודים כאילו יש המלה "נכבה", השר הזה שם את המלה "נכבה" והשר השני מוציא את המלה "נכבה", כאילו גמרנו את כל העיסוקים במערכת החינוך וזה מה שנשאר.

מוחמד ברכה: יש להתייחס לנושא הזה ברצינות.

מוחמד ברכה: לדעתי, מועצה כזאת, נוסף על מה שאמרתי, תיתן את הדעת והאמצעים לסגירת הפערים בהישגים הלימודיים.

מוחמד ברכה: היום ממוצע ההצלחה בבגרות במערכת החינוך הערבית הוא 31%, מול 59%.

מוחמד ברכה: ממוצע ההישגים במבחן הפסיכומטרי הוא 450 נקודות בקרב התלמידים הערבים, לעומת 560 בקרב התלמידים היהודים.

מוחמד ברכה: הגשתי הצעה לביטול הפסיכומטרי בכלל, אבל כל זה קשור בתשתית החינוכית, אבל גם במבנה המבחן.

מוחמד ברכה: גם העמידה בתנאי האוניברסיטאות – הפער הוא ש-70%–75% מהתלמידים הערבים עומדים בתנאי הקבלה לאוניברסיטה, מול 85%–90% מהתלמידים היהודים.

מוחמד ברכה: אלה מספרים רשמיים של מדינת ישראל שאי-אפשר להתווכח עליהם.

מוחמד ברכה: צריך גם להתייחס למחסור בשעות השילוב, כ-10,000 שעות; המחסור בשעות ההוראה – 4,000 שעות; המחסור בפסיכולוגים חינוכיים – כ-200 תקנים; יועצים חינוכיים – כ-250 תקנים; קציני ביקור סדיר – 300 תקנים.

מוחמד ברכה: אדוני השר, בימי השרה יולי תמיר הוקמה ועדה משותפת של משרד החינוך וועדת המעקב לענייני החינוך הערבי והתקבלו המלצות והחלטות, ואתה מודע להן.

מוחמד ברכה: כבר בחודש יולי הם נפגשו אתך והציגו את ההמלצות.

מוחמד ברכה: אלה מסקנות משותפות של המשרד שלך ושל האנשים שעובדים בשטח.

מוחמד ברכה: אני מציע שתאמץ ותיישם את המסקנות האלה.

מוחמד ברכה: הנקודה השמינית והאחרונה, אדוני היושב-ראש, היא הצורך ביצירת מסגרת.

מוחמד ברכה: זה דווקא לא נכון לגבי החינוך הערבי, אלא לגבי כל מערכת החינוך.

מוחמד ברכה: הכוונה ליצירת מסגרת של עירוב קהילה והורים ורשויות ומועצות תלמידים – כפי שאמרתי, זה נכון לגבי המערכת כולה – למיגור תופעות של אלימות, אלכוהול וסמים בבתי-ספר ובקרב בני-הנוער בכלל.

מוחמד ברכה: היום היה דיון בוועדת החינוך, ולפני כמה שבועות קיימנו דיון בעניין הזה בוועדה למלחמה בנגע הסמים.

מוחמד ברכה: פשוט תופעות של אלכוהול בקרב נוער.

מוחמד ברכה: ישראל תופסת את המקום השני בעולם המערבי בשתיית אלכוהול עד שוכרה.

מוחמד ברכה: העניין הזה אינו פוסח על שום שכבה, על שום קבוצת אוכלוסייה.

מוחמד ברכה: יכול להיות שבקרב הרוסים והאתיופים התופעה יותר עמוקה ויותר קשה, אבל בעניין הזה יש שוויון מוחלט בין כל התלמידים ובין כל בני-הנוער שלנו.

מוחמד ברכה: לכן יש מקום לבחון גם את הסוגיה הזאת – האלימות הורסת לא רק את האדם, את הנער, את התלמיד, אלא הורסת את המערכת כולה.

מוחמד ברכה: אלה ההצעות הצנועות שיצאו אחרי עבודה והתייעצות.

מוחמד ברכה: אני מבקש מאוד ששר החינוך, מערכת החינוך ומשרד החינוך יאמצו לחיקם את העניינים האלה, את הנקודות האלה, וכמובן על כל נקודה יהיה מקום ויהיה צורך לקיים דיון ממצה וארוך ומקיף ועמוק, אבל אני חושב שאם הכוונה היא ללכת להצלת מערכת החינוך, והנתונים שאנחנו רואים בכל מיני מחקרים בין-לאומיים – התמונה העגומה – לא יישנו, אני חושב שיש לקחת ולהתייחס בחיוב לתוכנית הזאת שאמרתי.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

ראובן ריבלין: כבוד שר החינוך, חבר הכנסת גדעון סער, ישיב להצעת סיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני אפתח באיחולי חג שמח – היום זה היום האחרון של עיד אל-אדחא – לאזרחי ישראל הערבים.

ראובן ריבלין: המוסלמים והדרוזים.

גדעון סער: וגם הדרוזים.

גדעון סער: אני מניח שכולנו עשינו את זה גם באופן אישי, ואני מנצל את ההזדמנות לברך את האזרחים המוסלמים והדרוזים ביום חגם, שבעצם הערב מסתיים.

גדעון סער: הנושא שהעלו הסיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד הוא נושא אמיתי, הוא נושא שמאוד מטריד אותי והוא כמובן הנושא הכי חשוב אולי במגזר הערבי, אבל לפי דעתי הוא בעל השלכות מרחיקות לכת על עתידה של ישראל, על החברה בישראל ועל הכלכלה הישראלית.

גדעון סער: ואני חייב לומר שיש עבודה אדירה לעשות בנושא הזה, אדוני היושב-ראש.

גדעון סער: ואני חייב גם לומר שכאשר אני לומד את הנושאים, שבחלקם נגע חבר הכנסת ברכה, אני מנסה לחשוב גם על דרכים חדשות, כי להשתמש רק בדרכים שנוסו בעבר בעניין הזה – ואני רוצה לומר שכן, משרד החינוך ושרת החינוך הקודמת היו ערים לנושא והשקיעו משאבים, ואני גם עוקב אחרי הביצוע בנושאים האלה, אז אני יודע לומר שמושקעים משאבים.

גדעון סער: אבל במקרה הזה אני לא יכול להגיד שרק – המשאבים הם חיוניים, הם קריטיים, אבל לא רק השקעת משאבים יכולה להביא להתקדמות.

גדעון סער: כי במקרים מסוימים, אני רואה במקומות מסוימים השקעה של משאבים וירידה בהישגים, וזה מחייב אותנו לשאול שאלות יותר עמוקות.

גדעון סער: אולי נתחיל גם באיזו מלה אופטימית, כי בסך הכול, בנתוני מבחני המיצ"ב שהצגנו ביום שלישי שעבר והתייחסו לשנת הלימודים תשס"ט, שנה שעברה – ואני פתחתי את מסיבת העיתונאים שקיימנו באומרי שאומנם בזמן המבחנים אני הייתי שר החינוך אבל רוב שנת הלימודים תשס"ט שרת החינוך היתה קודמתי, השרה יולי תמיר, ואני חייב לומר שהמגמה של שיפור – שיפור, הייתי אומר מדוד – בכל מקצועות הדעת שנבחנו בסך הכול, של מתמטיקה, מדעים, שפת אם ואנגלית, בסך הכול זה קיים גם בקרב התלמידים דוברי הערבית; לא בכל המקצועות, יש הבדלים כאלה ואחרים, הדבר שצריך להדאיג אותנו זה העומק של הפערים.

גדעון סער: אבל אני מוצא לנכון לציין שהיה שיפור מסוים בהישגים.

גדעון סער: הוא חייב, כמובן, להיות שיטתי, הוא חייב להיות קבוע, הוא חייב לכלול את כל המכלול של ההישגים שאנחנו מודדים – ואנחנו ראינו למשל שבנושא הזכאות לבגרות היתה ירידה בפעם האחרונה – וכמובן, את המבחנים הבין-לאומיים כאשר אנחנו ניגשים אליהם.

גדעון סער: אני יכול לציין בצורה די סכמטית – ואני לא חושב שזה הדבר הנכון ביותר – את המהלכים שאנחנו מבצעים, כי מתבצעים מהלכים גדולים.

גדעון סער: השנה יש תוספת מאוד משמעותית במגזר הערבי בהשקעה במקצועות הליבה, בעיקר מתמטיקה, מדעים ושפת אם; יש בהחלט השקעה בתחום הבנייה, יש גם השקעה בתוכניות להעלאת אחוזי הזכאות לבגרות, אבל נראה לי שיותר נכון היום להתחיל לחשוב או להתחיל לדבר על דברים ייחודיים.

גדעון סער: אני רוצה לומר שלכנסת היתה זכות לפני שבוע, כאשר ועדת החינוך תיקנה את צו יום חינוך ארוך ותיקנה עוול שלפיו הרשות המקומית היחידה במדינת ישראל שהיתה מחוץ ליום חינוך ארוך היא אבו-בסמה.

גדעון סער: והדבר הזה תוקן, ובעצם הוא מתחיל להתבצע ממחר עד 1 בספטמבר שנה הבאה, בהיקף שהוא די משמעותי.

גדעון סער: כל היישובים שבפזורה שהם תחת המועצה אבו-בסמה ייכנסו גם ליום חינוך ארוך וגם למפעל ההזנה.

גדעון סער: אני חושב שזה דבר חשוב שנעשה.

רוחמה אברהם-בלילא: יישר כוח.

גדעון סער: תודה.

גדעון סער: אני חושב שזיהינו בעיה מרכזית בכלל, שכמובן רלוונטית למגזר הערבי – לא רק למגזר הערבי – וזה הפערים.

גדעון סער: מבין כל המקצועות – גם מי שיסת

גדעון סער: כל על הנתונים האחרונים של המיצ"ב, הפער הגדול ביותר הוא באנגלית, הפער המתרחב ביותר הוא גם באנגלית, וההיקף של השיעורים הפרטיים שהתלמידים לוקחים, הכי גדול, הוא באנגלית, יותר מאשר במתמטיקה.

גדעון סער: בעקבות זאת קיימנו ישיבה.

גדעון סער: אני הנחיתי את המנכ"ל לגבש תוכנית שתיושם החל מתחילת שנת הלימודים הבאה, שעיקרה השקעה שונה או דיפרנציאלית בתחום של האנגלית, דהיינו שבתי-הספר החלשים מבחינה סוציו-אקונומית יקבלו תגבור.

גדעון סער: בוודאי הדבר הזה, תהיה לו משמעות רחבה מאוד במגזר הערבי, על מנת לצמצם פערים באנגלית, כי אני חושב שהיום זה כרטיס הכניסה במידה רבה לשוק העבודה ולכלכלה המודרנית, ואני רואה בזה דבר מכריע.

גדעון סער: הנחיה נוספת שמתבצעת עכשיו, שנוגעת אך ורק למגזר הערבי – או לדוברי ערבית, לפחות – ואני חושב שהיא חשובה מאוד, היא נוגעת לבחירת המורים.

גדעון סער: נכון להיום, קודם כול כולם יודעים שיש היצע מאוד גדול של מורים במגזר הערבי לעומת משרות פנויות.

גדעון סער: במובן המקרו-כלכלי זה מחייב אותנו לחשוב על נתיבים אחרים למוביליות חברתית, נוספים, ובמובן של מערכת החינוך אני רואה בזה הזדמנות, מכיוון שכאשר יש לך היקף כזה של מועמדים, הדבר שאנחנו היום צריכים לבצע זה לוודא שהמורים החדשים שנכנסים למערכת הם המורים הטובים ביותר.

גדעון סער: הרבה יותר מסובך לנו לעשות את זה במגזר היהודי, ששם הביקוש וההיצע שווים, אף-על-פי שעכשיו הנתונים האחרונים היו שפעם ראשונה הביקוש להוראה התחיל לעלות השנה, ואני רואה בזה דבר מאוד חשוב.

גדעון סער: אבל פה אנחנו הולכים להכניס מבחנים בשפת אם, בשפה הערבית, למורים, כמרכיב בשקלול של קבלת המשרה.

גדעון סער: אף-על-פי שהיום זו תוכנית – בוא נגיד על-פי מחשב, אפשר להגיד – אבל אני חושב שהרבה יותר חשוב לדעת מה רמת המיומנות בשפת האם לתלמידים מאשר כמה שנים המורה נמצא ב-waiting list, שזה גם דבר חשוב מבחינת האדם עצמו, אבל אם אנחנו נדע לטייב את כוח-האדם בהוראה שנכנס למקצוע – ואנחנו יודעים כבר, ואנחנו יודעים את זה מכל מבדק, שהבעיה האסטרטגית, שגם עמד עליה חבר הכנסת ברכה בדבריו, היא שליטה בשפת אם.

גדעון סער: אגב, גם במגזר העברי, ועוד יותר במגזר הערבי, ששם גם יש הפער בין השפה המדוברת לשפה הספרותית.

גדעון סער: אני חושב שזה מהלך שיכול להיות מאוד משמעותי.

גדעון סער: שוחחתי על כך כמה פעמים רק בשבוע החולף עם מנכ"לית ראמ"ה – המרכז להערכה שלנו, שהוא גוף גם עצמאי, כידוע – שעמלה בימים אלה להכין בהקדם האפשרי, כי זה צריך להיות מבחן תקף, ואני מאוד מאוד מקווה – כמובן, גברתי היושבת-ראש, לא על-חשבון התקפות המדעית שלו – אבל אני מאוד מקווה שהמבחן הזה, נוכל להשתמש בו כבר לקראת שנת הלימודים הבאה, כי אני חושב שזו תהיה בשורה מבחינת מערכת החינוך הערבית.

גדעון סער: אני גם רוצה להתמודד עם כמה בעיות שלא התמודדו אתן בעבר, ואני חושב שהן חשובות, מבחינת האקלים הבית-ספרי.

גדעון סער: יש בעיה קשה ביותר, שאני יכול לתת עליה גם תשובות שהקריאו בעבר, שבכניסה לבתי-ספר ערביים אין שמירה, ואין שמירה מכיוון שהבסיס של השמירה היה בסיס של פח"ע או סיכון של פח"ע.

גדעון סער: אבל נדמה לי היום, שברמת האלימות שמשתוללת במערכת החינוך בכלל, והיא לא פוסחת על המגזר הערבי – וזה עלה גם בשיחת העבודה האחרונה שהיתה לי ביום חמישי האחרון עם ראש העיר נצרת, אבל זה עולה בהרבה מאוד שיחות.

גדעון סער: אני רוצה, והנחיתי גם את מנכ"ל המשרד, לעבוד מול המשרד לביטחון פנים, לנסות לקדם פתרון לבעיה הזאת, כי אני חושב שהיא מאוד יכולה להשפיע.

גדעון סער: היא לא רק הביטחון במובן הרחב שלו, של התלמידים, שלא יכניסו סכינים, היא יכולה להשפיע על הסביבה הלימודית בצורה משמעותית.

גדעון סער: יש נושא הבינוי, שחבר הכנסת ברכה התייחס אליו בהרחבה.

גדעון סער: אני חייב לומר שהוא קשור לבעיה הרבה יותר רחבה, שאולי אני אגע בה בסוף, של המשאבים התקציביים.

גדעון סער: אני חושב שבמשאבים התקציביים הקיימים, יש התקדמות מאוד משמעותית.

גדעון סער: מי שלא יודע, במסגרת תוכנית החומש, מתוך 8,000 כיתות הוקצו 3,125 כיתות למגזר הערבי.

גדעון סער: רק כדוגמה, כי אני עוקב אחרי זה, מה מתבצע, בתי-ספר בחינוך על-יסודי שאושרו עקרונית להקמה רק בארבעת החודשים האחרונים: שתי חטיבות עליונות באום-אל-פחם, חטיבת ביניים בבאקה-ג'ת, חטיבה עליונה בנצרת, חטיבת ביניים ומפת"ן בטירה.

גדעון סער: אני יכול לתת עוד דוגמאות – כפר-ברא, פורידיס, כפר-מנדא, יפיע, טורעאן – ואני מתרשם שמי שבמשרדי מופקד על זה דואג להתקדמות מהירה על-פי התקציבים הקיימים.

גדעון סער: אם אנחנו רוצים, ואני מאוד רוצה, לבצע מהלכים בכיוון שציין חבר הכנסת ברכה, חייבים ללכת בתקציב 2011 – זאת הכוונה שלי, וזה דבר שהממשלה תצטרך להכריע בו, לשנות את סדר העדיפויות הלאומי.

גדעון סער: נכון, בכל המהלך האחרון לא נפגע תקציב הבינוי שלנו, גם כמעט לא נפגע התקציב הכללי, או הוחרג במידה רבה מהקיצוץ הרוחבי.

גדעון סער: אבל אם רוצים לעשות שינוי אסטרטגי, אמיתי, מהותי, שיאפשר לנו להתמודד עם המדינות המתקדמות בעולם, שההשקעה התוספתית שלהן בחינוך היא פי כמה וכמה ממדינת ישראל והיא מייצרת מאסה שונה לחלוטין של השקעה לתלמיד, אנחנו לא נוכל לעמוד על ההיקפים של המשאבים הקיימים.

גדעון סער: ובסופו של דבר הדבר הזה יפגע בחברה ובכלכלה בישראל.

גדעון סער: חייבים להגיע, להשקיע בחינוך בתקציב 2011.

גדעון סער: ובין הנקודות שבוודאי נצטרך לשקול – גם על כך שוחחתי עם שר האוצר.

גדעון סער: לצערי, אין לי בשלב זה הסכמה של האוצר ללכת לכיוון שהזכיר חבר הכנסת ברכה, ויש לי על זה הרבה שיחות עם יושב-ראש ועדת החינוך, של אימוץ דוח-לנגרמן, שנוגע בעצם לנושא תשלומי ההורים והעברת הנטל הזה באמצעות הביטוח הלאומי.

גדעון סער: אני חושב שזה פתרון צודק ונכון.

גדעון סער: אני מקווה שנצליח להגיע להסכמה גם בנושא הזה.

גדעון סער: עדיין לא הגענו להסכמה בנושא הזה.

מוחמד ברכה: אתה יכול לסבר את אוזננו, למה שר האוצר מתנגד?

גדעון סער: אני לא רוצה, חבר הכנסת ברכה, כרגע להיכנס לזה, כי אני לא רואה בזה תשובה סופית, וביקשתי ממנו לקיים דיון בנושא הזה עם יושב-ראש ועדת החינוך, ואני חושב שהוא ייעתר.

גדעון סער: אני חושב שזה יהיה דבר שכל אזרחי ישראל ינשמו לרווחה אם הוא יתבצע.

גדעון סער: אני מתכוון לקיים בזמן הקרוב ישיבת עבודה בנושא של החינוך במגזר הערבי, עם ניסיון לנגוע בכמה שיותר מאפיינים ייחודיים, בעיות ייחודיות.

גדעון סער: אני חייב להגיד לך, חבר הכנסת ברכה, ואני בטוח שאתה מכיר את זה: למען היושר האינטלקטואלי, הדבר הזה לא נתון כולו בידינו, מכמה בחינות.

גדעון סער: קודם כול, ציינת נתונים של השקעה כספית ממוצעת.

גדעון סער: אני מניח שהנתונים האלה משקפים גם נתונים של השקעה מצד הרשויות המקומיות.

גדעון סער: הרשויות המקומיות היום – בוודאי המבוססות, אבל לא רק המבוססות – משקיעות בחינוך, והרשויות הערביות לא יכולות – או לא משקיעות בפועל – את אותם סכומים.

גדעון סער: הדבר הזה גורם להעמקה של הפערים.

מוחמד ברכה: – – –

גדעון סער: בתחום החינוך.

רוחמה אברהם-בלילא: לא, אבל זו לא מסגרת של שאלות ותשובות, אדוני השר – – –

גדעון סער: לא, אני – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אתה עונה פה תשובה מפורטת וזה חשוב מאוד – –

גדעון סער: לא, אני אומר – – –

רוחמה אברהם-בלילא: – – ואני מניחה שבחלק מהשאלות שתישאל בעוד כשבועיים, תישאל שאלות נוספות.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אם השר מוכן לענות, אז למה – – –

רוחמה אברהם-בלילא: סליחה, כי זו לא מסגרת של שאלות ותשובות, ואם את לא מכירה את התקנון אז מן הראוי שתלמדי אותו.

רוחמה אברהם-בלילא: סליחה, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

רוחמה אברהם-בלילא: כן, אדוני השר.

גדעון סער: גברתי היושבת-ראש, זה דבר שצריך לראות איך מתגברים עליו.

גדעון סער: אז חלק מההתגברות – אם ציינתי קודם שאני רוצה להשקיע באנגלית באופן דיפרנציאלי, אני אישרתי גם בשבוע שעבר הרחבה משמעותית של תוכנית לעידוד קריאה שאני הולך להפעיל באופן דיפרנציאלי, בבתי-ספר חלשים.

גדעון סער: כי יש פה שתי סכנות, חבר הכנסת ברכה.

גדעון סער: אם אני אגיד: המימון יהיה מימון דיפרנציאלי, משרד האוצר יקפוץ על זה, מייד יסיר מחלק ענק, מרוב אזרחי ישראל, בעצם, ששייכים לרשויות – אלה לא רשויות מבוססות, אתה רואה את הטבלאות למי מתכוונים – אבל ל-80% מהתלמידים בפועל ייקח חלק מהתקציב, שגם יתגלגל על הרשויות המקומיות, וימשיך תהליך שמתבצע כבר שנים של גלגול נטל החינוך מהשלטון המרכזי לשלטון המקומי, וה"רווח", אם בכלל, ברשויות החלשות, יהיה זניח לעומת ההפסד.

גדעון סער: לכן, פה צריך להיות מאוד מאוד זהירים.

גדעון סער: אבל מה שאני אשתדל זה להיכנס כמה שאני יכול יותר להשקעה שהמטרה שלה היא צמצום הפערים.

גדעון סער: יש בעיה נוספת שצריך לשים על השולחן.

גדעון סער: מינוי מנהלים, כפי שאתה יודע, בבתי-ספר יסודיים, הוא במידה רבה או כמעט מוחלטת בשליטת משרד החינוך.

גדעון סער: בבתי-ספר על-יסודיים – בשליטת הבעלויות, בדרך כלל הרשויות המקומיות.

גדעון סער: אם רשות מקומית או אם ראש רשות מקומית בוחרים מנהל – בוא נגיד את זה בעדינות – לא הטוב ביותר שיכול להיות, מטעמים לא ענייניים, מה שהמערכת הממלכתית תשקיע, גם בהשקעה של משאבים וגם בדרכים אחרות, הוא לדעתי בטל בשישים.

גדעון סער: כי מי שמרים את המוסד החינוכי ומי שמוריד אותו, במידה רבה מאוד זה הניהול.

גדעון סער: אז אם קודם נתתי תשובה איך אנחנו הולכים ליישם שיפור של כוח ההוראה, עדיין אין לי תשובה בעניין של הניהול.

