ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 304, 2012-01-03 00:00

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אדוני השר, היום יום שלישי, ח' בטבת תשע"ב, 3 בחודש ינואר 2012 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: גברתי, מזכירת הכנסת, הודעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון מס' 4), התשע"ב–2012, שהחזירה הוועדה לקידום מעמד האשה; הצעת חוק כתובת נוספת למשלוח דואר לקטין (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012, שהחזירה הוועדה לזכויות הילד.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (מס' 20) (פטור מארנונה למסגרות לתעסוקה, להכשרה ולשיקום של נכי נפש), התשע"ב–2012, של חברי הכנסת אילן גילאון וניצן הורוביץ; הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (מס' 21) (פטור מארנונה למסגרות לשיקום, להכשרה ולתעסוקה של אנשים עם מוגבלות), התשע"ב–2012, של חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (מס' 22) (פטור מארנונה למסגרות תעסוקה לאנשים עם מוגבלות), התשע"ב–2012, של חבר הכנסת חיים כץ.

ירדנה מלר-הורוביץ: בקשת ועדת החוקה, חוק ומשפט, לפי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת, לפצל את הצעת חוק בתי-דין רבניים (קיום פסקי-דין של גירושין) (תיקון מס' 7), התשע"ב–2012.

ירדנה מלר-הורוביץ: שלוש החלטות של ועדת האתיקה: החלטת ועדת האתיקה בעניין קובלנה של חבר הכנסת דני דנון נגד חברת הכנסת חנין זועבי; החלטת ועדת האתיקה בעניין קובלנות הדדיות של סגן השר איוב קרא וחבר הכנסת רוני בר-און; החלטת ועדת האתיקה בעניין קובלנה של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס נגד חבר הכנסת זבולון אורלב.

ירדנה מלר-הורוביץ: לוח תיקונים להצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 68), התשע"ב–2011.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: היום לפנינו, באופן מפתיע, מספר לא מועט של חוקים שהכנסת תעביר.

ראובן ריבלין: אני מציע לכל חברי הכנסת אשר העבירו הצעות חוק ברמה של הצעות חוק בקריאות טרומיות, כאשר הן מוכנות, להביא אותן בימי שלישי – הדבר אינו שייך לממשלה – ואנחנו נעביר אותן לכאן ונצביע עליהן כמובן.

ראובן ריבלין: כל אחד על-פי מצפונו יתמוך או יתנגד לחוק, אבל לא נהיה חייבים להיות כפופים לזמניה של הממשלה לגבי ימי ההצבעות שהם מבקשים.

ראובן ריבלין: אנחנו בימי שלישי כמובן נביא הצעות חוק שאתם תעבירו לנו מהוועדות.

קריאה: – – – חוקים רטרואקטיביים – – –

ראובן ריבלין: חוקים רטרואקטיביים, אם אני יכול לדון בהם במליאה, אין לי בעיה, אבל אם אנחנו – באופן תיאורטי אנחנו יכולים כל דבר לעשות, למעט ההצבעה.

ראובן ריבלין: אני מבקש מכם להצביע, מי שרוצה להשתתף.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת יוחנן פלסנר, אחריו – בוז'י הרצוג.

ראובן ריבלין: אתם רוצים?

ראובן ריבלין: לא, לא, תצביעו, הנה עכשיו.

ראובן ריבלין: תצביעו, תצביעו, ואז תהיה לי כל הרשימה.

ראובן ריבלין: יוחנן פלסנר, אתה ראשון, בוז'י הרצוג שני, דנון שלישי.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: נרשום אותך, אם אתה רוצה, אם יש לך מה לומר – אה, רשום, אין שום בעיה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: רבותי, חבר הכנסת, בבקשה.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אני חושב שאנחנו זכאים כולנו לתשובה, כי הלך לאיבוד אדם די מרכזי בבניין הזה.

יוחנן פלסנר: הוא מושך בחוטים, אבל אנחנו לא רואים אותו ולא שומעים אותו.

יוחנן פלסנר: כמובן, הכוונה היא לשר המשפטים המכונה גם יענקל'ה.

יוחנן פלסנר: והיום שואלים בהרבה מקומות: איפה יענקל'ה?

יוחנן פלסנר: איפה יענקל'ה כשמחוקקים חוקים רטרואקטיביים, חסרי תקדים?

יוחנן פלסנר: איפה יענקל'ה כשמחוקקים חוקים פרסונליים לחלוטין, שנוגעים לאדם ספציפי?

יוחנן פלסנר: איפה יענקל'ה כשמחוקקים חוקים שאין בהם שום הלימה ושום קשר בין העקרונות שמחילים על איך הכנסת בוחרת נציגים לוועדה לבחירת שופטים, איך בוחרים אותם בלשכת עורכי-הדין, ואיך אחר כך בוחרים נציגים לוועדה למינוי דיינים, בכל מקום?

יוחנן פלסנר: פה מבטיחים שזה יהיה קואליציה–קואליציה, שם אופוזיציה–קואליציה, ובמקרה אחר הסדר אחר.

יוחנן פלסנר: חברים, שר המשפטים חסר, שר המשפטים נעלם; יענקל'ה, לא ידוע היכן הוא נמצא.

יוחנן פלסנר: לכל המוצא את יענקל'ה, אתן פרס.

יוחנן פלסנר: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יצחק הרצוג – בבקשה, אדוני.

קריאה: – – –

יצחק הרצוג: דרך אגב, אדוני היושב-ראש, אני מוכן שהמליאה תקיים דיון על יענקל'ה, דיון גדול, וכל אחד יתרום את חלקו.

יצחק הרצוג: אני בוודאי יכול לתרום את חלקי.

ראובן ריבלין: כל פעם – – –

יצחק הרצוג: ובהקשר שקצת קשור לזה – – –

ראובן ריבלין: שרק לא יהיה דיון בהרצוג-נאמן.

יצחק הרצוג: זה בסדר, אנחנו בעד, אנחנו – בסוף אתם יודעים איפה הדברים נקבעים, כנראה לא פה.

ראובן ריבלין: אוקיי, אתה מתחיל מהתחלה לדבר.

יצחק הרצוג: אבל, אדוני היושב-ראש, ברצינות אני רוצה לומר, שאני מוטרד מאוד מההתנהגות של לשכת עורכי-הדין בכל הסיפור הזה.

יצחק הרצוג: כבר כמה חודשים אני חושב שלשכת עורכי-הדין לא שומרת ולא מייצגת את האינטרס של הגנה על מערכת המשפט.

יצחק הרצוג: אני חושב שהיא תורמת תרומה מכרעת לתרגילים מכוערים, לשטיקים וטריקים שראינו אתמול.

יצחק הרצוג: יכול להיות שהבית הזה צריך להציב סכר מול הארגון הזה, וגם להגיד לו שאם הוא ימשיך בשיטה הזאת הוא גם ייעלם.

יצחק הרצוג: ולסיום דברי, אני רוצה בנושא אחר לברך את ארגון ער"ן, ארגון שעוסק בעזרה ראשונה נפשית, ארגון שמפעיל למעלה מ-1,000 מתנדבים כבר 40 שנה, ומציין היום 40 שנה לפעילותו בעזרה לזולת, בתמיכה ובהצלת נפשות הרבה.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דנון, אחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

ראובן ריבלין: אני יודע, מייד אתה – אני הולך לפי כל – אני יוצר את הזה.

ראובן ריבלין: אריה אלדד כבר יודע שהוא מתקרב מאוד, כי מסעוד גנאים – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: הוא כבר יודע שהוא – כן, אוקיי.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, השבוע התבשרנו שמספר לוחמים שהשתתפו בפעולה על ה"מרמרה" הוכרו כנכי צה"ל, חלקם בדרגות שונות וקשות.

דני דנון: והנה היום אני מקבל החלטה של ועדת האתיקה של הכנסת בנושא גיבורת ה"מרמרה", חברת הכנסת חנין זועבי, שאינה נמצאת פה באולם, שהיתה על אותה ספינה עם אותם מחבלים שפגעו בחיילי צה"ל.

דני דנון: והתמונות נראו, ואותה גיבורת ה"מרמרה", חנין זועבי, בכנסת ישראל, ברוב חוצפתה, פוגעת בעובדת משכן הכנסת ודוחפת אותה.

דני דנון: ניתן לראות את התמונות בכל המקומות, דוחפת אותה פיזית.

דני דנון: ולצערי הרב, ועדת האתיקה קיבלה את עתירתי, אבל העונש שהטילה על חברת הכנסת זועבי אומר שיהיה לה יום אחד, מחר, אדוני היושב-ראש, והעונש שלה, שהיא לא תיכנס למליאה, אלא רק להצבעות.

דני דנון: זה עונשה של חברת כנסת שדוחפת את הסדרנים שעושים פה עבודתם נאמנה.

דני דנון: ומה המסר לשאר חברי המשכן, שמי שדוחף סדרן יצא מהמליאה ליום אחד?

דני דנון: אני חושב שזו בושה לכנסת שזה העונש.

דני דנון: עדיף היה לוועדת האתיקה שלא היתה מקבלת את עתירתי ודוחה אותה על הסף – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: לא, לא להפריע.

ראובן ריבלין: לא להפריע.

דני דנון: – – מאשר נותנת את הפרס הזה של יום אחד השעיה לגיבורת ה"מרמרה".

ראובן ריבלין: תודה רבה.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: הואיל ומדובר בכנסת, אני לא צריך שהשר ישיב, חבר הכנסת דנון.

ראובן ריבלין: קודם כול, הרגע קיבלנו דוגמה מדוע הכנסת לא תובעת, משום שאם הכנסת היתה גם תובעת וגם מענישה וגם – אז היה מצב שבו כל אחד מאתנו, אם היה רוב במקרה היה מסלק את האחר.

ראובן ריבלין: דבר שני, אני חושב שצריך לכבד את ועדת העלייה והקליטה, ואת ועדת העבודה והרווחה, ואת ועדת החוץ והביטחון ואת ועדת האתיקה ששקלה וקבעה, ואדוני נוזף בה כאילו היה איזשהו אינסטנציית ערעור.

ראובן ריבלין: אז להווי ידוע לך שאתה נבחרת לכנסת בקולות אזרחי מדינת ישראל, כפי שכל אחד מחברי הכנסת נבחר פה.

ראובן ריבלין: יכולה להיות לי דעה, לכל אחד מחברי הכנסת, יכולה להיות לך דעה, אבל מה שאמרת פה אתה רשאי לומר כי אני לא יודע אם יש בכך משום עבירה אתית מה שאמרת מול או נגד ועדות הכנסת, כי לי היה קשה מאוד לשמוע חבר כנסת אומר שדיון בוועדה כזאת או אחרת היה דיון שלא יאות, אומרים את זה ולכן מותר לנו.

ראובן ריבלין: אז רק אני אומר שיש לנו ועדה, אנחנו סומכים עליהם, ועדת האתיקה.

ראובן ריבלין: אדוני יכול לנזוף בכל מי שהוא רוצה, רק הוא לא יכול להיות התובע וגם – למרות שאני מתאר לעצמי שאנחנו קרבים ליום שבו אנחנו גם נהיה התובעים וגם המענישים – – –

דני דנון: אדוני היושב-ראש, חופש דיבור יש לגיבורי ה"מרמרה" פה כל יום וכל שעה – –

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: היא לא עמדה – – –

דני דנון: – – אבל חופש לדחוף אין להם, לדחוף פיזית.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דנון, היא לא עמדה לדין בוועדת האתיקה על ה"מרמרה".

ראובן ריבלין: היא עמדה לדיון על כך שאני הגשתי תלונה נגדה, גם אתה, על כך שהיא פגעה – – –

דני דנון: את התלונה שלך אתה משכת, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: אני סומך באמת על יושב-ראש הוועדה ועל חברי הוועדה.

ראובן ריבלין: והיו לנו חברי ועדה, היו לנו יושבי-ראש ועדה לדורותיהם.

ראובן ריבלין: יש כאלה שהם יותר מחמירים, יש פחות מחמירים, אבל אני חושב שאנחנו נותנים בידי חברים את הסמכות, והם כנראה שקלו.

ראובן ריבלין: ולאחרונה, ובדבר פרלמנטרי מובהק, כל אדם שמוצא מהכנסת על-ידי ועדת האתיקה אין יכולים לשלול ממנו – אפילו יושב-ראש ישיבה או יושב-ראש כנסת שמוציא חבר מהאולם בגלל שהוא מפריע, חייב להחזירו להצבעות.

ראובן ריבלין: אני חשבתי שטוב היתה עושה ועדת האתיקה אם היתה קובעת שחבר הכנסת המוענש לא יהיה מוענש ביום רביעי, שכן ביום רביעי אנחנו יושבים פה שלוש שעות ואפילו לא מצלצלים.

ראובן ריבלין: בעניין זה פניתי ליושב-ראש או לוועדת האתיקה, אבל היא קבעה את אשר היא קבעה ואנחנו צריכים לכבד את הדברים.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גנאים, ואחריו – חבר הכנסת אריה אלדד.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושב, אדוני היושב-ראש, שיש מה ללמוד מארדואן, ראש ממשלת טורקיה, ומטורקיה.

מסעוד גנאים: יש מה ללמוד ממנו, לפי דעתי, על תרבות ההתנצלות ונטילת אחריות.

מסעוד גנאים: לפני כמה ימים הוא ואשתו טלפנו לזמרת כורדית מפורסמת בשם רג'ינה שהושפלה על-ידי מנהל הטלוויזיה הטורקית בגלל מוצאה הכורדי, והוא התנצל בפניה.

מסעוד גנאים: הוא גם התנצל על התקרית האחרונה, על 35 כורדים שנהרגו בהפצצות.

מסעוד גנאים: אני חושב שתרבות כזאת חסרה למנהיגים ולפוליטיקאים בישראל.

מסעוד גנאים: צריכים ללמוד ממנו את התרבות הזאת.

מסעוד גנאים: תודה.

יעקב אדרי: – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריה אלדד, בבקשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גנאים השאיר לך 21 שניות תמימות נוספות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מסעוד גנאים: – – –

יעקב אדרי: אתה מבין את מה שארדואן – – – הוא שוחט אותם ומתנצל.

ראובן ריבלין: רבותי, חבר הכנסת אדרי, אנחנו רוצים לקיים את הנאומים בני דקה שיהיו מסעירים אבל יאפשרו לכל אחד לדבר.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריה אלדד, בבקשה.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, לפני כשבוע התפרסמה מה שנחזתה להיות כתבת תחקיר ב"ידיעות אחרונות" – – –

ראובן ריבלין: לא, לא להפריע, גנאים.

אריה אלדד: – – – מה שנחזתה להיות כתבת תחקיר ב"ידיעות אחרונות" על הגרעינים התורניים.

אריה אלדד: ומסתבר, על-פי השקפתו של הכותב או הכותבת, שהגרעינים התורניים אינם אלא שלוחות של מתנחלי יש"ע שבאו לנסות לייהד את הערים המעורבות במדינת ישראל.

אריה אלדד: כדי להעמיד דברים על דיוקם – גרעינים תורניים יש בבית-שמש, בטבריה, בגבעת-אולגה, באור-יהודה, באשקלון, בירוחם, בדימונה, בערד, באור-עקיבא, בקריית-גת, בקריית-מלאכי ובנהרייה, וגם בלוד, רמלה, עכו, יפו ונצרת-עילית.

אריה אלדד: מי שחושב שלוד, רמלה, עכו ונצרת-עילית הן ערים ערביות, בוודאי רואה ביציאתם של צעירים אידיאליסטים מאוד שעוסקים במפעלי חסד וחברה בכל הערים בארץ פעולה של התנחלות.

אריה אלדד: ואכן חסן נסראללה חשב שחיפה היא התנחלות וגם אחריה יש עוד התנחלות.

אריה אלדד: אבל מי שאינו מאפשר לצעירים ביהודה ושומרון לבנות ולהתרחב במקומות מושביהם, שלא יתפלא שהם מגיעים גם לירוחם, גם לערד וגם ללוד ורמלה.

אריה אלדד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אלדד.

ראובן ריבלין: למי קראתי?

ראובן ריבלין: אחרי אלדד לא אמרתי?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אייכלר, אתה מסכים שהמתנגדים יהיו לפני החסידים.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת גפני.

ישראל אייכלר: – – – היינו קודם, אבל אני מוותר.

ראובן ריבלין: אמרתי לך שאם אתה מוותר לאחד מסיעתך, תורך – ולאחר מכן אנחנו עוברים לאורלי לוי מסיעת ישראל ביתנו, ואחר כך חוזרים לקדימה.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, אני מודה לחברי הרב אייכלר.

משה גפני: ביום שישי התפרסם בעיתון "ידיעות אחרונות" ריאיון עם שר החוץ אביגדור ליברמן, שם הוא אמר בין היתר שההורים ששולחים את ילדיהם לתלמודי-התורה מקבלים בחינם קייטנות, הסעות, שכר לימוד וכל מה שנלווה לעניין הזה.

משה גפני: כששמעתי – אני לא ראיתי את זה בעיתון, אבל שמעתי על זה, היות שפונים אלי הורים; בתלמודי-התורה פורמלית התקצוב הוא 55% רק בנושא של שכר המורים, ובפועל זה הרבה פחות, זה יכול להגיע ל-32%, ופונים אלי הורים שמצבם הכלכלי קשה, שהם משלמים פי-שלושה.

משה גפני: אין שם הגבלה של שכר הלימוד.

משה גפני: הם משלמים על קייטנה, על ההסעה, הם משלמים מחיר מלא.

משה גפני: למנהלי תלמודי-התורה אין את התקציב לממן את זה.

משה גפני: ואז חשבתי – אחד מהשניים: אם אכן שר החוץ ליברמן פשוט עלה על האג'דה האנטי-חרדית, מכיוון שזה הטרנד שהיה בשבוע שעבר והוא לא רוצה לפגר אחרי ציפי לבני, אין לי טענה.

משה גפני: אז זה בסדר, פוליטית הוא רוצה לקבל קולות.

משה גפני: נגד החרדים – זה עובד.

משה גפני: אבל אם באמת זה מה שהוא חושב, נורא ואיום המצב של מדיניות החוץ של מדינת ישראל.

משה גפני: אם זה המידע של שר החוץ, אני מודאג.

משה גפני: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

מגלי והבה: גם בלי זה אתה צריך להיות מודאג.

ראובן ריבלין: רבותי, יפה, זאת אומרת שאתם מסכימים אתו.

מגלי והבה: בוודאי – – –

נחמן שי: אנחנו מסכימים אתו ולחלק מדבריו, לא לכול.

ראובן ריבלין: אה, הבנתי.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, לא בכול אתם מסכימים אתו.

נחמן שי: לא בכול, לא בכול.

מגלי והבה: יש דברים – – –

ראובן ריבלין: טוב.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – בבקשה, גברתי.

ראובן ריבלין: ואחרי כן אנחנו נעבור לנחמן שי.

ראובן ריבלין: לא, שמאלוב-ברקוביץ, אני מצטער.

ראובן ריבלין: היא הורידה את ראשה ולא ראיתי.

מיכאל בן-ארי: היא אף פעם לא מורידה את ראשה.

נחמן שי: היא לא מורידה את ראשה אף פעם.

ראובן ריבלין: לא, לא, היא לא מורידה את ראשה מבחינת ה – ראשה לא שח.

ראובן ריבלין: ראשה לא שח, אלא היא הורידה אותו על מנת להתעמק בתלמודה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אורלי לוי.

מיכאל איתן: לא שח ולא מט.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא אגיב לדברים של חבר הכנסת גפני, כי יש לי נושא נורא חשוב ויש לי רק דקה אחת.

אורלי לוי אבקסיס: כבר לפני למעלה ממספר חודשים נחשפה רשת פדופילים בירושלים שפעלה כפי הנראה כבר למעלה משנה, אם לא שנים מספר.

אורלי לוי אבקסיס: מדובר על לפחות כעשרה פדופילים, אך פרט לשלושה עצורים רוב המעורבים בפרשה מסתובבים חופשי.