גדעון סער: יש רשויות מקומיות – – –

מוחמד ברכה: אני יכול להציע לך שיפור?

גדעון סער: בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: סליחה.

גדעון סער: אבל הוא הציע אי-אמון ויש לו איזה רעיון שאולי – – –

רוחמה אברהם-בלילא: בסדר, אבל תעשה את זה בקצרה.

רוחמה אברהם-בלילא: הצגת את האי-אמון שלך במשך עשר דקות, אני מניחה, אז משפט, בבקשה.

מוחמד ברכה: רק משפט.

מוחמד ברכה: חשוב שדיון בכנסת יהיה גם חי.

מוחמד ברכה: יהיו שתי מערכות סינון.

מוחמד ברכה: מערכת סינון של משרד החינוך, שיגידו: בתוך השלושה האלה, כפי שעשו עכשיו לגבי היועץ המשפטי.

מוחמד ברכה: נגיד: מהשלושה האלה תבחרו אחד.

מוחמד ברכה: שתהיה האפשרות לרשות המקומית לבחור, אבל שהפרמטר המקצועי ייקבע על-ידי משרד החינוך.

גדעון סער: אני מוכן לאמץ את הדבר הזה.

גדעון סער: אני רוצה לבחון את זה, אני רוצה לדבר עם השלטון המקומי, אני חושב שזה משרת את אזרחי ישראל, ובין הדברים שאני בודק – אגב, שוחחתי על העניין הזה עם אחד מחברי הכנסת שהוא חבר ועדת החינוך, שכרגע לא נמצא באולם, אבל לפי דעתי, אם נדע לשפר את רמת הניהול ונדע לשפר את רמת המורים, התקדמנו מאוד, הרבה יותר – ולא שאני מזלזל בשאלת המשאבים, ניתחתי אותה קודם – מאשר לו טיפלנו רק בסוגיית המשאבים.

גדעון סער: אני רוצה לסכם.

גדעון סער: לא צריך בכלל – אני מתייחס לפתיח של הדברים.

גדעון סער: אני מודה לחבר הכנסת ברכה על דבריו במישור האישי, אבל אני רוצה לומר לך: לא צריך להיכנס בעניין הזה לנושא פוליטי.

גדעון סער: אזרחי ישראל הערבים הם אזרחים, לילדים שלהם מגיע עתיד בדיוק כמו לכל ילד אחר במדינה.

גדעון סער: זאת הכוונה שלי, זאת גם הכוונה של הממשלה.

גדעון סער: אני יודע שראש הממשלה מחויב לזה.

גדעון סער: היה לו מאוד מאוד חשוב בפתיחת שנת הלימודים להיות גם בבית-ספר במגזר הערבי, מאותם טעמים – בשפרעם, בעירך.

גדעון סער: הייתי אתו שם.

גדעון סער: אני מאוד מקווה שנוכל בסוף הקדנציה הזאת לבוא ולהצביע על כך שחל שינוי לטובה, כי המגמה הנוכחית היא באמת לא מגמה טובה.

גדעון סער: גברתי היושבת-ראש, אסיים את דברי, כי אני עושה את זה ויושב-ראש הכנסת תמיד מעודד אותי: אם אני נמצא על דוכן הכנסת, אם יכול להיות לי עדכון בענייני משרדי שהוא קשור, שהוא לא התפרסם קודם אבל אני יכול לפרסם אותו לראשונה על בימת הכנסת, יושב-ראש הכנסת מאוד מעודד אותי בזה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני אמשיך באותה מסורת, אדוני השר.

גדעון סער: תודה, גברתי.

גדעון סער: אם כך, אני מבקש לעדכן את הבית.

גדעון סער: בדיוק לפני שעליתי לכאן, זאת אומרת, לפני פחות מחצי שעה בחרה מועצת החמ"ד החדשה ברב אבי גיסר ליושב-ראש מועצת החמ"ד – החינוך הממלכתי-דתי.

גדעון סער: זה אחרי תקופה שמועצת החמ"ד היתה בלי יושב-ראש.

גדעון סער: עכשיו אנחנו גם נלך לבחירת מנהל מינהל החמ"ד, וזה מאוד חשוב.

גדעון סער: כי בין הדברים שחשובים לי, זה לחזק את החינוך הממלכתי-דתי, שגם הוא מתמודד עם קשיים לא מבוטלים.

גדעון סער: עד כאן העדכון.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, אדוני השר, על תשובתך המפורטת.

רוחמה אברהם-בלילא: לפני שאני אזמין את חבר הכנסת אורי אריאל – עוד דקה, ברשותך.

רוחמה אברהם-בלילא: חברי חברי הכנסת, הדף שנתלש אתמול מלוח השנה ציין תאריך משמעותי בתולדות העם היהודי – כ"ט בנובמבר.

רוחמה אברהם-בלילא: ביום הזה, לפני 62 שנים, הכריעה עצרת האומות המאוחדות בעד הקמת שתי מדינות בארץ-ישראל, מדינה יהודית ובצדה מדינה ערבית.

רוחמה אברהם-בלילא: היהודים הגיבו על הבשורה בשמחה ובהתלהבות.

רוחמה אברהם-בלילא: התגובה הערבית היתה שלילה מוחלטת של התוכנית.

רוחמה אברהם-בלילא: הם הודיעו כי ימנעו את ביצועה בכוח צבאי.

רוחמה אברהם-בלילא: "מה שנכתב בעט שחור ייכתב בדם", הזהירו הערבים הפלסטינים.

רוחמה אברהם-בלילא: העם היהודי לא קיבל אז מדינה, הוא קיבל רק סמכות בין-לאומית להקים אותה.

רוחמה אברהם-בלילא: "אין מדינה ניתנת לעם על מגש של כסף", אמר המנהיג הציוני ולימים נשיאה הראשון של המדינה, חיים ויצמן.

רוחמה אברהם-בלילא: ואכן, למחרת היום החלה המלחמה הקשה, מלחמת השחרור.

רוחמה אברהם-בלילא: הדרמה באו"ם, שלוש שנים לאחר השואה הסתיימה בהחלטה של אומות העולם, שהעם היהודי ראוי לא פחות מעמים אחרים לחירות ולעצמאות.

רוחמה אברהם-בלילא: רוב מדינות אירופה, שעל אדמתה התחולל האסון הגדול בתולדות העם היהודי, תמכו בהצעה.

רוחמה אברהם-בלילא: את הכף הכריעה ההיענות המפתיעה של גוש המדינות הלטינו-אמריקניות.

רוחמה אברהם-בלילא: עם מדינות אמריקה הדרומית שתמכו בהקמת מדינה יהודית נמנית פרו, שבמערב היבשת.

רוחמה אברהם-בלילא: מאז אותה הצבעה שומרת פרו על ידידות רצופה עם ישראל.

רוחמה אברהם-בלילא: לאביו של נשיא פרו הנוכחי, אלאן גרסייה פרז, היה בשעתו קשר אישי הדוק עם ראש הממשלה דוד בן-גוריון ועם גולדה מאיר.

רוחמה אברהם-בלילא: בחג העצמאות ה-60 של מדינת ישראל ערך נשיא פרו נשף רב משתתפים בארמון הנשיאות, ובו הוחלט שפרו תציין את היום החשוב הזה באירוע מיוחד בפרלמנט לכבוד מדינת ישראל כל שנה.

רוחמה אברהם-בלילא: ואכן, בבירה לימה נערך גם השבוע אירוע מיוחד לציון החלטת עצרת האו"ם בדבר הקמת מדינה יהודית בארץ-ישראל וחלקה של פרו בהכרעה ההיסטורית.

רוחמה אברהם-בלילא: כמי שעומדת בראש אגודת הידידות של ישראל ופרו, אני שמחה לבשר על כך לחברי הבית.

רוחמה אברהם-בלילא: בהזדמנות הזאת, אני מודה לחברי אגודת הידידות בפרלמנט הפרואני, המונה 24 חברי פרלמנט מכל הקשת הפוליטית, על האירוע שנערך השבוע ועל יוזמות ואירועים נוספים רבים שנערכים לכבוד מדינת ישראל.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה להם.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מתכבדת להזמין אותך, חבר הכנסת אורי אריאל, להציג את האי-אמון בשם סיעתך.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה.

אורי אריאל: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, ראשית, איחולי החלמה מהירה לראש הממשלה.

אורי אריאל: לא יודע אם זה וירוס דיפלומטי, אם זה, חס וחלילה, שפעת החזירים, או שמא הצטננות מההקפאה העמוקה.

אורי אריאל: בכל מקרה, כך או כך, רפואה שלמה לראש הממשלה עם שאר חולי ישראל, ושיחזור אלינו במהרה, כדי שיוכל להמשיך לתפקד.

אורי אריאל: אבל לא תפקוד כמו שהוא מתפקד היום.

אורי אריאל: אפשר לומר כבר בתחילת הדברים שראש הממשלה הקודם אולמרט כשל, אבל ביבי נכנע.

אורי אריאל: נכנע לכל רוח מצויה, מהטרור, נכנע לכל לחץ של השמאל, נכנע לאמריקנים, נכנע לכל אחד – תוכנית כבקשתך.

אורי אריאל: לגויים – יש אמירה כזאת, שלגויים יש את היהודים שלהם, וליהודים יש את המתנחלים שלהם.

אורי אריאל: אם אתה רוצה לפגוע בהם, תפגע בכיסם.

אורי אריאל: למה ראש הממשלה, שיהיה בריא, צריך לאמץ את הנוסחאות האלה?

אורי אריאל: רק הוא יודע.

אורי אריאל: בעצם, לא רק הוא, גם מי שתמך בו, או תומך בו, גם הם כנראה יודעים.

אורי אריאל: רק אנחנו קטונו מלהבין.

אורי אריאל: ראש הממשלה, שמתפאר שהרפורמה הכי חשובה היא בחוק התכנון והבנייה – השר בני בגין, לא תצטרך עוד ללכת לבקש רשיון לסגירת מרפסת – מביא עלינו, על תושבי יו"ש: על כל סגירת מרפסת, נצטרך ללכת לראש המינהל האזרחי.

אורי אריאל: הוא על דעת שר הביטחון וראש הממשלה, יבחן את זה, לא אומר יאשר את זה, שמא נרגיז את הפריץ.

אורי אריאל: אם נרצה להוסיף חדר, כי נולד ילד, או האבא הזקן בא, השר יעלון, נצטרך לפנות לראש המינהל האזרחי.

אורי אריאל: אתה בטח תתמוך בזה, יש לך לב טוב.

אורי אריאל: האם לראש המינהל האזרחי יש זמן לטפל באלפי פניות כאלה?

אורי אריאל: אולי.

אורי אריאל: למה הייתם צריכים להביא אותנו לזה?

אורי אריאל: בטח תהיה תיכף תשובה מנומקת היטב.

אורי אריאל: ונבין למה ראש הממשלה שקורא למתיישבים ביש"ע "אחי", חוזר על זה פעם אחר פעם.

אורי אריאל: למה הוא האיש שפוגע בהם הכי קשה מכל ראשי הממשלות שהיו לפניו, ללא שום ספק?

אורי אריאל: אם אמרנו שאולמרט כשל, אז גם אפשר להגיד שביבי נכנע.

אורי אריאל: זה לא הפרזה, זה תיאור מצב.

אורי אריאל: אבל יש בשורה, חברי הכנסת, ומי שרואה אותנו, יש בשורה, השרים וחברי הכנסת, גברתי היושבת-ראש.

אורי אריאל: פגשתי את ראש עיריית ירושלים ואמרתי לו: תגיד, איך אתה יושב בשקט כשראש הממשלה מקפיא את הבנייה בירושלים?

אורי אריאל: שהרי הוא אומר, התיישבות זה דבר אחד, "אחי", כן, הם "אחי".

אורי אריאל: אלה שאני מרביץ להם כל היום הם "אחי", אבל ירושלים היא לא בעסק.

אורי אריאל: הוא אמר לי, לא נכון.

אורי אריאל: אמרתי לו, אדרבה, ילמדנו רבנו, מה התחדש?

אורי אריאל: הוא אמר לי, ראש הממשלה אישר להוציא 400 יחידות במכרז בשכונת רמות בירושלים.

אורי אריאל: אמרתי לו, אתה בטוח?

אורי אריאל: הוא אמר לי, אורי, מאה אחוז.

אורי אריאל: אמרתי לו, אני שמח שטעיתי.

אורי אריאל: ביוצאי מהישיבה, שאלתי מישהו שמבין בזה במינהל.

אורי אריאל: הוא אמר לי, אני לא מכיר, לא הוצאנו.

אורי אריאל: אמרתי, משהו לא יכול להיות.

אורי אריאל: יכול להיות שביבי אומר למישהו דבר אחד ועושה דבר הפוך?

אורי אריאל: הייתכן דבר כזה במקומותינו עם ראש ממשלה?

אורי אריאל: שיהיה בריא.

אורי אריאל: התקשרתי עוד פעם.

אורי אריאל: אמרו לי: זה נכון, אתה לא הבנת.

אורי אריאל: המציאות היא, שבדיון שהיה הוא אמר שהוא מאשר להוציא 400 יחידות דיור ברמות, אבל זה עוד לא יצא.

אורי אריאל: אמרתי: טוב, למה מחכים?

אורי אריאל: אולי השרים יודעים.

אורי אריאל: שאלתי: ומה יהיה על פסגת-זאב, סגן השר פרוש?

אורי אריאל: יש שם מכרז שהוא מעכב, בהנחיה אישית הוא מעכב אותו.

אורי אריאל: אמרו לי: זה הוא לא אישר.

אורי אריאל: ילמדונו רבותינו מה ההבדל בירושלים בין פסגת-זאב לשכונת רמות.

אורי אריאל: האמינו לי, שכל מה שאמרתי אלה הן עובדות; לא הערכות, לא שום דבר, פשוט עובדות, שאם הייתם רוצים, מן הסתם גם אתם הייתם יכולים לקבל אותן, כי עובדה שאני קיבלתי אותן.

אורי אריאל: אבל נתניהו נכנע.

אורי אריאל: ראש ממשלה הכי חלש שהיה לנו נכנע לביטול המע"מ על הירקות.

אורי אריאל: נכנע.

אורי אריאל: בכל דבר הוא נכנע, חלש.

אורי אריאל: למה הממשלה לא עוזרת לו להחליט החלטות נכונות?

אורי אריאל: הממשלה יודעת.

אורי אריאל: נכנע לאובמה, נכנע לאבו מאזן, נכנע ל"חמאס", נכנע לטרור, נכנע לעסקת שבויים שמביאה אסון על מדינת ישראל, ואתם שותקים.

אורי אריאל: לא מדויק, חלקכם מדברים ומסבירים עד כמה זה טוב.

אורי אריאל: חידוש מעניין, מרתק.

אורי אריאל: כפי שכבר נאמר: אין רגע דל.

אורי אריאל: לא משעמם במקומותינו.

אורי אריאל: על זה אי-אפשר להתלונן.

אורי אריאל: תגידו: אבל ראש הממשלה לפחות דואג לביטחון המתיישבים – כי הרי ברור שעם שחרור המחבלים, אם הדבר הזה יצא אל הפועל, על דעת השב"כ, על דעת הערכת מצב של פיקוד המרכז, היישובים יהיו באיום יותר גדול.

אורי אריאל: תגידו: אבל ראש הממשלה לפחות דאג למיגון האוטובוסים ביהודה ושומרון, דבר שהוא הבטיח לפני ארבעה חודשים?

אורי אריאל: התשובה היא: לא.

אורי אריאל: תגידו: הוא נתן תקציב לפיקוד העורף להגנת המרחבים סביב היישובים?

אורי אריאל: לא.

אורי אריאל: אפילו לא שקל.

אורי אריאל: מדוע לא תעסקו גם בנושא הזה, מכובדי השרים, שבידכם הדבר להחליטו?

אורי אריאל: הרי לא חסר לכם מידע.

אורי אריאל: אני לא חושב שזאת הבעיה.

אורי אריאל: ואם חסר, מועצת יש"ע תעביר, אני מוכן להעביר.

אורי אריאל: מישהו יעביר לכם, רק תשאלו.

אורי אריאל: אבל, לא.

אורי אריאל: נאמר שראש הממשלה מאוד רוצה להוכיח ל"אחיו", כפי שהוא מכנה אותם, שהוא דואג להם, מייד היה מטפל בכל המפונים.

אורי אריאל: אולי אתם, השרים, יודעים על משהו שהשתנה בחצי השנה האחרונה שאני לא שמעתי?

אורי אריאל: אולי תאירו את עינינו, אולי בעצם אני אפנה אל חבר הכנסת אילן גילאון.

אורי אריאל: הוא אישית – אני אומר את זה בהערכה רבה, באמת – אישית מנסה לקדם כמה דברים שנוגעים למפונים, מתוך חברות, הרגשת אחריות.

אורי אריאל: אתה יודע על משהו שקרה שאני לא שמעתי עליו?

אורי אריאל: הוא לא עונה, אני אגיד לכם.

אורי אריאל: הוא יושב לידי.

אורי אריאל: זה לא קרה.

אורי אריאל: בוגי, זה לא קרה.

אורי אריאל: אתם הנעתם את ראש הממשלה שזה כן יקרה?

אורי אריאל: אולי אני לא יודע, תספרו לנו איך דואגים לאחינו.

אורי אריאל: האם טופל העניין של בניית הכיתות לילדי המתיישבים ביהודה ושומרון?

אורי אריאל: אני אעדכן אתכם.

אורי אריאל: במשך חודשים שר הביטחון לא מאפשר לבנות כיתות אף-על-פי ששנת הלימודים, כידוע לכולם, מתחילה ב-1 בספטמבר.

אורי אריאל: עוד שבעה חודשים, לצורך העניין, בסדר?

אורי אריאל: שישה חודשים.

אורי אריאל: ביום רביעי אתם דנתם בממשלה ואישרתם את ההקפאה הארורה הזו, ביום חמישי הוצאתם את הצווים, וכדי להראות לנו שהוא לא כזה רע, אז הוא אישר בערך רבע מהכיתות.

אורי אריאל: כן, הוא חתם, אני מעדכן אתכם, על רבע.

אורי אריאל: כי הוא מתעמר בנו ובילדינו, ואתם שותקים.

אורי אריאל: לא שמעתי אחד מכם קם באופן ציבורי ומוחה על המציאות הזו, ששר ביטחון בישראל, מה שהוא עוסק בו זה לאמלל את הילדים באיזה מגזר.

אורי אריאל: למה לא תקומו?

אורי אריאל: מאיפה החוצפה הזו?

אורי אריאל: כמה עזות מצח יש לכם?

אורי אריאל: אתם השתגעתם?

אורי אריאל: תסלחו לי על הביטוי הזה.

אורי אריאל: אף אחד מכם לא יקום ויגיד: לא יהיה דבר כזה במדינת ישראל?

אורי אריאל: דיבר פה ברכה, וענה לו שר החינוך שלא נמצא פה, ואמר: אני מסכים אתך, לא תהיה מציאות שלא יהיו לכם כיתות.

אורי אריאל: בסדר, אין תקציב.

אורי אריאל: יש בעיות של קרקע, אלף בעיות.

אורי אריאל: ואתם, אף אחד לא קם.

אורי אריאל: אף אחד לא קם.

אורי אריאל: מה קרה לכם?

אורי אריאל: מה קרה לנו?

אורי אריאל: אין ערבות הדדית, פסה הרוח היהודית?

אורי אריאל: אין רחמנות?

אורי אריאל: השם ישמרנו ויצילנו.

אורי אריאל: מה זה הדבר הזה?

אורי אריאל: מאיפה ההתנהגות?

אורי אריאל: אורוול, אם הייתי יכול לדבר אתו, הייתי שולח אותו לראש הממשלה ללמוד אצלו כמה שיעורים פרטיים איך אומרים דבר אחד אבל עושים בדיוק ההיפך.

אורי אריאל: ואתם שותקים.

אורי אריאל: איך זה?

אורי אריאל: רק תסבירו איפה הנשמה, איפה הרוח?

אורי אריאל: עזבו את הכיתות, יסתדר בלעדיכם.

אורי אריאל: עזבו את הבנייה, יירשם לכם כדיראון עולם.

אורי אריאל: אבל הנשמה, קצת נשמה יהודית לא נמצא ביחד?

רוחמה אברהם-בלילא: ולסיום – – –

אורי אריאל: ראש הממשלה, בנאומו לפני שבוע, ביקש קצת ממלכתיות.

אורי אריאל: פנה לאופוזיציה, כי היא זעקה לעברו כמה זעקות.

אורי אריאל: דיבר על ממלכתיות, ראש הממשלה הזה, שהסביר שאנחנו לא פראיירים לפני הבחירות.

אורי אריאל: איפה יש עוד פראייר כמו האיש הזה?

אורי אריאל: על משקל השיר הידוע.

אורי אריאל: רק נותן, לא מקבל דבר.

אורי אריאל: אבל לא דברים אישיים.

אורי אריאל: הכול זה בשם המדינה ועל-חשבון המדינה.

אורי אריאל: אבל אתם, אף אחד לא יקום, כי אתם תיתנו לו תמיכה גם בהצבעת האי-אמון הזו.

אורי אריאל: אבל אני מקווה שאתם תמצאו דרך אחרת.

אורי אריאל: אני לא אמרתי נואש, אני מכיר את רובכם.

אורי אריאל: אני מקווה שיהיו האומץ והרוח הנכונה כדי שכולנו נהיה אכן אחים.

אורי אריאל: תודה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, חבר הכנסת אורי אריאל.

רוחמה אברהם-בלילא: ישיב על הצעת האי-אמון השר בני בגין, בבקשה.

זאב בנימין בגין: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי חבר הכנסת אורי אריאל, נאמנים פצעי אוהב.

זאב בנימין בגין: אני מודה לך על הדברים הרציניים, אף שכללו דברי כיבושין, גם אישיים.

זאב בנימין בגין: אני מבין את זאת.

זאב בנימין בגין: אין הדברים פשוטים.

זאב בנימין בגין: אומר, בניגוד למה שנעשה מקובל, כי דברים שרואים מכאן רואים גם משם.

זאב בנימין בגין: ולהיפך, דברים שרואים משם רואים גם כאן.

זאב בנימין בגין: וכבר היו דברים מעולם, ודברים שראו משם, מחוץ לממשלה, לא ראו מכאן, ליד שולחן הממשלה.

זאב בנימין בגין: ממשלה בדרך כלל יודעת, אך איננה כול-יודעת.

זאב בנימין בגין: מבינה, אך איננה מבינה הכול.

זאב בנימין בגין: חברי הכנסת ואזרחים מתעניינים, יודעים הרבה.

זאב בנימין בגין: אלא מאי?

זאב בנימין בגין: על הממשלה מוטלת האחריות לביצוע, לעתים בתנאים לא נוחים, ולהחליט, לעתים בתנאים לא קלים.

זאב בנימין בגין: על-פי התנאים הידועים לכולנו, על-פי הבנתי, ועדת השרים לביטחון לאומי קיבלה בשבוע שעבר החלטה נכונה; כואבת, אך נכונה.

זאב בנימין בגין: הרקע ידוע לכול, אין סודות כאן.

זאב בנימין בגין: לפני כחצי שנה שמענו מעבר לים, וגם ממקום לא כל כך רחוק, מן הדרג הגבוה ביותר במדינה ידידה טובה, חשובה, את האמירה שאין לה יסוד, שליהודים אין זכות לחיות, לבנות יישובים, בכל חלקי ארצם, כולל בשומרון וביהודה.

זאב בנימין בגין: שמענו מסקנה מן האמירה חסרת היסוד הזאת, דרישה להקפאה מוחלטת של כל בנייה בשומרון, ביהודה ובירושלים; מוחלטת, ללא כל יוצא מן הכלל, לא גידול טבעי וכן הלאה – גם באמירות שלא היו משופעות בנימוס בין-לאומי.

זאב בנימין בגין: אף לבנה, על שום נדבך.

זאב בנימין בגין: כך ניתן היה להבין, וכך הבינו זאת גם השכנים שלנו.

זאב בנימין בגין: חברי חברי הכנסת, לא יכולנו, איננו יכולים ולא נוכל לקבל את שתי הקביעות האלה.

זאב בנימין בגין: רוב גדול בבית הזה איננו יכול לקבלן, ואני מבקש להביע צער על כך שעדיין גורמים רמי דרג ודובריהם חוזרים על קביעות אלה גם לאחרונה.

זאב בנימין בגין: הדבר איננו מועיל גם למטרותיהם המוצהרות, אולי להיפך.

מיכאל בן-ארי: אתם נתתם אישור לזה, מה אתה מספר סיפורים פה?

מיכאל בן-ארי: אתם נתתם אישור לזה.

-בלילא: חבר הכנסת בן-ארי, תודה.

מיכאל בן-ארי: אתם נתתם את הגושפנקה לרשעות הזאת.

-בלילא: חבר הכנסת בן-ארי, תודה.

מיכאל בן-ארי: צדיקות בלשון.

זאב בנימין בגין: הזכירה היושבת-ראש לפני דקות אחדות את החלטת האו"ם מ-1947.

זאב בנימין בגין: נקבעו גבולות בהחלטה ההיא.

אורי אריאל: באותו יום חתמתם.

זאב בנימין בגין: לא היתה בהם קדושה, אין בהם קדושה, אין נוהגים על-פיהם.

אורי אריאל: באותו יום חתמתם על ההקפאה.

אורי אריאל: באותו יום.

זאב בנימין בגין: נקבעו קווי שביתת נשק ב-1949, כעבור שנתיים.

זאב בנימין בגין: לא היתה בהם קדושה, אין בהם קדושה.

זאב בנימין בגין: זהו קו אפיסת הכוחות של הצבאות.

זאב בנימין בגין: מאז 1967 ועד היום – 300,000 יהודים בשומרון וביהודה, למרות כל הקשיים.

זאב בנימין בגין: בהחלטת ועדת השרים לביטחון לאומי מיום רביעי בשבוע שעבר שני מרכיבים.

זאב בנימין בגין: האחד קשה, מייסר – –

מיכאל בן-ארי: אכזרי, אכזרי, מרושע.

-בלילא: חבר הכנסת בן-ארי, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

מיכאל בן-ארי: אכזרי ומרושע.

מיכאל בן-ארי: אכזרי ומרושע.

-בלילא: הוא לא יפסיק.

-בלילא: צריך לנהל פה דיון תרבותי.

זאב בנימין בגין: זה פרלמנט, זה בסדר.

-בלילא: בסדר, לא צריך כל רגע לצעוק, עם כל הכבוד.

זאב בנימין בגין: אפשר להבין.

זאב בנימין בגין: – – המסב ויסב בעשרת החודשים הקרובים קשיים ליחידים, גם למשפחות, גם לקהילות.

זאב בנימין בגין: אך החלטת ועדת השרים לביטחון לאומי מיום רביעי שעבר כוללת עוד מרכיב, בסעיף 4, ללא כל התניה: "עם תום ההשעיה הממשלה תשוב ליישם את מדיניות הממשלות הקודמות בנושא הבנייה ביהודה ושומרון".

זאב בנימין בגין: וכאשר הממשלה – לא בטוח שהדברים יהיו קלים – כאשר הממשלה, בעוד עשרה חודשים, ללא התניה נוספת, תבצע גם את הסעיף הזה בהחלטת ועדת השרים לביטחון לאומי, נעשה זאת על יסוד זכותנו הטבעית וההיסטורית בארצנו, כולל בשומרון ויהודה, ונשוב לבנייה בקצב ובמספרים גדולים יותר מאלה שהיו מנת חלקנו גם בשנה, שנה ורבע האחרונה.

מיכאל בן-ארי: זה מה שסיפרתם בבחירות לבוחרים שלכם.

מיכאל בן-ארי: זה מה שסיפרתם.

מיכאל בן-ארי: חבורה של רמאים.

זאב בנימין בגין: על כן, גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, על יסוד שני החלקים של החלטת הממשלה – –

מיכאל בן-ארי: זה מה שסיפרתם.

-בלילא: חבר הכנסת בן-ארי, שמענו.

-בלילא: תודה.

זאב בנימין בגין: זה בסדר, זה בסדר, אני יכול להבין.

זאב בנימין בגין: אנחנו לא ממהרים.

זאב בנימין בגין: כל היום לפנינו.

זאב בנימין בגין: – – אני אבקש מן הכנסת לדחות את הצעת האי-אמון הזאת.

-בלילא: אני מודה לך, אדוני השר.

-בלילא: כעת אנחנו נעבור לדיון בהודעות סיעות.

-בלילא: לכל דובר יש הזכות לשלוש דקות.

-בלילא: ראשון הדוברים, חבר הכנסת אריה ביבי, בבקשה.

-בלילא: אחריו – סגן השר .

אריה ביבי: גברתי היושבת-ראש, נכבדי חברי הכנסת, אני אתחיל בסיפור קטן.

אריה ביבי: שמעתי קודם את חבר הכנסת מאיר שטרית, שדיבר על המים.

אריה ביבי: אני ישבתי בעיריית אור-יהודה עם ראש העיר.

אריה ביבי: אנחנו יושבים, דופקים בדלת, נכנס בן-אדם.

אריה ביבי: אז ראש העיר אומר לו: כן, נאג'י, מה אתה רוצה?

אריה ביבי: אומר לו: אתה מכיר אותי?

אריה ביבי: אומר לו: כן.

אריה ביבי: מה אני שותה בבוקר?

אריה ביבי: אומר לו: ויסקי.

אריה ביבי: מה אני שותה בצהריים?

אריה ביבי: אומר לו: ליקר.

אריה ביבי: מה אני שותה בערב?

אריה ביבי: אומר לו: עראק.

אריה ביבי: אומר לו: תגיד לי, מה 1,500 בשביל המים?

אריה ביבי: מי שותה מים בכלל?

אריה ביבי: זה מה שקורה לאנשים מעוטי יכולת.

אריה ביבי: כנראה שכחנו כמה דברים.

אריה ביבי: אני מזמין אתכם בימי שישי לפתח-תקווה, ואתם רואים שם אנשים זקנים מחטטים בפחי אשפה.

אריה ביבי: אני מזמין אתכם ביום שישי לפתח-תקווה, כשסוגרים את השוק בשעה 14:00, אתם רואים אנשים אוספים את העגבניות הרקובות ואת המלפפונים ושמים, כי אין להם כסף.

אריה ביבי: אבל אני אלך אתכם למקום אחר.

אריה ביבי: אני אלך אתכם למקום שלעניות דעתי – אף-על-פי שמי שמנכ"לית שם היא אחת שהיתה פקודה שלי – אני אומר לכם שהביטוח הלאומי זה המקום הכי רשע שיכול להיות במדינת ישראל.

אריה ביבי: עוד לא נתקלתי בעוינות כזו.

אריה ביבי: דרך אגב, מינו שר לענייני שיפור השירות לאזרח.

אריה ביבי: שם הוא צריך לבדוק.

אריה ביבי: יש שם תורים מפה ועד להודעה חדשה.

אריה ביבי: שינסה אזרח לשלוח פקס.

אריה ביבי: קודם כול מתקשרים.

אריה ביבי: החברה שמתקשרים אתה היא בכלל לא חברה ששייכת לביטוח הלאומי, זאת חברה חיצונית.

אריה ביבי: וכשמתקשרים שם עונים לו: כן, אדוני.

אריה ביבי: הוא כביכול רוצה להציג את הבעיה, אומרים לו: תשלח פקס.

אריה ביבי: מתי מקבלים את תוצאות הפקס?

אריה ביבי: אחרי שבועיים.

אריה ביבי: נניח הוא רוצה לדבר – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אריה ביבי: הוא רוצה לדבר על נושא הפקס, אומרים לו: אדוני, אנחנו בסך הכול חברה חיצונית, אנחנו לא יכולים לענות לך.

אריה ביבי: אין שם עם מי לדבר.

אריה ביבי: מדברים בשפה אחת בלבד, עברית.

אריה ביבי: זה בסדר גמור, בן-גוריון היה שמח מאוד, אבל מי בעצם פונה לביטוח הלאומי?

אריה ביבי: פונים אנשים, אפילו לא יודעים את השפה, אנשים זקנים.

אריה ביבי: אני מוכן לעשות עוד דבר, אני מוכן להביא את הטפסים של הביטוח הלאומי לכאן, ואני מוכן להתערב שמ-120 חברי כנסת, אולי עשרה איש כאן ידעו – ואנשים נאורים – לכתוב מה שהביטוח הלאומי רוצה.

אריה ביבי: כל שכן לא הזקנים האלה, המסכנים, שהם לא יודעים לא רק את השפה, הם לא יודעים מה רוצים מהם.

אריה ביבי: אני גם הייתי רוצה שמישהו מהמסכנים האלה, שבדרך כלל אמורים לקבל את הקצבה שלהם, שהם מגיעים והם רוצים את הקצבה שלהם – דוחים אותם מחודש לחודש.

אריה ביבי: יש דוגמאות של זקנים שעשרה חודשים לא קיבלו משכורת, לא קיבלו את הכסף והם לא יודעים למה.

 משה (מוץ) מטלון: – – –

אריה ביבי: אדוני, אין כמוך הרי.

אריה ביבי: לסיום, גברתי, חבל שיש לי רק שלוש דקות, יכולתי לדבר הרבה על הנושא הזה, על הביטוח הלאומי ועל העוולות.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מניחה שיהיו לך הזדמנויות רבות, ואתה תעשה את זה כפי שאתה יודע לעשות.

אריה ביבי: אני אודה לך – ועל העוולות הרציניות שנגרמות עקב הממשלה.

אריה ביבי: עם כל הכבוד לממשלה, בנושא העוני היא לא מביאה כבוד.

אריה ביבי: אני מכאן, כמו כולם, רוצה לאחל לראש הממשלה בריאות שלמה ושיתקן את העוולות.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, חבר הכנסת אריה ביבי.

רוחמה אברהם-בלילא: יעלה ויבוא סגן השר , בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך, אדוני, שלוש דקות.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, עמיתי חברי הכנסת, מאז החלטת הקבינט בממשלת ישראל על הקפאת הבנייה אני מקשיב לקולות המתיישבים, והם זועמים, הם נסערים והם מאוכזבים.

מאיר פרוש: שאלה אחת בפיהם: האומנם ההתיישבות בארץ-ישראל היא המכשול לשלום?

מאיר פרוש: האם לאחר העקירה האומללה מגוש-קטיף לא יצאנו לשתי מלחמות?

מאיר פרוש: לשאלות הללו שותפים גם רבים מאזרחי המדינה.

מאיר פרוש: הם גם שואלים: האם המתיישבים הם האחראים לסכסוך הישראלי–הערבי?

מאיר פרוש: והרי ידוע לנו שלא.

מאיר פרוש: אם כך, מדוע מתעללים בהם?

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, לי, כמו לרבים, אין תשובות על השאלות האלו.

מאיר פרוש: לשאלות האלו אני רוצה להוסיף גם שאלות משלי: האם נכון שלא רק ה"חמאס" אלא גם ועידת ה"פתח" אישרה בוועידה האחרונה את נוסחת ההתנגדות המזוינת לכיבוש?

מאיר פרוש: האם אין בנוסחה זאת כוונה ברורה ומוצהרת להמשך הטרור בעתיד נגד מדינת ישראל?

מאיר פרוש: האם מישהו מהם מוכן להכיר בישראל, גם בגבולות 67'?

מאיר פרוש: והאם יש בכלל סיכוי שהם יוותרו פעם על תביעת זכות השיבה?

מאיר פרוש: אלה הן שאלות אמיתיות.

מאיר פרוש: עמיתי חברי הכנסת, אלה שאלות אמיתיות, שאותן כולנו חייבים לשאול.

מאיר פרוש: ולאן, אם כן, מובילה אותנו הממשלה באותה החלטה אומללה, הקפאת הבנייה?

מאיר פרוש: את מי זה משרת ואת מה זה משרת?

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, הרי כיום גם בארצות-הברית נשמעים כבר קולות של ביקורת חריפה נגד הלחצים המופעלים על-ידי הבית הלבן.

מאיר פרוש: כיום ברור גם שם שהמדיניות האמריקנית, המדיניות של בעלת-בריתנו הגדולה, נכשלה מהשלב הראשון, כי עצם התביעה המוזרה מן ההתחלה להקפאת כל הבנייה היתה שגיאה.

מאיר פרוש: אנחנו, עמיתי חברי הכנסת, לא קיבלנו שום תמורה מאבו מאזן בעקבות החלטת הקפאת הבנייה.

מאיר פרוש: הוא גם לא ממהר ולא ימהר לחזור למשא-ומתן, וכל המחוות לא יועילו.

מאיר פרוש: לכן אני שואל: מדוע אנחנו היינו צריכים להגיע לאותה החלטה אומללה?

מאיר פרוש: אני אומר שההחלטה הזאת זה שבר על מה שקורה לנו כאן בימים האחרונים.

מאיר פרוש: איך אומר הנביא ירמיהו?

מאיר פרוש: "שבר על שבר", וצרה גוררת צרה.

מאיר פרוש: כי פעם השתמשנו במינוח של "אסירים עם דם על הידיים", אבל עכשיו, בעסקה הנרקמת לשחרור גלעד שליט מן השבי, מדובר כבר בשחרור אסירים שטובלים בדם עד האוזניים.

מאיר פרוש: מדובר בשחרור מחבלים כבדים, שביצעו את הפיגועים המזוויעים ביותר, ושחרורם של אותם אסירים הרי יעניק תקווה לכל רוצח פוטנציאלי, והרי זה יעביר מסר ברור שכדאי ואולי אפשר ואולי גם מותר לרצוח יהודים, כי בסוף ישחררו אותך.

מאיר פרוש: זה מעיק וזה מדכא.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, החוכמה היהודית קובעת, חז"ל קובעים: אין פודים את השבויים יתר על כדי דמיהם.

מאיר פרוש: דהיינו, כאשר יש מחיר סביר ומקובל עבור בן-אדם, אסור לשלם יותר.

מאיר פרוש: זהו אכן, כמו שאמרתי קודם, שבר על שבר.

מאיר פרוש: אבל אנחנו מקווים שהממשלה הזאת תפעל עם יותר תבונה.

מאיר פרוש: אכן, אנחנו מתפללים.

מאיר פרוש: בספר משלי נאמר: "בחכמה יבנה בית ובתבונה יתכונן".

מאיר פרוש: אנחנו צריכים לקוות שכך תנהג בעתיד ממשלת ישראל.

מאיר פרוש: קצת, קצת ביותר תבונה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, סגן השר.

רוחמה אברהם-בלילא: יעלה ויבוא חבר הכנסת דניאל בן-סימון.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך, אדוני, שלוש דקות.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

דניאל בן-סימון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מראש אני מבקש סליחה מחברי בן-ארי ואורבך, שדברי לא ינעמו לכם.

דניאל בן-סימון: מראש אני מבקש סליחה, אבל אני חושב שההחלטה של השבוע שעבר של הקבינט היא החלטה מצוינת.

דניאל בן-סימון: היא רק התחלה של תהליך, לא שבר אלא איחוי קרעים בעם, ואני מקווה שהיא רק ההתחלה.

דניאל בן-סימון: 42 שנים אחרי מלחמת ששת הימים אנחנו סוף כל סוף מגיעים ליום השביעי.

דניאל בן-סימון: הדילמה היא דילמה קשה כשאול, האם אנחנו מסבכים או אנחנו נפרדים?

דניאל בן-סימון: אני דווקא שמח שבממשלת ימין שבראשותה עומד בנימין נתניהו, הדילמה הזאת, שלא כל אחד יכול לפתור אותה, דווקא מגיעה למיצוי, וראש ממשלה בימין ממשיך את דרכם של אריאל שרון ושל מנחם בגין ובעצם מקבל את ההחלטות שהיו צריכות להתקבל כבר מזמן.

דניאל בן-סימון: לכן אני אומר לך, בן-ארי, אל תיקח את זה באופן אישי.

דניאל בן-סימון: חבר הכנסת בן-ארי, זאת החלטה חשובה, והיא רק התחלה של תהליך איחוי הקרעים בעם.

דניאל בן-סימון: אני אומר לך ואני אומר לחברי אורי אורבך: 42 שנים אחרי, המשחק נגמר.

דניאל בן-סימון: המשחק נגמר.

דניאל בן-סימון: העולם, שהיה סבלני כלפי השליטה הישראלית, איבד את סבלנותו.

דניאל בן-סימון: עליך לבוא עם תשובות מעבר לספר התנ"ך.

דניאל בן-סימון: אתה חייב לעולם הסבר מדוע אתה שולט על אוכלוסייה כל כך גדולה נגד רצונה.

דניאל בן-סימון: מעבר לטיעונים התנ"כיים – – –

אילן גילאון: זה רק המשחק המוקדם.

מיכאל בן-ארי: אבל מה אתה מסביר, למה אתה שולט בשיח'-מוניס?

מיכאל בן-ארי: איך אתה מסביר?

מיכאל בן-ארי: איחוי הקרעים בעם, עוד אחד שמוליך שולל.

מיכאל בן-ארי: תגיד לי, איך אתה שולט בשיח'-מוניס בלי תנ"ך?

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה, חבר הכנסת בן-ארי.

מיכאל בן-ארי: איך אתה שולט בשיח'-מוניס בלי תנ"ך?

דניאל בן-סימון: ולכן קיוויתי – – –

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת בן-ארי, אתה אמור הרי לדבר עוד מעט.

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת בן-ארי, אני קוראת לך לסדר פעם ראשונה.

מיכאל בן-ארי: האויב כאן.

מיכאל בן-ארי: גם לתל-אביב הוא קורא כיבוש, ואתה משקר לעצמך.

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת בן-ארי, אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

מיכאל בן-ארי: אתה משקר לעצמך.

מיכאל בן-ארי: כיבוש הם קוראים גם לתל-אביב.

מיכאל בן-ארי: גם ליפו.

מיכאל בן-ארי: אתה משקר לעצמך.

אילן גילאון: אם אפשר להוציא אותו, גברתי, אני אשמח.

רוחמה אברהם-בלילא: הוא נרגע בזמן.

דניאל בן-סימון: אני מקבל את זה באהבה.

דניאל בן-סימון: אני יודע על הכאב ואני מעריך את מה שעובר עליך, אני באמת מבין אותך.

דניאל בן-סימון: אבל כל צד עובר את הכאב הזה, תלוי מתי.

דניאל בן-סימון: כשהקימו התנחלויות צד אחד בציבור כאב ועכשיו כשמורידים אותן אתה כואב, ובצדק, כי אנחנו סוף כל סוף מגיעים לרגע האמת, לא רק של החברה הישראלית אלא של הציונות.

דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר, אני שמח שדווקא בנימין – לכן אני שמח שהמטלה הזאת – – –

מיכאל בן-ארי: ציונות של חורבן, ציונות של חורבן.

מיכאל בן-ארי: מה לך ולציונות?

מיכאל בן-ארי: מה לך ולציונות?

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת בן-ארי, אני קוראת אותך לסדר פעם שלישית.

רוחמה אברהם-בלילא: נא להוציא אותו, בבקשה.

מיכאל בן-ארי: איפה אתה ואיפה ציונות?

מיכאל בן-ארי: אתה ציונות אתה?

מיכאל בן-ארי: אתה הרס וחורבן אתה.

מיכאל בן-ארי: ציונות, חתיכת אופורטוניסט.

רוחמה אברהם-בלילא: נא להוציא אותו, בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: תצא בבקשה להירגע.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה.

מיכאל בן-ארי: אתה מדבר על ציונות?

מיכאל בן-ארי: מי אתה בכלל.

מיכאל בן-ארי: חתיכת ציונות.

מיכאל בן-ארי: אתה ציונות אתה?

מיכאל בן-ארי: חצוף.

רוחמה אברהם-בלילא: נא להוציא אותו, סדרנים.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה.

מיכאל בן-ארי: חצוף.

מיכאל בן-ארי: (חבר הכנסת מיכאל בן-ארי יוצא מאולם המליאה.

מיכאל בן-ארי: )

רוחמה אברהם-בלילא: אני מוסיפה לך עוד דקה, חבר הכנסת בן-סימון.

דניאל בן-סימון: תודה רבה.

דניאל בן-סימון: מראש אמרתי שהדברים לא ינעמו לאוזניו.

דניאל בן-סימון: לא ידעתי שהוא יוצא החוצה אבל הוא הוצא אחר כבוד וטוב לצאת למען הציונות, לפחות שלו.

דניאל בן-סימון: לכן, אני אומר: הגענו לרגע האמת.

דניאל בן-סימון: דן מרידור, מי כמוך יודע, שאם אנחנו מחוברים לעולם, אנחנו צריכים להיות קשובים לעולם ולא לחיות בתוך בועה בתוך עצמנו.

דניאל בן-סימון: אני שמח שבנימין נתניהו, נפלה עליו המטלה הקשה הזאת לבוא עם משהו שקודמיו לא הצליחו לעשות.

דניאל בן-סימון: אני מאוד מעריך את זה.

דניאל בן-סימון: אני נתתי לו אשראי, למרות מה שנכתב עליו בתקשורת.

דניאל בן-סימון: אני מאמין שהכהונה השנייה היתה סימן שהאיש מוכן לעשות מהלכים שלפניו לא יכלו לעשות.

דניאל בן-סימון: אני מאוד מקווה שבעקבות ההקפאה הזאת יבואו דברים נוספים, כדי שסוף כל סוף נרפא את הפצע הזה, שמדמם בתוכנו כל כך הרבה שנים ושולח זרועות אימתניות לחינוך, לחברה ולכלכלה ולכל דבר.