אורלי לוי אבקסיס: כ-100 ילדים נפגעו מינית, חלק ניכר מהם טרם זכו לחקירה.

אורלי לוי אבקסיס: וכאשר חוקרי ילדים לא חוקרים, המשטרה לא יכולה לפתוח תיק, הפדופיל מסתובב חופשי.

אורלי לוי אבקסיס: היום היתה לנו ישיבה של הוועדה לזכויות הילד ושמענו עדויות מצמררות.

אורלי לוי אבקסיס: אחד מאותם פדופילים שנמצא עצור הוא אחד המעורבים קשות בפרשה, וכנראה שיועבר מחר לחלופת מעצר בישיבה המוכנה לקחת אותו תחת חסותה.

אורלי לוי אבקסיס: ועל מה אנחנו מדברים, על אחד שפגע בעשרות ילדים, אחד שנשלח למעצר בית בשלבים כאלה ואחרים של החקירה תחת קורת גג של מישהו מהמשפחה.

אורלי לוי אבקסיס: הוא הפר את תנאי מעצר הבית בזה שהוא חילק לילדים בשכונה החדשה ממתקים בתנאי שיורידו את בגדיהם ויראו לו את איבריהם המוצנעים.

אורלי לוי אבקסיס: ומחר הוא רוצה להגיע לישיבה שמוכנה לקבל אותו ולחשוף ילדים נוספים למעשים הנוראים שלו.

אורלי לוי אבקסיס: המשטרה והרווחה – מטילים אחד על השני את האשמה – – –

ראובן ריבלין: נא לסיים.

ראובן ריבלין: לצערי הרב, במדינת ישראל 2012, אם היה מדובר בעבירה ברשות המסים, חצי מדינה היתה קמה על הרגליים, מזדעזעת.

ראובן ריבלין: סיפור כזה שארבעה חודשים יודעים את הסיפור הזה, ואנשים מסתובבים חופשי ולילדים אין מענה, ילדים ממשיכים להיפגע.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו מוכרחים להקפיד על הזמן.

ראובן ריבלין: היו מקרים שבהם אני לא הקפדתי על הזמן כי הזמן היה נקבע על-ידי הנואם, אבל אלה ימים שהיו לפני 15, 20 שנה.

ראובן ריבלין: ברגע שהנואם היה מסיים לדבר, היה נגמר הזמן.

נחמן שי: אלה היו ימים – – –

ראובן ריבלין: אלה נאומים בני דקה, גם אז – – –

מיכאל איתן: – – –

ראובן ריבלין: גם אז זה היה כמו – תשמע, יש קושי גם עם חבר הכנסת אחמד טיבי.

ראובן ריבלין: הוא לא תמיד מבין מה זו דקה.

ראובן ריבלין: דקה – הוא יודע לקחת את הזמן.

ראובן ריבלין: בבקשה, חברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ, ואחריה – חבר הכנסת אחמד טיבי.

ראובן ריבלין: לא, סליחה, עפו אגבאריה לפני כן.

ראובן ריבלין: חד"ש עוד לא היתה מיוצגת היום.

ראובן ריבלין: בבקשה, חברת הכנסת – – –

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום היה כנס מיוחד בנושא דוח ועדת-שניט באוניברסיטת בר-אילן – אוניברסיטה שאני אישית מאוד מעריכה ומוקירה – אך נבצר מבינתי להבין מדוע בכנס הזה, בחלק הראשון שלו, הובאו פקידות סעד למין יום עיון, וביום העיון הזה הביאו מחקרים חד-צדדיים נגד ביטול חזקת הגיל הרך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה שיוצא כתוצאה מכך הוא שאותן פקידות סעד יוצאות מיום עיון כזה – אני לא יודעת איך להגיד את זה במלה יפה – שטופות בראשן, ואולי אפשר גם להגיד: פוגעות בהליכי משפט בזמן הגירושים כדי, ברוב המקרים, להעביר את הילדים לאמהות, אף שקורים מקרים של אמהות שאינן יכולות לגדל את ילדיהן.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שהבית הזה צריך להיות מודע, אם אנחנו רוצים להביא לשוויון אמיתי בין המינים במדינת ישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני באתי לדבר פה, בדקה הזאת, כדי שחברי הכנסת קצת ישמעו שיש נושא כזה ויצטרפו אלי למאבק, למען שוויון אמיתי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: עפו אגבאריה, ואחריו – חבר הכנסת יעקב כץ, הלוא הוא כצל'ה, ואחריו – חברת הכנסת עינת וילף.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום היינו בדיון על ער"ן, שזה מתנדבים, שכל הכבוד להם.

עפו אגבאריה: תודה גם לחברת הכנסת אורלי לוי, שיזמה גם את הדיון הזה.

עפו אגבאריה: אנשים שהתנדבו לתת עזרה למישהו אחר, לאנשים שזקוקים לעזרה הזו.

עפו אגבאריה: אבל מפה אני ראיתי גם כן משהו אחר – התנדבות מסוג אחר: יום פעילות בתנועת הנוער של מג"ב.

עפו אגבאריה: חמושים בני 17 מגרשים פועלים ערבים.

עפו אגבאריה: נוער שוחר מג"ב – בבוקר לומדים, בלילה לוכדים שב"חים פלסטינים.

עפו אגבאריה: בושה וחרפה, וזה דבר כזה איום, להביא ילדים מבית-הספר ולחנך אותם בצורה כזו, איך לבוא עם נשק כדי לגרש שב"חים פלסטינים.

עפו אגבאריה: דבר כזה לא ייעשה.

עפו אגבאריה: איזה מין חברה הולכים לחנך?

עפו אגבאריה: מג"ב זה סוג של משטרה – זו משטרה.

עפו אגבאריה: זה לא צבא, שהם חייבים להתגייס – זה לא טרום-צבאי.

עפו אגבאריה: אז מדוע דברים כאלה, הולכים לחנך בני-נוער לסוג כזה של פעילות, כשבסופו של דבר זה חלק מהחינוך לתרבות בלתי הוגנת כלפי מישהו אחר וגם לגזענות וגם לאלימות.

עפו אגבאריה: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יעקב כץ, כצל'ה, ואחריו – עינת וילף, ואחריה – איתן כבל.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, אני, ברשותו של היושב-ראש, רוצה לפנות מפה לרמטכ"ל, ולומר לו שמזה למעלה מעשר שנים נעשה, כבוד היושב-ראש, מאמץ גדול לשכנע את רבני ישראל החרדים לשלוח ולשלב – אני רוצה שהיושב-ראש יקשיב לי – לשלב גם את הציבור החרדי במערכות של צה"ל.

יעקב כץ: לצערי הרב, ההחלטה של אתמול לאמץ את המלצותיה של ראש אכ"א כמו שהן, קרי, שחייל, לא משנה אם הוא דתי, חרדי, חייב להשתתף גם במקום שיש שירת נשים – זו כפייה אנטי-דתית – –

יעקב אדרי: זה לא מדויק.

יעקב אדרי: זה לא מדויק.

יעקב כץ: – – והיא תגרום לכך שהרבנים בציבור החרדי, שעד עכשיו – וזה רוב הרבנים – דאגו שרוב המגזר החרדי לא ילך לצבא, זה יגרום לכך שגם המעט שהלך לנח"ל החרדי – אף אחד מהציבור החרדי, אחרי ההחלטה של אתמול, לא ישרת בצה"ל, ולא רק המגזר החרדי.

יעקב כץ: זאת טעות של הרס וחורבן של 15 שנה של עבודה, שהצלחנו לקרב את הציבור החרדי לצה"ל.

ראובן ריבלין: אני בהחלט מסכים אתך במאה אחוז שאסור שתהיה, לא כפייה דתית ולא אנטי-דתית, כפי שאי-אפשר חלילה לומר למישהו שהוא יאכל טרף – למשל, למוסלמי לאכול בשר פיגולים – –

קריאות: – – – זה לא מדויק – – –

ראובן ריבלין: – – וליהודי, כמובן, באותה מידה, אנחנו לא יכולים להכריח בן-אדם לעשות דבר שהוא בניגוד לאמונתו.

מיכאל איתן: אבל זה צבא.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: אבל אנחנו רוצים שכולם ייכנסו לצבא.

ראובן ריבלין: אני לא אומר – יש דברים שמוכרחים.

ראובן ריבלין: למשל, לעשות פטרולים בשבת, זה פיקוח נפש, עושים – – –

יעקב כץ: אין ויכוח – – –

ראובן ריבלין: אני יודע, אני אומר לשר – – –

יעקב כץ: – – –

ראובן ריבלין: לעומת זאת, לשמוע זה איזשהו דבר שהוא – –

דוד רותם: – – – אותם רבנים.

דוד רותם: – – – רבנים שלך.

ראובן ריבלין: – – שנותנים אותו כצ'ופר לחיילים.

ראובן ריבלין: יש חיילים שאומרים: אנחנו מטעמי מצפון לא רוצים.

ראובן ריבלין: אז מה, אנחנו רוצים שיהיו בצבא.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש – – –

מיכאל איתן: – – – כשאני הייתי חייל חייבו אותי ללכת לערב הווי – – –

ראובן ריבלין: ודאי, מאה אחוז.

מיכאל איתן: – – – רוצה או לא רוצה.

ראובן ריבלין: כי זה לא היה בניגוד – – –

מיכאל איתן: – – –

ראובן ריבלין: לא, אבל אתה – – –

מיכאל איתן: – – – כולם הלכו וזה היה חובה – – –

ראובן ריבלין: אתה לא רצית או כן רצית ללכת לערב הווי כי היית עייף, לא כי – ציווה.

ראובן ריבלין: הם רוצים ללכת לערב הווי, רק הם רוצים ללכת בהתאם למה שהמצפון, למה שהאמונה שלהם מחייבת אותם.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: יש פה קושי.

ראובן ריבלין: אני לא מבין.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש – – –

עינת וילף: אגב, חשוב להבהיר שערב הווי זה לא חובה.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת – – –

איתן כבל: – – –

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, אני אומר לכם שהנושא הזה צריך ליבון ציבורי רציני.

איתן כבל: זה הרבה יותר מסובך – –

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

איתן כבל: – – הרבה יותר, לצערי אני אומר את זה.

איתן כבל: ועניין "קול באשה ערווה" הוא עוד הרבה יותר בעייתי מהסיפור של הדרת נשים.

ראובן ריבלין: קודם כול, לא אני – – –

יצחק הרצוג: – – –

מיכאל איתן: – – –

ראובן ריבלין: השר לשעבר והשר מיקי איתן: קולה של האשה לא נקבע לא על-ידי ולא על-ידך ולא – היא קבועה כבר אלפיים שנה – – –

איתן כבל: – – –

ראובן ריבלין: יכולים – – – אני אשמע.

איתן כבל: כצל'ה לא שמע – – –?

איתן כבל: מה קרה?

איתן כבל: – – –

ראובן ריבלין: בשבילי, אני – אני מאוד אוהב את שירת הסופרנו, ושירה של אלט נשי וכל דבר – אני אוהב מאוד.

ראובן ריבלין: אבל אני, אין לי חיוב אחר.

ראובן ריבלין: בא בן-אדם ואומר: אני רוצה להשתתף בחוויה הישראלית אבל אני מקפיד.

ראובן ריבלין: עכשיו, אנחנו נבוא ונאמר: בצבא, כל מי שמתגייס יאכל לא כשר?

איתן כבל: אבל זו בדיוק הנקודה:

איתן כבל: למה אתה – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: שמעתי, אני מבין, אני רק אומר לך.

איתן כבל: – – – למה אתה מכריח אותו לאכול כשר?

איתן כבל: – – –

ראובן ריבלין: אני אומר לך רק.

איתן כבל: – – –

יעקב כץ: – – –

נחמן שי: אתה הורס את הצבא.

נחמן שי: אתה הורס את – – –

ראובן ריבלין: לא, לא, רגע, רגע – – –

יעקב כץ: – – –

ראובן ריבלין: רגע, רגע, זה לא כיכר העיר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, זה לא כיכר העיר.

נחמן שי: אתה הורס את הצבא ואתה הורס את – – –

ראובן ריבלין: תאר לך שנאמר – – –

נחמן שי: – – – אתה הורס את כולם.

ראובן ריבלין: יש גם חיילים שהם חיילים מוסלמים בצה"ל, ואנחנו נאמר, בערב שבו זה רמדאן ובו שותים עראק בערב, ואתה רוצה – לא, בערב מותר – – –

מיכאל איתן: – – – בצה"ל שותים עראק?

ראובן ריבלין: לא, הכוונה לאיזשהו משקה שאסור.

יעקב כץ: – – – תקשיב.

ראובן ריבלין: זה באמונתם, מה זה?

ראובן ריבלין: אנחנו נכריח אותם?

יעקב כץ: – – –

מיכאל איתן: בצה"ל שותים עראק?

מיכאל איתן: בצה"ל שותים עראק?

מיכאל איתן: בצה"ל שותים עראק?

יעקב כץ: – – –

ראובן ריבלין: טוב, תודה רבה.

ראובן ריבלין: כבוד השר.

ראובן ריבלין: רגע, רגע, חבר הכנסת כץ – – –

יעקב כץ: – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, חבר הכנסת כץ, חבר הכנסת כץ – – –

נחמן שי: – – – הצליח לך – – – בזה.

יעקב כץ: תביא חיילים מאמריקה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ – – –

יעקב כץ: – – –

קריאות: – – –

יעקב כץ: – – – לא מתקרבת – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, חבר הכנסת כץ, חבר הכנסת כץ, נא לשבת.

מיכאל איתן: – – – אתה היית בצבא – – –

ראובן ריבלין: השר איתן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ.

ראובן ריבלין: עכשיו, רבותי, אנחנו בנאומים בני דקה, ופעמים הבמה המרכזית, כיכר השוק של המדינה – הוא פורץ, כי יש דברים שהם באמת – תשמע, אני לא יכול לומר לאייכלר שישמע איזשהו דבר שבעיני הוא באמת פסגת האמנות – אני לא יכול לומר לו.

ראובן ריבלין: כי הוא באמת מאמין, הוא לא עושה לי פרובוקציה.

ראובן ריבלין: אז יש עניין של אמונה שאנחנו צריכים לכבד אותה.

ראובן ריבלין: למשל, אני חושב שללכת במקומות ומחוזות מוסלמיים ברמדאן כאשר אתה נמצא בבוקר – – –

מיכאל איתן: – – – ממתי זה, התאריך שמכתיבים לכבד – – –

יצחק הרצוג: אתה מייצר התנגשות פה – – –

ראובן ריבלין: כל הזמן מכבד.

ראובן ריבלין: כל הזמן מכבד.

יצחק הרצוג: אתה מייצר התנגשות – – –

ראובן ריבלין: כל הזמן הוא מכבד.

ראובן ריבלין: השאלה שלי, אם צריך לומר לחייל – לא שהוא רוצה להתחמק מהערב הזה כי הוא עייף, או שבאים ואומרים לך: תשמע, יש לנו ערב שבו אתה צריך לפעול בניגוד לאמונתך.

ראובן ריבלין: והוא אומר: תשמע, אני מאוד מודה לך – – –

קריאות: – – –

יצחק הרצוג: – – – מוסכם, מה הבעיה?

ראובן ריבלין: – – – יכול להיות, אז הולכים.

ראובן ריבלין: אז מה אתה עושה?

ראובן ריבלין: אתה בא ואומר: אני מתיישר עם האנשים שאמונתם הכי מקפידה ואני לא מביא נשים לשיר בצה"ל.

ראובן ריבלין: לא מוכן.

ראובן ריבלין: אני חושב שנשים צריכות לשיר בצה"ל, אבל אני לא יכול לחייב את אייכלר שישמע באותו זמן.

ראובן ריבלין: הדוד של אייכלר היה אחד מהלוחמים הגדולים ביותר באצ"ל והקפיד, קלה כחמורה, על תרי"ג מצוות והיה לוחם מעולה.

ראובן ריבלין: אני רק אומר – – –

קריאה: – – – יש דברים – – –

ראובן ריבלין: רגע, מה קרה לך? מה קרה?

ראובן ריבלין: שלא תהיה שום אי-הבנה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת עינת וילף.

עינת וילף: אולי רק לפני, כדי שתהיה – – –

ראובן ריבלין: ועכשיו כל אחד יאמר דברים גם בניגוד לדעתי, אקבל אותם באהבה וברצון.

ראובן ריבלין: רק אני אומר לכם: זאת דעתי.

ראובן ריבלין: אני לא חושב שצריך – – –

עינת וילף: קודם כול, כבוד היושב-ראש, לפני הדעה צריך שהעובדות יהיו ברורות.

עינת וילף: ההחלטה של ראש אכ"א, שבעיני, כמובן, היא החלטה סבירה לחלוטין, היא שבערבי הווי זה לא חובה.

ראובן ריבלין: או, יפה, זה הדבר הטוב ביותר.

עינת וילף: ההחלטה היא שבאירועים רשמיים ובטקסים, שם – – –

ראובן ריבלין: אין על זה ויכוח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, נא לשבת עכשיו.

עינת וילף: רק רגע – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: רק רגע, אני אתן לךְ הכול מהתחלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, חבר הכנסת כץ, אני רשמתי לעצמי בפרוטוקול שלא – – –

נחמן שי: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נחמן שי.

ראובן ריבלין: אני רשמתי בפרוטוקול שאת כל המהומה המתחוללת כרגע בנושא מאוד רגיש שהעלית, אתה התחלת.

ראובן ריבלין: אבל אתה לא יכול להמשיך.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת עינת וילף.

עינת וילף: אז רק פשוט לפני כן, העובדות עצמן הן לא כפי שהוצג:

עינת וילף: ערבי הווי – ההחלטה היא שזו בחירה, וטקסים רשמיים של צה"ל זו לא בחירה, ולדעתי זו החלטה ראויה וסבירה.

עינת וילף: ולכן כדאי שכשמדברים – ידברו על העובדות.

עינת וילף: אז ברשותך – – –

יעקב כץ: – – – מותר לו לעבור על – – –

ראובן ריבלין: להפסיק את – עכשיו.

ראובן ריבלין: רבותי, יש לנו פה עוד כמה אנשים שלא דיברו.

ראובן ריבלין: רבותי, אתם לא יכולים – חבר הכנסת רותם, חבר הכנסת כץ, מספיק, אתם מפריעים, מספיק.

יצחק הרצוג: רותם לא אשם – – –

ראובן ריבלין: איציק, בוז'י, אני מבקש.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת וילף, בבקשה, אני מתחיל עוד פעם.

קריאות: – – –

עינת וילף: כבוד היושב-ראש, תודה רבה לך, השר וחברי חברי הכנסת – – –

ראובן ריבלין: להפסיק.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר.

ראובן ריבלין: רבותי, תכבדו אשה המבקשת לדבר כחברת הכנסת ולא כאשה.

עינת וילף: חברת הכנסת.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: היום פניתי לרשת החברתית לשאול על מה אנשים רוצים שאדבר בנאום בן דקה.

עינת וילף: היו שלל נושאים: מלימודי תנ"ך והמחאה החברתית, ופיתוח הנגב ושביתת רכבות ומחירי ירקות שהיה עליהם, כמובן, דיון סוער היום בוועדת הכלכלה.

עינת וילף: עלי לציין שהנושא החביב עלי, ההצעה החביבה היתה דקה דומייה.

עינת וילף: אבל אני אקח את אחד הנושאים שהוצעו, כי הוא נוגע להרבה מאוד אנשים שמבלים חלק ניכר מזמנם ברשת – שזה כמעט רובנו – זה הנושא של המאגר הביומטרי.

עינת וילף: כשהתחלנו את כל הדיון במדינת ישראל בנושא המאגר הביומטרי, התחושה היתה שמדובר בנושא שמדינת ישראל תוכל לנהוג כלפיו באחריות.

עינת וילף: לאור מה שמתברר, שיש מתקפה על מדינת ישראל, על מאגרים שיש בהם נתונים פרטיים של בני-אדם, וזה חלק מהניסיון לתקוף את מדינת ישראל, ראוי שכל החוק הזה ייבחן מחדש מתוך זה שנכיר בכך שאנחנו כנראה לא יודעים להגן על המאגרים האלה טוב כפי שחשבנו.