דניאל בן-סימון: אני מייחל, באמת אני מייחל, גם מבחינה דתית וגם מבחינה הלכתית, שנעשה יותר שלמות עם העם מאשר שלמות הארץ.

דניאל בן-סימון: היא היתה זיוף מהתחלה והיא נשארה זיוף גם בסוף.

דניאל בן-סימון: תודה לכם.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, חבר הכנסת בן-סימון.

רוחמה אברהם-בלילא: יעלה ויבוא חבר הכנסת נסים זאב.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך שלוש דקות.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, לא חלמתי שחבר הכנסת בן-סימון יכול להרגיז מישהו מהחברים פה בכנסת.

נסים זאב: איש עדין, נעים הליכות, אבל חד לשון, ולפעמים דבריו מחודדים כל כך שאפילו יורים חצים אולי במי שלא חושב כמוהו.

נסים זאב: אבל זו הדמוקרטיה, וצריך להבין שלכל אחד יש דעה משלו.

נסים זאב: צריך למעשה להבין מה מניע את ראש הממשלה להכריז על הקפאה לעשרה חודשים.

נסים זאב: כאילו היינו עד עכשיו בתקופה של תנופת בנייה, ועכשיו אנחנו עושים איזה רוורס.

נסים זאב: את מי ראש הממשלה באמת רוצה להרגיע?

נסים זאב: אם את הפלסטינים, כבר נוכחנו לראות שעקירת 25 יישובים בעזה ובשומרון הפכה ל"יודנריין", והעקירה בעצם סללה את הדרך לעליית ה"חמאס" לשלטון – יותר הברחות, יותר מנהרות, יותר ייצור ושיגור של טילים ליישובי הנגב, ולמעשה הביאה את מלחמת "עופרת יצוקה".

נסים זאב: צריך לזכור שעוד לא היה ויתור גדול יותר מבשנת 2000, כאשר ברק הסכים לוותר גם על ירושלים.

נסים זאב: ומה קרה אחרי שברק כמעט הגיע למשא-ומתן?

נסים זאב: אני זוכר שבוועדת החוץ והביטחון תמיד הוא בא ואמר:

נסים זאב: אני לא עושה משהו ביניים, או שיש הסכם סופי והכול ברור, מה הם רוצים ואיפה התחנה הסופית מבחינתנו ומבחינתם לגבי היכולת שלנו לתת והפלסטינים שיהיו מוכנים לוותר, אם בכלל – אנחנו חייבים לעשות הסכם אחד ויחיד, וזה הסכם השלום, אין משהו של עוד פעימה כזו או אחרת.

נסים זאב: ומה בעצם קרה?

נסים זאב: קיבלנו אינתיפאדה משנת 2000, עם עשרות רבות של מתאבדים, עם מאות של הרוגים.

נסים זאב: הבעיה היא שאובמה רואה בהתנחלויות שורש העוינות הערבית כלפי מדינת ישראל.

נסים זאב: ועלינו לזכור שבשנת 1967, כשהמלחמה נפלה עלינו, בעצם הכול היה בידיים של הפלסטינים, והם הכריזו מלחמת השמד נגד מדינת ישראל.

נסים זאב: עבד אל-נאצר אמר שהוא מוכן להקריב מיליון ערבים, העיקר שהוא יגיע לאותה מטרה, לזרוק את היהודים לים.

נסים זאב: ואני רק רוצה לשאול, גברתי היושבת בראש, ואני אסיים.

נסים זאב: אנחנו לא יכולים לחיות באשליה.

נסים זאב: למה אנחנו יכולים לקבל במדינת ישראל, בתוך "הקו הירוק", 1.4 מיליון ערבים, והם חיים בתוכנו?

נסים זאב: מדוע 300,000 יהודים לא יכולים לגור ביהודה ושומרון?

נסים זאב: אם באמת הם רוצים שלום, אם הם חפצים בשלום, אני חושב שצריך להיות דבר מקביל למה שקיים בתוך "הקו הירוק" גם מעבר ל"קו הירוק", ואז ניווכח לראות שהם באמת חפצים בשלום ורוצים שלום.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, אדוני.

רוחמה אברהם-בלילא: הדובר הבא, חבר הכנסת מוץ מטלון, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה, לרשותך שלוש דקות.

 משה (מוץ) מטלון: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אני בעצם בא להודות לממשלת ישראל שבאומץ לב דחתה את הערעור שהגישו בנושא הפטור משירות צבאי לבנות.

 משה (מוץ) מטלון: כאן אני מבקש בעצם לפנות אל המפלגות החרדיות ולומר לכן: התנגדותכן לחוק לא מובנת לי.

 משה (מוץ) מטלון: יתר על כן, גם להתנגד וגם לא להציע פתרון חלופי, או הצעה איך להיאבק בתופעה של ההתחמקות משירות בצה"ל, יותר מקוממת מאשר לא מובנת.

 משה (מוץ) מטלון: האם אתם נותנים לגיטימציה לאזרחים או לאזרחיות לעבור על החוק?

 משה (מוץ) מטלון: מדובר פה על בנות חילוניות, המתחזות לדתיות מתוך ידיעה שזה המוצא שלהן להשתחרר מצה"ל.

 משה (מוץ) מטלון: אני לא מבקש לפגוע בבת דתייה, כי אם רק באותן מתחזות.

 משה (מוץ) מטלון: אני חוזר ומדגיש, כפי שאמרתי בנאומי בעבר: אין כאן פגיעה בסטטוס-קוו ובבנות ישראל, אלא במאבק נגד אלה המבקשות להתחמק משירות שהוא חובה, ובעיני גם זכות גדולה לשרת בצה"ל.

 משה (מוץ) מטלון: משיחות ומפגישות רבות, גברתי היושבת-ראש, חברי, אני יכול לומר לכם כי עם ישראל בשל עתה יותר מאשר תמיד להיאבק בתופעת ההשתמטות.

 משה (מוץ) מטלון: היום עם ישראל יודע יותר מאשר בעבר לחייב את השוויון בנשיאה בנטל.

 משה (מוץ) מטלון: הקרקע, רבותי, פורייה, וזאת גם לאור הנתונים החמורים של המבנה הדמוגרפי ושל המשתמטים מצה"ל, הן בקרב הציבור החרדי ולצערי הרב גם בקרב הציבור החילוני.

 משה (מוץ) מטלון: מחובתנו כמחוקקים לדאוג שלא תימצאנה כל מיני פרצות כדי לחמוק משירות צבאי.

 משה (מוץ) מטלון: שמעתי את דבריהם של כמה שרים אתמול, כמו השר עוזי לנדאו, השר ואחרים, אשר מעודדים בפני עצמם ומעידים על כך שמה שנמנעו מלומר בעבר – דברים נאמרים היום באומץ לב ציבורי ובגלוי.

 משה (מוץ) מטלון: בהזדמנות הזאת אני רוצה לברך את ראש הממשלה על החלטתו להיות מעורב בנושא זה באופן אישי, ועל מינוי מזכיר הממשלה לרכז ועדה שתביא את המלצותיה לגבי אכיפה של החוק.

 משה (מוץ) מטלון: בואו נתחיל להילחם בתופעת ההשתמטות, כי יש לנו עם אחד, צבא אחד ומדינה אחת.

 משה (מוץ) מטלון: תודה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, חבר הכנסת מוץ מטלון.

רוחמה אברהם-בלילא: לפנים משורת הדין, אני מבינה את כאבו של חבר הכנסת בן-ארי, ואני מזמינה אותך לדבר.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך, אדוני, שלוש דקות.

מיכאל בן-ארי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הדבר האחרון שאני מבקש לעורר פה זה את רחמיו של מישהו, אינני זקוק לרחמיו של איש.

מיכאל בן-ארי: אני מייצג – אומנם במיעוט כאן במקום, ואולי גם במיעוט בעם – אני מייצג רוח גדולה מול אובדן רוח.

מיכאל בן-ארי: הרב קוק אומר שעם ישראל עובר בגלות ארבע מיתות בדין, כשהמיתה האחרונה היא מיתת החנק, כשהחנק, גברתי היושבת-ראש, הוא החנק של הרוח, שאנחנו רואים אותו כאן, במקום הזה ובצד הזה.

מיכאל בן-ארי: יש גם רשעה לא קטנה של מי שפה התיימר קודם לדבר בשם ציונות, שהייתי שמח שהיה עומד פה יום אחד והיה מספר על המעש הציוני שלו בתולדות חייו, שהיה מספר מה לו ולציונות.

מיכאל בן-ארי: מה שמניע אותו זה סוג של רשעה – אני אחריב את מפעל חייכם, אני אחריב את התנ"ך שבו אתה מנפנף.

מיכאל בן-ארי: לא.

מיכאל בן-ארי: אבל אני רוצה לדבר היום לא אליכם, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר אל העם ולומר להם: יקירי, אהובי, הגזירה הקשה הזאת, המרושעת הזאת, האכזרית הזאת, האווילית, זה לא לעשרה חודשים, השר בגין, שלא נמצא כאן, זה לא עניין של חודש ולא של עשרה חודשים.

מיכאל בן-ארי: מי שמערער על הילד שלו שזה ילד שלו, ליום אחד, הילד הזה הוא כבר לא ילד שלו.

מיכאל בן-ארי: וממשלה שמערערת על הארץ הזאת, שהיא ארצה, שהיא מולדתה ואין לעם אחר זכות בה, היא בעצם ויתרה, ואת זה הבין מי שהתיימר קודם לדבר בשם הציונות, חבר הכנסת דניאל בן-סימון.

מיכאל בן-ארי: הוא מבין את זה, האויב מבין את זה.

מיכאל בן-ארי: לצערי, גם נתניהו, גם ראש הממשלה מבין את זה, אבל אנחנו כבר דיברנו על זה קודם.

מיכאל בן-ארי: ככל שנתניהו נכנע יותר, בעולם בזים לו יותר – העולם המערבי והעולם הערבי.

מיכאל בן-ארי: הם לא זזו מעמדתם ולו כהוא-זה.

מיכאל בן-ארי: מבדח לשמוע כל פעם את נציגי ה"חמאס": מדינת ישראל לא מתגמשת.

מיכאל בן-ארי: אפשר לחשוב כמה הם מתגמשים.

מיכאל בן-ארי: אבל, רבותי, זה לא העניין.

מיכאל בן-ארי: הגזירות הן גזירות מוכרות – גזירה, ועוד מעט חנוכה, כתבו לכם על קרן השור שאין לכם חלק באלוקי ישראל, זה בעצם האמירה שנאמרת כאן.

מיכאל בן-ארי: כתבו לכם על קרן השור: אין לכם חלק בארץ-ישראל.

מיכאל בן-ארי: ואגב, מי שאומר שלא נהיה בשכם ובחברון, גם לא יהיה, בטח לא בירושלים, אבל גם לא יהיה בתל-אביב ובת-ים, לא יהיה בשום מקום אחר, כי אין לנו שום זכות על הארץ הזאת, חבר הכנסת בן-סימון, אם אנחנו לא מנפנפים בתנ"ך, שאתה מזלזל בו כל כך.

מיכאל בן-ארי: אבל למרות הגזירות של "כל הבן הילוד היאורה תשליכוהו", למרות הגזירות של הספר הלבן ולמרות הגזירות של לא לבנות ולא לעלות לארץ, לעם ישראל יש רוח יותר חזקה.

מיכאל בן-ארי: כשאני שואל את עצמי מי מאחורי, אני רואה רוח עצומה.

מיכאל בן-ארי: חבר הכנסת עמיר פרץ היה אתנו בסיור של ועדת חוץ וביטחון, והוא אומר: מאיפה יש לכם כאלה עוצמות?

מיכאל בן-ארי: והוא יודע שלנו יש עוצמות שלכם אין בהן כהוא-זה.

מיכאל בן-ארי: יש אובדן רוח, יש מחנק של רוח, אבל לציבור שאני בא ממנו, שאתם מתאכזרים אליו, מתעללים בו התעללות קשה – ההתעללות של ההקפאה היא התעללות קשה, היא תפגע בנו קשות, אבל היא לא תהרוג אותנו, היא לא תמגר אותנו.

מיכאל בן-ארי: היא בטח לא תגרום לנו לעזוב את הבית.

מיכאל בן-ארי: היה פה הסכם אוסלו, שהביא 40,000 רוצחים.

מיכאל בן-ארי: מיטב חברי בני בריתי נרצחו מ-40,000 כלי נשק שחילקתם להם, חבריך, שהיו פה בממשלה ממפלגת העבודה; מיטב חברי.

מיכאל בן-ארי: לא נטשנו, התגברנו.

מיכאל בן-ארי: הייתי היום בתקוע.

מיכאל בן-ארי: תקוע לפני עשר שנים מנתה 100 משפחות.

מיכאל בן-ארי: היום יש בה 500 משפחות.

מיכאל בן-ארי: בתוך כמה שנים, אני אומר לך, חבר הכנסת בן-סימון, יהיו שם לפחות 2,500 משפחות, ואתה תישאר עם הציונות שלא היתה לך אף פעם.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה, חבר הכנסת בן-ארי.

רוחמה אברהם-בלילא: הדובר הבא – חבר הכנסת , ואחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשות אדוני שלוש דקות, בבקשה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, אדוני המשנה לראש הממשלה, עמיתי חברי הכנסת, הנה ממשלת ישראל החליטה על הקפאת הבנייה בהתנחלויות.

דב חנין: האומנם הגיע לציון גואל, וסוף-סוף אותו מפעל בעייתי, מנוגד לחוק הבין-לאומי, מנוגד לאינטרס הישראלי, מנוגד לאינטרס השלום, האומנם אותו מפעל מגיע לנקודת עצירה?

דב חנין: הלוואי, עמיתי חברי הכנסת, אבל רחוק מאוד מהמציאות, חברי, חבר הכנסת בן-סימון.

דב חנין: לפני שמתפעלים מההחלטה הזו, בואו נחזור אחורה ונראה.

דב חנין: לפני שבע שנים ממשלת ישראל – אגב, ממשלת ליכוד בראשותו של אריאל שרון – קיבלה החלטה מפורשת, שאני מצטט אותה, שממשלת ישראל מתחייבת להקפיא כל פעילות התנחלותית, לרבות – – –

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת גילאון, סגן שר הבריאות, שומעים את דבריכם עד לכאן, אז בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה.

דב חנין: ממשלת ישראל החליטה ואפילו התחייבה בפני הקהילה הבין-לאומית, במפת הדרכים, אני מצטט שוב: להקפיא כל פעילות התנחלותית לרבות גידול טבעי.

דב חנין: עוד התחייבה ממשלת ישראל, אני מצטט: לפרק לאלתר מאחזים שהוקמו מאז מרס 2001.

דב חנין: ממשלת ישראל התחייבה למסור לממשלת ארצות-הברית בהקדם את סימון הגבול הקיצון, מה שנקרא הקו הכחול של כל התנחלות.

דב חנין: ההתחייבויות האלה שנתנה ממשלת הליכוד בראשותו של שרון לא התבצעו, לא התקיימו, לא מתקיימות, אין כוונה לקיים אותן.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, זה משחק בכאילו, שבו מנסים גם לרמות את העולם וגם, חבר הכנסת בן-סימון, לרמות את דעת הקהל בישראל.

דב חנין: זו הבעיה הגדולה.

דב חנין: הפלסטינים, אגב, באותו מסמך של מפת הדרכים מתחייבים גם כן בשלב המיידי של הפעולה שישראל התחייבה בו להקפיא כל פעילות התנחלותית לרבות גידול טבעי.

דב חנין: הפלסטינים התחייבו להשליט חוק וסדר בשטחי הרשות, ומבצעים את זה בשטחי הגדה המערבית.

דב חנין: מה ממשלת ישראל עכשיו עושה?

דב חנין: כאילו מקפיאה התנחלויות, אבל במקביל ישנה תנופת בנייה בירושלים רבתי, אותה ירושלים מים אל ים, מהים התיכון עד ים-המלח.

דב חנין: בנוסף משלימים את בנייתן של 2,500 יחידות דיור שבמבצע חומה ומגדל החדש בהתנחלויות בנו להן תשתיות כדי שאפשר יהיה להגיד שרק משלימים את בנייתן.

דב חנין: בנוסף בונים, כמובן, בתי-ספר, בתי-כנסת, מוסדות ציבוריים, כי, כמובן, יש גידול טבעי של אוכלוסיית המתנחלים, שהוא גידול טבעי ללא אח ורע בעולם.

דב חנין: לכן עם כל החלטות ההקפאה למיניהן, עמיתי חברי הכנסת, מספר המתנחלים בשטחים, למעט בירושלים, הוכפל מ-166,000 ב-1997 עד למעלה מ-300,000 השנה.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, כאשר ממשלת ישראל מקבלת את ההחלטה שהיא מקבלת, צריך לומר לה: דברו אל העם הזה אמת.

דב חנין: אתם רוצים להתנחל?

דב חנין: תגידו את זה.

דב חנין: אתם רוצים להמשיך בבנייה בכל רחבי השטחים?

דב חנין: תאמרו את זה.

דב חנין: למה לרמות את העולם?

דב חנין: והכי חשוב – למה לרמות את הציבור הישראלי?

דב חנין: תודה.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה לחבר הכנסת .

רוחמה אברהם-בלילא: הדובר הבא, חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: אחריו – חבר הכנסת אורי אורבך.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך, אדוני, שלוש דקות.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

אילן גילאון: גברתי היושבת-ראש, השר יעלון, חברי וחברותי חברי כנסת, אני מבקש בשלוש הדקות הבאות להתייחס רק לאי-אמון השלישי.

אילן גילאון: ממילא אני תומך בשתי הצעות האי-אמון הראשונות, האחת של קדימה בנושא המצב הכלכלי-החברתי בארץ והשנייה בנושא קיפוח החינוך הערבי.

אילן גילאון: אני דווקא רוצה להידרש להצעה השלישית, כי זו הצעה שסיעתי תימנע בקשר אליה, ויכול להיות שבנסיבות אחרות היא אולי אפילו תומכת.

אילן גילאון: שאלו פה – מה קרה?

אילן גילאון: אני בהחלט, מתוך נקודת המבט האופטימית שלי תמיד חשבתי שטעות שנמשכת 42 שנים לא צריכה להימשך עוד 42 שנים.

אילן גילאון: בנושא של התהליך המדיני אין ימין ושמאל.

אילן גילאון: יש לראות נכוחה את האינטרס של מדינת ישראל ויש לא לראותו.

אילן גילאון: מדבר אלייך אדם, ואני כשני חברי האחרים, הסיעה, אחת ה"בנימיניות", הקטנות בכנסת, אנחנו פטריוטים ישראלים שאפילו אוהבים את ארץ-ישראל.

אילן גילאון: עד כדי כך אוהבים אותה, שאנחנו מוכנים להסתפק בחלק ממנה, כי אנחנו באמת מאמינים בנצח ישראל.

אילן גילאון: אי-אפשר להתעלם מהתהליך שקורה אצל ראש הממשלה, אצל שריו וממשלת ישראל, ואני מתייחס אל התהליך הזה כאילו לא קיימת אותה חזית של מדיניות כלכלית-חברתית אסונית מבחינת מדינת ישראל בעניין החלוקה של העושר הלאומי.

אילן גילאון: אבל התהליך המדיני, ככל שיתקדם, כך נתמוך בראש הממשלה.

אילן גילאון: הנה, ראש הממשלה באחת השיחות אמר לי, מדוע איננו נותנים לו קרדיט.

אילן גילאון: ואני מעוניין בהחלט לתת לראש הממשלה קרדיט – לא שאני שבע רצון לחלוטין מהחלטת ההקפאה, אבל אנחנו שבעי רצון מדבר אחד – מזה שנבחרה כאן דרך שאיננה באה לרצות את הקואליציה, אלא מזהה כאינטרס לאומי את הקמתן של שתי המדינות.

אילן גילאון: אני אומר את הדברים האלה כמי ש-40 שנה השתייך לתנועה, שכאשר הוא אמר את הדברים הללו, נחשב כסכין בגב האומה, כבוגד.

אילן גילאון: אני זוכר שעל הדברים שביבי היום אומר אותם – אני מקווה שהוא גם מתכוון לעשות אותם – נשלחנו לרוסיה בחזרה, והיום לא יגידו את הדברים האלה, כי יכולה להיות אי-הבנה בנושא, באיזה סיעה מדובר.

אילן גילאון: לכן, אני רוצה לברך היום – אל תפחדו, השר יעלון, לעשות את מה שיש לעשות, כי בסופו של דבר הפתרון יהיה אותו פתרון, כאן יהיו שתי מדינות, וחלום ארץ-ישראל לא צריך להסתיים, אבל הוא יהיה בשתי ישויות מדיניות נפרדות.

אילן גילאון: האנשים שיושבים בשטחים, המתנחלים, אחי, רובם אנשים שהגיעו תחת אחריות ממשלתית, ומקומם לגור, בגדול, זה באשדוד, בראשון, באשקלון, בנגב ובצפון.

אילן גילאון: אבל הדינמיקה הזאת – ואני גם קורא לאבו מאזן ולרשות הפלסטינית: גם אם אינכם חושבים שההקפאה הזאת היא הקפאה מושלמת, גם אם יש ממנה דליפות, בואו לייצר דינמיקה, בואו לפתח דברים שיכולים לקרות במהלך של משא-ומתן ואינם יכולים לקרות כאשר יש הקפאה בהידברות.

אילן גילאון: בסופו של דבר אפשר יהיה להגיע להסכמות בין שני צדדים הרבה יותר בשיחות ובמשא-ומתן מאשר בהקפאה של הדברים.

אילן גילאון: אם לומר דבר מהמקורות, והוא הדבר האחרון, כי נדמה לי שסיימתי את זמני, גברתי, אני חושב שהאנשים נבראו בצלם ולכולם משותף דבר אחד: כולם רוצים להרבות שמחה ולהמעיט כאב, ואנחנו צריכים תמיד לחפש את השותפים האמיתיים שלנו.

אילן גילאון: ועדיין אבו מאזן והרשות הפלסטינית הם השותפים האמיתיים לאינטרס הציוני-הלאומי של מדינת ישראל.

אילן גילאון: לכן, אני אומר לראש הממשלה: תתאמץ עוד קצת ולך בכוחך זה, בשם סיעתי ובשמי, ואנחנו, ככל שיהיה תהליך שלום, נתמוך בו, בלי הבדל ובלי קשר לשאר הנושאים שעל הפרק.

אילן גילאון: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, חבר הכנסת גילאון.

רוחמה אברהם-בלילא: יעלה ויבוא חבר הכנסת אורי אורבך, בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: אחרון הדוברים – חבר הכנסת כרמל שאמה.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך, אדוני, שלוש דקות.

אורי אורבך: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני נאנח בצער ובהזדהות, כל כך הרבה פעמים קיוו פה, הנה, או-טו-טו, רק נקפיא, רק נשב, רק נדבר, ויבוא שלום עלינו ויהיו כאן שתי מדינות.