עינת וילף: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – כרמל שאמה.

ראובן ריבלין: לא ראיתי, חשבתי שבאת בתור יושב-ראש ועדה, לא ראיתי שנרשמת כחבר – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: בוודאי.

ראובן ריבלין: אבל כחבר בליכוד, גם לך מותר לדבר.

ראובן ריבלין: אני לא מקפח את הליכוד באופן מכוון, רק באופן מזדמן.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת כבל.

ראובן ריבלין: בבקשה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני התכוונתי לדבר בנושא אחר לגמרי, אבל שמעתי את הדברים של חבר הכנסת כץ והקשבתי גם לדברים שאמר אדוני היושב-ראש, ואני רוצה לומר לכם את זה כך: מי שחושב שהסיפור של הדרת נשים הוא בעיה שגילו אותה רק עכשיו – סיפור "קול באשה ערווה" הוא עוד לאין שיעור הרבה יותר מורכב והרבה יותר מסובך.

איתן כבל: אני רחוק מלהיות אנטי-דתי ואני לא צריך ציונים מאף אחד, לא לכאן ולא לכאן.

איתן כבל: אבל צריך להבין את רקמת היחסים המאוד-עדינה המתקיימת בתוך צה"ל.

איתן כבל: זה לא נכון בדיוק כפי שאדוני מציג את זה, כי אני לא אדם שמגדיר את עצמו חילוני, לא.

איתן כבל: אני משתדל לקיים כמה שאני יכול.

איתן כבל: אבל מצד שני, כשאתה נמצא באירוע כזה או אחר ויוצאים חיילים – מתוך אמונה – באירוע, כיוון שהם שומעים קול אשה, ובצד שני נמצאים חיילים שאנחנו מכירים אותם: שלא שומרים שבת, לא רוצים הפרדה בין בשר לחלב, הם עומדים בפני מצבים לא נעימים – והם מקבלים ומכבדים, גם שבת וגם דברים מן הסוג הזה.

איתן כבל: ואני אומר יותר מכך: קרה לנו משהו לא טוב בעשור האחרון.

איתן כבל: צה"ל, היו בו מאז ומעולם אנשים דתיים ודתיים מאוד מאוד מאוד, כולל כצל'ה.

איתן כבל: והיה כל, אתה יודע – אני מסיים – היום היתה קריקטורה מצוינת שמראה את זיכרונה לברכה הזמרת יפה ירקוני מופיעה בפני חיילים, ושואל הילד את אבא שלו: למה הם לא יוצאים?

איתן כבל: זאת אומרת, בסופו של עניין, מה אני מנסה לומר לך: צה"ל לא יכול להרשות לעצמו להתמודד עם עניינים מן הסוג הזה, כי מי שמתחיל בפקודה בעניין הזה, מסיים אותה במקום אחר, כי לכל אחד יש מצפון משלו, אני רוצה להזכיר.

איתן כבל: תודה.

ראובן ריבלין: כן, אבל אם יש אנשים שבאמת אמונתם היא אמונתם, לא – ואתה מחייב – – –

איתן כבל: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כבל, שנינו אנשים שנולדו בבתים מסורתיים יהודיים ביותר – – –

איתן כבל: – – – אני בא מבית דתי – – – מאוד.

ראובן ריבלין: תרשה לי לומר לך שאני מכיר את – אני רק אומר לך, אני לא יכול לעלות על דעתי שכאשר אנחנו נמצאים במצב שבו בחברה אחת – מי צריך להתיישר עם מי?

ראובן ריבלין: האם אני, שיש לי עמדות אמונתיות שאני לא אסטה מהן, כי זו אמונה, אני יכול לבוא ולומר: כדי להיות, להשתלב בחברה, אני אוותר על אמונתי, או יש מקרים שבהם החברה יכולה להשלים עם קיום דברים שלא מכריחים אותו, וזה חיה ותן לחיות?

ראובן ריבלין: אז כפי שאמרה עינת וילף, אם אמרה עינת וילף שבאמת צה"ל נתן הוראה חד-משמעית: בערבי הווי לא מחייבים, אני חושב שברשמיים ייקחו איזשהו דבר תורה ולא ישמעו אלא יעסיקו את מוחם, כפי שעושים זאת רבים מגדולי ישראל – – –

איתן כבל: הדברים הם סבירים, אבל אני – – –

ראובן ריבלין: אבל לא, אבל אתה לא יכול לבוא ולומר: אני מדיר אנשים מהחברה שלי כי הם לא רוצים לסגת מאמונתם.

ראובן ריבלין: יש יהודים, אני לצערי הרב לא יכול, אני לא מספיק חזק מבחינת היכולות שלי, כי אני מתרי"ג מצוות, אם אני שומר רי"ג – גדול.

איתן כבל: אני משתדל.

ראובן ריבלין: אני מברך.

ראובן ריבלין: אבל יש אנשים שמקיימים תרי"ג מצוות, חברים, והם אנשים נאמנים למדינת ישראל – – –

איתן כבל: – – – לא נמצאים בצה"ל במילואים ולא בסדיר – – –

ראובן ריבלין: אני אומר, והם הולכים לצבא והם רוצים לשרת.

ראובן ריבלין: אני אומר לך, במקרה עומד לידי אייכלר, הדוד שלו, במקרה אני מכיר אותו, כי היה אח גדול שלי, ואני אומר לכם: האדם היה שומר תרי"ג מצוות והיה אחד מהלוחמים הגדולים.

יצחק הרצוג: – – – היתה פלוגה דתית גם ב"הגנה".

ראובן ריבלין: אין על זה ויכוח.

יצחק הרצוג: אבל היו שם גם נשים – – –

ראובן ריבלין: איש לא אומר, רגע, מישהו אומר שבגלל זה שאייכלר מתגייס לצבא לא יהיו נשים בצבא?

ראובן ריבלין: מה, יצאתם מדעתכם?

ראובן ריבלין: מישהו אמר דבר כזה?

ראובן ריבלין: רק אומר אייכלר: אני לא רוצה ליצור מצב שבו אתם תחייבו אותי להפר את תורתי, מה אתם רוצים?

ראובן ריבלין: זאת תורתי, לא תורתכם.

ראובן ריבלין: מה אתם רוצים?

ראובן ריבלין: הוא לא אומר לכם: אתם תתנהגו כך.

ראובן ריבלין: כל מה שהוא אומר: תנו לי, שחררו אותי בעניין זה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד טיבי – בבקשה, אדוני.

נחמן שי: אני מקבל את הדין באהבה.

ראובן ריבלין: לא נשארו לי עוד הרבה אנשים, אז זה אתה, כן.

קריאה: – – – חזית – – –

ראובן ריבלין: אתה היית הראשון בפעם הקודמת.

אחמד טיבי: כצל'ה.

ראובן ריבלין: כן.

מוחמד ברכה: סחבק הוא כצל'ה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, איפה יענקל'ה?

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: לא להפריע, לא להפריע.

אחמד טיבי: איפה יענקל'ה?

אחמד טיבי: מעשה במשפטן די מזהיר / שהוביל מהלך די מחפיר / וכשבכנסת עבר / החוק האכזר / את מקום הימצאו הוא הסתיר.

אחמד טיבי: יענקל'ה, יענקל'ה האביר / נזק רב גרמת, למכביר.

אחמד טיבי: יחד עם ילד הכאפות הכביר / ואתם הבולשביק הצעיר.

אחמד טיבי: את עורכי-הדין ההם רציתם להדיר / יענקל'ה, יענקל'ה, קונסיליירי שלי, אייכה, או שהתאיידת כמו אוויר?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד, זה יצירת כפיך, זאת אומרת זה – – –

קריאה: אפשר שתוך כדי – – –

איתן כבל: אפשר להוסיף לזה לחן של "איפה יוסל'ה".

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כרמל שאמה – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כרמל שאמה, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

ראובן ריבלין: מגלי, ראיתי אותך.

ראובן ריבלין: ואייכלר, מגיע תורך סוף-סוף, כמו בן-ארי על פרשת השבוע.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: נא לא להפריע.

ראובן ריבלין: רבותי, היום – – –

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת כבל, אתה יוצא כשאני מתחיל לדבר?

איתן כבל: כבודו, אני מתנצל.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: רבותי, חבר הכנסת שאמה.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

כרמל שאמה-הכהן: ראשית, חבר הכנסת אחמד טיבי – – –

קריאות: – – –

כרמל שאמה-הכהן: הם רק מפריעים כל הזמן, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: לא, לא, רבותי, אי-אפשר להפריע בנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: אתה מתחיל, בבקשה.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת אחמד טיבי, אני ממליץ לך לקחת שיעורים אצל חבר הכנסת איתן כבל – –

אחמד טיבי: – – –

כרמל שאמה-הכהן: – – כי יש עדיין הבדלים ברמות.

איתן כבל: הוא לוקח, הוא לוקח.

כרמל שאמה-הכהן: הוא לוקח, אוקיי, אז זה בסדר.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש – – –

אחמד טיבי: – – –

ראובן ריבלין: לא להפריע, רבותי.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, לפני כשבועיים, במסגרת נאומים בני דקה, הצגתי לחברי הכנסת את דאגתי מכך שמועצת העיר רמת-גן החליטה לקרוא את אזור הבורסה על-שם ראש עיריית רמת-גן, מר צבי בר, שעננה של שוחד מעל ראשו, ונימקתי את דברי.

כרמל שאמה-הכהן: אני שמח שאף שהסתבר לנו שאין בושה במועצת העיר רמת-גן, יש שופטים בתל-אביב, ושופט המחוזי, כבוד השופט קובי ורדי, ביטל את הטקס יום לפני, למרות שהיה צריך להודיע ל-1,500 איש ערב לפני שהטקס מבוטל.

כרמל שאמה-הכהן: אבל בכך ניצל ערך מאוד ברור, ומסר מאוד ברור לציבור – שלא נותנים אותות כבוד למי שקלון מרחף מעל ראשו, אולי אפילו מלטף את שערו.

כרמל שאמה-הכהן: והערה לגבי תקנון הכנסת – חסר לי היום סעיף אחד בתקנון הכנסת, אדוני היושב-ראש, זה אחרי שמצביעים על רוויזיה – אפשרות להגיש עוד פעם רוויזיה.

כרמל שאמה-הכהן: כי אם היתה אפשרות כזו, הייתי מגיש את הרוויזיה הזו על חוק לשכת עורכי-הדין, לאור היעלמותו של שר המשפטים.

כרמל שאמה-הכהן: אתמול, כמי שניהל את הדיון, הסתמכתי בעיקר על כך שנציג שר המשפטים אמר שדעתו של שר המשפטים נוחה, שהוא לא מתכוון יותר לחשוב בעניין, והוא לא מתכוון לבקש דיון מחדש.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אתה צריך להחליט – בדקה, זה לא – התחלת עם מישהו – – –

כרמל שאמה-הכהן: לא חרגתי מהזמן, אדוני.

ראובן ריבלין: לא חרגת מהזמן, אם היה לך – – –

כרמל שאמה-הכהן: ביחס – – –

ראובן ריבלין: אם היו לך שלוש זכויות דיבור, אז לא חרגת.

איתן כבל: אבל, אדוני, הוא דיבר דברים חשובים.

ראובן ריבלין: אני לא אמרתי, לכן לא הפעלתי, אבל הוא התחיל אחר כך דבר חשוב מאוד.

ראובן ריבלין: הוא אמר דבר חשוב מאוד, שהיה צריך לומר אותו בפני עצמו.

ראובן ריבלין: נאומים בני דקה לא יכולים להתפרס על מספר נושאים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אייכלר – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: אני בחרתי לדבר על אות המתנדב שחולק היום בכנסת, אבל אם היושב-ראש רוצה, במשפט אחד, שאני אגיד יישר כוח לכצל'ה וליושב-ראש הכנסת, שלא בנקודה כן או לא, מותר או אסור – בצבא הבריטי, האמריקאי, בכל צבא מודרני בעולם מצפונו ואמונתו של האדם – חייבים לכבד.

ישראל אייכלר: אם בא אדם ואומר: אני לא רוצה שחיילות ישירו בצבא, אומרים לו: אדוני, הצבא הוא לא שלך, פה ישירו חיילות.

ראובן ריבלין: לא יעלה על הדעת.

ישראל אייכלר: אבל אם הוא בא ואומר: אני רוצה לצאת החוצה, תנו לי לצאת – להעניש אותו?

ישראל אייכלר: זאת כפייה אנטי-דתית ואנטי-מצפונית שאין כמותה בעולם.

ראובן ריבלין: זאת כפייה אנטי-דתית.

ישראל אייכלר: אבל לא על זה רציתי לדבר, אני רציתי לדבר על אות – חלוקת מגן שר הבריאות למתנדבים בעם בתחומי הרפואה.

ישראל אייכלר: היום הכנסת השיבה את כבודו של עם ישראל לאחר שבועיים של הסתה נוראית, של סכסוך – עד כדי קריאות למלחמת אזרחים ושפיכות דמים.

ישראל אייכלר: באו, התכנסו, יהודים, ערבים, חילונים ודתיים-חרדים לטקס של מתנדבים בתחומי הרפואה, בראשות שר הבריאות, הרב יעקב ליצמן – וזכינו גם לארח שם את הרב פירר, אני הייתי סתם אורח – בשביל לראות שיש עם ישראל, יש נשמה אנושית שמתנדבת, והיא בבתי-חולים, והיא בכל מקום, והיא ישראל האמיתית, ולא כפי שמשקפים בתקשורת.

ישראל אייכלר: שאלתי שם מישהו למה לא רואים פה תקשורת, אז הוא אומר: תדאג לכך שליצמן לא ירצה לתת תעודה לאשה, וזו תהיה הכותרת.

ישראל אייכלר: אבל אם רואים את היופי ואת ההדר, זה כבוד לעם ישראל, שהקדוש-ברוך-הוא ברא את האדם בצלם אלוקים, והוא עדיין קיים, והציבור החרדי מוכיח שם נוכחות בולטת מאוד.

ישראל אייכלר: אני מודה לכנסת על זה שעשו את הטקס כאן – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אייכלר, את זה אפשר, צריך לומר בדקה.

ראובן ריבלין: אי-אפשר לגלוש אחר כך לדברים.

ראובן ריבלין: אמרת דברים חשובים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, יעלה ויבוא, פרשת השבוע.

ראובן ריבלין: נחמן שי יסיים.

ראובן ריבלין: בן-ארי ואחר כך נחמן שי.

ראובן ריבלין: ולאחר מכן – באו שלושה אשר הגיעו לאחר הזמן, יש פה גם הרביעי, אם ירצה – ברכה, מגלי ודב חנין.

מיכאל בן-ארי: אדוני, תודה רבה, פרשת השבוע שלנו, פרשת ויחי.

מיכאל בן-ארי: אגב, כמו פרשת חיי שרה, זאת עוסקת במותו של יעקב; חיי שרה עוסקת במיתתה של שרה.

מיכאל בן-ארי: מכאן אנחנו למדים שצדיקים במיתתם נקראים חיים.

מיכאל בן-ארי: אבל אני רוצה לנגוע בנקודה אחת – יעקב קורא לבנו, ליוסף, ומשביע אותו: אם נא מצאתי חן בעיניך, אל נא תקברני במצרים.

מיכאל בן-ארי: ולאחר מכן אנחנו קוראים שיעקב – בניו לוקחים אותו: ויישאו אותו בניו ארצה כנען, ויקברו אותו במערת שדה המכפלה אשר קנה אברהם את השדה לאחוזת קבר.

מיכאל בן-ארי: ומכאן האחיזה הזאת, שרוצה לומר לילדים שנמצאים בגלות: זה לא המקום שלכם.

מיכאל בן-ארי: ארץ מצרים היא מקום זמני, המקום שלנו הוא ארץ-ישראל.

מיכאל בן-ארי: המוקד שלנו והכוח שלנו הוא כאן, בחברון ובירושלים.

מיכאל בן-ארי: שובו לארץ אבותיכם, כמו שאני השבתי את גופתי אל המקום הזה.

מיכאל בן-ארי: ואם אפשר משפט אחד – אני קורא לתלמידי ולתלמידי תלמידי: תמשיכו להתגייס לצה"ל.

מיכאל בן-ארי: הכפייה האנטי-דתית הזאת, יעבור זמנה.

מיכאל בן-ארי: צה"ל הוא שלנו, צה"ל הוא של עם ישראל, ולא של מפקד אכ"א כזה ולא של רמטכ"ל אחר, אלא של עם ישראל.

מיכאל בן-ארי: נמשיך להתגייס, וגזירות כאלה ואחרות – עברנו את פרעה, נעבור גם אותן.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: מאוד מעניינת הפרשה הזאת, כי אני לא יודע מה היא קובעת.

ראובן ריבלין: האם עם ישראל, בזמן מצוקה, צריך ללכת לתפוצות, לחוץ-לארץ – כי הנה, כל עם ישראל עובר ל – יש רעב בארץ – הולכים לאמריקה.

ראובן ריבלין: או, האם באמת יעקב אומר: בכל זאת, המרכז הוא הארץ, וזה יכול להיות רק לשעה.

מיכאל בן-ארי: הוא מעביר מסר מאוד ברור, אבל הקדוש-ברוך-הוא אומר לו: אנוכי ארד עמך, ואנוכי אעלך גם עלה.

מיכאל בן-ארי: זו גזירת הגלות שניתנה בזמנו, בברית בין הבתרים, לאברהם אבינו: גר יהיה זרעך – – –

ראובן ריבלין: כשיוסף הוא מלך מצרים זו לא גלות.

ראובן ריבלין: זה – – –

מיכאל בן-ארי: זו גלות בכל מקרה.

מיכאל בן-ארי: הוא משועבד למלך מצרים.

מיכאל בן-ארי: בסופו של דבר – –

ראובן ריבלין: – – – מה הוא אומר?

מיכאל בן-ארי: – – הוא מבקש רשות ממלך מצרים.

ראובן ריבלין: דרך אגב, אני מסכים עם יעקב.

מיכאל בן-ארי: אתה מסכים עם יעקב.

דוד רותם: – – –

מיכאל בן-ארי: גם אנחנו מסכימים עם יעקב.

מיכאל בן-ארי: – –

ראובן ריבלין: אין על זה ויכוח.

מיכאל בן-ארי: – – הוא האבא שלנו, איך אפשר לא להסכים עם אבא?

ראובן ריבלין: אין על זה ויכוח.

ראובן ריבלין: טוב, יוסף הוא בנו.

ראובן ריבלין: יוסף הוא לא רק לפי תורתנו.

ראובן ריבלין: גם לפי הקוראן הוא אחד מהנביאים.

מיכאל בן-ארי: אם אפשר, רק משפט אחד: יוסף, עולות רק העצמות שלו, כי הגוף שלו וה – – –

ראובן ריבלין: נכון, נכון, נכון.

מיכאל בן-ארי: – – שייכים למצרים.

מיכאל בן-ארי: ככה אומר פרופסור אלדד האבא, ישראל – – –

ראובן ריבלין: לא נכון – – –

מיכאל בן-ארי: ואילו יעקב שום דבר לא לקח ממצרים, ולכן כל גופתו חוזרת בחזרה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: פשוט, לעניין הזה.

דוד רותם: יש לנו תורת חיים, לא תורת – – –.

דוד רותם: אם אין מה לאכול – אז אין ברירה.

ראובן ריבלין: זו תפוצה שבה העם בישראל יכול לסמוך עליה.

ראובן ריבלין: הנה, הולכים לשבור שבר במצרים, הם כבר באים, הם כבר עולים.

ראובן ריבלין: יעקב אומר לו: חכה, חכה, חכה.

ראובן ריבלין: עם כל הטובות – תחזיר אותי, זאת הארץ שלי.

ראובן ריבלין: אבל בכל זאת, זה לא איזו גלות.