אורי אורבך: אשליה מתחזה תמיד בתחילת דרכה לתקווה.

אורי אורבך: אבל מדובר באשליה.

אורי אורבך: הפלסטינים לא יחדשו את המשא-ומתן כל כך מהר בגלל הפיתיון, אבל גם אם הם כן יחדשו, זהו פיתיון מורעל, פיתיון לא ראוי, כי אני מתנגד, כי אנחנו מתנגדים להקפאת ההתיישבות ביהודה ושומרון, גם אם מדובר בהשעיה בלבד ובעוד עיכוב בבנייתה של ארץ-ישראל ובדחיקתו של חזון שתי המדינות.

אורי אורבך: אמרתי לא פעם ואני אומר את זה שוב, שראש הממשלה, שוודאי רוצה הסכם מדיני, גם אם הוא לא מאמין בו, הוא קורץ פעם לפה, פעם לשם.

אורי אורבך: הוא קורץ לנשיא האמריקני אובמה ואומר לו: הנה, אני מסדר לך עכשיו הקפאה, אני מנסה להתניע את המשא-ומתן.

אורי אורבך: אני אסתדר עם המתנחלים האלה.

אורי אורבך: ובעין השנייה הוא קורץ למתנחלים האלה ואומר להם: אל תדאגו, לא יצא מזה שום דבר, הרי אי-אפשר לסמוך על הפלסטינים, או נכון יותר, אפשר לסמוך שהם ישבשו הכול.

אורי אורבך: קורץ לכאן וקורץ לשם, אבל מי שמסתכל עליו מקדימה רואה מצמוץ.

אורי אורבך: מי שקורץ בשתי עיניים בעת ובעונה אחת – רואים מצמוץ.

אורי אורבך: וההקפאה הזאת של הבנייה בארץ-ישראל שלנו, ביהודה ושומרון שלנו, אדוני ראש הממשלה, היא מצמוץ, ואנחנו מתנגדים למצמוצים בבנייתה של ארץ-ישראל.

אורי אורבך: אמר השר , שר בממשלה, שאל את ראש הממשלה כהאי לישנא; הוא שאל אותו: אדוני ראש הממשלה, אם יתפוצץ צינור בבית שלי בגוש-עציון, לא אוכל לתקן אותו?

אורי אורבך: השר לא נמצא פה, אבל אני אומר לו, כבוד השר: אתה תוכל לתקן את הצינור בבית, אבל יש צינור אחד שאי-אפשר לתקן, קשה מאוד לתקן, זה הצינור שמחבר בין הליכוד לבין ארץ-ישראל, זה הצינור שמחבר בין תנועת ז'בוטינסקי המפוארת להתיישבות בשטחי ארץ-ישראל ששוחררו ב-1967.

אורי אורבך: רבותי בליכוד, יש לכם סתימה, יש שבר בצינור המחבר בין ארץ-ישראל השלמה לבין הליכוד.

ציון פיניאן: – – –

אורי אורבך: בינתיים צריך לשחרר כמה סתימות בממשלת הליכוד, והסתימה והקיבעון והקיפאון וההקפאה, אלה הדברים שאי-אפשר לתקן כל כך בקלות.

אורי אורבך: ומרוב תמרונים, מרוב קומבינות ומרוב פחד וחשש ממה יגידו ומה יאמרו, אנחנו נשארים בלי בנייה ביהודה ושומרון.

אורי אורבך: גם אם זה באופן זמני, הזמני הזה עלול להפוך למשהו קבוע.

אורי אורבך: מרוב תמרונים, אדוני ראש הממשלה, מר נתניהו, עלולים עוד לקרוא לך בנימין תמרוניהו.

אורי אורבך: כל הזמן מתמרנים, ואין השקפת עולם סדורה שאומרת: עד כאן, לא להקפאה, לא לשבר בצינור הזה, המחבר בין הליכוד לבין ארץ-ישראל.

אורי אורבך: תודה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, חבר הכנסת אורי אורבך.

רוחמה אברהם-בלילא: אחרון הדוברים, חבר הכנסת כרמל שאמה, בבקשה.

כרמל שאמה-הכהן: ערב טוב, גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, הצעות האי-אמון שמונחות אחת לשבוע באופן אוטומטי הן דבר שקודם כול פוגע בעצם מוסד הצעות אי-האמון, יותר מאשר באמון בממשלה.

כרמל שאמה-הכהן: היטיב לבטא את זה בתחילת דבריו חבר הכנסת ברכה, שאמר:

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו רגילים להגיש הצעות אי-אמון ולהגיד דברים כלליים.

כרמל שאמה-הכהן: אלה מלים שאמר חבר הכנסת ברכה היום.

כרמל שאמה-הכהן: לצערי, הכלי הזה, שהוא הכלי הדמוקרטי מספר אחת, לא מנוצל למטרתו האמיתית.

כרמל שאמה-הכהן: ראשון הדוברים, שהציג את הצעת האי-אמון מטעם סיעת קדימה, היה חבר הכנסת מאיר שטרית.

כרמל שאמה-הכהן: חבר כנסת רב-ניסיון, רב-חוכמה הייתי אומר, לצערי, שלא כשמו, שאמור להאיר, הוא טשטש יותר, יותר בלבל, יותר הטעה, וטען כנגד מדיניותה הכלכלית של מדינת ישראל וממשלת ישראל.

יוחנן פלסנר: אתה יודע מה המדיניות בכלל?

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת פלסנר, אני אף פעם לא הפרעתי לדבריך.

כרמל שאמה-הכהן: הוא דיבר כנגד קיצוץ המסים.

כרמל שאמה-הכהן: כשמטילים מסים, הצד הזה רועש וגועש.

כרמל שאמה-הכהן: כשמקצצים במסים, גם רועש וגועש.

כרמל שאמה-הכהן: אז איפה הבעיה?

כרמל שאמה-הכהן: תגידו מה המדיניות שלכם, חבר הכנסת פלסנר: אתם בעד הפחתת מסים או אתם בעד הטלת מסים?

כרמל שאמה-הכהן: אי-אפשר להיות נגד אוטומטי.

אורית זוארץ: איזה מסים הפחתתם בדיוק?

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת בדיוק דיבר עליהם, אני מפנה אותך אליו – תוכנית רב-שנתית של הפחתת מסים.

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת שטרית גם השתלח ברפורמה במינהל מקרקעי ישראל.

כרמל שאמה-הכהן: הוא טען שמי שעשה את הרפורמה אין לו מושג ירוק בנושא מינהל מקרקעי ישראל.

כרמל שאמה-הכהן: הוא טען ושאל: אילו דירות נבנו בעקבות הרפורמה?

כרמל שאמה-הכהן: היש משפט לא חכם יותר מהמשפט הזה?

כרמל שאמה-הכהן: האם מישהו הבטיח שחודש לפני תאריך היעד של תחילת יישום הרפורמה, 1 בינואר 2010, תיבנה דירה כלשהי בזכות הרפורמה?

כרמל שאמה-הכהן: אז למה לדבר בססמאות ולמה לדבר באשליות?

כרמל שאמה-הכהן: הרפורמה בממ"י והרפורמה בתכנון ובנייה, הבאה עלינו לטובה, הן רפורמות לטווח בינוני וארוך, הן לא רפורמות שהבטיחו למישהו משהו מחר בבוקר.

כרמל שאמה-הכהן: לכן דבריו של חבר הכנסת מאיר שטרית הם דברים בעלמא, חסרי יסוד, חסרי בסיס, שכל מטרתם לנגח ולקנטר את הממשלה ואת העומד בראשה.

כרמל שאמה-הכהן: בעיית השכבות החלשות, שאותה כל כך כאב חבר הכנסת שטרית בשם סיעת קדימה, היא בעיה שאנחנו נלחמים בה ומצווים להילחם בה, אבל לא בטוח שנפתור אותה לגמרי, לעולם.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו יום-יום, לא בפופוליזם, מנסים למצוא פתרונות, מנסים להיטיב את מצבם, והתרופה הכי טובה – לא תרופת פלא ולא תרופת קסמים – להיטיב עם השכבות החלשות, זאת תמיכה עקבית במשק הישראלי ובכלכלה הישראלית.

כרמל שאמה-הכהן: מספיק לבחון כמה מאירועי החודש האחרונים, כדי לקבל אינדיקציה על המגמות במשק ועל הפירות של המדיניות הכלכלית של שר האוצר ושל ראש הממשלה.

כרמל שאמה-הכהן: התאחדות התעשיינים פרסמה רק היום שבשנה הקרובה היא צופה צמיחה של 4% בתוצר הכללי ושל כ-8% ביצוא.

כרמל שאמה-הכהן: אלה נתונים מרשימים ביותר.

כרמל שאמה-הכהן: סוכנות הדירוג הבין-לאומי "פיץ'" סבורה כי ישראל היא בין ארבע המדינות היחידות בעולם בדירוג A שתצא מהמיתון, יחד עם מועדון כלכלי מכובד בראשות סין, בחריין ופולין.

כרמל שאמה-הכהן: ואני מצטט מדבריהם: מדיניות כלכלית טובה הפכה את כלכלת ישראל לחסינה יותר לזעזועים.

כרמל שאמה-הכהן: שיעור האבטלה, חברי מקדימה, שאין אינדיקטור טוב ממנו להטבה במצבן של השכבות החלשות, שהרי לרוב מי שמובטל אלה השכבות החלשות – שיעור האבטלה ירד ברבעון השלישי של שנת 2009 ל-7.8%.

כרמל שאמה-הכהן: זה עדיין הרבה מאוד, זה עדיין יותר מדי, אבל זו מגמה חיובית – ומגמה חיובית כנגד המגמה הרעה העולמית.

כרמל שאמה-הכהן: זה אומר פרי נוסף של מדיניות האוצר והממשלה.

כרמל שאמה-הכהן: מדינת ישראל, לאחר שנים רבות, תהפוך בחודשים הקרובים לחברה מלאה ב-OECD.

כרמל שאמה-הכהן: זהו גם הישג והבעת אמון בכלכלה הישראלית.

כרמל שאמה-הכהן: לא יעזור כמה הצעות אי-אמון אתם תגישו לגבי המשק ולגבי המדיניות הכלכלית; העולם, מהמערב עד המזרח ודרך הארגונים הבין-לאומיים מביעים הבעת אמון מלאה במשק הישראלי.

כרמל שאמה-הכהן: ה"וול סטריט ז'ורנל" משבח את נתניהו ואת הנגיד פישר ואת מדיניות האוצר, ואומר: הנ"ל סייעו לישראל להימלט מהמשבר הכלכלי.

כרמל שאמה-הכהן: מה עוד אתם צריכים, חברי מקדימה, כדי להגיד פעם אחת מלה טובה על הממשלה, כדי להגיד פעם אחת מלה טובה על מדיניות הממשלה, על העומד בראשה, על השרים שעובדים קשה מבוקר עד ליל?

כרמל שאמה-הכהן: עוד סימן, אם חסר לכם, חברי מקדימה – והכול מהימים האחרונים, לא הייתי צריך לעשות חיפוש בהיסטוריה של השנה האחרונה; הכול מהשבועיים האחרונים.

כרמל שאמה-הכהן: עוד סימן להתאוששות כלכלית זה ירידה בצ'קים החוזרים ללא כיסוי.

כרמל שאמה-הכהן: למי בדרך כלל חוזרים צ'קים ללא כיסוי?

כרמל שאמה-הכהן: לשכבות החלשות שכורעות תחת הנטל.

כרמל שאמה-הכהן: אבל המפקח על הבנקים דיווח לנו לפני ימים מספר שסכום הצ'קים החוזרים ללא כיסוי צנח ב-24% בתוך שנה וירד לפחות מחצי מיליארד בחודש ספטמבר.

כרמל שאמה-הכהן: על שוק ההון הגואה אין צורך להוסיף.

כרמל שאמה-הכהן: את פירותיו כל עם ישראל קוטף.

כרמל שאמה-הכהן: "מריל לינץ'", עוד חברה בין-לאומית בעלת מוניטין, אומרת למשקיעים הזרים בסקירה: יש לנו בשבילכם חמש סיבות טובות למה להשקיע בישראל עכשיו.

כרמל שאמה-הכהן: לא מחר, עכשיו.

כרמל שאמה-הכהן: ואתם, חברי באופוזיציה, לא מוצאים אפילו סיבה אחת מה טוב בכלכלת ישראל, אלא מחפשים רק – לא למצוא את הרע – להמציא את הרע.

כרמל שאמה-הכהן: יש הבדל בין למצוא, לחפש ולהתמקד ברע, לבין להמציא את הרע, כי אין כמעט דבר רע במדיניות הכלכלית של ממשלת ישראל.

כרמל שאמה-הכהן: חברי באופוזיציה, אתם נוטים להשתלח בראש הממשלה כמעט בלי הבחנה.

כרמל שאמה-הכהן: אחת ההאשמות המרכזיות היא שראש הממשלה חסר יכולת לקבל החלטות.

כרמל שאמה-הכהן: כמה החלטות אתם מצפים מראש ממשלה שיקבל על מנת שיעמוד במבחן שלכם?

כרמל שאמה-הכהן: ההחלטה על הרפורמה במינהל מקרקעי ישראל, ההחלטה על התקציב הדו-שנתי, ההחלטה האחרונה על ההקפאה – אלה החלטות מימין ומשמאל, החלטות אמיצות של מנהיג.

כרמל שאמה-הכהן: אפשר להתווכח על טיבן, אי-אפשר להתווכח על עצם קבלתן.

כרמל שאמה-הכהן: אבל אני יכול להסכים אתכם ולומר שהוא אכן לא מקבל החלטות.

כרמל שאמה-הכהן: הוא לא מקבל את ההחלטות שאתם הייתם רוצים שהוא יקבל.

כרמל שאמה-הכהן: אתם הייתם רוצים שהוא יקבל החלטות רעות לו ולממשלתו, אבל הוא מקבל החלטות טובות והציבור מצביע יום אחר יום בעלייה בתמיכה בממשלה ובמדיניותה.

כרמל שאמה-הכהן: לכן, אדוני היושב-ראש, אין לנו אלא לדחות את הצעות האי-אמון אחת לאחת ולקוות שיוגשו במשורה ובמידה, כי זהו הכלי מספר אחת של הדמוקרטיה ואל לנו להשתמש בו עם יד קלה על ההדק.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה לסגן יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת שאמה.

ראובן ריבלין: רבותי, נא לשבת, השרים, חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: לפנינו שלוש הצעות אי-אמון.

ראובן ריבלין: אנחנו נצביע עכשיו על הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה בנושא: הפגיעה הכלכלית בשכבות החלשות על-ידי ממשלת נתניהו.

ראובן ריבלין: השר אדלשטיין, השר ליברמן, אני מודיע לכם שאני עורך הצבעה.

ראובן ריבלין: בבקשה, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד האי-אמון?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 25 נגד – 44 נמנעים – 1 הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ובכן, 25 בעד, 44 נגד ונמנע אחד – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: סגן ראש הממשלה ושר הביטחון אהוד ברק מודיע שבטעות הוא הצביע בעד האי-אמון.

ראובן ריבלין: אני שומע, ואינני משנה את ההצבעה.

ראובן ריבלין: זו דוגמה טובה – כאשר אני לא אשנה את ההצבעה בזמן קריטי, אני אביא את הדוגמה הזאת.

יואל חסון: סוף-סוף שר הביטחון לא טעה.

ראובן ריבלין: הואיל והוא הודיע, אין הדבר מחייב אותו להתפטר וזה גם לא מחייב אותי לשנות את ההצבעה.

ראובן ריבלין: זה הכול.

ראובן ריבלין: ובכן, הצעת האי-אמון של סיעת קדימה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת סיעות חד"ש, בל"ד ורע"ם-תע"ל להביע אי-אמון בממשלה בנושא:

ראובן ריבלין: המשבר העמוק במערכת החינוך הערבית והצורך בתוכנית מקיפה לגישור על הפערים.

ראובן ריבלין: רבותי, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 22 נגד – 45 נמנעים – 1 הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 22 בעד, 45 נגד ונמנע אחד.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעות חד"ש, בל"ד ורע"ם-תע"ל לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת סיעת האיחוד הלאומי להביע אי-אמון בממשלה בנושא: הקפאת הבנייה ביהודה ושומרון והפגיעה בילדים ובאזרחי מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעת האיחוד הלאומי להביע אי-אמון בממשלה – 2 נגד – 42 נמנעים – 16 הצעת סיעת האיחוד הלאומי להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: שניים בעד, 42 נגד ו-16 נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת סיעת האיחוד הלאומי להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: [מס' כ/235; "דברי הכנסת", הכנסת ה-17, מושב שלישי, חוב' ל"ז, עמ' 18537.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף השלישי בסדר-היום: בקשת ועדת הכנסת להחיל דין רציפות על הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון מס' 36) (צמצום החסינות בפני חיפוש בשל עבירת ביטחון), התשס"ח–2008.

ראובן ריבלין: יציג את הבקשה יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת יריב לוין.

ראובן ריבלין: מי מהסיעות שמבקשת להתנגד להצעה זו תגיש התנגדות בתוך 14 יום למזכירות הכנסת.

): אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, בהתאם לחוק רציפות הדיון בהצעות חוק, אבקש להודיעכם כי ועדת הכנסת החליטה כי ברצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון מס' 36) (צמצום החסינות בפני חיפוש בשל עבירת ביטחון), התשס"ח–2008, שפורסמה בחוברת מס' כ/235.

): הצעת החוק, שהציע בכנסת הקודמת חבר הכנסת עתניאל שנלר, עוסקת בסיוג החסינות בפני חיפוש, המוענקת לחברי הכנסת בקשר לעבירות ביטחון, ובהתאם לתנאים המפורטים בהצעה.

): החלטת ועדת השרים היתה כי אין לממשלה עמדה ביחס להחלת דין הרציפות על הצעת החוק.

): בחלוף שבועיים תובא הצעת ועדת הכנסת להצבעה במליאה.

): תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ובכן, זאת היתה הודעת ועדת הכנסת, המבקשת להחיל דין רציפות על חוק חסינות חברי הכנסת(תיקון מס' 36) (צמצום החסינות בפני חיפוש בשל עבירת ביטחון).

ראובן ריבלין: בעוד שבועיים, אם תהיינה התנגדויות, אנחנו נצביע אם להחיל דין רציפות אם לאו.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/288).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אני עובר להצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) (תיקון מס' 2) (התליית ההיטל בשל צריכת מים עודפת), התש"ע–2009, של חבר הכנסת אמנון כהן – קריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: אדוני הנכבד יעלה ויבוא וינמק.

ראובן ריבלין: לדיון בקריאה ראשונה בהצעת חוק זו נרשמו ארבעה דוברים: חבר הכנסת אורי אריאל, חבר הכנסת גדעון עזרא, חבר הכנסת גפני, חבר הכנסת נסים זאב וחבר הכנסת – – –

אמנון כהן: דב חנין רוצה, אחרון.

ראובן ריבלין: אחרון.

ראובן ריבלין: יסכם וישיב בשם המציעים חבר הכנסת מקלב.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, כבוד יושב-ראש ועדת הכספים, הרב – – –

ראובן ריבלין: יושבי-ראש הוועדות הנכבדים, אי-אפשר לקיים דיון בין הוועדות כאשר חבר הכנסת אמנון כהן מופיע כאן מעל במת הכנסת.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, ממשלות ישראל לא השכילו להתפיל מים או לדאוג בשל חוסר מים במדינת ישראל בזמן.

אמנון כהן: כתוצאה מכך נאלצנו בחוק ההסדרים האחרון להסכים לחוק – חוק מס הבצורת.

אמנון כהן: אכן, המצב הלאומי מבחינת מים במדינת ישראל הוא קשה ביותר.

אמנון כהן: חוקקנו אותו בחוק ההסדרים והוא נכנס לספר החוקים של מדינת ישראל, ונכנס לתוקף מ-15 ביולי 2009.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, אזרחי מדינת ישראל היו בוגרים וחסכו מים בתקופת הקיץ, ואנחנו ראינו לנכון – כחברי ועדת הכספים ואלה שהובילו את החוק – שבתקופת החורף אנחנו יכולים להקפיא את החוק.

אמנון כהן: גם התגלו כמה בעיות תוך כדי הכנת החוק, גם הציבור פנה אלינו ואמר שיש שם כמה בעיות, ואנחנו מתקנים את הבעיות הללו.

אמנון כהן: אם לאחר ההקפאה, חס ושלום, לא תהיה שנה עם הרבה גשמים, נצטרך להפעיל אותו מחדש.

אמנון כהן: ראשית, הצעת החוק מאריכה את המועד שבו על הצרכן הביתי לדווח על מספר הנפשות שמתגוררות בביתו עד סוף שנת 2009 – –

מאיר שטרית: הצרכן הביתי נהיה הצרחן הביתי.

אמנון כהן: – – במקום עד יום 21 בנובמבר 2009, כי גם כך ראינו שהציבור לא הספיק לעדכן את עצמו, את רשות המים ואת הרשויות המקומיות בכל מקום איך זה עובד.

אמנון כהן: לכן, אנחנו ביקשנו לתקן את ההצעה, שעד סוף השנה הקלנדרית יוכלו להמשיך לדווח על מספר הנפשות שגרות באותו משק-בית, כאשר גרות כמה נפשות באותו בית.

אמנון כהן: הנושא השני שעלה ואנחנו מתקנים אותו – אם החוק היה פועל, ואם הוא יופעל לאחר ההקפאה, אז לכל משק-בית לפי החוק המוצע מגיעים 12 מטרים מעוקבים.

אמנון כהן: אנחנו חשבנו לנכון שצריך להגדיל את זה ושזה לא מספיק.

אמנון כהן: אנחנו מגדילים את זה ל-16 מטרים מעוקבים מינואר, לאחר ההקפאה, אם נצטרך להפעיל את החוק בהמשך.

אמנון כהן: התיקון השלישי מדבר על כך שאנחנו רצינו בחוק המקורי להגדיל את מכסת המים לנכים.

אמנון כהן: בפועל, קרה מצב שיותר מדי טרטרו את הנכים.

אמנון כהן: לכן, במהלך יישום החוק התברר כי בשל ביורוקרטיה הנכים לא מצליחים ליהנות מתוספת המים האמורה, וכן שחלק מהנכים לא נכללים בגדר החוק.

אמנון כהן: לפיכך, אנו מציעים כעת לתקן את החוק ולקבוע כי הנכים יהיו זכאים לתוספת המים בלי אישור רופא שהם זקוקים לתוספת המים, והאישור היחיד שהם יידרשו להציג הוא אישור על נכותם.

אמנון כהן: כמו כן, מוצע בהצעת החוק לכלול גם ילדים שהם נכים, גם נכים סיעודיים, נכים מעבודה, וגם נכה שזכאי לקצבת זיקנה.