ראובן ריבלין: זו תפוצה.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, שם באמריקה של אז, מי שהוא הנשיא, מי שמנהל את העניינים זה יוסף.

מיכאל בן-ארי: יש הבדל בין לשבור שבר לבין להיאחז.

ראובן ריבלין: הם נאחזו בארץ גושן.

ראובן ריבלין: הם נאחזו בארץ גושן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רותם, לפעמים יש בעיות.

ראובן ריבלין: אני אמרתי לחבר הכנסת בן-ארי: אני מסכים עם יעקב ועם צוואתו ועם אמירתו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו מגיעים – חבר הכנסת ברכה הוא הראשון, גם כי עוד מעט הוא מחליף אותי.

ראובן ריבלין: הוא הראשון.

ראובן ריבלין: ואחריו – חבר הכנסת מגלי, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין, ויסיים חבר הכנסת נחמן שי, על-פי בקשתו.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שמענו על נוער שוחר תיאטרון, שמענו על נוער שוחר מוזיקה, שוחר טבע, אבל נוער שוחר מג"ב – זה פשוט סר טעם בלשון המעטה.

מוחמד ברכה: חברי חבר הכנסת עפו אגבאריה התייחס לעניין הזה.

מוחמד ברכה: אותם נערים, שפורסם עליהם אתמול שאחרי הלימודים יוצאים לצוד פלסטינים, ושם מבטאים בכתבה את מידת התענוג שהם חשים כשהם צדים את מבוקשם.

מוחמד ברכה: אני שואל, אדוני היושב-ראש, את הגזענים הגדולים – וחלקם יושבים בבית הזה – מה גידלתם בחברה הזו?

מוחמד ברכה: מה בניתם?

מוחמד ברכה: איזו מפלצתיות בניתם כאן?

מוחמד ברכה: לאן אתם מובילים את העם שלכם, את הנוער שלכם, לאיזו חרפה?

מוחמד ברכה: מה אתם הקמתם כאן – מדינה או מזבלה?

מוחמד ברכה: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מגלי והבה, בבקשה.

נחמן שי: מה?

נחמן שי: מה?

ראובן ריבלין: הוא שואל על הנושא, והוא יכול לדבר.

ראובן ריבלין: אתה מסכים אתו בכל דבר שהוא אומר?

ראובן ריבלין: נו, אבל הוא אמר.

ראובן ריבלין: זה מותר לו לומר.

ראובן ריבלין: הוא לא חרג מעבר למותר הפרלמנטרי.

מוחמד ברכה: – – –

ראובן ריבלין: הוא התריס התרסה קשה ביותר.

ראובן ריבלין: הוא רוצה שאנחנו נחיה במדינה.

ראובן ריבלין: הוא שואל האם הדבר הזה – ודאי השר, יהיה לו מה להשיב לו.

מוחמד ברכה: ילדים שנהנים לצוד ערבים, זה מזבלה.

ראובן ריבלין: טוב, לא צריך להסביר את מה שאמרת.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, השר מיקי איתן, חברי חברי הכנסת, היום התפרסם נושא העלאת מחירי החשמל ב-9%, וזה לאחר ששר האוצר שלנו החליט להפחית את המס על הסולר לחברת החשמל ב-90%.

מגלי והבה: זאת אומרת, מאוגוסט עד עכשיו תהיה לנו העלאה של מחירי החשמל ב-25%.

מגלי והבה: אותה ממשלה, שהיא לא חושבת, אלא רק על עצמה ורק על היציבות שלה, לא חושבת על העם שיסבול כתוצאה מהעלאת מחירי החשמל, שיש לה השלכות לאורך, על כל התוצרת שקשורה בחשמל.

מגלי והבה: ולכן לא יכול להיות, כל פעם מחדש – אם כבר האוצר דאג ל-90% מהמס, הנחה במחירי הסולר, למה הוא לא דואג שלא ימנעו את העלאת מחירי החשמל?

מגלי והבה: גם ככה המחירים עולים, גם ככה מספר העניים בישראל הרבה יותר גדול, וגדל כל יום.

מגלי והבה: מדוע הממשלה הזאת ממשיכה במדיניות הזאת, להכות את העניים?

מגלי והבה: תודה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מגלי והבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

ראובן ריבלין: נסים זאב, אתה רוצה לדבר?

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: אתה פה באולם, אז אתה יכול לדבר.

ראובן ריבלין: תקבל; לא עכשיו, עוד מעט אני אקרא לך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני מנצל את ההזדמנות שנמצא אתנו באולם השר איתן, ואני מאוד הייתי שמח שאולי הוא ימצא לנכון להתייחס לסוגיה הזו.

דב חנין: אני מתכוון ללקחי הפרשה של פריצת מאגר פרטי כרטיסי האשראי כתוצאה מפעולה של האקרים.

דב חנין: כולנו יודעים, מכירים וזוכרים את ההבטחות שכרטיסי האשראי זה מאגר סגור ואי-אפשר לפרוץ אותו, והפרטים בטוחים והם יישמרו.

דב חנין: וכולנו, אדוני היושב-ראש, זוכרים בדיוק את אותן הבטחות שקיבלנו גם בעניין המאגר הביומטרי.

דב חנין: כמובן, יש הבדל עצום בין כרטיסי האשראי לבין מאגר ביומטרי, כי את כרטיסי האשראי, אדוני היושב-ראש, אפשר להחליף, אבל את הידיים, את האצבעות ואת העיניים אי-אפשר, למרבה הצער, להחליף.

דב חנין: אתן אנחנו נישאר גם אם הן יזויפו.

דב חנין: ולכן אני פניתי הבוקר לשר הפנים ולראש הממשלה בבקשה להקפיא מייד את מהלכי ההקמה של המאגר הביומטרי.

דב חנין: כל מה שטענו, כל מה שחששנו, כל מה שהצבענו, הולך ומתממש לנגד עינינו.

דב חנין: הגיע הזמן לעצור, רגע לפני שיקרה משהו חמור.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, ויסיים חבר הכנסת נחמן שי.

ראובן ריבלין: איפה נחמן?

ראובן ריבלין: אה, הנה נחמן פה, הוא הלך לחפש את יענקל'ה.

נחמן שי: מצאתי את יענקל'ה.

נחמן שי: מצאתי את איציק.

ראובן ריבלין: בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, גל ההסתה המתמשך – פחות מדקה – כנגד הציבור החרדי, צריך באמת לעצור אותו.

נסים זאב: אני חושב שקודם כול צריך להפסיק ולעשות הכול שהתקשורת, שהיא מלבה יום-יום את היצרים בכל מיני קריקטורות, בכל מיני רעיונות – ואני רואה את זה בעיתונות, זה פשוט אנטישמיות.

נסים זאב: הרי כל ההפגנתיות – באמת, יש לי הערכה רבה ליושבת-ראש הוועדה למעמד האשה.

נסים זאב: עצם הדרך שלה, לבוא לבית-שמש ולהתגרות בחרדים ולהיכנס לאוטובוס שהוא מוגדר כמסורתי-חרדי, ולהראות: אני כאשה אשב איפה שאני רוצה – זה לא מסר שמרגיע, זה מסר שמקומם.

נסים זאב: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: גדולי הרבנים, חבר הכנסת נסים זאב, בירושלים, במתחם הציבורי – – –

נסים זאב: לא כהתגרות.

נסים זאב: יש הבדל עצום בין לומר אמירה לבין לעשות מעשה.

ראובן ריבלין: הבנתי, הבנתי.

נסים זאב: כשאני בא ואני רואה אוטובוס מופרד, גברים ונשים, ואני אומר לגברים: אני אראה לכם, אני אשב איפה שאני רוצה ואני איישם את זה הלכה למעשה – זה לא דרכו של פוליטיקאי, בפרט במעמד שלה.

נסים זאב: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, האמירה של ראש הממשלה חמורה שבעתיים כאשר הוא הכריז הכרזה – –

ראובן ריבלין: תודה.

נסים זאב: – – לפצל את בית-שמש לחילונים ודתיים, להפוך את בית-שמש לשתי ערים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

נסים זאב: אז גם ירושלים, אפשר להפריד אותה לשלוש ערים.

ראובן ריבלין: תודה רבה, חבר הכנסת זאב.

ראובן ריבלין: כל פעם שאתה אומר שאתה צריך הרבה פחות מדקה, אני מודאג, אתה מבין.

ראובן ריבלין: אבל אדוני נגע בנקודות חשובות.

ראובן ריבלין: נקודות חשובות, אבל צריך לומר אותן בדקה ועשר שניות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: כבוד השר, אם ירצה, יעלה ויתייחס לדברים.

ראובן ריבלין: אני בטוח.

ראובן ריבלין: בבקשה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, אתה יודע שהכנסת מפרסמת מדי שבוע גיליון – – –

ראובן ריבלין: ראינו היום את מאמרך החשוב.

נחמן שי: לשם אני רוצה להביא את דברי.

נחמן שי: גם אני עיינתי בפרשת השבוע, ומסתבר שאותה פרשת שבוע שקרא ידידי חבר הכנסת בן-ארי – שנינו מצאנו בה דברים שונים.

נחמן שי: אני לא חולק על פרשנותו, היא נכונה כשלעצמה.

נחמן שי: אני מצאתי בפרשת השבוע גישה מדינית חשובה, גישה של מתינות, גישה של מדיניות.

נחמן שי: כי בסופו של דבר, מה הטענות של יעקב לשני בניו?

נחמן שי: שהם הלכו לשכם והתפרעו ועשו דבר שהוא קשה ביותר.

נחמן שי: הם הרגו את תושבי שכם, לא חשוב באיזה תרגיל שנעשה, והוא לא מוכן לעבור על זה בשתיקה.

נחמן שי: על מעשה לא נכון, על אונס אחותם, הם נהגו באופן לא מידתי.

ראובן ריבלין: "שמעון ולוי אחים".

נחמן שי: שמעון ולוי אחים, ושניהם נענשים בעונש מאוד קשה, שהברכה שהוא נותן לכולם היא ברכה שבשבילם היא במידה מסוימת קללה.

נחמן שי: יחד עם זאת, הוא לא מנשל אותם.

נחמן שי: הוא שולח אותם – גם כשהעם יוצא לתפוצות, כל אחד מקבל משהו משני השבטים האלה, כדי שהאנרגיה החיובית שלהם – כשהיא מפוזרת, היא טובה מאוד, אבל במידתיות שכולנו צריכים להיות מצוידים בה.

נחמן שי: כאשר האנרגיות האלה מתחברות אחת לשנייה, כמו שקרה בשכם, הן הופכות להיות לפצצה והן מזיקות.

נחמן שי: וצריך לזכור מה אומר – יעקב עצמו אומר להם: אתם פגעתם בי ואתם גרמתם לשמי רעה.

נחמן שי: ולכן אני מציע שכולנו נזכור בסוף שבכל מעשה שאנחנו עושים חשובה מאוד המידתיות.

ראובן ריבלין: יפה, וראוי לראות את הדבר שאתה העלית על הכתב ב"חכימא".

מיכאל בן-ארי: נחמן, היה צריך למול אותם.

מיכאל בן-ארי: אם הם היו גויים, ההוא גם התערב – – – לא אכפת לו.

ראובן ריבלין: ב"חכימא", שבאמת רבים מחברי הכנסת השתתפו עד היום, ובאמת זה דבר מאוד חשוב ומאוד יפה.

ראובן ריבלין: אני יודע שקוראים אותו ברבים מבתי-הכנסת בארץ.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

נחמן שי: נכון.

נחמן שי: מבקשים ממני.

ראובן ריבלין: כבוד השר ישיב על מספר דברים שנאמרו על-ידי המתדיינים השונים בנאומים בני הדקה שנמשכו שעה שלמה.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להתייחס לשתי נקודות, אחת שהופנתה אלי במישרין ואחת שהייתי מעורב בה גם בקריאות מהמושב שלי, מה שלא כל כך מקובל.

מיכאל איתן: אבל אנחנו היינו באיזושהי אווירה של דיון, רב-שיח על הנושא של ההחלטה – –

ראובן ריבלין: זה טיבם של נאומים בני דקה.

מיכאל איתן: – – של הצבא לקבוע איזושהי מסגרת לנושא שירת נשים בצבא.

מיכאל איתן: אני קטעתי את חבר הכנסת יעקב כץ.

מיכאל איתן: אני מודע גם לתרומה שלו לצבא, גם לאהבתו לצבא, גם למחיר שהוא שילם עקב שירותו הצבאי, ואין לי שום צל של ספק שהוא מסתכל על הסוגיה הזאת מנקודת ראות של מי שרוצה שצה"ל יהיה חזק, ששיעור ההשתתפות בצבא יהיה גבוה ככל האפשר, והוא מסתכל על הנקודה הזאת תוך כדי מה שקיים אצל כל אחד ואחד מאתנו, הגישה הסובייקטיבית שלו כאדם דתי, שרואה חשיבות רבה בקיומה של הדת.

מיכאל איתן: וגם בקו הזה שבו צריך להכריע בין רצון או חובה דתית לחובה הצה"לית – את המקום שם הוא קובע בין השאר מנקודת הראות הסובייקטיבית שלו.

מיכאל איתן: אני מניח שאם הוא היה כאן, או אם הייתי יכול לדבר אתו, הייתי אומר לו: תראה, אתה גם בטח רוצה שישתתפו בצבא חיילים שהאמונה שלהם שונה; ולי באיזשהו מקום קל לומר את זה, משום שאני בא עם תעודת זהות על בסיס הצעת חוקה שאני הגשתי, שמדברת על העיקרון שלפיו במדינה יהודית ודמוקרטית יש מקום לשימור ערכים יהודיים דתיים.

מיכאל איתן: למשל, כשרות בצבא היא ערך שיש לשמור עליו.

מיכאל איתן: אבל יכול להיות – ואני גם מביא בחשבון – שיהיו אנשים שיבואו ויגידו: הערך הזה לא מקובל עלינו.

מיכאל איתן: אנחנו מאמינים לא פחות באי-קיומו של הערך הזה, כמו שיעקב כץ מכיר בקיומו של ערך שמאפשר לחיילים להחליט שהם מסיבות דתיות אינם מוכנים להשתתף בטקסים ואירועים רשמיים וכל אירוע שהוטל כחובה על חיילי צה"ל.

מיכאל איתן: אז אני אמרתי: נכון, בזמני ערב הווי היה חובה.

מיכאל איתן: לא אמרו לחיילים: עכשיו אתה יכול לישון, להשתתף, לא להשתתף.

מיכאל איתן: היית חייב לקום, להשתתף, ואפילו למחוא כפיים ולשיר בפקודת המפקד שלך.

מיכאל איתן: וגם לשמוח.

מיכאל איתן: אבל אני מסתכל על זה היום, כמובן במבט רטרוספקטיבי, ככה נהגו אז.

מיכאל איתן: אני לא חושב שהנושא צריך להיחתך במגמה שתשנה סטטוס-קוו.

מיכאל איתן: ואני אומר ליעקב כץ: אתה היית בצבא.

מיכאל איתן: היתה מציאות בצבא.

מיכאל איתן: כל הבעיה הזאת היא בעיה חדשה.

מיכאל איתן: זו לא בעיה שאנחנו סוחבים אותה כבעיה על סדר-יומו של צה"ל במשך עשרות שנים.

ראובן ריבלין: כבוד השר, אני הייתי אפילו שלוש שנים לפניך בצבא.

ראובן ריבלין: היו אתי גם חרדים.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר, בבה"ד 1 אי-אפשר היה להתחמק מהערבים, כי כל דבר היה בפקודה: למחוא כפיים בפקודה, לצחוק בפקודה.

ראובן ריבלין: הכול היה.

ראובן ריבלין: ועוד המפקד היה אומר: ברגש.

ראובן ריבלין: היו אומרים לך שאתה צריך לשיר ברגש.

ראובן ריבלין: "ברגש, ברגש, אברהם, יופי".

ראובן ריבלין: ברגש – אוי לך אם לא.

ראובן ריבלין: אבל היו אתי מספר חברי כנסת שהיו מאמינים, והמפקדים אפילו לא העלו על דעתם – – –

מיכאל איתן: אני תיכף אדבר, אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: הם לא העלו על דעתם שכאשר יפה ירקוני באה לשיר לפנינו – – – הם יצאו, הם לא אמרו – – –

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, יש לי רושם שעוד מעט אתה תקרא לי קריאת ביניים.

מיכאל איתן: אז תמתין עוד מעט.

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: אני לא קורא.

מיכאל איתן: לא, לא, אתה כן תקרא, ואני גם אשמח לתגובתך, כי אני מתכוון גם להתייחס לעמדתך.

מיכאל איתן: תיכף אני אגע בה.

מיכאל איתן: מה שאני חושב – ולכן לקחתי את רשות הדיבור, זה מה שמטריד אותי – שאקט כזה, אני לא נכנס לגופו של העניין, אבל יושבת יחידה צבאית, נגיד, מעלה את זכרו של אחד החיילים שנפלו.

מיכאל איתן: ושרה אשה.

מיכאל איתן: קמים פתאום שלושה אנשים ויוצאים.

מיכאל איתן: חיילים במדים.

מיכאל איתן: זה מחזק את הצבא – –

ראובן ריבלין: לא.

מיכאל איתן: – – או מחליש אותו?

ראובן ריבלין: אבל אם הם אומרים לך – – –

מיכאל איתן: יכול להיות, וזה אני אומר – – –

ראובן ריבלין: – – – אנחנו מבקשים.

מיכאל איתן: אם מחליטים – יכול להיות שבאמת החליטו שערב הווי זה לא חובה.

מיכאל איתן: מי שרוצה ישתתף ומי שלא רוצה לא ישתתף.

מיכאל איתן: אבל לא בגלל שהוא דתי.

מיכאל איתן: מי שרוצה – זה לא דבר שהוא חיובי – אז מי שרוצה יכול – – –

ראובן ריבלין: לא – – –

מיכאל איתן: לא חיוני, לא חיוני.

מיכאל איתן: זו פעילות רשות – שיחליטו.

מיכאל איתן: אבל אנחנו לא מתכוונים לתת שינוי דברים.

מיכאל איתן: כמו שאנחנו לא מתכוונים לשנות את המטבח בצה"ל ולהפוך אותו ללא כשר.

מיכאל איתן: הוא יהיה כשר.

מיכאל איתן: המטבח בצה"ל יהיה כשר.

מיכאל איתן: אנחנו קובעים שברגע שיש פעילות שהיא פעילות צה"לית, היא צריכה להיות על-פי העקרונות של צה"ל – – –

מיכאל בן-ארי: בשאיפה למטבח כשר בצבא למדתי לבשל, כי רוב הזמן אכלתי אוכל קר.

מיכאל בן-ארי: זה לא מדויק.

מיכאל בן-ארי: הלוואי שזה היה נכון.

מיכאל איתן: עוד פעם, אני גם מודע לנושא שאתה מעלה, אבל באופן פורמלי, רשמי, וגם מבחינת הקצאת המשאבים וגם מבחינת העיקרון, הצבא שומר על כשרות.

מיכאל איתן: ואנחנו – אני אומר אנחנו: אנשים כמוני, שמכירים בערכים של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, לא מערערים על זה.

מיכאל איתן: גם אם הם עצמם לא שומרים על השבת, ובבית הם עושים מה שהם עושים, הם באים לצבא ומכבדים את הכשרות מתוך הצורך לשמור על ה"ביחד" הזה.

מיכאל איתן: ה"ביחד" הזה הוא ערך חשוב לצבא, כי שם ה"ביחד" הזה מוביל שבשבריר של שנייה אדם צריך לסכן את החיים שלו בשביל להציל את החבר שלו.

מיכאל איתן: ולא צריך שבאותו שבריר של שנייה הוא יגיד: אבל הוא מאלה והוא מאלה.

מיכאל איתן: העובדה שנותנים כאן, על בסיס אמונה, לקבוצה מסוימת לקום וללכת באמצע טקס פוגעת בערך השני שעליו דיברתי.

מיכאל איתן: אני יכול לומר שאני מבין מדוע היושב-ראש נוטה חסד לעמדה הזאת.

מיכאל איתן: משום שהיושב-ראש שלנו הוא יושב-ראש שמגלם את הכנסת בכל רמ"ח איבריו ומזדהה עם עבודתו בצורה מעוררת הערצה בעיני, ומשתדל ליישם את התפקיד הזה בכל מאודו; את תפקיד יושב-ראש הכנסת.

מיכאל איתן: והנה בכנסת עצמה, הגיעו – אני לא יודע אם זה נוהג או הבנה, איך זה קיים – אבל מתחשבים בעניין הזה שבו נשים – –

ראובן ריבלין: – – – כנסת – – –

מיכאל איתן: – – לא מופיעות בטקסים שבהם יש טקס רשמי של הכנסת במליאת הכנסת.

מיכאל איתן: אז היושב-ראש – אני מאמין שזה אצלו אפילו אם הוא לא חשב על זה – אומר:

מיכאל איתן: רגע אחד, אם זה קיים בכנסת, איך זה לא יהיה קיים בצבא?

מיכאל איתן: למה שזה לא יהיה קיים בצבא?

מיכאל איתן: גזירה זהה לכאורה.

מיכאל איתן: ואני, אחרי ששאלתי את עצמי את אותה שאלה: רגע אחד, אז מה מקומם אותך, מיכאל איתן?

מיכאל איתן: גם אתה ישבת בכנסת ולא מחית על הסידור שמאפשר או שומר כאן על ה"ביחד" הזה.

מיכאל איתן: המעט "ביחד", בניגוד לצבא, שקיים כאן – שומר עליו.

מיכאל איתן: אבל התשובה שלי נוגעת לא להכרעות האלה לגופן, אלא למעין סטטוס-קוו שבו אנחנו נמצאים ושאתו אני חי.

מיכאל איתן: אז אני אומר שאם אני הגעתי אליו, יכול להיות שהסטטוס-קוו לגופו הוא לא הגיוני, הוא לא נכון.

מיכאל איתן: הוא מין פשרה כזאת שאי-אפשר לחיות אתה – היא לא ממצה עד הסוף – אבל הוא קיים.

מיכאל איתן: אני מרגיש במצב הזה – שאני בא לכנסת, ובכנסת מקיימים את זה, ובצבא משנים סטטוס-קוו – הבדל.

מיכאל איתן: כשם שמישהו אחר יכול היה לחשוב שאם יחליטו עכשיו בכנסת לשנות את ההסדר הזה, אז הוא יכול להגיד: תשמעו, משנים סטטוס-קוו.

ראובן ריבלין: אני אגיד לך מה אני אעשה היום: הואיל ואני מבין את רחשי הלב, אנחנו היינו מזמינים באמת זמר לשיר את "התקווה", או את אותו מזמור או משהו כזה.

ראובן ריבלין: היינו נמנעים מלהזמין זמרת כדי שחברי הכנסת המקפידים לא יצאו חלילה מהאולם.

ראובן ריבלין: אני מעכשיו – אני אומר לך, שקלנו את זה, מזכיר הכנסת, מזכירת הכנסת, מנכ"ל הכנסת – אנחנו נביא רק מנגן.

ראובן ריבלין: אתה ואני נשיר, וכולם יצטרפו אלינו.

מיכאל איתן: אם אני אשיר, לא ידעו לאיזה שיר אני מתכוון.

ראובן ריבלין: לא חשוב, אנחנו נלמד אותך לפני כן.

מוחמד ברכה: מנגן או גם מנגנת?

עינת וילף: – – –

ראובן ריבלין: כולל חברת הכנסת וילף וחברת הכנסת מיכאלי – – –

מיכאל איתן: אני לא – – –

ראובן ריבלין: וכולם ישירו יחד, וזה הכול.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, אני לא התכוונתי בדברי – –

ראובן ריבלין: לא, לא.

מיכאל איתן: – – לעורר, אלא להיפך, לנסות ולהרגיע את הרוחות – –

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

מיכאל איתן: – – על-ידי שמירת הססטוס-קוו.

מיכאל איתן: לא שינוי.

מיכאל איתן: לא הצעתי שיהיה שינוי.

ראובן ריבלין: הואיל ויהיה מי שיאמר פה בכנסת: מדוע לא מזמינים אשה?

ראובן ריבלין: מתוך רצון להפר את הסטטוס-קוו.

ראובן ריבלין: – –

מיכאל איתן: לשקול.

ראובן ריבלין: – – אז אני כבר אומר לך: מצאנו פתרון – אנחנו נביא רק איזה כלייזמר שייתן לנו את הטון הראשון, ואנחנו נשיר בעצמנו.

ראובן ריבלין: זה הכול.

קריאה: גם כלייזמרית אפשר.

ראובן ריבלין: גם כלייזמרית אפשר.

ראובן ריבלין: אין שום בעיה.

עינת וילף: – – – כלייזמרים – – –

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

דוד רותם: – – –

מיכאל איתן: אני מבקש לעבור להתייחסות של חבר הכנסת דב חנין.

ראובן ריבלין: אתה תרשה לי – כי יש לי ישיבה – שחבר הכנסת וסגן היושב-ראש ברכה יחליף אותי בינתיים.

מיכאל איתן: בצער רב אני נפרד ממך, אבל זה כורח בל יגונה.

מיכאל איתן: מה לעשות.

עינת וילף: ההצעה גם שלי, אדון השר.

מיכאל איתן: נכון.

מיכאל איתן: אני רציתי – הוא התייחס אלי וביקש את תגובתי ישירות, אבל גם את התייחסת לנושא של המאגר הביומטרי.

מיכאל איתן: אני רוצה לומר כך: חשוב לי להתחיל מנקודת מוצא שצריך להסביר לציבור, ואני אומר אותה כאן מעל דוכן הכנסת: לא נקבע שיהיה מאגר ביומטרי במדינת ישראל על-פי החוק.

מיכאל איתן: נקבע שתהיה תקופת מבחן של שנתיים – אני לא יודע אם שנתיים, תהיה תקופת מבחן, אני לא זוכר כמה זמן היא צריכה לקחת, שבמהלכה תיבחן – זה סעיף 41 לחוק, שאומר במפורש שבמהלכה תיבחן נחיצותו של מאגר ביומטרי כזה בכלל.

מיכאל איתן: מה זה המאגר הביומטרי?

מיכאל איתן: מדינת ישראל חייבת לעבור לתעודות זהות ותעודות מסע מתקדמות, מודרניות, שהן קשות לזיוף, שיכולות לספק שירותים דיגיטליים, שעליהן מוטבעים נתונים ביומטריים של תווי פנים ושתי אצבעות מורות, ומאפשרות את הזיהוי של האדם מול התעודה באמצעים שונים, לרבות אמצעים של קריאה על-ידי קוראים דיגיטליים.

מיכאל איתן: ואז אדם שנושא את התעודה, כאשר הוא עובר והפנים שלו לא בדיוק דומות למה שרואים בתמונה, יכול מי שיש לו סמכות וצריך לזהות אותו, להעביר את התעודה דרך מכשיר ולוודא שמדובר באותו אדם.

מיכאל איתן: לא צריך, על מנת לבצע את הזיהוי הזה, שום מאגר ביומטרי.

מיכאל איתן: לא צריך.

מיכאל איתן: במהלך המעבר לתעודות הזהות החכמות ותעודות המסע עלתה הצעה, לדעתי הצעה גרועה מאוד, לקחת, באותה הזדמנות שלוקחים את טביעות האצבע ואת תמונות הפנים הדיגיטליות – להעתיק אותן פעם נוספת, להעביר אותן לאיזה מקום ולשמור אותן למטרות שונות, שלדעתי הן לא ברורות, הן לא מוצדקות, הן לא שוות את הסיכון שבהחזקת מאגר כזה.

מיכאל איתן: מה שאנחנו לומדים היום ומה שלמדנו לא מזמן מהעובדה שגם מרשם האוכלוסין דלף, מרשם האוכלוסין היותר פרימיטיבי, ומה שאנחנו לומדים היום בעקבות הדליפה של המידע הכלכלי הרב הזה של כרטיסי האשראי, זה מה שידענו גם קודם, שכשיש מאגר, יש סיכון שהוא ייפרץ.

מיכאל איתן: הוא ייפרץ על-ידי פריצה חיצונית, הוא יכול להיפרץ גם על-ידי עבודה פנימית של אנשים מתוכו, שיש להם גישה, ותמורת בצע כסף כזה או אחר הם יכולים לעשות מעשים שלא ייעשו, והיו דברים מעולם.

מיכאל איתן: בכל מקרה, כאשר יש מאגר יש סיכון.

מיכאל איתן: הסיכון הזה יכול להיות סיכון מחושב, אם יש תועלת בצדו.

מיכאל איתן: כמי שמעורה בחקיקה ובשלבי הכנת ההצעה, אני יכול לומר בצורה בטוחה לחלוטין שהיתרונות, ויש יתרונות מסוימים בקיומו של המאגר, אינם שווים את הסיכון.

מיכאל איתן: התועלת – אותם יתרונות – אפשר לקבל אותה גם בלי מאגר, בדרכים אחרות.

מיכאל איתן: המאגר הזה מהווה סיכון, והיום אנחנו לומדים על הסיכון הזה.

מיכאל איתן: כי תראו מה אומרים לנו היום: יש פריצה למידע על מאות אלפי תעודות שהן כרטיסי אשראי, שאכן הבטיחו לנו שזה מוגן, שזה לא בשליטה של חברות האשראי, המידע הזה, ולא בשליטת אלה שאמרו שזה מוגן בהכרח.

מיכאל איתן: אז מה התרופה?

מיכאל איתן: מה הם אומרים לנו?

מיכאל איתן: תירגעו.

מיכאל איתן: אפשר לעצור את התקלה הזאת.

מיכאל איתן: אולי ייגרם נזק מסוים, נזק כספי, אבל אפשר לעצור אותה.

מיכאל איתן: בתוך זמן קצר חוסמים.

מיכאל איתן: זמן קצר.

מיכאל איתן: זה יכול להיות בשעות ובימים, בשעות ספורות.

מיכאל איתן: אפשר לחסום את כל הכרטיסים, לעכב את הפעילות הכלכלית, להחליף, לשנות ולהיכנס למשטר בטוח יותר של הפעילות הכלכלית ששמה "כרטיסי אשראי".

מיכאל איתן: זה הפתרון שאומרים לנו, ואני מקבל את זה.

מיכאל איתן: אני יכול להוסיף ולומר שככל שיש טכנולוגיה שנותנת לבני-האדם אפשרות לחיות חיים יותר טובים, יותר קלים, יותר מספקים, כמו למשל תחבורה – היא גם מביאה לנזקים.

מיכאל איתן: התחבורה, כלי רכב הביאו לתאונות דרכים.

מיכאל איתן: אנחנו לא מתכוונים לרגע אחד לחזור לעידן שבו לא היו מכוניות, למרות שאנחנו משלמים על זה מחיר דמים.

מיכאל איתן: מה אנחנו בכל אופן אומרים?

מיכאל איתן: מי שיקפיד על הוראות הבטיחות, על הוראות התחבורה, על הוראות הבטיחות בכלי רכב, יצמצם את הנזקים שגורמת הטכנולוגיה עד למינימום.

מיכאל איתן: ואני אומר כאן: מי שיקפיד על שמירת כללי הבטיחות בתחום המידע יוביל לכך שהנזקים יהיו מינימליים ויאפשרו שימוש מועיל בהרבה מאוד תחומים, ואי-אפשר לוותר על זה.

מיכאל איתן: אלא מה, כשלא צריך, אז לא צריך, אז לא יהיה סיכון.

מיכאל איתן: אם יש יתרון גדול מאוד שכדאי לקחת סיכון לעומתו, נקיים.

מיכאל איתן: במקומות שבהם היתרונות בספק רב, לא נקיים.

מיכאל איתן: מדוע, במיוחד כאשר מדובר במאגר הביומטרי?

מיכאל איתן: משום שכאשר אנחנו לומדים מהניסיון של מה שקורה בשעות אלו, אותה תרופה שמציעים לנו למקרה הזה שבו דלף המידע, קרי התרופה שמציעים לנו היא: אנחנו נבטל את כרטיסי האשראי, אנחנו נשנה אותם – האם היא תוכל להיות אותה תרופה כאשר מדובר בפריצה למאגרי מידע ביומטריים, שבהם נמצאות טביעות האצבע שלנו, תמונות הפנים שלנו?

מיכאל איתן: יגידו לנו: עכשיו תשנו את הפנים שלכם, עכשיו תשנו את טביעות האצבע שלכם?

מיכאל איתן: מה תהיה התרופה, בעידן שבו אנחנו יודעים שבתוך דקות אפשר לשכפל את תווי הפנים שלנו, את טביעות האצבע, ולהפיץ אותם בכל העולם באמצעות האינטרנט, באמצעות כלי אחסנת מידע ניידים, בהעברה מרגע לרגע, והכול יהיה פרוץ והכול יהיה גלוי ולא יעזרו שום צווי משטרה ולא יעזרו בלשים ולא יעזרו צווי בית-משפט, המידע הזה יתגלגל בכל מקום, ונצטרך לחכות דור שלם שאנשים חדשים יגיעו על מנת שכל אזרחי ישראל לא יהיו חשופים לפגיעה בפרטיות שלהם בכל מקום שבו הם נוסעים בעולם, בגלל שהמידע עליהם יהיה כלול בכל מיני מאגרי מידע, בכל מיני כלי אחסון של מידע, בכל מיני מחשבים, ובפרוטות אפשר יהיה לקנות את זה ולהעביר את זה מאדם לאדם?

מיכאל איתן: כלומר, מה שאני רוצה לומר בעקבות השאלה שאתה העלית: הסיכון – אני אומר כך, אם אנחנו היינו רואים למשל שיש פרויקט של רשומה רפואית שהיא מאובטחת כמו שצריך והיא מצילה חיים, אני אומר: אתם יודעים, בשביל הצלת חיים שווה לקחת סיכון.

מיכאל איתן: זה לא עניין של דת שאני מאמין או לא מאמין במאגר ביומטרי, זה עניין פרקטי, שאומר שאם יש מטרה שאי-אפשר להשיג אותה אלא על-ידי נטילת הסיכון, ניטול סיכון.

מיכאל איתן: אבל כאן אין דבר כזה.

מיכאל איתן: ולכן אני אומר כאן:

מיכאל איתן: מאחר שהממשלה החליטה – ולא ניכנס כרגע להיסטוריה של החקיקה – בגוף החוק שקובע את העניין של הפיילוט הזה שרוצים לעשות, על מנת שאפשר יהיה בתום שנתיים או תקופה אחרת שקבועה בחוק להחליט אם לקיים מאגר ביומטרי או לא לקיים מאגר ביומטרי, אני, כמי שהיה צד בממשלה, בניגוד לעמדת משרד הפנים, שצידד בהקמת המאגר הביומטרי ודחף אותו, העמדה שלי, ששללה, קיבלה ביטוי בהחלטת הממשלה בכך שהממשלה אמרה: לא נקבל החלטה עכשיו, נריץ את זה ונראה מה קורה.

מיכאל איתן: אז אני מנצל את זכותי לעמוד כאן בכנסת ולומר לאזרחי ישראל: אתם לא חייבים להשתתף.

מיכאל איתן: בהשתתפות שלכם אתם מחזקים את עניין המאגר.

מיכאל איתן: תהיה בטח תעמולה גדולה, יהיו שם קולות בודדים שידברו נגד, אבל תהיה תעמולה גדולה להשתתף במאגר, ואני חושב שזה יהיה אחד הפרמטרים שיקבעו אם בסופו של דבר יהיה מאגר, כן או לא.

מיכאל איתן: אם אזרחי ישראל בסירובם ליטול חלק בפיילוט יאמרו – ואני אומר, החוק קובע, נותן להם זכות מלאה לא להשתתף בפיילוט.

מיכאל איתן: החוק אומר: הם לא חייבים.

מיכאל איתן: אי-אפשר להכריח.

מיכאל איתן: אם הם אכן יוכיחו, בכך שהם לא מוסרים את הפרטים, שהם לא רוצים להיות שותפים למהלך הזה, בסופו של דבר גם לא יהיה מאגר ביומטרי חובה.

מיכאל איתן: אבל אם הם כן ילכו לעניין הזה, זה יהיה אחד הפרמטרים, יביאו הם על עצמם את החובה שכל אזרח ישראלי יצטרך פעם בעשר שנים – זה בכל מקרה הוא יצטרך – להחליף תעודה.

מיכאל איתן: אבל במקביל להחלפת התעודה, זה יהיה כל הזמן תחת סיכון שהמאגר הביומטרי ידלוף.

מיכאל איתן: ואם הוא ידלוף, זה יהיה משהו כמו דליפה – להבדיל, אבל אולי לא להבדיל – מכור גרעיני.

מיכאל איתן: כשיש דליפה אי-אפשר להחזיר את הכדור אחורה.

מיכאל איתן: תהיה דליפה ממאגר מידע כזה, אי-אפשר יהיה להחזיר את זה אחורה.

מיכאל איתן: והסיכון שיקרה דבר כזה, החשש שיקרה דבר כזה, לא שווים את התועלות המפוקפקות שמציעים לנו אם אכן כן יקיימו את המאגר.

מוחמד ברכה: תודה, השר מיכאל איתן.

מוחמד ברכה: בזה תם הסעיף הראשון בסדר-היום שלנו: נאומים בני דקה, שמוקדשות לו מדי יום שלישי 30 דקות.

מוחמד ברכה: היום אנחנו על סף שעה ו-30 דקות.

מוחמד ברכה: אבל היו דברים באמת חשובים, וטוב שהובהרו גם על-ידי הדוברים מהאולם וגם על-ידי השר איתן.

מוחמד ברכה: ציון יום ההקשבה הבין-לאומי

מוחמד ברכה: אנחנו נעבור להצעות לסדר-היום: ציון יום ההקשבה הבין-לאומי, מס' 6430, 7075, 7076, 7111 ו-7122.

מוחמד ברכה: חברי הכנסת, אנו מציינים היום את יום ההקשבה הבין-לאומי, בנקודת זמן שאין מתאימה ממנה, בימים שבהם עסוקה החברה בישראל בפציעת עצמה עד זוב דם.

מוחמד ברכה: חוסר היכולת להקשיב וחוסר הנכונות להקשיב הם מהבעיות המעיבות על חיינו.

מוחמד ברכה: רובנו עסוקים יום-יום בדיבורים.

מוחמד ברכה: אנו משמיעים את אשר על לבנו, מדבררים את עצמנו לדעת.

מוחמד ברכה: ומכיוון שאיבדנו את היכולת להקשיב, אנחנו צועקים.

מוחמד ברכה: אך אם אין מי שמוכן להקשיב, גם צעקות לא יעזרו.

מוחמד ברכה: הפילוסוף היהודי מרטין בובר מסביר לנו בספרו "בסוד שיח" – "אני-אתה", את סוד ההקשבה.

מוחמד ברכה: הקשבה איננה יכולת טכנית, היא איננה מבטאת את יכולתה של האוזן לשמוע צלילים ומלים.

מוחמד ברכה: הקשבה היא לראות באחר "אתה", ולא אמצעי.

מוחמד ברכה: הקשבה היא כוונה ליצור דיאלוג ולא מונולוג.

מוחמד ברכה: ליצור דיאלוג ולא מונולוג בנושא של מעמד האשה בחברה הישראלית; ליצור דיאלוג ולא מונולוג בנושא של חובתו של הרוב לכבד את זכויותיו ואמונותיו של המיעוט ובנושא חובתו של המיעוט לכבד את הכרעות הרוב; ליצור דיאלוג ולא מונולוג בין חלקי האוכלוסייה השונים בחברה שלנו.

מוחמד ברכה: כל מגזר בנה לו במה משלו, תקשורתית, פוליטית ואקדמית, על מנת להמשיך ולהשמיע את המונולוגים שלו.