אמנון כהן: כל זה בא לתקן את החוק, כי בהגדרה הקודמת היו צריכים להביא אישורים, ורופא קופת-החולים תמיד אמר:

אמנון כהן: אני לא יודע להגיד אם הצריכה שלך יותר גבוהה, יותר נמוכה, כי אני לא מומחה בנושא הנכים.

אמנון כהן: הנושא הרביעי, אדוני היושב-ראש, שאנחנו רוצים לתקן – מדובר על כך שצריכת המים של צרכן ביתי מחושבת לפי צריכתו האישית וצריכתו המשותפת בבניין עם מונה משותף.

אמנון כהן: זאת אומרת, יש לך שעון ביתי, שאתה צורך, ואתה התייעלת ואתה חוסך – אבל יש בבניין גם שעון משותף, ושם למעשה אתה לא כל כך אחראי.

אמנון כהן: אבל מה קורה?

אמנון כהן: על מנת שדיירים שצריכת המים האישית שלהם נמוכה לא יישאו בתשלום היטל או בתשלום היטל גבוה בשל הצריכה המשותפת בבניין שבו הם מתגוררים, החליטה הוועדה לקבוע – זה בתיאום גם עם רשות המים – כי בחישוב צריכת המים החודשית של הצרכן תיכלל רק מחצית מהצריכה המשותפת.

אמנון כהן: גם פה אנחנו מתקנים – לא את כל הצריכה, כי אנחנו לא יכולים להטיל את הגזירה הזו על אותם הצרכנים שבתוך משק-הבית חוסכים מים, אבל בצריכה המשותפת – 50% מהצריכה הם משלמים, ורק העודפת תיחשב כעודף.

אמנון כהן: נושא אחרון – הנושא של ההקפאה, שעליו דיברתי:

אמנון כהן: אנחנו מבקשים בחוק הזה מינואר 2010 ועד 15 באפריל 2010 להקפיא את חוק היטל הבצורת.

אמנון כהן: לאחר מכן ובתקופה הזאת אנחנו נבחן – גם רשות המים תבחן – כמה גשם ירד, וכמובן, כולנו צריכים להתפלל לקדוש-ברוך-הוא שירדו גשמי ברכה.

אמנון כהן: ואם, בעזרת השם, כך יהיה, אז יכול להיות שההקפאה תימשך גם לאחר מכן, כמובן במידה שירדו מספיק גשמים בעקבות כך.

אמנון כהן: הצעת החוק הזו היא הצעה חשובה, שמטרתה להקפיא את ההוראות בדבר היטל מים לתקופת החורף, שאנו מקווים שיהיה חורף גשום, כך שיתאפשר לנו בעתיד לוותר בכלל על היטל המים האמור, אולי אפילו גם לבטל את החוק, במידה שיהיה צורך.

אמנון כהן: מכל מקום, עד לבוא הגשמים, יש בהצעה כמה תיקונים שנועדו להקל על האזרח במהלך יישום החוק.

אמנון כהן: לפיכך, אבקשכם לאשר את הצעת החוק בקריאה הראשונה וכן שנוכל להביא כבר מחר – זה כבר נמצא בסדר-היום במידה שזה יאושר היום – להכנה לקריאה השנייה והקריאה השלישית בוועדת הכספים.

אמנון כהן: אני רוצה להודות לייעוץ המשפטי של הוועדה ולצוות הוועדה, שבאמת פעלו בשיתוף אתנו.

אמנון כהן: למדנו את הדברים, והיו המון פניות – גם דרך מיילים, גם דרך פניות, דרך ארגונים, דרך ארגוני נכים – התאסף המון חומר ועבדנו אחד-אחד ללמוד את זה, על מנת שנוכל לתקן ולהקל על האזרחים את הגזירות הקשות שהיו.

אמנון כהן: אני רוצה להודות גם ליושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת .

אמנון כהן: חבר הכנסת גפני – – –

ראובן ריבלין: הוא שומע, הוא שומע, אל תדאג.

אמנון כהן: איך הוא יכול לשמוע כשהוא מדבר עם שר הדתות של מדינת ישראל?

ראובן ריבלין: הוא שומע, הוא שומע, הוא שומע.

איתן כבל: הוא לא שומע.

איתן כבל: הם מדברים על המועצות הדתיות, איך הוא יקשיב?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גפני, אתה לא שומע אותו אבל אל תשמע את הטלפון.

משה גפני: – – – לשמוע את השר.

אמנון כהן: רמת-השרון, בא על תיקונו?

אמנון כהן: אני גם רוצה להודות לחבר הכנסת מקלב, שהיה שותף פעיל בוועדה – גם בצוות, גם בהכנת החוק – וכמובן, כבודו גם יסיים את הדיון לאחר מכן לפני ההצבעה.

אמנון כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: הוא ישיב למתווכחים על החוק.

אמנון כהן: תודה.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת אורי אריאל, ולאחריו – חבר הכנסת גדעון עזרא.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, נכון עשה ידידי חבר הכנסת אמנון כהן, ואתו שאר המציעים, ביניהם גם אנוכי הקטן, בהצעת החוק הזו, שהיא תיקון מסוים – לא מספיק, שלא נטעה ולא נתבל

אורי אריאל: בל – כי בכוונת הממשלה, עוד הם מוותרים על דבר אחד, להכניס לכל עם ישראל מחירים קבועים כאלה, שמס הבצורת יחוויר לידם.

אורי אריאל: אז אני – בהכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית בטח נעסוק בזה; אני מקווה שיהיו לכולנו הבינה, החוכמה והדעת לתקן את התיקונים הנדרשים בכל ההיקף ובכל התחומים הנדרשים, כי המס הזה שהוא מס בצורת, כשמו כן הוא, מס שנועד למלא את קופת האוצר, ולא כדי לחסוך מים.

אורי אריאל: אזרחי ישראל הוכיחו בעבר – בזמנו של השר רפול, שר החקלאות – שהם יודעים לחסוך בלי קנסות.

אורי אריאל: הקנסות שכרגע מסבירים לנו שעוזרים לחסוך, נועדו להשלים את החסר בקופת האוצר בהיקף של מיליארד שקל, והעניין הזה מיותר, לא צודק, לגבי אנשים מסוימים הוא אפילו אכזרי, כי אין להם לשלם את התוספת הזו, מגיעים עד כדי פת לחם ובלי מים.

אורי אריאל: באותו זמן שמוגש פה החוק הזה שנקרא חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) (תיקון מס' 2) (התליית ההיטל בשל צריכת מים עודפת), ממשלת ישראל בראשות נתניהו מתלה את הזכות של יהודים לבנות ביהודה ושומרון, מכובדי היושב-ראש.

אורי אריאל: ואין קול ואין זעקה, לא כאשר מפסיקים את בניית הכיתות ולא כאשר מפסיקים את הבנייה.

אורי אריאל: מה שנאמר שאולמרט כשל, צריך לומר שביבי נכנע.

אורי אריאל: ראש הממשלה שלנו, שלי, שלכם, נכנע נוכח האיומים.

אורי אריאל: נכנע לאובמה, נכנע לטרור, יצא פראייר, כמו שאומרים.

אורי אריאל: מה שהוא הבטיח לכולם, אמר: אני לא כמו אולמרט, אני לא פראייר, זה נכון.

אורי אריאל: הוא לא פראייר, הוא האבא של הפראיירים.

אורי אריאל: הוא המציא אותם בכלל.

אורי אריאל: אבל הוא מתגאה בחוסנו, בעמידה זקופה, ובאותו זמן זוחל אל ה"חמאס" כדי לשחרר אסירים בעסקת שליט הנוראה; ולבי לבי עם משפחת שליט אבל העסקה היא נוראה.

אורי אריאל: לא זאת אף זאת, מכובדי היושב-ראש.

אורי אריאל: הוא, בעצה אחת עם שר הביטחון, לא מאפשר לבנות כיתות.

אורי אריאל: כיתות לילדים.

אורי אריאל: ילדים רכים בכיתה א'.

אורי אריאל: עכשיו, כדי להראות שהדברים הם לא הקפאה מוחלטת, כן, הוא חתם על כמה כיתות.

אני לא יכול להפסיק אותך.

אורי אריאל: זה בסדר, אני מסיים, מכובדי היושב-ראש.

אני לא אפסיק אותך.

אורי אריאל: עכשיו, האם קם מישהו, נניח – שואל את ידידי, חבר הכנסת נסים זאב – האם מישהו מכם זעק זעקה?

אורי אריאל: האם תוכל אולי לזעוק זעקה?

אורי אריאל: לא עד עכשיו, מכאן ואילך.

אורי אריאל: מה עושים חברי כנסת שנראה להם שיש עוול כלפי יהודים?

אורי אריאל: שר החינוך הסביר פה שהוא לא יפסיק את הבנייה של כיתות בית-ספר לערבים, והוא צודק.

אורי אריאל: אני חושב שהוא צודק.

אורי אריאל: שר הפנים ושר המשטרה לא מפסיקים את בניית בתי-הספר – ויתקן אותי שר החינוך אם אני טועה – בכפרי הבדואים הלא-מוכרים.

אורי אריאל: אין להם תב"ע, אין להם רשיון – גפני, אתה מפריע לי.

אורי אריאל: תודה.

אורי אריאל: גפני, אתה מפריע לי.

אורי אריאל: תודה – בכפרים הלא-מוכרים אצל הבדואים, שאין תב"ע, אין אישור ואין כלום, משרד החינוך נותן.

אורי אריאל: נותן מבנים יבילים, נכון, לא מבני קבע.

אורי אריאל: אבל ביהודה ושומרון לא.

אורי אריאל: שמה, מכיוון שהאזרחים משרתים בצה"ל, הם משלמים את מסיהם, הם מוכנים לעשות כל דבר שצריך למען המדינה, אז ראש הממשלה נכנע, והוא ימרר את חייהם ובאותו זמן יקרא להם: אחינו.

אורי אריאל: כי אחינו, רצוי להרביץ להם מעת לעת.

אורי אריאל: כדי שיראו מי בעל-הבית.

אורי אריאל: תודה.

תודה רבה לחבר הכנסת אורי אריאל.

חבר הכנסת גדעון עזרא, בבקשה.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מברך באופן כללי על הצעת החוק, אבל יש לי כמה הערות.

גדעון עזרא: ההערה הראשונה שלי היא על השטחים הציבוריים.

גדעון עזרא: הסכנה של נזילות בשטחים הציבוריים יותר גדולה מהסכנה של נזילות בשטחים הפרטיים.

גדעון עזרא: והעובדה שאנחנו מקלים ראש דווקא לגבי השטחים הציבוריים, לפי דעתי עלולה לגזול הרבה מאוד מים.

גדעון עזרא: אני לא מדבר רק על השטח הציבורי שסמוך לבית, לשעון המרכזי של הבית, אני מדבר גם על השעונים של הרשויות באשר הם.

גדעון עזרא: ובזבוז שם זה בזבוז של אלפי קובים, ואין הבדל בין מים שנשפכים מהברז בבית לבין מים שנשפכים מצינור על מדשאה מסוימת.

גדעון עזרא: זו הערה ראשונה.

גדעון עזרא: הערה שנייה – חבר הכנסת אמנון כהן, אני לא יודע אם יצא לך או לא יצא לך.

גדעון עזרא: אני חושב שהציבור היה מקבל בהבנה הרבה יותר גדולה אם הכסף של מס הבצורת היה מיועד להמשך השקעות בתשתיות מים – – –

אמנון כהן: יש לנו התחייבות שהאוצר מתקצב את התפלות המים ואת הכול.

גדעון עזרא: יש התחייבות?

אמנון כהן: כן.

גדעון עזרא: היא פורסמה?

אמנון כהן: לא, בסדר, אבל – – –

גדעון עזרא: אני חושב שחשוב לפרסם, משום שלפי דעתי הציבור יבין את הדברים בצורה הטובה ביותר.

גדעון עזרא: הערה שלישית – אני מבין שמחירי המים יתייקרו החל מ-1 בינואר, ולא רצו שתהיינה שתי התייקרויות ביחד.

גדעון עזרא: אבל אין לפי דעתי הבדל גדול בין בזבוז מים בחודש ינואר לבין בזבוז מים בחודש מאי או יוני או יולי.

גדעון עזרא: להיפך, ייזקקו למים בחודשים ההם הרבה יותר מאשר במהלך החורף, ואני מאוד מקווה שהחורף לא ישפיע עלינו ונחשוב שיש לנו עוד מים.

גדעון עזרא: תודה רבה.

תודה לחבר הכנסת גדעון עזרא.

חבר הכנסת נסים זאב – אלא אם כן אתה רוצה להיות אחרון.

משה גפני: אחרון – אורי מקלב.

מקלב הוא בשם המציעים.

משה גפני: כן.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, אני מברך את היוזמים, אמנון כהן ואחרים, שיזמו את הצעת החוק.

נסים זאב: מובן שאם הממשלה לא היתה נותנת דעתה לכך ומסכימה, אז היו יכולות להיות הצעות מכאן ועד להודעה חדשה, ולא היתה לה תמיכה.

נסים זאב: אבל זה יצא מתוך זעקת הציבור.

נסים זאב: אנחנו חשנו שהציבור מרגיש שהוא נגנב – אני אומר את זה כפשוטו – כאשר מחירי המים התחילו להגיע לממדים חסרי תקדים, ואפילו הייתי אומר שמחיר החלב, עוד מעט, יהיה שווה למים, ואולי גם משקאות משכרים.

נסים זאב: אני לא יודע.

נסים זאב: אין כבר מחיר למים, כאשר מי שהיה רגיל לשלם 400 שקלים צריך לשלם 2,500 – וזה לא מקרה אחד או שניים.

נסים זאב: אנשים לא יכלו לעמוד – עכשיו השאלה, אדוני היושב-ראש, צריך להבהיר בצורה הברורה והמפורשת ביותר: מה קורה עד 1 בינואר?

נסים זאב: אנשים לא יודעים: כן נשלם?

נסים זאב: האם ההיטלים עד התאריך הזה, שוברי התשלום שנשלחו או נשלחים במהלך החודש האחרון, והקרוב, בדצמבר – איך האנשים צריכים לנהוג?

נסים זאב: חבר הכנסת גפני, אני רוצה לומר לך שאני מקבל טלפונים מאנשים, אזרחים, והם לא יודעים איך להתייחס לעניין הזה, ואין הבהרה גם מצד הרשויות המקומיות.

נסים זאב: דבר נוסף, אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: מה, הצעת החוק מבטלת?

נסים זאב: לא, היא לא מבטלת.

נסים זאב: יש פה בלבול, והאזרח לא יודע איך להתייחס.

נסים זאב: האם לשלם את מלוא התעריף או לא?

נסים זאב: חשוב שתהיה הבהרה.

נסים זאב: או שיש כאלה שמחכים לשובר נוסף, אגב, שיבהיר את הצעת החוק.

נסים זאב: דבר נוסף, אדוני היושב-ראש, אני חוזר ואומר ומבקש: חייבים להקים את ועדת ההנחות.

נסים זאב: הרי גם באפריל מחירי המים עדיין גבוהים ביותר.

נסים זאב: אנשים שהם חסרי אמצעים, שמצבם הכלכלי קשה, אינם יכולים לעמוד בנטל של התשלומים הגבוהים האלה.

נסים זאב: חבר הכנסת אורי מקלב יודע את ההיסטוריה שלנו בעיריית ירושלים.

נסים זאב: היתה ועדה שהיתה מורכבת מעובדים סוציאליים, אנשי מקצוע, יועץ משפטי.

נסים זאב: אבל בסיכומו של יום היינו דנים בפרט ובאותן משפחות, והיינו נותנים הנחות למי שמגיע לו על-פי דין.

נסים זאב: אני חושב שגם במקרה הזה אין מנוס.

נסים זאב: אם רוצים להעלות את מחירי המים בצורה כזאת, שגם אחרי, הייתי אומר, ההתליה הזאת, בסופו של דבר המחירים עדיין יהיו גבוהים ביותר – אז צריכים להקים ועדת ההנחות בכל רשות ורשות.

נסים זאב: אני מקווה שיהיה גיבוי גם ממשרד הפנים.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת משה גפני, יושב-ראש ועדת הכספים, בבקשה.

ראובן ריבלין: ולאחריו – חבר הכנסת דב חנין.

ראובן ריבלין: תסיים חברת הכנסת סולודקין.

משה גפני: – – –

ראובן ריבלין: מאיר שטרית לא רשום אצלי.

מאיר שטרית: רשום.

ראובן ריבלין: יהיה רשום מייד אחרי גפני.

איתן כבל: – – –

ראובן ריבלין: אתה היית צריך להיות עכשיו, רק לא עדכנו אותי.

איתן כבל: – – –

ראובן ריבלין: בחוק זה אתה לא רשום, אבל אני אשמח מאוד להוסיף אותך.

מאיר שטרית: חבר הכנסת גפני, איפה עומד התיקון לחוק – – –

ראובן ריבלין: אתה, אבל, יכול לדבר גם כיושב-ראש ועדה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

משה גפני: נתתי שאמנון כהן יפתח ומקלב יסכם.

ראובן ריבלין: יש לך פררוגטיבה.

משה גפני: לא, זה בסדר גמור.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת, רבים התקשרו אלי לאחר שהגעתי להסדר עם הממשלה לגבי הנושא של הקפאת היטל הבצורת, ושאלו אותי את השאלה הזאת: איך הסכמת להקפיא את היטל הבצורת תמורת העלאת תעריפי המים בינואר?

משה גפני: הרי היטל הבצורת – אנחנו בוועדת הכספים, הצוות שהיה, אמנון כהן ואורי מקלב ורבים אחרים שישבו ימים ולילות על העניין, שינו את החוק המקורי של הממשלה על היטל הבצורת.

משה גפני: שינו את זה לגבי נכים, שינו את זה בכמות הקובים שיש לכל משפחה, שינו את זה לגבי ילדים, וזה בסך הכול הוראת שעה.

משה גפני: בשעה שתעריפי המים שעולים ב-1 בינואר, זה דבר קבוע וזה לכולם, זה לא משנה, קשישים ונכים וילדים והכול.

משה גפני: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, לומר כאן מעל הדוכן: אין קשר בין שני הדברים.

משה גפני: מה שהולך לקרות בינואר הוא שתי הוצאות, או שתי גזירות, שהיו מוטלות בעניין של המים על הציבור, בלי קשר בין האחת לשנייה.

משה גפני: הראשונה התקבלה לפני שנתיים בממשלת קדימה, בחוק ההסדרים, והובאה לוועדת הכלכלה.

משה גפני: הובא פרק שהוציא מהכנסת את העלאת תעריפי המים, ואפשר לרשות המים, לגוף לא נבחר, להעלות את תעריפי המים כרצונו.

משה גפני: הם החליטו להעלות את תעריפי המים ב-50% ב-1 בינואר 2010 – אין קשר להיטל הבצורת.

משה גפני: אנחנו, בקואליציה הנוכחית, עשינו את היטל הבצורת, שאני טענתי – אמר לי חבר הכנסת אורי מקלב בעת הדיונים: תדע לך שזו הולכת להיות הגזירה הכי קשה בכל חוק ההסדרים, אבל פחות קשה מהנושא של העלאת תעריפי המים.

משה גפני: אנחנו באמת שינינו, כפי שאמרתי, עד שהתחלנו לקבל את החשבונות; ידענו, שום דבר לא הפתיע אותנו: תאגידי המים לא היו ערוכים לכך, העיריות לא היו ערוכות לכך.

משה גפני: ביקשו מהנכים אישורים, והם הלכו לקופת-חולים – קופת-חולים סירבה לתת אישור, היא אמרה: אנחנו לא מבינים במים.

משה גפני: התאגידים לא ידעו מה לגבות ואיך לגבות.

משה גפני: ואז באתי למשא-ומתן עם מנכ"ל משרד האוצר, עם מנכ"ל משרד ראש הממשלה, עם הרפרנטים במשרד האוצר, עם השר עצמו.

משה גפני: הגענו להסכמה שבעצם יוקפא היטל הבצורת מ-1 בינואר, לא כפי שהופיע פה בחוק בקריאה טרומית.

משה גפני: זה לא רטרואקטיבי, מ-1 בינואר זה יוקפא.

משה גפני: אנחנו, בעזרת השם, אם מליאת הכנסת תאשר את זה היום כאן, אנחנו מחר בבוקר מתכנסים לדון, להכין את זה לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

משה גפני: יהיה דיון קשה לגבי מה יקרה ב-15 באפריל, מי מוסמך להמשיך את ההקפאה ומי מוסמך לבטל את ההקפאה.

משה גפני: כמובן, יצטרכו אישור להמשך הביצוע, יצטרכו את האישור של ועדת הכספים.

משה גפני: לגבי העלאת תעריפי המים, אין לי הסכמה עם הממשלה.

משה גפני: הנחתי הצעת חוק של ועדת הכספים, כל חברי ועדת הכספים חתומים על זה.

משה גפני: אגב, גם חבר הכנסת מקלב שהוא איננו חבר בוועדת הכספים, אבל אנחנו קיבלנו אותו כאורח כבוד; הוא היה חבר ב"הגיחון", הוא איש מקצוע בעניין הזה, באמת, הוא תרם רבות מאוד לעניין הזה, והוא חתום גם על החוק.

משה גפני: הממשלה לא מסכימה, היא מבקשת לקיים אתנו דיון על העניין הזה.

משה גפני: אני מסיים.

משה גפני: ואני אומר לכם, ובזה אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: יש ויכוח בין הכנסת לממשלה, מה זה מים.

משה גפני: האם מים זה כמו "קוקה-קולה", שקונים בקיוסק ומשלמים את מלוא המחיר?

משה גפני: או שמים זה מצרך חיוני, שמדינה מתוקנת ומסודרת צריכה לספק לתושביה ולסבסד אותם.

משה גפני: החשבונות שאנשים מקבלים בשכונת הארגזים בתל-אביב, במעלות, באופקים, בכל המקומות הללו, זה פשוט קורע לב.

ראובן ריבלין: אדוני – – –

משה גפני: אני מסיים.

משה גפני: אני מבקש ממליאת הכנסת לאשר את החוק הזה.

משה גפני: אנחנו מחר נכין את זה לקריאה שנייה ושלישית, ואנחנו נתקדם גם בנושא של תעריפי המים, שזה נושא אחר לחלוטין.

משה גפני: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מאיר שטרית, בבקשה.

ראובן ריבלין: ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

ראובן ריבלין: פשוט אני – נשמט מהרשימה.

ראובן ריבלין: אחרי חבר הכנסת דב חנין – חברי הכנסת מרינה סולודקין ואיתן כבל.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, קודם כול, אני מודה לחבר הכנסת גפני על ההבהרה.

מאיר שטרית: אנחנו כאופוזיציה תומכים בהצעת החוק הזאת שמוגשת, כי היא מתקנת במידת מה את הנזק הנורא שנגרם בגין הגזירה של היטל המים ומשפרת במידה מסוימת, קטנה, את מצבם של האזרחים; בוודאי זה ראוי לברכה.