מוחמד ברכה: מכאן, ההקשבה היא לא רק ההקשבה לאותם קולות שערבים לאוזנינו, אלא המבחן האמיתי מתבטא כשיש מחלוקת, ועל אף זאת אנחנו מקשיבים ומלבנים.

מוחמד ברכה: המבחן שלנו הוא בבמות כמו זאת שאני עומד עליה כעת, במות המשותפות לכלל החוויה הישראלית, במות שתכליתן ויכוח, שתכליתן דיון, שתכליתן דיאלוג, במות שמטרתן בירור הערכים המשותפים וגיבוש הנורמות החברתיות שעליהן כולנו יכולים וחייבים להסכים.

מוחמד ברכה: עלינו לכבד את ייעודה של בימת הכנסת, המיוחדת כל כך והנדירה כל כך, לצערי, במרחב הציבורי הישראלי, ולא לעשות בה שימוש ציני ומגויס לשם המשך נשיאת המונולוגים.

מוחמד ברכה: אני רוצה להודות ליוזמי יום ההקשבה, גם בשם יושב-ראש הכנסת וגם בשם נשיאות הכנסת, ולחברי הכנסת המציינים זאת, והלוואי שנלמד להקשיב.

מוחמד ברכה: אנחנו עוברים להצעות לסדר-יום בנושא: ציון יום ההקשבה הבין-לאומי.

מוחמד ברכה: ראשון הדוברים, חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, בבקשה.

מוחמד ברכה: באופן כללי הצעות לסדר-היום – שלוש דקות, אבל ביום מיוחד אנחנו נותנים חמש דקות לכל דובר.

מוחמד ברכה: בבקשה.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה ליושב-ראש.

מיכאל בן-ארי: חברי חברי הכנסת, כתבתי לי כל מיני דברים, אבל אני רוצה להתחיל דווקא בסיפור שנתקלתי בו בקיץ האחרון.

מיכאל בן-ארי: הייתי במקרה במקום מגורים פריפרי, סוג של עיר.

מיכאל בן-ארי: ראיתי מודעת אבל של צה"ל, וכיוון שיש איזה סוג של נוסח כזה שאתה מבין שהחייל הזה לא נפל לא בקרב ולא באופן אחר, הנוסח קצת משך את תשומת לבי.

מיכאל בן-ארי: רשמתי לפני את שמו של אותו חייל.

מיכאל בן-ארי: אמרתי: אני חייב לדעת כיצד החייל הזה, בחור צעיר בן 18, 19, הגענו למצב שאנחנו מלווים אותו לקבורות.

מיכאל בן-ארי: וכשהגעתי – היום, אתם יודעים, יש, מאוד פשוט: אתה מקיש את השם ב"גוגל".

מיכאל בן-ארי: ונכנסתי ל"פייסבוק" שלו, שהיה בו משהו בסגנון הזה: כמה עצוב – משהו כזה – להיכנס ל"פייסבוק"; אני לא זוכר בדיוק את המלים שלו, אבל מה שאני זוכר: ולא למצוא בו שום דבר, זאת אומרת, שום תגובה, מה שנקרא היום.

מיכאל בן-ארי: יש "לייקים" ותגובות.

מיכאל בן-ארי: זה כמו לפתוח את המקרר שוב פעם ולראות שאין בו כלום.

מיכאל בן-ארי: כמו שאתם מבינים, הבחור הזה שלח יד בנפשו.

מיכאל בן-ארי: ואני חושב שהארגון שהיום בעצם יוזם את הדיון הזה, ארגון ער"ן – עזרה רפואית נפשית, עזרה ראשונה נפשית, סליחה – וארגונים אחרים שעוסקים בדבר הזה, נותנים מענה לחיסרון שלנו, לחיסרון שלנו כחברה.

מיכאל בן-ארי: והם לעולם לא ייתנו את המענה למה שאנחנו יכולים לתת כבני משפחה, כחברים, כשכנים, כבני-אדם, שיכולים להיות, כמו הנושא, קשובים ורגישים לאחר.

מיכאל בן-ארי: החכם במשלי אומר "דאגה בלב איש ישחנה, ודבר טוב ישמחנה".

מיכאל בן-ארי: שני חלקים לפסוק.

מיכאל בן-ארי: ויש מחלוקת אצל חכמים במסכת יומא.

מיכאל בן-ארי: מה זה: דאגה בלב איש ישיחנה?

מיכאל בן-ארי: אחת אומרת: יסיחנה מדעתו.

מיכאל בן-ארי: זאת אומרת, אתה דואג, עזוב, תחשוב על דברים טובים.

מיכאל בן-ארי: וישנה דעה אחרת, שהיא שיטה פסיכולוגית מוכרת.

מיכאל בן-ארי: היום, בשביל שמישהו יקשיב לך, אתה צריך לשלם לו כסף ולשכב על ספה.

מיכאל בן-ארי: ישיחנה לאחרים, יהיה מישהו שיקשיב לו.

מיכאל בן-ארי: לעתים, עצם הדבר הזה שמישהו מקשיב לו, הוא מסיח את זה ממנו למישהו אחר.

מיכאל בן-ארי: הוא מזיח את זה, הוא מזיז את זה ממנו למקום אחר.

מיכאל בן-ארי: הוא מוצא שותף לכאב, והכאב הזה הופך להיות סוג של כאב משותף.

מיכאל בן-ארי: הוא מרוכך יותר, הוא ניתן לקבלה, הוא ניתן להסתגלות.

מיכאל בן-ארי: אבל, לצערנו, אנחנו בעידן של חברה קצת מנוכרת, קצת תחרותית, עסוקים מאוד-מאוד בעצמנו, עסוקים מאוד אם זה בתוכניות הריאליטי, בהדחה של האחר במקום השותפות, במקום הערבות ההדדית, וזה הופך אותנו לסוג של חברה אוכלת יושביה.

מיכאל בן-ארי: לצערי הרב, אי-אפשר להכליל את זה לעם מסוים או למדינה – אנחנו נמצאים בעידן תרבותי כזה, בעידן תרבותי שבו היום, במחקר שעשו, אבא משוחח עם הילד שלו, במקרה הטוב, שבע דקות בשבוע.

מיכאל בן-ארי: בשביל מה הבאת ילד לעולם?

מיכאל איתן: וזה לא בגלל שיש לו יותר מדי ילדים.

מיכאל בן-ארי: זה לא בגלל שיש לו יותר מדי ילדים.

מיכאל בן-ארי: הייתי עושה פה תרגיל, כמה מאתנו דיברו היום עם הילדים שלהם, או אתמול, כמה זמן ובאיזה נושאים.

מיכאל בן-ארי: יש לי חבר ילדות בשם הרב אוהד תירוש, שיש לו את מכון "בניין שלם", והוא פיתח שיטה שלמה.

מיכאל בן-ארי: הוא אומר, אדוני השר, בעידן שלנו אתה צריך לרשום לך ביומן פגישה – והוא לא צוחק – פגישה עם בת-הזוג, מתי תקיים אתה שיחה אישית שאף אחד לא מפריע, לא הילדים, לא הצווחות, לא העבודה, לא הטלוויזיה, שום דבר, אתה והיא, היא ואתה.

אנסטסיה מיכאלי: יש כאלה ימים בכלל?

מיכאל בן-ארי: יש כאלה ימים, חייבים להיות.

מיכאל בן-ארי: אגב, אם את רוצה כמה טיפים בעניין הזה, ואת יודעת שגם אני מגיע בשעות מאוחרות מאוד – – –

מוחמד ברכה: צריך להקשיב גם לשעון.

מיכאל בן-ארי: אני אקשיב גם לשעון, אין בעיה.

מוחמד ברכה: השעון הסתיים.

מיכאל בן-ארי: תן לי עוד שניים-שלושה משפטים, ברשותך.

מוחמד ברכה: בבקשה.

מיכאל בן-ארי: יש לנו צורך בהקשבה סביבתית, בסביבות הקרובות שלנו.

מיכאל בן-ארי: ער"ן ואחרים, זה לא עזרה ראשונה, זה כבר עזרה אחרונה, זו המצוקה האחרונה.

מיכאל בן-ארי: לנו, בסביבה שלנו – למורים, לחברים, לבני משפחה – יש תפקיד עצום, שהמקרה הזה שסיפרתי עליו בהתחלה לא יהפוך להיות עוד מקרה ועוד מקרה.

מיכאל בן-ארי: כי כל מקרה כזה הוא עולם ומלואו, ואנחנו יכולים להציל עולם ומלואו אך ורק עם האוזן שלנו ואפילו עם החיוך וההנהון וההזדהות.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

מוחמד ברכה: אני מזמין את חבר הכנסת אברהם מיכאלי לשאת את דבריו.

מוחמד ברכה: גם לרשותו עומדות חמש דקות.

מוחמד ברכה: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב בראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני מברך את יוזמי יום ההקשבה בכנסת היום.

אברהם מיכאלי: כפי שציינת, אדוני היושב-ראש, בימים האלה שאנחנו כל כך מפולגים וכל כך מסוכסכים אחד בתוך השני, אני מזכיר את מה שקראנו בפרשת השבוע לפני כמה שבועות.

אברהם מיכאלי: כאשר מתחיל הסכסוך בין האחים, בין יוסף לאחיו, התורה מעידה על שנאה כזאת גדולה בין האחים, שלא יכלו לדבר אחד עם השני לשלום, עד כדי כך.

אברהם מיכאלי: אומרים, השנאה מתחילה מכך שאחד לא מדבר עם השני, אחד לא מנסה להחליף מלה עם השני.

אברהם מיכאלי: ויוסף בעצם הפך לקורבן של אחיו על כך שאחד לא יכול היה לדבר עם השני, עד כדי כך.

אברהם מיכאלי: לצערנו, הדבר הזה בוודאי, אני לא רוצה לחזור על כל מה שקורה בתקשורת במשך השבועיים האחרונים – השנאה הזאת אחד כלפי השני מביאה בסוף למצב שאנשים לא מדברים אחד עם השני, אנשים לא מקשיבים אחד לשני, וכל אחד חושב שהוא צודק והצדק שלו הוא שצריך לנצח.

אברהם מיכאלי: ולצערנו בסוף מגיעים לאותן בעיות שאנחנו נעזרים בדילמות או בתסביכים שנגרמים לאנשים.

אברהם מיכאלי: אני מציין לשבח את עמותת ער"ן, שהנושא שאנחנו מציינים היום בכנסת – 40 שנה להקמת העמותה.

אברהם מיכאלי: אני רוצה להוקיר ולשבח את כל המתנדבים של ער"ן על ההירתמות שלהם במשך שנה שלמה; במשך שנה שלמה הם יושבים ומקשיבים לאותן שיחות אנונימיות.

אברהם מיכאלי: אנשים כנראה לא מוכנים לספר אחד לשני על הבעיות שלהם, ואז בשיחות האנונימיות האלה הם מתקשרים לער"ן ולמתנדבים שיושבים שם ומספרים על הצרות שלהם.

אברהם מיכאלי: מדובר במתנדבים שמאומנים לכך, אחרי שהם עוברים קורסי הכשרה מיוחדים, איך לשבת ולהקשיב לאנשים.

אברהם מיכאלי: לפי המחקרים השונים שכבר פורסמו על-ידי גורמים שונים, לאו דווקא על-ידי ער"ן, האנשים האלה מצילים אנשים.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, הם מצילים אנשים.

אברהם מיכאלי: לפני כמה שבועות קיימנו פה בכנסת את היום הבין-לאומי למניעת אובדנות, והנתונים שאנחנו מקבלים על אובדנות הם נתונים מזוויעים, נתונים מפחידים.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, מדובר פה במספר של האנשים שמתאבדים, אני מדבר על נתון שמתפרסם כפורמלי, בארץ מתאבדים 400–500 איש בשנה, והמספר הזה אינו מדויק; המספר לא מדבר על כמעט 20%, שמסיבות סטיגמטיות כאלה ואחרות מסתירים את סיבת האובדנות.

אברהם מיכאלי: בוא נשווה בין תאונות דרכים לבין אובדנות בארץ – לצערנו, מספר המתאבדים עובר את מספר ההרוגים בתאונות דרכים.

אברהם מיכאלי: מדובר על ניסיונות התאבדות של 5,000–6,000 אנשים בשנה, ביניהם מבוגרים.

אברהם מיכאלי: מדובר על זקנים, אנשים בגיל זיקנה, שנתוני ההתאבדות אצלם מגיעים בהשוואה לאוכלוסייה אחרת למעל 60%.

אברהם מיכאלי: מדובר בבני-נוער, מדובר באוכלוסיות מסוימות – חלילה מבלי להדביק סטיגמה לעולים חדשים – אוכלוסיות במצוקה כזאת או אחרת.

אברהם מיכאלי: במגזר הערבי, אדוני היושב-ראש, יש נתונים מפחידים.

אברהם מיכאלי: הפיילוט הבין-משרדי שהופעל על-ידי ממשלת ישראל לפני כמה שנים, אחרי לחץ גדול שהפעלנו בוועדת הכספים וקיבלו תקציב ראשוני, הפיילוט הזה הופעל בשלושה יישובים בארץ, ועמותת ער"ן שותפה בפיילוט הזה, בסיוע, יחד עם הארגונים האחרים, איך אפשר לטפל במניעה.

אברהם מיכאלי: בכמה יישובים שהפיילוט הזה פעל, גם במגזר הערבי, גם במגזר היהודי – בשלושה יישובים, אחד ברמלה, אחד ברחובות, אחד בכפר-כנא – הנתונים מוכיחים שבאמצעות הטיפול האינטנסיבי במניעת התאבדות, הנתונים יורדים דרסטית.

אברהם מיכאלי: כלומר, כן ניתן לטפל בזה.

אברהם מיכאלי: אני אומר, בזכות ער"ן, בזכות העמותות שיושבות ומקדישות את תשומת הלב לאותן בעיות שאנשים ממגזרים שונים מעוררים, יש תוצאות.

אברהם מיכאלי: צה"ל – מישהו זוכר פה את חברנו רן כהן, שבכל יום שלישי היה מעלה פה מעל בימת הכנסת; בכל יום שלישי בדקת נאום היה מעלה את הנושא של המתאבדים.

אברהם מיכאלי: צה"ל לקח את זה על עצמו באופן אינטנסיבי.

אברהם מיכאלי: צה"ל הוריד את כמות המתאבדים מעל 40% ממה שהיה.

אברהם מיכאלי: אלה נתונים מצד אחד לא נעימים כשמדברים על זה, אבל מצד שני ניתן למנוע אותם.

אברהם מיכאלי: כל אדם שאנחנו מצילים, אנחנו מצילים עולם ומלואו.

אברהם מיכאלי: אנחנו יודעים שלעמותת ער"ן יש חלק בזה ואנחנו משבחים אותה על הפעילות שלה.

אברהם מיכאלי: אני מקווה שלא נצטרך להתעסק כל פעם עם בעיות והתמודדות נפשית, אבל לצערנו זה קיים, ואדוני היושב-ראש, במספרים שציינתי, שליש הם בני-נוער, ואלה נתונים מפחידים.

אברהם מיכאלי: תודה לעמותת ער"ן ולכל המתנדבים שעוסקים בזה.

מוחמד ברכה: תודה, אדוני.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

מוחמד ברכה: אחריו – חבר הכנסת מגלי והבה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר, אכן יום ההקשבה הוא יום שפותח בפנינו קשת רחבה של נושאים להתייחס אליהם, ואדוני היושב-ראש, אני רוצה לפתוח בהבעת הסכמה מלאה על הדברים החשובים שאתה אמרת בפתיחתו של הדיון הזה.

דב חנין: אנחנו חיים בחברה שיש בה גירעון גדול בהקשבה, והגירעון הזה מאפיין לא רק את החברה הישראלית, אלא בכלל את החברה הקפיטליסטית המודרנית, את הטורבו-קפיטליזם שאנחנו חיים בו.

דב חנין: זו חברה שמאופיינת על-ידי העיקרון faster; יש ספר שנקרא בשם " מהר יותר – ההאצה של הכול".

דב חנין: וכאשר החיים נמצאים בהילוך מהיר, אכן אין זמן לעצור, אין זמן לדבר ובוודאי אין זמן להקשיב.

דב חנין: מי יכול להרשות לעצמו להקשיב?

דב חנין: אבל, אדוני היושב-ראש, דווקא מכיוון שבקיץ הזה אנחנו חווינו תנועה של מחאה גדולה נגד הסדר החברתי, הטורבו-קפיטליסטי הזה, אנחנו חווינו בקיץ הזה גם קיץ של הקשבה.

דב חנין: וכמי שהיתה לו הזכות, וגם העונג, להסתובב במאהלים, מירושלים לתל-אביב – בתל-אביב היו כמה מאהלים – מצפון, ממג'ד-אל-כרום ועכו וטבריה ועפולה, ועד הדרום, באר-שבע ודרומה לבאר-שבע, אני רוצה לומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, זו היתה הזדמנות מצוינת של הקשבה, של שמיעה, של שיחה, וראינו כמה אנשים צמאים לאפשרות הזאת של הדיבור.

דב חנין: אנחנו ראינו גם סיבוב נוסף של הדיבורים האלה בשני פרויקטים מרשימים של "שולחנות עגולים", שהתנהלו פעם אחת בשלהי הקיץ ופעם אחת ממש בתחילתו של החורף, ושוב יצא לי להשתתף ולשמוע ולראות איזה כמויות של ידע, תבונה, ניסיונות, רצון טוב, קיימות בחברה, וכמה אנחנו יכולים רק להרוויח אם נדע גם לשמוע, גם לשוחח וגם לנצל את הידע הזה בצורה יותר משמעותית.

דב חנין: את שארית הזמן שלי בדיון הזה אני רוצה להקדיש לאלה שזקוקים במיוחד להקשבה.

דב חנין: הוזכרה כאן, ובצדק, עמותת ער"ן, שעושה עבודה ברוכה, אבל צריך לציין בצער ובזעזוע שהמדינה מממנת רק 5% מהתקציב של הפעילות המבורכת הזאת.

דב חנין: זאת דוגמה נוספת לאותה תופעה של נסיגת המדינה מאחריות, של ויתור על תחומים כל כך חשובים וחיוניים באחריות של המדינה.

דב חנין: בהקשר הזה כמובן צריך לדבר גם על מצבם של נכי הנפש ואנשים שראויים לסיוע ולסעד בתחום בריאות הנפש.

דב חנין: חוק שיקום נכי הנפש בקהילה – אחד החוקים המתקדמים והחשובים ביותר שהכנסת יזמה מעודה ושאחראית לו חברתנו, אדוני היושב-ראש, חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, אחד החוקים המפוארים בספר החוקים של מדינת ישראל – הוא חוק שמאז האוצר הולך ומייבש אותו, ומערכות שיקום הנפש בקהילה לא זוכות לאותו מימון שנדרש כדי שבאמת יהיה שיקום של נכי נפש בקהילה.

דב חנין: במקביל, אני קורא בדאגה על רצונה של הממשלה להעביר בצו את מה שהיא לא הצליחה להעביר בהליך חקיקה מסודר, וזה את הרפורמה בבריאות הנפש.

דב חנין: מערכת בריאות הנפש צריכה רפורמה.

דב חנין: המערך הקיים עובר דיאטה רצחנית, כמו כל הדברים האחרים שבנימין נתניהו רואה בהם "איש שמן", אבל רפורמה – כן, הפרטה – לא, ומה שהממשלה מתכוונת לקדם זה לא רפורמה אמיתית אלא הפרטה של שירותי בריאות הנפש, של קופות-החולים, במסגרת של רפורמה ביטוחית.

דב חנין: זה יהיה דבר שיפגע באוכלוסיות החלשות ביותר, יפקיע את המחויבות הממלכתית למתן טיפול נפשי לאוכלוסייה במצוקה נפשית.

דב חנין: זה יתחם את הטיפול הנפשי רק לאנשים שיש להם אבחנה פסיכיאטרית, יצמצם מאוד את סל הזכאות.

דב חנין: זה יצמצם מאוד את שעות הטיפול וכך יפגע באופן מאוד קיצוני באפקטיביות של הטיפול הזה.

דב חנין: זה יגרור אי-הכרה ואי-מימון של שעות טיפול נלוות, וזה יפגע באיכותו של הטיפול, ביעילותו.

דב חנין: זה יגרום תמריץ להגברת השימוש בטיפול תרופתי במקום בהקשבה ובטיפול פסיכו-דיאגנוסטי.

דב חנין: זה יגביר את הסטיגמה, כמובן, זה יפגע בסודיות, כי הנתונים האלה יהיו בתוך הנתונים הכלליים של קופות-חולים, שהן בעצם חברות ביטוח שמנהלות התחשבנות כספית עם ספקים שונים.

דב חנין: זה יפגע ברמה המקצועית, זה יחסל ענפים שלמים בבריאות הנפש, זה יפגע בהכשרה המקצועית של דור המטפלים הבא.

דב חנין: זה יעדיף אינטרסים כלכליים על חשבון איכויות הטיפול.

דב חנין: זה ייצור מצב שבו הטיפול יינתן על-ידי מטפלים חסרי ניסיון וחסרי ידע מקצועי מספק.

דב חנין: זה ייצור אפליה, כמובן: העשירים יקבלו טיפול במכונים פרטיים, האחרים יופקרו.

דב חנין: ושוב, קופות-החולים לא מתמחות בטיפול נפשי, המערכות המקצועיות שיתמחו בנושאים האלה יפסיקו לתפקד.

דב חנין: יש פה כביכול חיסכון, אבל בפועל פגיעה אמיתית באיכות וביעילות של הטיפול.

דב חנין: בסופו של דבר יהיה פה בזבוז כספי ציבור לטובת קומץ בעלי אמצעים וכוח ולא לטובת הציבור הנזקק, ובעיקר לא לומדים מניסיונם הרע של אחרים.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, ביום המיוחד הזה אני מסיים בפנייה לממשלה לשקול מחדש את המהלך הזה, ולקדם רפורמה אמיתית בבריאות הנפש; כולנו בעד, אבל שזו תהיה רפורמה לטובה ולא רפורמה לרעה.

דב חנין: תודה רבה.

מוחמד ברכה: תודה, חברי חבר הכנסת דב חנין.

מוחמד ברכה: אני מזמין את חבר הכנסת מגלי והבה, ואחריו – אחרונת הדוברים בעניין הזה, חברת הכנסת עינת וילף.

מוחמד ברכה: בבקשה, אדוני, לרשותך חמש דקות.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, השר מיקי איתן, חברי חברי הכנסת, זכות גדולה לעמוד כאן ביום ההקשבה הבין-לאומי, ורבים מהפרלמנטים מציינים את היום הזה.

מגלי והבה: החלטתי להתמקד בנושא ער"ן, עזרה ראשונה נפשית, שהיום, אדוני השר, זה 40 שנה לייסוד העמותה הזאת, שעוסקת במשך השנים האלה בהצלת נפשות, פשוטו כמשמעו.

מגלי והבה: כמובן, זה יום חשוב לחברה הישראלית כולה, על כל אזרחיה.

מגלי והבה: זה יום שמוכיח לנו, לחברי הכנסת וגם לציבור בישראל, מהי חשיבות ההקשבה, ובמיוחד כשאנחנו יודעים שישנם אלה שמקשיבים לאלה שזקוקים להקשבה, לפעמים הקשבה מצילת חיים.

מגלי והבה: בער"ן ניתן סיוע 24 שעות ביממה, 365 ימים בשנה, ללא הפסקה.

מגלי והבה: היש תרומה גדולה יותר מהדבר הזה, אדוני היושב-ראש?

מגלי והבה: בייחוד כשמדובר בטיפול באנשים שבאמת זקוקים לסיוע הזה – מכל הגילאים, מכל המקומות ובכל השפות העיקריות במדינת ישראל.

מגלי והבה: ער"ן מציבה לרשות האוכלוסייה קו בעברית, קו בערבית, קו ברוסית, קו לחיילים, קו לזקנים, קו לילדים וקו לבני נוער.

מגלי והבה: אין אוכלוסייה בישראל ששעריה של עמותה נפלאה זו נעולים בפניה.

מגלי והבה: וכשאנחנו מסתכלים על הפעילות של העמותה הזאת, ורק מסתכלים על השנתון, מה עשו בשנת 2010, לדוגמה, אדוני היושב-ראש – רק בשנת 2010, 15,000 פניות של ילדים לעמותה הזו, ילדים שפנו בבעיות – מבעיות קטנות, ותיכף אני אפרט לפי מה שלמדתי על העמותה הזאת.

מגלי והבה: והעמותה הזאת הפכה להיות העוזר והמושיע והמגן של אותם ילדים, וכל זה התחיל על-ידי הקשבה, מיפוי הבעיה והפניה לטיפול.

מגלי והבה: כאשר אנחנו יודעים על מצבים שאותם ילדים לפעמים סבלו מבדידות ביחסים בין-אישיים, מדיכאון, סבלו לפעמים מבעיות בין הורים לילדים שלהם, סבלו מבעיות תקיפה מינית, מדימוי עצמי שלילי, מאלימות במשפחה, מחרדות כאלה ואחרות, ולא העזו לספר לאף אחד, אבל מצאו בער"ן ובהקשבה שלהם דרך להפנות אליהם את הבעיה.

מגלי והבה: וכאן היא גדולתה של ער"ן, והדוגמה של הילדים היא ממש אומרת הכול.

מגלי והבה: בשנה אחת עזרו מתנדבי ער"ן, אדוני היושב-ראש – כל זה בהתנדבות, אלה אנשים שלא עושים את העבודה הזאת לא למען שכר או תמורה, אלא באים אנשים מכל המקצועות, מכל הגילאים – לא לפני 24, זו ההגבלה היחידה – מגיל 24 עד הגיל המבוגר ביותר.

מגלי והבה: אפילו לפעמים אנשים שעשו תפקידים בכירים ביותר, לפעמים שופטים תמצא שם, או מורים, מחנכים, או כל מקצוע שאדם רואה תרומתו בזה – לבוא להקשיב לטלפון הזה.

מגלי והבה: ובשנה רק – – –

מיכאל איתן: הוא צריך לבוא או – – –

מגלי והבה: כמובן, הם מפרסמים, מי שרוצה להתנדב, מכשירים אותו לעבודה הזאת – – –

מיכאל איתן: – – –

מגלי והבה: אני לא יודע את שיטת העבודה.

מגלי והבה: יכול להיות שיש להם שיטות משלהם.

מגלי והבה: אני לא בדקתי עד כדי כך את העומק של הבעיה, אבל מצא חן בעיני שיש אנשים בישראל – ואמרתי את זה – מכל הדתות, בכל השפות שציינתי, לכל הגילאים, שמקשיבים ופותרים בעיות.

מגלי והבה: אפילו יש לי ציטוטים של אנשים, שזה נוגע ללב, אנשים שקיבלו מכתבים: בזכותכם יש לי את המשך החיים.

מגלי והבה: אין דבר יותר חשוב מזה וגדול מזה.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, לפעמים אנחנו משקיעים – אני מדבר על המדינה, או מוסדות או קרנות – בהרבה פעילות, בהרבה עמותות.

מגלי והבה: זה המקום לסייע לעמותות שבאמת נותנות תשובה לכל האזרחים בישראל, מהצפון לדרום, מכל האוכלוסיות.

מגלי והבה: תפקידנו היום גם להצדיע להן וגם להודות לאותם אלפי מתנדבים שעושים את העבודה, וגם להגיד לאלה שיש להם שליטה על הקופה הציבורית: אנא סייעו לעמותות מסוג זה שיצילו נפשות והרבה אזרחים במדינת ישראל.

מגלי והבה: תודה, אדוני היושב-ראש.

מוחמד ברכה: תודה לחבר הכנסת מגלי והבה.

מוחמד ברכה: חברת הכנסת עינת וילף, בבקשה.

עינת וילף: כבוד היושב-ראש, תודה רבה לך, השר וחברי חברי הכנסת, אני רוצה להצטרף לדבריהם של עמיתי חברי הכנסת חנין ווהבה על עמותת ער"ן ועל היום הזה, ובמיוחד על הסיוע שנדרש.

עינת וילף: פנו אלי אנשי עמותת ער"ן ותיארו בעיקר את הבעיה שהתקציבים שלהם מחולקים בין הרבה מאוד משרדים, עד שהממשלה נותנת, בין הבריאות, לרווחה, לביטחון, לעלייה וקליטה, בגלל העובדה שהם משרתים כל כך הרבה אוכלוסיות, והבקשה היא ששר הרווחה ייקח אחריות, יקיים צוות מתאם, כדי להבטיח שלפחות את התקציבים שהם מקבלים הם יקבלו באופן מסודר מכל המשרדים.

עינת וילף: אני מקווה, לפחות, שמעל בימת הכנסת, ביום הזה, משהו קונקרטי ייעשה כדי לפחות להסדיר את הנושא הזה.

עינת וילף: אני רוצה לנצל את הדיון היום על הקשבה – ויש לציין שזה דיון קצת חריג לכנסת ונושא קצת שונה – לשלושה דברים: להגיד כמה מלים על הקשבה וצדק, כמה מלים על הקשבה וחינוך וכמה מלים על הקשבה ופוליטיקה.

עינת וילף: אז כמה מלים על הקשבה וצדק: לפני כמה שנים יצא לי לקרוא מאמר מרתק שמדבר על מה מייצר אצל אנשים תחושה שנעשה אתם צדק.

עינת וילף: בדקו אנשים שעברו הליכים משפטיים ובדקו אם התחושה שלהם שנעשה צדק קשורה לתוצאה; כלומר, אם כשפסקו לטובתם הם אמרו שנעשה צדק וכשפסקו לרעתם הם אמרו שלא נעשה צדק.

עינת וילף: והתברר שתחושת הצדק של אנשים אינה קשורה לתוצאה, באופן מדהים ומפתיע, אלא היא קשורה לדבר אחר לגמרי – היא קשורה להקשבה.

עינת וילף: תחושת הצדק של אנשים קשורה קשר ישיר לאם הם מרגישים שבהליך שבסופו התקבלה החלטה הקשיבו להם, אם ניתנה להם ההזדמנות לומר את דברם.

עינת וילף: ואם ניתנה להם ההזדמנות הזאת, גם אם ההחלטה הסופית היא נגדם, אנשים מרגישים שנעשה צדק.

עינת וילף: אני חושבת שזו נקודה מאוד חשובה כשאנחנו עוסקים – הרבה פעמים – בתהליכי התייעלות במערכת המשפט, ואפילו כשאנחנו יושבים בוועדות הכנסת וממהרים לסגור את הדיון, יש הרבה מאוד לחץ, צריך לפעמים לזכור שאנשים הגיעו – עבורם להגיע לבית-משפט או להגיע לכנסת, זה לא דבר שקורה יום-יום.

עינת וילף: אנחנו נמצאים כאן באופן רגיל, זה פחות ייחודי, אבל עבור אנשים לפעמים זה אירוע ייחודי.

עינת וילף: הם מגיעים לוועדה בכנסת, הם מגיעים לבית-משפט – – –

מוחמד ברכה: על מנת לחזק את הדברים שלך, אתמול היה דיון באחת מוועדות הכנסת ותוצאות הדיון היו לשביעות רצונם של האזרחים שבאו.

מוחמד ברכה: באמת.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, זה מה שהם ביקשו והם קיבלו.

מוחמד ברכה: אבל כשיצאנו דיברתי אתם ואמרתי להם: בסדר, נכון?

מוחמד ברכה: הם אמרו: כן, אבל לא שמעו אותנו; רצינו להגיד עוד דברים ולא שמעו אותנו.

מוחמד ברכה: למרות שכל הבקשות שהם באו אתן – יצאו והן בידיהם.

עינת וילף: בדיוק, וזו נקודה יפהפייה.

עינת וילף: לכן אני חושבת שכולנו, גם בעבודתנו כחברי כנסת, כראשי ועדות, כשרים, כאנשים שעומדים מול ציבור, בוודאי בבתי-המשפט, חשוב שנזכור שזה לא היעילות וזה לא התוצאה, ודווקא התחושה של האנשים – – –

מוחמד ברכה: זה גם.

מוחמד ברכה: בואי נגיד שזה גם.

מוחמד ברכה: זה לא רק.

עינת וילף: מסתבר שזה לא קשור לתחושה אם נעשה צדק.

עינת וילף: חשוב שהתוצאה תהיה התוצאה הרצויה, אבל זה לא קשור לתחושה של האנשים שנעשה אתם צדק.

עינת וילף: עוד שתי מלים קצרות על הקשבה וחינוך והקשבה ופוליטיקה.

עינת וילף: על הקשבה וחינוך אני רק רוצה להגיד שכחלק מהעבודה במערכת החינוך במדינת ישראל חשוב שיהיה ברור שהחינוך להקשבה הוא אחת המשימות העיקריות בכיתות.

עינת וילף: היום אנחנו מדברים על כך שתלמידים ידעו לדבר ולהתבטא, אבל לא פחות חשוב שהם ידעו לשבת בשיעור, להקשיב למורים, להקשיב למה שתלמידים אחרים יאמרו, וזה דבר מאוד-מאוד קשה.

עינת וילף: להקשיב זה דבר קשה.

עינת וילף: לכן חשוב שנציין את היום הזה וננצל את זה כדי להגיד שכשעובדים על חינוך, בכל מקצוע שזה לא יהיה, החינוך להקשבה הוא אחד מהדברים הבסיסיים ביותר בתהליך החינוכי.

עינת וילף: לבסוף, מלה קצרה על הקשבה ופוליטיקה – הרבה אזרחים אוהבים תמיד להגיד: אם רק הפוליטיקאי הזה היה מקשיב, אם רק היה מקשיב לציבור, אם רק היה מקשיב ליועצים שלו; היא, הוא, לא מקשיבים.

עינת וילף: לפני כמה חודשים יצא לי לשמוע את טוני בלייר בוועידה בישראל, והוא אמר – את זה אומרים כנראה לפוליטיקאים בכל העולם.

עינת וילף: הוא אומר: אומרים לי כל הזמן: אתה לא מקשיב מספיק לאנשים.

עינת וילף: הוא אמר: אבל האנשים אומרים דברים כל כך שונים.

עינת וילף: ולכן רציתי להגיד דווקא ביום ההקשבה משהו קצת הפוך: נכון שההקשבה חשובה, אבל כולנו יודעים שבפוליטיקה אנחנו חשופים לאין-ספור מסרים, אמירות ודברים הופכיים.

עינת וילף: לכן בעיני דווקא התכונה החשובה ביותר בעידן הזה לפוליטיקאים יותר מכול היא היכולת להקשיב לעצמך.

עינת וילף: תודה רבה.

מוחמד ברכה: תודה, גברתי.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת השר מיכאל איתן ישיב בשם שר הרווחה והשירותים החברתיים.

מוחמד ברכה: עד שהשר יעלה – הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

מוחמד ברכה: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 36), התשע"ב–2012, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נאזם בדר: תודה.

נאזם בדר: ציון יום ההקשבה הבין-לאומי

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבקש להביא בפני חברי הכנסת את התשובה שהכין שר הרווחה והשירותים חברתיים משה כחלון.

מיכאל איתן: אני אביא את הדברים בשמו ואולי אני אוסיף עוד איזה מלה או שתיים מצדי.

מיכאל איתן: היום הלאומי להקשבה המצוין היום הוא בעל משמעויות רבות הן ברמה הלאומית והן ברמת הפרט.

מיכאל איתן: החברה הישראלית נוצרה כחברת מהגרים מעשרות מדינות ברחבי העולם.

מיכאל איתן: אין אח ורע לרב-תרבותיות שנוצרה בה ב-63 שנות קיומה.

מיכאל איתן: אולי מותר לי להוסיף שבחברה הישראלית יש גם אנשים בני לאומים שונים שנולדו כאן ולא כולה היתה רק חברת מהגרים, אלא היו כאן אנשים, חלקם תקופות יותר קצרות, חלקם תקופות ארוכות יותר של מאות שנים.

מיכאל איתן: זאת הערת אגב שאני מוסיף משלי לאמירה שנאמרה כאן.

מיכאל איתן: שונות של שפה, מוצא, אמונה, השקפת עולם, מיקום גיאוגרפי ועוד עשויה להעשיר את חיינו ולאפשר לנו למידה פורה המבוססת על קבלת השונה ופיתוח מיומנויות חברתיות של סבלנות.

מיכאל איתן: יחד עם שונות זו עלולה גם, יחד עם זאת – כלומר, השונות מצד אחד יש לה אלמנט חיובי, אבל יחד עם זאת השונות הזאת עלולה גם לבדל קבוצות אלה מאלה ולגרום לחיכוכים מיותרים, המערערים את יסודותינו כחברה סבלנית, נאורה ופתוחה לקבלת האחר.

מיכאל איתן: כותב השר: אנו בעיצומה של תקופה שבה הבדלים בהשקפות העולם תופסים מקום מרכזי בשיח הציבורי, ולמרבה הצער גולשים למקומות של ניכור ואלימות כאמצעי להגדלת יכולת ההשפעה של קבוצות בתוכנו.

מיכאל איתן: היום הזה, המוקדש לחשיבות ההקשבה ולקידום הסובלנות, מזכיר לכולנו שהפתרון לגישור בין הקבוצות השונות ולהגברת הלכידות החברתית בינינו טמון ביכולתנו להקשיב; לא בהכרח להסכים, אך להקשיב ולהבין את תפיסת עולמו של האחר.

מיכאל איתן: כפייה, ניכור, זלזול, פרובוקציות והתבצרות בעמדות לא ישרתו את מטרתנו – חברה שוויונית, טובה וצודקת יותר; חברה שמקיימת מארג נדיר של קבוצות וזרמים, שעם ולמרות הכול מכבדים זה את זה, חיים בכפיפה אחת.

מיכאל איתן: ברמת הפרט גם הממשלה וגם המגזר השלישי פועלים בכמה ערוצים להבטיח הקשבה ומתן מענים למצוקות של האזרחים.

מיכאל איתן: משרד הרווחה פועל באמצעות המחלקות לשירותים חברתיים הפזורות ברשויות בכל רחבי הארץ.

מיכאל איתן: כ-3,600 עובדים סוציאליים ברשויות פועלים לקידום רווחתם של פונים הנתונים במצבי משבר ומצוקה שונים ונכונים להקשיב, לתמוך, לכוון ולסייע ככל שניתן.

מיכאל איתן: אני מניח שכמו בכל הכללה, גם כאן יש כאלה שמקשיבים יותר ויש כאלה שמקשיבים אולי קצת פחות, וכמו בכל הערכה שאנחנו עושים צריך להוסיף: ואנחנו מקווים שגם יהיו שיפורים ותיקון הליקויים עד כה.

מיכאל איתן: אני אומר את זה כמי שמוסיף משלו – –

מוחמד ברכה: – – –

מיכאל איתן: – – להערה שיש 3,600 עובדים סוציאליים וכולם פועלים לקידום רווחתם של פונים וכו' וכו', וכמובן בהנחה, כפי שאמרתי, שיש מקום גם לשיפורים.

מיכאל איתן: נכון, חברת הכנסת אבקסיס – –

אורלי לוי אבקסיס: מי כמוך יודע.

מיכאל איתן: – – לוי?

מיכאל איתן: נכון?

אורלי לוי אבקסיס: לגמרי, אני מסכימה עם כל מלה.

מיכאל איתן: במקביל, מפעיל משרד הרווחה שני ערוצים נוספים בפריסה ארצית המאפשרים הקשבה לאזרחים במצוקתם: 1.

מיכאל איתן: קו סיוע טלפוני 118, המיועד לפניות של אזרחים במצבי מצוקה שונים, מאפשר התייחסות מקצועית ראשונה והפניה לגורם מתאים להמשך הטיפול.

מיכאל איתן: בשנת 2010 התקבלו 236,000 פניות למוקד; 2.

מיכאל איתן: מוקדי שי"ל – שירות ייעוץ לאזרח – המכוונים למתן ייעוץ ראשוני בתחומים שונים לאזרחים, ומאוישים על-ידי מתנדבים.