מאיר שטרית: אנחנו נתמוך בחוק הזה.

מאיר שטרית: אבל, אדוני היושב-ראש, אני עליתי בעיקר כדי לדבר על החלק השני, של ייקור המים, ולא חשוב מאיפה באה היוזמה; יוזמה רעה.

מאיר שטרית: אני אסביר את זה במלים פשוטות, אדוני היושב-ראש.

מאיר שטרית: כל אחד מהיושבים פה יבין אם יקשיב.

מאיר שטרית: מה הממשלה רוצה לעשות?

מאיר שטרית: היא רוצה לבטל את היטלי המים והביוב כשמקימים בניינים חדשים; לפטור את האנשים מהיטלי מים וביוב, ולהעמיס את ההיטלים הללו על הצריכה השוטפת של המים.

מאיר שטרית: זו חוכמה מאוד ישנה של פקידי האוצר, אני מכיר אותה הרבה שנים.

מאיר שטרית: אבל היא, תסלחו לי, חוכמה מטומטמת, אין לי מלה אחרת להגיד, ואני אסביר מדוע.

מאיר שטרית: קח דוגמה מעיריית תל-אביב.

מאיר שטרית: "מגדלי עזריאלי", אדוני היושב-ראש, שילמו היטל מים וביוב כדי לבנות את שלושת המגדלים – 18 מיליון שקל.

מאיר שטרית: את הכסף הזה העירייה מקבלת מראש כדי לתת רשיון בנייה, כי אחרת לעירייה אין יכולת לעשות את העבודות ולהביא אליהם מים וביוב למקום.

מאיר שטרית: אם נשאר עודף, זה נכנס ל"פול" של העירייה, לצורך טיפול ברשת המים הארצית.

מאיר שטרית: עכשיו, אילו היה החוק קיים, היה יוצא מצב ש"מגדלי עזריאלי" היו משלמים אגרת מים לאורך עשר שנים – 3 מיליוני שקלים.

מאיר שטרית: איפה נעלמו 15 מיליון שקל שהם שילמו?

מאיר שטרית: מי היה משלם אותם?

מאיר שטרית: אזרחי תל-אביב.

מאיר שטרית: לא צריך להיות חכם גדול בשביל להבין.

ראובן ריבלין: והעירייה תממן בינתיים את – – –

מאיר שטרית: היא לא תוכל, זה בדיוק הבעיה.

מאיר שטרית: יש פה שלוש בעיות.

מאיר שטרית: קודם כול, העירייה, לא יהיה לה כסף לממן את עבודות התשתית בשביל להביא את המים והביוב.

ראובן ריבלין: מה שאתה אומר הוא נכון.

ראובן ריבלין: זאת שערורייה.

מאיר שטרית: אתה צודק, זו באמת שערורייה.

מאיר שטרית: בגלל זה עליתי.

אורי מקלב: – – – יעלה בעוד שקל – – –

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, בגלל זה אני עליתי, להגיד שזו שערורייה.

מאיר שטרית: לא רק זאת, כאשר אדם בא לבנות בית ואתה דורש ממנו את ההיטל מראש, יש לך כסף ביד, ואתה יודע, זה בטוח.

מאיר שטרית: אחרת, אין לו רשיון.

מאיר שטרית: אבל אם אתה נתת לו לבנות, מי אמר שתצליח לגבות מהכסף הזה – – –

ראובן ריבלין: מה הגיון האוצר בעניין זה – –

מאיר שטרית: אין שום היגיון.

מאיר שטרית: הרי לא צריך להיות חכם גדול – – –

ראובן ריבלין: – – חוץ מאשר להיטיב עם הקבלנים?

משה גפני: שום היגיון.

מאיר שטרית: זה פשוט, אני לא יכול להגיד, זה טיפשות.

ראובן ריבלין: זאת שערורייה.

מאיר שטרית: טיפשות מוחלטת, ואני מקווה שחברי הכנסת מהקואליציה ומהאופוזיציה לא ייתנו יד למהלך המטומטם הזה.

מאיר שטרית: אני חושב, אדוני היושב-ראש, זה פשוט עוול.

מאיר שטרית: כי יטילו על האזרחים – אתה יודע מה המשמעות של זה, אדוני היושב-ראש?

מאיר שטרית: בדקתי.

מאיר שטרית: פירושו העלאת מחירי המים ב-60%–90%.

מאיר שטרית: תגידו, מה, אתם השתגעתם?

מאיר שטרית: נראה לכם נורמלי?

מאיר שטרית: שוב, לפגוע בדבר הכי פשוט שיש לאדם – לשתות מים.

מאיר שטרית: שמעתי הבוקר, אדוני היושב-ראש, את חבר הכנסת אריה ביבי, שסיפר שהוא ישב אצל ראש המועצה ביהוד ושתה קפה.

מאיר שטרית: אזרח דפק בדלת, נכנס וניגש לראש העיר ואמר: תסלח לי, אדוני ראש העיר, אתה מכיר אותי?

מאיר שטרית: הוא אמר: כן.

מאיר שטרית: הוא שאל: מה אני שותה בבוקר?

מאיר שטרית: אומר: קוניאק.

מאיר שטרית: מה אני שותה בצהריים?

מאיר שטרית: אומר: ויסקי.

מאיר שטרית: מה אני שותה בערב?

מאיר שטרית: הוא אומר: עראק.

מאיר שטרית: הוא אומר: אז מאיפה אני אקבל 1,500 שקל חשבון מים?

מאיר שטרית: מה, אני שותה מים?

מאיר שטרית: אני שואל, ריבונו של עולם, מים זה מצרך כל כך בסיסי, חיוני, יסודי.

ראובן ריבלין: יהיה בר מיוחד, ברז סגור – – –

מאיר שטרית: כן.

מאיר שטרית: אני אומר: רבותי, אני אומר לחברי הכנסת, קואליציה, אופוזיציה, זה לא עניין קואליציה–אופוזיציה.

מאיר שטרית: זה עניין של שכל ישר.

מאיר שטרית: להפיל את הוצאות הפיתוח של בניינים חדשים על האזרחים שהם ישלמו את זה, זה פשוט דבר שאסור שיקרה, ואסור שייעשה.

מאיר שטרית: יש לזה השלכה חמורה ביותר.

אמנון כהן: – – –

ראובן ריבלין: בסדר, בסדר.

מאיר שטרית: אז מה?

ראובן ריבלין: הוא אמר – – –

מאיר שטרית: מה זה משנה מי עשה את העוולה, צריך לבטל אותה.

מאיר שטרית: אמנון, מה זה משנה מי עשה את העוולה?

מאיר שטרית: צריך לבטל אותה.

מאיר שטרית: תהיו אתם חכמים, תבטלו אותה.

מאיר שטרית: אנחנו נתמוך בכם.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת שטרית.

אמנון כהן: – – –

מאיר שטרית: ולכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו תומכים בחוק המוצע.

מאיר שטרית: אמנון, אנחנו תומכים בחוק שלך.

מאיר שטרית: מה אתה רוצה?

מאיר שטרית: אנחנו תומכים בחוק הזה.

אמנון כהן: לא, אני אומר שהחוק ההוא – – –

ראובן ריבלין: טוב, טוב, הוא סיים את דבריו.

ראובן ריבלין: אין זמן לקרוא לו קריאות ביניים.

מאיר שטרית: אנחנו תומכים בחוק הזה, ואני מקווה באמת שתהיה יוזמה לבטל את הדבר הזה כי אנחנו ניאבק נגד זה.

מאיר שטרית: לא יודע מי עשה את זה.

מאיר שטרית: אני מודיע לך, אדוני היושב-ראש, אני לא יודע מתי זה עבר.

מאיר שטרית: אם זה עבר בזמן שישבתי בממשלה אז זה גם "נון" שלי.

מאיר שטרית: יכול להיות שלא הייתי בישיבה.

מאיר שטרית: אני בחיים לא הייתי מסכים כשר הפנים שיוטל על הרשויות המקומיות דבר כזה.

מאיר שטרית: לא היה עולה על דעתי, אפילו יתהפך העולם.

מאיר שטרית: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני מציע שנפעל ביחד לבטל את הגזירה הנוראית הזאת.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר שטרית.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חברת הכנסת מרינה סולודקין.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, החוק שהנחנו, ועדת הכספים, היום גם מבטל את מה שמאיר שטרית אמר.

משה גפני: זה משולל היגיון.

משה גפני: אישרה את זה הממשלה.

ראובן ריבלין: זה לא היגיון, זה שערורייה, מה זה?

משה גפני: שערורייה ממש, אין הסבר לדבר.

ראובן ריבלין: אפילו דב חנין, אם היה ראש עיריית תל-אביב, היה מתנגד.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, לא רק כראש עיריית תל-אביב בפוטנציה, אלא גם כחבר כנסת אני כמובן מתנגד.

דב חנין: אני מסכים לגמרי עם דבריו של חבר הכנסת שטרית בעניין השערורייה הנוראה, באמת השערורייה הנוראה שבהטלת היטלי הפיתוח על גבם של האזרחים.

דב חנין: היטלי הפיתוח למים וביוב בעצם מבוטלים, וזה מועבר באופן ישיר לצרכן הביתי ומועמס על כל אזרחי ישראל.

דב חנין: זה מהלך שהוא לא רק מאוד רגרסיבי מבחינת האפקט החברתי שלו, הוא גם מאוד מסובך לניהול.

דב חנין: הוא יוצר מנגנון מאוד בעייתי לא רק לשלטון המקומי, אלא גם למערכות המים בכללותן.

דב חנין: הוא מסבך מאוד את המערכת.

דב חנין: אבל, אדוני היושב-ראש, אני טוען שלדבר הזה יש הסבר.

דב חנין: ההסבר הוא מאוד מצער, אבל הוא ההסבר האמיתי.

דב חנין: זה לא קרה במקרה, וזה לא רק טעות, וזה גם לא רק טיפשות, חבר הכנסת שטרית.

דב חנין: ההסבר הפשוט של הדבר הזה הוא אינטרסים.

דב חנין: ישנם גורמים במדינת ישראל שבהחלט יש להם אינטרסים בבנייה, והם מנסים להקל מעליהם את ההיטלים כדי לאפשר להם לבנות.

דב חנין: זה לא אסור, אגב.

דב חנין: אבל זה גם בהחלט לא בסדר כאשר את ההיטלים האלה מנסים לגלגל על שכמו של הציבור הרחב.

דב חנין: ולצערי הגדול, ממשלת ישראל בנקודה הזו נכנעה לאינטרסים צרים על חשבון האינטרס הכללי.

דב חנין: כיוון שבנושא הזה נראה לי שיש פה, לפחות בבית, הסכמה מאוד רחבה להסיר את רוע הגזירה הזו של ביטול היטלי הפיתוח והטלתם על הציבור הרחב אני רוצה, עמיתי חברי הכנסת, להקדיש את יתר הדברים שלי לשני היבטים אחרים במהלכי המים המתוכננים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, מה שהולך לקרות ב-2010 בתחום המים הוא אסון.

דב חנין: היום תעריף א', התעריף הנמוך, התעריף הבסיסי למים הוא 8 מטר מעוקב לחודש למשפחה, ועל הכמות הזאת כל משפחה משלמת על כל מטר מעוקב 4.11 שקלים.

דב חנין: אחרי שהרפורמה תעבור, אדוני היושב-ראש, המחיר הכולל למים – אגב, כולל ביוב – יהיה 9.47 שקלים למטר מעוקב, 9.47 שקלים בכמות הבסיסית שבה המים הם ללא ספק מוצר בסיסי.

אורי מקלב: – – – 16% לחודש – – –

דב חנין: לא, לא.

דב חנין: היום זה 8 מטר מעוקב לחודש, 16 לחודשיים.

אורי מקלב: – – – זה קצת יותר גבוה – – –

דב חנין: יפה, נכון.

דב חנין: חבר הכנסת מקלב, אתה צודק.

דב חנין: מעל לשכבה הזאת יש לנו עוד שכבה.

דב חנין: מעל התעריף הבסיסי של 4.11 שקלים יש לנו שכבה של 5.6, שזה עוד 7 מטר מעוקב לחודש.

דב חנין: עכשיו מוצע לבטל כליל את התעריף השני.

דב חנין: גם הכמות הבסיסית, מאוד מצטמצמת, ותעמוד על 2.5 מטר מעוקב לנפש.

דב חנין: זאת אומרת, משפחה שיש בה שתי נפשות, זוג אנשים מבוגרים שגרים בבית ייוותרו עם 5 מטר מעוקב בלבד.

ראובן ריבלין: יותר גרוע ממס בצורת.

דב חנין: זה הרבה יותר גרוע ממס בצורת.

דב חנין: מס הבצורת, בכנסת היה ויכוח קשה עליו, התייחס לכך שמי שמשתמש בהרבה מים ייענש על זה, ומי שמשתמש בכמות המים הבסיסית לא ייפגע.

דב חנין: מה שקורה כרגע זה שפוגעים בדיוק הפוך – באנשים שבאמת משתמשים במים כי הם חייבים את המים, ואין להם שום דרך אחרת.

דב חנין: בכמות הבסיסית פוגעים.

דב חנין: גם מצמצמים את הכמות הבסיסית, וגם מעלים את מחירה בצורה מאוד דרמטית.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהנושא הזה מחייב באמת בירור מאוד רציני בכנסת.

דב חנין: יש לנו לפעמים מצב שבו כמו בחוק פרקינסון, לזירה נזרק נושא כלשהו, כולם מתעסקים בו, ואחר כך מסירים אותו מסדר-היום, ובמקומו בא משהו הרבה יותר משמעותי, הרבה יותר מקיף, הרבה יותר קבוע, הרבה יותר כולל.

דב חנין: אבל הוא עובר בשקט, כי כולנו התעסקנו בהיטל הבצורת.

ראובן ריבלין: לסיים.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, נקודה אחרונה לסיום.

דב חנין: היה דיון בוועדת הפנים של הכנסת, היתה לי הזכות לעמוד בראש הדיון הזה.

דב חנין: בדיון הזה שמענו דבר מאוד מעניין מצד פקידי האוצר.

דב חנין: בעוד שכל הזמן הם סיפרו לנו שההפרטה נועדה להנמיך את מחירי המים, להפחית את מחירי המים לצרכן, הפעם הם הציגו לנו, בצורה – אני חייב להגיד, מאוד כנה וישירה – חישוב אחר.

דב חנין: הם אמרו לנו: עכשיו יש לנו תאגידי מים, תאגידי המים האלה חייבים להרוויח.

דב חנין: ואם הציבור יצמצם את צריכת המים שלו, אדוני היושב-ראש, ואני אומר דברים שנרשמו בפרוטוקול, אנחנו נעלה את המחירים.

דב חנין: זה מה שנאמר לנו.

ראובן ריבלין: אנה אנו באים?

דב חנין: אם הציבור יהיה חסכני ורציונלי, אנחנו נעלה את מחירי המים.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני חושב שזה דוגמה איך אנחנו מגיעים – במהלכים שאנחנו עושים – לתוצאה ההפוכה ממה שאנחנו רוצים להגיע אליו.

דב חנין: גם מבחינה סביבתית, גם מבחינה חברתית, אנחנו רוצים לחסוך במים – אסור לנו לייצר מנגנונים שאם הציבור חוסך, אנחנו מענישים אותו בהעלאת מחירים.

דב חנין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת מרינה סולודקין.

ראובן ריבלין: אחריה – אחרון הדוברים, חבר הכנסת איתן כבל.

ראובן ריבלין: יסכם את הדיון חבר הכנסת מקלב, שאחר כך גם יחליף אותי על הדוכן.

מרינה סולודקין: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי כנסת, אני חושבת שטוב עשה חבר הכנסת אמנון כהן שהציע את החוק הזה, וגם הציע לי לחתום על החוק הזה מפני ששנינו שייכים לקהילה של יוצאי חבר המדינות שבה כמעט שליש מהאנשים הם מתחת לקו העוני.

מרינה סולודקין: וכל העלאת התעריפים של המים, וכל העלאת המחירים של המצרכים הבסיסיים – זה פוגע בראש ובראשונה באנשים האלה.

מרינה סולודקין: אבל אני חושבת שהצעד של החוק הזה הוא פתרון חלקי לבעיה שהממשלה – אני לא רוצה לדבר על משרד האוצר; כל הזמן אומרים לי, פקידי האוצר.

מרינה סולודקין: מי הם פקידי האוצר?

מרינה סולודקין: הם עושים את דברה של הממשלה.

מרינה סולודקין: אז בגלל זה, הממשלה היא שמקבלת החלטות לא נכונות.

מרינה סולודקין: בחוק ההסדרים שאנחנו ראינו היו כמה החלטות מאוד מאוד לא נכונות.

מרינה סולודקין: ההחלטה הראשונה היא העלאת מחירי הפירות והירקות, ואנחנו בכנסת ביטלנו את המס הזה, הלא-צודק.

מרינה סולודקין: ודבר שני, העלאת תעריפי המים.

מרינה סולודקין: לא יכולנו, לא הצלחנו לעשות את זה.

מרינה סולודקין: ועכשיו רואים לא רק את הטיפשות, אלא פגיעה חמורה בכל האוכלוסייה של מדינת ישראל.

מרינה סולודקין: אם אנחנו רוצים בזמן הבצורת לחסוך מים, אז אנחנו חייבים לתת לציבור תמריצים לחסוך במים.

מרינה סולודקין: אבל לא להעניש את הציבור על השגיאות שכל ממשלות ישראל עשו.

מרינה סולודקין: אני חושבת שכאן כל המבנה שלנו – בעיות ארוכות-טווח כאילו לא רואים בממשלות.

מרינה סולודקין: ביטלנו את משרד הכלכלה, נשאר רק משרד האוצר, ומשרד האוצר יודע מה לעשות – לחסוך בכסף בכל הדרכים האפשריות.

מרינה סולודקין: משרד הכלכלה היה צריך לתכנן איך אנחנו יוצאים מהבעיה הזאת שיש לנו, בעיה אקוטית.

מרינה סולודקין: ואני אגיד לכם, התביישתי מאוד, הייתי לפני שמונה שנים במלטה, באיזו משלחת ישראלית, ושם גיליתי שבמלטה כל המים מהתפלה, וזה היה לפני שמונה שנים.

מרינה סולודקין: להשוות את מלטה למדינת ישראל אי-אפשר, כי אנחנו יותר מפותחים.

מרינה סולודקין: אז מי לא מקבל את ההחלטות הנכונות?

מרינה סולודקין: אנחנו.

מרינה סולודקין: בגלל זה אני פונה לממשלה וגם לחברי הכנסת.

מרינה סולודקין: בטח שאנחנו תומכים בחוק הזה, אבל זה רק פתרון חלקי.

מרינה סולודקין: חייבים לראות ולחשוב על בעיות ארוכות-טווח, כמו בצורת.

מרינה סולודקין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה לחברת הכנסת מרינה סולודקין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו יסכם חבר הכנסת אורי מקלב.

ראובן ריבלין: בבקשה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שרים נכבדים, יש פה מצב כזה – הצעת החוק הזאת היא במקומה, ועוד איך.

איתן כבל: אבל כשאנחנו עוסקים בשאלה של החוק הזה, נראה לי כאילו הסוסים כבר ברחו מן האורווה.

איתן כבל: זאת אומרת, אנחנו עוסקים במאבק של אתמול.

איתן כבל: זו האמת.

איתן כבל: אנחנו עומדים כאן, וחתמנו ותמכנו, וכבר אף אחד לא עוסק בשאלה הזאת.

איתן כבל: במידה מסוימת יש מי שיאמר שבכלל כל זה היה תרגיל מבריק של האוצר, שמעולם הוא לא התכוון להטיל היטל.

איתן כבל: הוא שלח אותנו, כולנו, להתעסק, לרוץ אחרי ההיטל, כשמעולם הוא לא התכוון בכלל לשים היטל.

איתן כבל: כי עכשיו, אם נביא לכאן להצבעה ונשאל את חברי הכנסת מה הם מעדיפים, כולם יאמרו: מעדיפים את ההיטל, לא את ה-40%.

איתן כבל: יש כאן אבסורד מטורף.

איתן כבל: וכולנו מברכים האחד את השני על החוק, וזה בסדר, חבר הכנסת מקלב, ובוודאי סייעתי לאמנון כהן ותמכתי.

איתן כבל: ואורי אריאל וכל החברים היקרים התכבדו במלחמה של אתמול, שעליה כבר לא ייכתב כלום.

אורי אריאל: זה יהיה בתיקון בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

איתן כבל: לא, אני אומר את זה מבלי, חס וחלילה – אנחנו נעביר ואני אתמוך, ונשארתי גם כדי לתמוך – אלא לומר לכם שבלי משים הסיטו אותנו מהקרב האמיתי, שהוא העלאה של 40%, שזאת העלאה שאינני זוכר – ואם יש כאן מישהו שרוצה לתקן אותי – שהיתה בבת-אחת במצרך בסיסי, אחד מהמצרכים היותר בסיסיים, מים – מה יותר בסיסי ממים?

איתן כבל: – שמעלים אותו במכה אחת בכ-40%.

איתן כבל: וכאן כבר אין שאלה של ימין או שמאל, יש כאן שאלה של חברה שלמה, איפה היא עומדת.

איתן כבל: מישהו בדק כמה אנשים היום יכולים לעמוד בתשלום המים?

איתן כבל: נכון, אני מאלה שחושבים שצריך לעשות הקפדה גדולה בנושא המים, במובן הזה שבחלקים לא קטנים, אדוני היושב-ראש, מבתי ישראל מים הוא אומנם מצרך בסיסי, אבל הוא יותר מבסיסי.

איתן כבל: מבזבזים אותו כמו שהם רוצים.

איתן כבל: אבל מפה ועד להעלות ולהעמיד את המחיר על עוד 40%?

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אתה חבר במפלגה השלטת היום.

איתן כבל: ואני שואל את עצמי לגבי כל אותן אוכלוסיות שפעם אחר פעם תומכות במפלגת השלטון.

איתן כבל: הם יכולים לכתוב את העמודים הכי רבים של "יורים ובוכים".

איתן כבל: הרי מי ייפגע מזה?

איתן כבל: בראש ובראשונה זה אותן שכבות שתומכות בראש הממשלה ובממשלתו.

איתן כבל: ואנחנו לא לפני בחירות, ואינני אומר את זה עכשיו באיזה סוג של התרסה לפני בחירות.

איתן כבל: אלא אני אומר, חברים יקרים, ציבור שמאזין ומקשיב, פקחו את עיניכם.

איתן כבל: אני מקווה מאוד, אף שאנחנו נתמוך ונעביר, אבל במידה מסוימת, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, שהאוכלוסייה שאתה מייצג – אני מקווה לא רק את הליטאים, גם את החסידים – – –

משה גפני: אני מייצג את כל הציבור.

איתן כבל: זה ברור לי, אני קראתי על זה.

איתן כבל: אומר לך שנושא המים והעלאת התעריפים ב-40% – אם על זה לא עושים משבר – זה לא אתה, זה נושא שוועדת הכספים צריכה להתאחד ולומר לא באל"ף רבתי.

איתן כבל: תודה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי מקלב, נא לבוא ולסכם את הדיון.

ראובן ריבלין: כמסכם הדיון אתה לא תלוי בזמן, אבל כמובן, האנשים משוועים ורוצים להצביע.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, זה נכון שאנחנו דנים בחוק הקפאת היטל הבצורת, אבל החברים התייחסו גם לנושא של הרפורמה במים.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אומנם נכון, הפעם אפשר להסכים לכל מה שדיברו כאן בבית, כל אחד מחברי הכנסת, כולל מה שאתה אמרת, היושב-ראש, כל אחד מההיבט שלו וכל אחד מההסתכלות שלו.

אורי מקלב: אבל הנושא הזה של הרפורמה במים זה נושא חדש, ונכון שזה אולי כבר שנתיים בתהליך, אבל לכנסת זה אף פעם לא הגיע.

אורי מקלב: זה לא שמישהו דן ונרדם פה.

אורי מקלב: הממשלה הקימה רשות מים, נתנה סמכות, לרשות המים בכלל אין אף נבחר ציבור, החברים שם הם אנשי מקצוע עם עוד שני נציגים של שני השרים הרלוונטיים, והם החליטו.

אורי מקלב: יהיה שימוע.

אורי מקלב: לכן אנחנו היום עומדים במצב של חוסר אונים, ואמרה נכון חברת הכנסת סולודקין, אנחנו ביטלנו את המע"מ על הירקות, אנחנו צמצמנו עכשיו את מס הבצורת; עכשיו אנחנו נתבזה עוד פעם.

אורי מקלב: במיוחד אנשים שהם בהנהלה, שלא חושבים קודם.

ראובן ריבלין: הציבור לא יבין – –

אורי מקלב: הציבור לא יבין ולא יסכים.

ראובן ריבלין: – – הכנסת פה כולה פועלת בעדנו, וזה מה שיוצא.

אורי מקלב: יותר מכך.

אורי מקלב: אני אומר לך איפה האבסורד.

אורי מקלב: האבסורד, שגם אנשים לא מבינים.

אורי מקלב: אומרים רשות המים, בוועדת הכספים אמרו את זה פעמיים, שלוש פעמים:

אורי מקלב: אתם יודעים למה אנחנו צריכים עכשיו להעלות את מחיר המים?

אורי מקלב: מכיוון שאנשים חסכו במים, בגלל מס הבצורת, אין תעריף ג', אין התעריף היקר, חברות המים מפסידות כסף, לכן אנחנו צריכים להעלות את מחיר המים.

אורי מקלב: זה הרי אבסורד מאין כמוהו.

אורי מקלב: אנשים חסכו, אין היום מחירי מים גבוהים לספקי המים, ולכן.

אורי מקלב: אבל, אנחנו צריכים לגשת לחוק הזה, להקפאת מחיר המים.

אורי מקלב: בעצם, אדוני היושב-ראש, יש כאן שני היבטים לחוק, שתי משמעויות לחוק.

אורי מקלב: ההיבט הראשון זה נושא של הקפאה, שההקפאה תחול מינואר עד אפריל, ואחר כך אני מקווה שהיא תבוא לוועדת הכספים להמשך אישור הנושא, בתקווה שאם תהיה שנה ברוכה לא יצטרכו לחדש אותה.

אורי מקלב: אבל צריך להבין גם איך הגענו להקפאה.

אורי מקלב: זה לא עבר בקלות.

אורי מקלב: קודם כול, הצהירו גם רשות המים וגם שר האוצר וגם פקידי האוצר, שחוק מס הבצורת לא בא להגדיל את הכנסות המדינה.

אורי מקלב: זה גם בתשובה על שאלתך, חבר הכנסת עזרא, שאתה שואל לאן הולך הכסף.

אורי מקלב: אבל, במקור הוא לא היה חוק שבא להגדיל את הכנסות המדינה וגם לא לשפר את התשתיות של המים וגם לא לעשות רישומים חדשים, מספר נפשות, לעשות רוויזיה בכל חברות ספקי המים.

אורי מקלב: זה גם לא תלוי אם תהיה שנה ברוכה או שנה שחונה.

אורי מקלב: זה תלוי בדבר אחר, רק בדבר אחד – לשנות את הרגלי צריכת המים של תושבי מדינת ישראל.

אורי מקלב: זאת היתה מטרת החוק.

אורי מקלב: גם לא לצמצם באופן שיצטרכו להשתמש במים מאוד מאוד במשורה, אלא שאנשים לא ישתמשו באופן בזבזני, אנשים ישתמשו במה שהם צריכים.

אורי מקלב: קבענו 4 קוב, 5 קוב לנפש, ולנכים נתנו הרבה יותר, כדי שאנשים לא יבזבזו מים.

אורי מקלב: היום נמצאים במדינת ישראל במצב שאם היעד היה 10% חיסכון במים, אנחנו נמצאים היום ב-15%.

אורי מקלב: דהיינו, הגענו ליעד הזה.

אורי מקלב: למה?

אורי מקלב: בגלל שתי סיבות.

אורי מקלב: אני מסכים עם מה שאמר חבר הכנסת אורי אריאל, שההסברה זה גם חלק, אבל זה לא העיקר.

אורי מקלב: השילוב הזה שהיה, הסברה עם היטל הבצורת – אנחנו היום יכולים לבוא גם לכנסת, וגם הממשלה הסכימה בסוף שאנחנו יכולים לבוא ולהגיד: בואו נקפיא ונראה.

אורי מקלב: מכיוון שמה שאמר חבר הכנסת כבל – אנחנו הצבענו, ונכון שהצבענו על זה.

אורי מקלב: היינו צריכים להצביע, כי אם לא היינו מצביעים בעד מס הבצורת – לא ידענו את ההשלכות אבל לא היינו יכולים היום לבוא ולהקפיא את זה, בגלל מה שקורה במדינת ישראל למשק המים.

אורי מקלב: משק המים היום במצב קשה.

אורי מקלב: משהו היו צריכים לעשות.

אורי מקלב: כל מה שהיינו עושים היה קשה.

אורי מקלב: אם החליטו בדרך הזאת, היו צריכים לעשות את החוק הרבה יותר פרטני, כמו שעכשיו בא לתיקון.

אורי מקלב: אז לכן הנושא הזה של להקפיא את המים, זה עכשיו הזמן שאנחנו הולכים לעשות אותו.

אורי מקלב: חשוב לציין שאזרחי מדינת ישראל גילו קולקטיביות, גילו אחריות.

אורי מקלב: אנשים חוסכים במים, גם כאלה שלא עוברים את סף מס הבצורת.

אורי מקלב: הרגלי צריכת המים השתנו, אנשים משתמשים פחות במים ובצורה הרבה יותר מתונה ובצורה יותר חסכנית, אף-על-פי שלא מחר הוא צריך לשלם את מס הבצורת.

אורי מקלב: יש לו מספר נפשות, הוא לא עובר את זה, כי יש פה אחריות.

אורי מקלב: זה נהפך לאיזו שעת חירום, לאיזו אחדות שאנחנו רגילים לה בשעת חירום בנושא של המים, שעת חירום של משק המים, וזאת הבגרות.

אורי מקלב: הנושא האחרון – בחוק הזה יש כמה תיקונים.

אורי מקלב: אם חס וחלילה נצטרך לחדש את מס הבצורת, נתגלו לנו כמה ליקויים, כמה לקונות בחוק.

אורי מקלב: הלקונה הראשונה שהיתה, שידענו אותה מראש, זה הנושא של הנכים על כל היבטיו.

אורי מקלב: צריכים להביא אישור מרופא, שזה לא היה רלוונטי.

אורי מקלב: אנשים התבזו, לא יכלו ולא רצו לתת להם, כמו שאמר חבר הכנסת גפני.

אורי מקלב: קופות-החולים מנעו מהם לקבל את האישור שהם צריכים.

אורי מקלב: חולים סיעודיים – שלא חשבנו על זה מראש; ילדים נכים, שלא נכנסו לתוך המכסה של נכים, והגדלנו להם עכשיו, לא רק מכסה אחת של 5 קוב, הם מקבלים פי-שלושה.

אורי מקלב: יש עוד דברים: חולים נכים שנכנסו לגיל הזהב ולא היו בחוק, גם הם נכנסו.

אורי מקלב: כמו כן, היו לנו כמה נושאים מרכזיים – הגדלת המכסה לגרעין משפחתי, שזה דבר חשוב.

אורי מקלב: היו 12 קוב ואנחנו הגדלנו את זה ל-16 קוב, שזה מאוד משמעותי למשפחות שהן גרעיניות, אפילו יכול להיות של נפש אחת או של שתי נפשות, שהיו מקבלים רק 12 ועכשיו הם יקבלו 16 קוב.

אורי מקלב: כמו כן, בחוק הזה יש תיקון מאוד מאוד חשוב, שחל כבר מעכשיו, גם אם מס הבצורת לא ייכנס לתוקף.

אורי מקלב: דהיינו, אפשר לתקן את מספר הנפשות גם עד ינואר, ולא מה שהיה בחוק המקורי, שאם לא תיקנו עד היום הם היו מחשיבים להם את זה כמו נפש אחת.

אורי מקלב: זה גרם לאנשים להוצאה ולמס בצורת, שגדל באופן דרמטי.

אורי מקלב: היום מתחשבים במה שמופיע בחשבון המים של כל בן-אדם ולא מסתכלים על מה – גם אם הוא לא תיקן, הוא ישלם עדיין כמו מספר הנפשות שבבית, למינימום ארבע נפשות.

אורי מקלב: אני מודה גם כן שנושא הסטודנטים לא בא לידי ביטוי.

אורי מקלב: אנחנו גם יודעים שזאת לקונה.

אורי מקלב: יש סטודנטים שלדוגמה גרים ברחובות ולומדים בירושלים.

אורי מקלב: היום, כדי לקבל את מכסת המים הם צריכים להירשם שהם גרים בירושלים.

אורי מקלב: הם היו צריכים ללכת למרשם התושבים ולרשום את עצמם בירושלים כדי לקבל את המכסה.

אורי מקלב: אומרים להם בעיריית רחובות: תשמע, קיבלת מלגה כתושב רחובות, אתה כבר לא תושב רחובות, אז אנחנו מבטלים לך.

אורי מקלב: דברים כאלה שקשה לנו להתמודד אתם.

אורי מקלב: בעיות קשות שנוצרות בעקבות חוק שלא מסתכלים על כל ההשלכות שלו, אבל זה קיים.

אורי מקלב: משפט אחרון, אדוני היושב-ראש:

אורי מקלב: לא היה קל לשנות את החוק הזה.

אורי מקלב: היו פה הרבה שותפים, ודאי אנשי המקצוע שישבו.

אורי מקלב: לשנות כל חוק זה בעייתי, אבל החוק הזה במהותו הוא מאוד מאוד מורכב.

אורי מקלב: הסעיף הזה נמצא בסעיף הזה, הניסוחים מאוד קשים.

אורי מקלב: גם עורכי-דין ומשפטנים ותיקים בבית הזה אמרו שדבר כזה לא קורה כל יום, ולכן היו בעיות קשות.

אורי מקלב: ישבו על זה באמת הרבה ימים, על כל תג, חברי הכנסת, וכמובן יושב-ראש ועדת הכספים, שנתן את כל הגיבוי, חבר הכנסת אמנון כהן וחברים אחרים.

אורי מקלב: עכשיו הכול מוכן ומזומן כדי להצביע בעד החוק.

אורי מקלב: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, תלך למקומך.

ראובן ריבלין: רבותי, חברי הכנסת, חבר הכנסת כהן, אנחנו מתכוונים להצביע על החוק שלך, לא כדאי שהקול שלך ייעדר בין התומכים.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה, רבותי חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: אנחנו מצביעים על הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) (תיקון מס' 2) (התליית ההיטל בשל צריכת מים עודפת).

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: קריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 18 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) (תיקון מס' 2) (התליית ההיטל בשל צריכת מים עודפת), התש"ע–2009, לוועדת הכספים נתקבלה.

ראובן ריבלין: 18, ח"י, בעד.

ראובן ריבלין: אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, ותעבור מייד לוועדת הכספים להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: חזק וברוך.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/463).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אני מזמין את שר המשפטים לבוא ולהציג את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 107) (התחייבות להימנע מעבירה) לקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יעקב נאמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ההצעה המובאת היום בפניכם היא הצעה לתקן את סימן ה' לפרק ו' של חוק העונשין, שעניינו מנגנון ענישה הקרוי: התחייבות להימנע מביצוע עבירה.

יעקב נאמן: עיקרו של התיקון המוצע הוא בהבהרה כי הטלת התחייבות כזאת אפשרית גם מקום שבית-המשפט מחליט שלא להרשיע את הנאשם על אף הקביעה כי הוא ביצע את העבירה – אפשרות המנויה בסעיף 71א(ב) לחוק.

יעקב נאמן: בנוסף, התיקון מבהיר כי אין אפשרות להטיל אמצעי ענישה זה על עד או על מתלונן במשפט, בהתאם לעיקרון שענישה מוטלת רק על מי שאשמתו הוכחה כדין.

יעקב נאמן: במסגרת השינויים המוצעים, הוכנס גם עדכון של מנגנוני הגבייה והערעור ביחס להטלת ההתחייבות על הנידון.

יעקב נאמן: רבותי חברי הכנסת, תיקון החוק המונח לפניכם מבקש לענות על קשיים שונים שהתעוררו במהלך יישומו על-ידי בית-המשפט ולהבהיר את כוונת המחוקק בכל הנוגע למנגנון ענישה זה.

יעקב נאמן: אני מבקש מחברי כנסת הנכבדים לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט, להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יעקב נאמן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לשר המשפטים.

ראובן ריבלין: רבותי, חבר הכנסת גדעון עזרא ביקש להשתתף בדיון ואין מלבדו אדם אשר נרשם לדיון.

ראובן ריבלין: אם לא יהיה והשר לא ירצה להשיב, אנחנו נצביע מייד לאחר דבריו של גדעון עזרא.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש המתחלף, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני בהחלט בעד חקיקות מהסוג הזה, אבל, אדוני שר המשפטים, מהניסיון שלי, המעקב של בתי-המשפט בכלל על תשלום קנסות כאלה ואחרים, לפי דעתי הוא לוקה ולוקה מאוד.

גדעון עזרא: אני מוכרח לומר לך שצריך לעשות רוויזיה.

גדעון עזרא: כשר להגנת הסביבה ראיתי עד כמה הוא לוקה.

גדעון עזרא: יותר מזה, ראיתי עד כמה הוא לוקה במשרד המשפטים או במערכת, כאשר אדם צריך להתייצב לכלא בתאריך מסוים ואף אחד אפילו לא יודע אם הוא מקפיד על התאריך כשהוא מגיע, כן מגיע או לא מגיע.

גדעון עזרא: לפי דעתי, אם יהיה פיקוח של משרד המשפטים על כל החלטות בתי-המשפט, כך נשפר את היכולת שלנו ונגביר גם את המלחמה שלנו בעבריינות.

גדעון עזרא: אני מציע, שמעבר לחקיקה הזאת תהיה גם הקפדה מינהלית על העשייה הנדרשת.

גדעון עזרא: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת גדעון עזרא.

אורי מקלב: אנחנו ניגשים להצבעה.

אורי מקלב: מי בעד החוק?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 107) (התחייבות להימנע מעבירה), התש"ע–2009, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 9, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, אני קובע שהחוק אושר בקריאה ראשונה, ויעבור לוועדת חוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

אורי מקלב: הודעה למזכיר הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת החלטת ועדת הכספים לגבי: 1.

נאזם בדר: צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 27 והוראת שעה), התשס"ט–2009; 2.

נאזם בדר: צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 2), התש"ע–2009, אשר מתקן את הצו האמור בפסקה 1.

נאזם בדר: ההחלטה האמורה תקבל תוקף בתום שבעה ימים מיום הנחתה האמור, אם לא יודיע חבר הכנסת לפני כן על רצונו שהכנסת תבטל אותה.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני המזכיר.

אורי מקלב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/460).

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: הצעת חוק המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות (תיקון מס' 9), התש"ע–2009 – אדוני שר המשפטים, בבקשה, אפשר להציג את החוק.

יעקב נאמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, בו' באייר התשס"ח, 11 במאי 2008, החליטה הממשלה על הפרדת מערכת ההוצאה לפועל והמרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות ממערכת בתי-המשפט ועל הקמתה של יחידה ארגונית עצמאית, שתהיה כפופה לשר המשפטים.

יעקב נאמן: נוכח ההפרדה ממערכת בתי-המשפט והקמת היחידה העצמאית, עלה הצורך לתקן את חוק המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות, התשנ"ה–1995, ולהתאימו למצב החדש.

יעקב נאמן: התיקון המוצע מתייחס לשני סעיפים בחוק כפי שאפרט להלן.

יעקב נאמן: התיקון הראשון מתייחס לסעיף 2(א) לחוק.

יעקב נאמן: סעיף זה קובע כי מנהל המרכז לגביית קנסות יהיה כפוף למנהל בתי-המשפט.

יעקב נאמן: לאור ההפרדה מבתי-המשפט מוצע לבטל את כפיפותו של מנהל המרכז למנהל בתי-המשפט.

יעקב נאמן: התיקון השני מתייחס לסעיף 5ג לחוק.

יעקב נאמן: סעיף זה מקנה סמכות לעורך-דין שהוא עובד הנהלת בתי-המשפט ושמונה על-ידי שר המשפטים לעניין זה, לפטור חייב מתשלום תוספת פיגורים שהתווספה לחוב.

יעקב נאמן: מאחר שעובדי היחידה אינם עובדי הנהלת בתי-המשפט, מוצע לתקן את הסעיף ולהקנות את הסמכות הקבועה בו לעורך-דין שהוא עובד מדינה שמונה על-ידי שר המשפטים.

יעקב נאמן: הממשלה מבקשת את תמיכת הכנסת בהצעת החוק בקריאה הראשונה, ולהעבירה לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

יעקב נאמן: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לשר המשפטים.

אורי מקלב: חבר הכנסת גדעון עזרא.

גדעון עזרא: מוותר.

אורי מקלב: חבר הכנסת אורי אריאל, כדובר יחיד ודובר אחרון, ולאחר מכן ניגש להצבעה.

אורי מקלב: בבקשה, חבר הכנסת אריאל.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שמביא בפנינו שר המשפטים, השר נאמן, היא ראויה.

אורי אריאל: רק ברצוני, השר נאמן, לשאול שאלה מעשית שיכולה להתעורר בימים אלה.

אורי אריאל: נניח לרגע, רעיונית, היפותטית, שאלפי תושבים ביהודה ושומרון ילכו לבנות את בתיהם.

אורי אריאל: אנשים, יש ילדים, הם גדלים, רוצים לבנות בית לילדיהם, אבל הממשלה לא מאשרת להם.

אורי אריאל: מונעת בכוח שרירות.

אורי אריאל: לפי חוק, מה שנקרא אצלנו, מי שמכיר את המושג, "נבל ברשות התורה", יש מושג כזה.

אורי אריאל: הכול כשר ועדיין זה מעשה נבלה מאה אחוז, לא פחות ממאה אחוז נבלה, גם טרפה.

אורי אריאל: אני רוצה לשאול את השר: נניח שאלפי אלפי יהודים, כל אחד יאחז בבלוק, יניח אותו אחד על גבי רעהו כדי לבנות את הבתים לילדיהם.

אורי אריאל: או נניח אני אתן לך דוגמה: שר הביטחון הבטיח לחגית ריין, אמא של רב-סרן בניה ריין, השם ייקום דמו, שנהרג במלחמת לבנון – הוא הבטיח לה – השר ארדן, תשמע מה השר ברק הבטיח לאמו השכולה של רב-סרן בניה ריין.

אורי אריאל: הוא הבטיח לה שרחוב קטן בקרני-שומרון, 22 יחידות דיור, ייקרא על שמו.

אורי אריאל: הוא יאפשר לבנות את זה.

אורי אריאל: זה בתוך תוכנית המיתאר, הכול כשר.

אורי אריאל: היה גם קבלן שזכה במכרז.

אורי אריאל: מטעמים טכניים הוא לא ניגש.

אורי אריאל: עכשיו דורש שר הביטחון לחדש את הרשיון.

אורי אריאל: הבטיח להורים שהוא יאפשר את זה, כי זה על שמו של בנם שנפל.

אורי אריאל: היום הוא לא מאשר להם את זה, הוא מתעלל בהם, מתעמר בהורים השכולים, גם זאת כנראה מצווה.

אורי אריאל: נניח שכל קרני-שומרון ילכו לבנות את הרחוב הזה – אז תצטרכו הרבה פקידים, הרבה פרקליטים שיגישו את התביעות, ואחרי זה הרבה תובעים, שילכו לבתי-המשפט, ואחרי זה יהיו אולי קנסות.

אורי אריאל: אז הפקידים, לא שלכם, אלה לפי החוק החדש, יהיו במקום אחר.

אורי אריאל: האם זה הובא בחשבון בעת הגזירות שגזרתם, והאם שר האוצר יקצה לזה כוח-אדם מיוחד, לאותם אלה שרוצים לבנות את בתיהם ביהודה ושומרון?

אורי אריאל: תודה.

אורי מקלב: תודה, חבר הכנסת אריאל, גם על העמידה בלוח-הזמנים.

אורי מקלב: אתה רוצה להשיב?

יעקב נאמן: בנושא הזה צריך להישאל שר הביטחון ולא שר המשפטים.

אורי אריאל: לא.

אורי אריאל: לא.

אורי אריאל: זו שאלה מעשית אצלך.

אורי אריאל: מה אתה שולח אותנו לאחרים?

אורי אריאל: אתה יכול לעמוד ולענות על הבעיות.

אורי אריאל: אל תשלח אותנו לאף אחד – – –

אורי מקלב: בכל אופן, לטענת שר המשפטים זה באחריות שר הביטחון.

אורי אריאל: שר הביטחון ראוי לכל מה שייאמר עליו רעה – – – ועדיין אתה יכול לענות.

אורי מקלב: רבותי, תודה רבה לכם.

אורי מקלב: אנחנו עוברים להצבעה, וכפי המקובל בהצבעה אין הפרעה.

אורי מקלב: הצבעה על הצעת חוק זו – בבקשה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות (תיקון מס' 9), התש"ע–2009, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 11, אין נגד ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, הצעת חוק זו תידון בוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

אורי מקלב: רבותי החברים, הגענו לסיום ותם סדר-היום.

אורי מקלב: הישיבה הבאה תתקיים, אם ירצה השם, ביום שלישי, י"ד בכסלו התש"ע, 1 בדצמבר 2009, בשעה 16:00.

אורי מקלב: ישיבה זו נעולה.

אורי מקלב: תודה.