מיכאל איתן: בשנת 2010 נעזרו בשירות זה 31,000 איש.

מיכאל איתן: יצוין כי גם במשרדים נוספים, כמו משרד החינוך ומשרד הבריאות, ניתנים מענים של הקשבה ועזרה נפשית לתלמידים ולאזרחים.

מיכאל איתן: למשל, במסגרת המרכזים לבריאות הנפש הפזורים בקהילה.

מיכאל איתן: שירותים אלו משרתים אלפי אנשים בשנה וניתנים ללא תשלום.

מיכאל איתן: הממשלה מוקירה ומעריכה את פעילותה של עמותת ער"ן, הפועלת שנים רבות – ונאמר כאן על-ידי קודמי שהיא מציינת 40 שנה לקיומה בימים אלה.

מיכאל איתן: עמותת ער"ן מהווה אוזן קשבת לאזרחים במצוקה נפשית ולעתים במצבים קרובים למצבים אובדניים, ונותנת סיוע טלפוני לאנשים ברגעי משבר רגשיים ונפשיים.

מיכאל איתן: עמותה זו מהווה עוד דוגמה לשיתוף הפעולה המתקיים בין הממשלה, לרבות – הוא מציין במיוחד את משרד הבריאות דווקא – למגזר השלישי בהשלמת השירותים לאזרח.

מיכאל איתן: אני שמעתי כאן – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – עומדים לקרוס.

אורלי לוי אבקסיס: הם מטפלים ב-150,000 תלונות – – –

מיכאל איתן: אני שמעתי מפי הדוברים – כחוט השני עברה האמירה שהם מבקשים שיהיה איזשהו צוות רב-משרדי שירכז את הפעילות, שהם מקבלים סיוע ממשרדים שונים, אבל הפעילות הזאת, אם היא תהיה מתואמת, היא תהיה הרבה יותר אפקטיבית; יכול להיות שהיא תהיה גם מוגברת ומועצמת.

מיכאל איתן: אני בהחלט מתכוון להעביר את הדברים האלה לתשומת לבו ולאוזנו הקשובה של השר כחלון, השר לענייני רווחה.

מיכאל איתן: אני יכול לומר בהערה אישית, מתוך היכרות אתו, ואני מניח שכולם מכירים את השר – אוזנו קשובה לכל פנייה, יש לו סבלנות, וכמידת היכולת הוא גם משתדל לא רק להקשיב אלא גם להיענות ולבצע.

מיכאל איתן: תמיד היכולות של כל אחד מאתנו מוגבלות, אבל אני מניח שגם במקרה הזה – אני בטוח שאוזנו תהיה קשובה ומניח שתהיה לו גם היכולת לעשות משהו במענה לפניות של חברי הכנסת שהושמעו מעל הבמה הזאת בהתייחסות שלהם לעמותת ער"ן.

מיכאל איתן: תודה רבה.

מוחמד ברכה: תודה, אדוני השר.

מוחמד ברכה: אני רוצה – – –

מיכאל איתן: אולי פורמלית אנחנו – – –

מוחמד ברכה: לא, לא צריך עכשיו.

מיכאל איתן: לא עכשיו?

מוחמד ברכה: זה ציון של יום מיוחד.

מוחמד ברכה: אין הצבעה, אין הצעות אחרות.

מוחמד ברכה: מציינים את היום וזהו, והכנסת כמובן רושמת לפניה את הדברים – גם של המציעים וגם של השר.

מוחמד ברכה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/426).

מוחמד ברכה: ]

מוחמד ברכה: אנחנו עוברים לסדרה של הצעות חוק לקריאה ראשונה.

מוחמד ברכה: חברי הכנסת המציעים אמורים להציג את הצעות החוק האלה, והדברים כנראה ילכו מהר ממה שחושבים; אם הם יושבים בחדרים, אני מציע להם להתייצב כאן ולהיות מוכנים.

מוחמד ברכה: הצעת החוק הראשונה היא הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 52) (איסור תשלום והפסד הטבה בשל ביטול הסכם למתן שירותי רדיו טלפון נייד), התשע"ב–2011 – קריאה ראשונה – של חבר הכנסת כרמל שאמה-הכהן, והוא בעצמו, כמובן, יציג את הצעת החוק, בקריאה ראשונה, כאמור.

מוחמד ברכה: סליחה, אדוני.

מוחמד ברכה: אני לא אביך חברים שנרשמו לדיון אבל הם לא נמצאים באולם; אני לא אקרא בשמותיהם וזהו.

מוחמד ברכה: בבקשה

כרמל שאמה-הכהן: סידור טוב.

מוחמד ברכה: ידוע שאם מסתיימת רשימת הדוברים, אנחנו מייד עוברים להצבעה ולהצעת החוק שלאחריה.

מוחמד ברכה: אז כולם שיהיו מוכנים, לפחות המציעים שיהיו כאן.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברת וחברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם לקריאה ראשונה את הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 52) (איסור תשלום והפסד הטבה בשל ביטול הסכם למתן שירותי רדיו טלפון נייד), התשע"ב–2011.

כרמל שאמה-הכהן: השם ארוך, מפוצץ.

כרמל שאמה-הכהן: ההצעה היא דרמה בעולם התקשורת הסלולרית, שבו היום אנחנו מכירים את המצב – כולנו חיים בתוך עמנו ומקבלים תלונות בוקר, צהריים וערב על אנשים שמרגישים כבולים לחברות הסלולר.

כרמל שאמה-הכהן: אדם היום חייב להיות כמעט מחובר למכשיר טלפון סלולרי.

כרמל שאמה-הכהן: מתקשר עם חברה מסוימת, מתחיל להיות צרכן.

כרמל שאמה-הכהן: לפעמים השירות לא מוצא חן בעיניו, לפעמים איכות הקליטה לא טובה בחברה מסוימת, לפעמים חברה אחרת מוציאה שירות טכנולוגי כזה או אחר, מתקדם, ואדם רוצה לפעמים לעבור מחברה לחברה.

כרמל שאמה-הכהן: ואז נתקלו אזרחי ישראל בשנים האחרונות בסוג שנקרא – מלה שנלקחת מעולם אחר, מעולם הפלילים, מעולם העבירות: קנסות.

כרמל שאמה-הכהן: למה אדם צריך לשלם קנס כשהוא בסך הכול הולך לחלופה יותר טובה?

כרמל שאמה-הכהן: ועדיין לחברת-האם היתה אפשרות להציע לו הצעה טובה יותר ולהשאיר אותו בבית, כמו שאומרים.

כרמל שאמה-הכהן: אבל שמו את אותם אזיקים בצורת קנסות, שהגיעו לאלפי שקלים ללקוח בודד ולעשרות אלפי שקלים למשפחה, אם כל המשפחה היא צרכנית, והיום כל משפחה, עם ילדים מגיל מסוים – כל אחד מחזיק לפחות מכשיר אחד.

כרמל שאמה-הכהן: והממשלה עשתה נכון, ובחוק ההסדרים הקודם הביאה חוק שהקל מאוד – הוריד את רמת הקנסות ל-8% מהחשבון החודשי כפול יתרת הזמן שנשארה להתחייבות, שזה אומר בערך חודש תשלום ממוצע – החשבון הממוצע – עבור כל שנת יתרה שנותרה לך.

כרמל שאמה-הכהן: אבל עדיין, בעת חקיקת ההסדרה של הכבלים, הלוויין והאינטרנט, גם שם בא משרד התקשורת והציע את אותו מסלול של הטבה של 8% – קנס שמוגבל ל-8%.

כרמל שאמה-הכהן: היתה הצעה שלי אז בוועדת הכלכלה לבטל לגמרי את הקנסות, ואז קמו חברות yes, "הוט", הכבלים, הלוויין, חברות הטלפון הסלולרי, ואמרו: אל תבטל את אחוז הקנסות.

כרמל שאמה-הכהן: אז כשאנחנו יודעים שיש לנו קנס של 8%, אנחנו נותנים תמורת זה הטבות, מתנות.

כרמל שאמה-הכהן: וידוע הרי שמתנות אין חינם ואין ארוחות חינם ושונא מתנות יחיה.

כרמל שאמה-הכהן: אמרתי: אתם רוצים לתת מתנות – תיתנו, תיתנו בלי קשר לקנסות.

כרמל שאמה-הכהן: הרי אם קנס זה מתנה לצרכן – אתם רואים את זה, אמרתי אז למי שתמך בגישה הזו, אז בוא נשים קנסות של 50%, אז יהיו מתנות גדולות יותר.

כרמל שאמה-הכהן: זה לא מתנות.

כרמל שאמה-הכהן: זה סך הכול לקשור אדם ולמנוע ממנו את הזכות לבחור ממי לקבל את השירות.

כרמל שאמה-הכהן: ולכן באותה חקיקה הורדנו כבר ואיפסנו – אין יותר קנסות, לא ב-yes לא ב"הוט".

כרמל שאמה-הכהן: היום אדם רוצה לעבור מכאן לשם – ספקי גישה, אינטרנט, תשתית – עובר חופשי.

כרמל שאמה-הכהן: ואז הן צעקו, אותן חברות, אמרו: אתם מפלים אותנו.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו חיים באותו עולם תקשורת – חברות הסלולר עדיין יכולות לגבות קנסות של 8%; אנחנו, איפסתם אותנו.

כרמל שאמה-הכהן: אמרנו להם: אל תדאגו, הכנסת תדאג, ועדת הכלכלה תדאג ליישר את המצב.

כרמל שאמה-הכהן: שוויון, אנחנו מאמינים בעקרון השוויון, נכון, חבר הכנסת מג'אדלה?

גאלב מג'אדלה: מאה אחוז.

כרמל שאמה-הכהן: ולכן אני עומד בהבטחתי והעליתי הצעת חוק לממשלה ויש תמיכה ממשלתית ותמיכה של השר כחלון, שהוא כמובן אביר המהפכה הזו.

כרמל שאמה-הכהן: וההצעה הזו אומרת דברים פשוטים: לא יהיו קנסות גם בסלולר.

כרמל שאמה-הכהן: כמו שאין ב-yes ואין ב"הוט" בחודשים האחרונים, גם לקוח סלולר לא ישלם אפילו חשבון אחד.

כרמל שאמה-הכהן: גם 1,000 שקל קנס או 500 שקל קנס זה קנס מיותר.

כרמל שאמה-הכהן: משחררים את הכול לתחרות.

כרמל שאמה-הכהן: במסגרת הדיונים בהכנה לקריאה ראשונה עלינו על סוגיות נוספות, שכרגע עוד לא הכנסנו אותן בסעיפים, אבל הכנסנו בסעיפי ההסבר, בדברי ההסבר, וחשוב לי להציג אותן כדי שלא יטענו על נושא חדש, או טענות פרוצדורליות אחרות.

כרמל שאמה-הכהן: מה עשו חברות הסלולר?

כרמל שאמה-הכהן: סתמנו להן את הפרצה של קנסות דרך המסלולים – אין יותר, אתה יכול לעבור מסלולים כמה שאתה רוצה – העבירו את כל משקל הקנסות כמעט לתוך המכשירים.

כרמל שאמה-הכהן: היום אתם רואים מודעות, נותנים מכשיר הכי חדיש – "אייפון", "גלקסי" – אומרים: בוא תיקח בחינם, אפס תשלום.

כרמל שאמה-הכהן: למטה, באותיות קטנות, כתוב: שווי ההטבה 5,000 ש"ח.

כרמל שאמה-הכהן: את אותו מכשיר אתה קונה בחנות ממול ב-2,500 ש"ח.

כרמל שאמה-הכהן: אז מה קורה?

כרמל שאמה-הכהן: אתה באותו רגע אומר: אפס, קיבלתי חינם.

כרמל שאמה-הכהן: מתי אתה מרגיש את ה-5,000?

כרמל שאמה-הכהן: שוב פעם, כשאתה רוצה לבדוק אופציה של חלופה ולעבור חברה.

כרמל שאמה-הכהן: זה קנס כמו פצצה מתקתקת שמונח לרגע שתרצה לעבור.

כרמל שאמה-הכהן: לכן אנחנו שוקלים או להכניס כאן תיקון לחוק שיעסוק בפיקוח על ההטבה הזו, או, יש מחשבה, שאנחנו בוחנים יחד עם משרד התקשורת, לנתק כל זיקה – לא תהיה זיקה בין מכשיר לדקות שיחה.

כרמל שאמה-הכהן: בכלל, חברות הסלולר קיבלו רשיון למכור זמן אוויר ו-data, לא קיבלו רשיון מהמדינה למכור מכשירים.

כרמל שאמה-הכהן: היום, כל הפרסומים שלהן שאתם רואים זה רק על מכשירים, וסוחבים את האנשים, מושכים אותם: בואו תיקחו עוד מכשיר ותשדרגו ותשתעבדו לדבר הזה, ויהיה לכם, כל אחד, חובות של משכנתה של מכשירים.

כרמל שאמה-הכהן: חברות סלולר צריכות להתמקצע ולהתייעל במכירת זמן אוויר, במכירת data לגלישה, במכירה של שירותים מתקדמים; שם הם צריכים להרוויח את הכסף.

כרמל שאמה-הכהן: כל עוד הם יתסכלו לקוחות בזה שהם קושרים אותם – הם יקבלו תגובות כאלה, גם מהרגולציה, וגם, אנחנו רואים את הדוחות הכספיים שלהם היום.

כרמל שאמה-הכהן: ולכן אני ממליץ לחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק.

מוחמד ברכה: אני מציע לך, אדוני יושב-ראש הוועדה – לא כמציע החוק – כשזה יעבור אליך, לוודא שביטול הקנס לא ישליך על איכות השירות וטיב השירות השוטף, כי אני מתרשם – ואני לא בדקתי לעומק אלא התרשמות כקליינט – שטיב השירות ירד על מנת לחפות על ה"הפסדים" של הקנסות.

כרמל שאמה-הכהן: היו, היו כמה טענות כאלה מצד חברות הסלולר.

כרמל שאמה-הכהן: נניח, זמן ההמתנה במרכזי השירות עלה כמעט לשעה בחלק מחברות הסלולר – 40 דקות, 30 דקות, זמני המתנה מטורפים.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו לא אדישים, אנחנו ערים.

כרמל שאמה-הכהן: ברוך השם, החברה הישראלית, הצרכן הישראלי, ער ורגיש מאוד לכל מה שקורה עם חברות הסלולר.

כרמל שאמה-הכהן: הוא מציף מייד את חברי הכנסת, את ועדת הכלכלה, בעשרות תלונות.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו מייד מתרגמים את זה לדיונים, להצעות חוק, וסותמים פרצה-פרצה.

כרמל שאמה-הכהן: תראה, חברות הסלולר הן סוג של "ברבאבא".

כרמל שאמה-הכהן: הם משנים צורה, הם כל פעם עוברים מוטציה.

כרמל שאמה-הכהן: זו מלחמה שלא תיגמר כנראה, עד שהם יפנימו שנגמרה החגיגה בשוק הזה, ומרוויחים כסף בדרך שצריך להרוויח את הכסף.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מוחמד ברכה: תודה, אדוני.

מוחמד ברכה: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת אייכלר – הדובר הראשון.

מוחמד ברכה: מבין הנוכחים במליאה, הדובר השני – חבר הכנסת נסים זאב.

מיכאל בן-ארי: אני גם במליאה.

מוחמד ברכה: כן, כן, בסדר.

מוחמד ברכה: אני שמתי לב.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לברך את יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת כרמל שאמה – –

מוחמד ברכה: שלוש דקות.

ישראל אייכלר: – – שעושה עבודה נפלאה בדברים האלה, וחברות הסלולר באמת, כמו שסיפרת, עושות את הטריקים שלהן ואתה צריך לעמוד על המשמר.

ישראל אייכלר: וגם הבנקים אותו דבר.

ישראל אייכלר: כל מה שחסכנו בעמלות הבנקים וכל הסיפורים שהיו, מאבק של ועדת הכלכלה, הם מכניסים לנו את זה – איך זה נקרא?

ישראל אייכלר: טוב שאני לא זוכר, למרות שאנחנו סובלים מזה יום-יום – בהקצאת אשראי.

ישראל אייכלר: כל פעם שמגיע צ'ק ויש אוברדרפט, הם מגדילים לך את האשראי – כי לא רוצים להחזיר לך צ'ק, אתה אדם מכובד – אבל אתה משלם כל פעם מחדש על הקצאת האשראי.

ישראל אייכלר: כך שהם מוצאים תמיד את הדרכים איך לעשוק את האזרח, ועל כך אתה מופקד, אדוני חבר הכנסת כרמל שאמה, בוועדת הכלכלה ובכנסת, לפקח ולעזור לאזרחים.

ישראל אייכלר: אבל אני רוצה לנצל את הדקות האלה לסיפור.

ישראל אייכלר: היה היה יהודי בשם תיאודור הרצל.

ישראל אייכלר: הוא לא ידע הרבה על יהדות אבל הוא רצה להקים מדינה יהודית בארץ-ישראל.

ישראל אייכלר: והיה לו חבר בשם ד"ר מקס נורדאו, וד"ר מקס נורדאו חשב שזה רעיון מטורף.

ישראל אייכלר: הוא היה בצרפת, התבולל, נשא נוכרייה, והיה רופא ילדים, ולא רצה להצטרף לתנועה הציונית.

ישראל אייכלר: הרצל ניסה לשכנע אותו, הוא לא השתכנע.

ישראל אייכלר: עד שהגיע אליו ילד בפריס, ילד חולה עם אמא שלו, ילד של תלמוד-תורה, של "חדר".

ישראל אייכלר: בדק אותו ואמר לאמא: איפה לומד הילד הזה?

ישראל אייכלר: אמרה: ב"חדר", בתלמוד-תורה.

ישראל אייכלר: מה?

ישראל אייכלר: את מביאה פה לפריס?

ישראל אייכלר: שילך לאוניברסיטה, שילך לבית-ספר כללי, שילמד משהו.

ישראל אייכלר: מה הוא יודע?

ישראל אייכלר: מה הם לומדים שם?

ישראל אייכלר: אז הוא אומר לו: ילד, מה אתה לומד שמה ב"חדר"?

ישראל אייכלר: זה היה בפרשת ויחי, פרשת השבוע הזה.

ישראל אייכלר: אז הילד התחיל לזמר איך שהמורה מספר לו שיעקב אבינו אומר ליוסף הצדיק שיקבור אותו בארץ-ישראל: "ואני בבאי מפדן מתה עלי רחל בארץ כנען בדרך בעוד כברת ארץ לבא אפרתה ואקברה שם".

ישראל אייכלר: ויעקב אבינו אומר ליוסף: אני יודע שאתה כועס עלי, למה לא הכנסתי את אמא שלך לתוך העיר, למקום קבורה יפה, וקברתי אותה באמצע הדרך, אבל תדע לך שזה ברוח הקודש.

ישראל אייכלר: הקדוש-ברוך-הוא ידע שכשנבוזראדן יגלה את בני-ישראל מארץ ישראל לגלות, והיו עוברים דרך שם, יוצאת רחל על קברה ובוכה ומבקשת עליהם רחמים, שנאמר: "קול ברמה נשמע נהי בכי תמרורים רחל מבכה על בניה – – – כי איננו" וכו', והקדוש-ברוך-הוא משיבה: "יש שכר לפעלתך נאם ה' – – – ושבו בנים לגבולם".

ישראל אייכלר: והילד מספר את זה לד"ר מקס נורדאו בכזאת חיות, כאילו זה קורה עכשיו.

ישראל אייכלר: אז הוא אמר: עם שיכול, אחרי אלפי שנים, להכניס לילדים את התחושה הזאת של "ושבו בנים לגבולם" בכזאת אהבה – זה עם שישוב למולדתו.

ישראל אייכלר: והוא הלך והצטרף לתנועה הציונית.

ישראל אייכלר: ולא זו בלבד אלא שהוא סיפר את הסיפור בקונגרס הציוני השני, ואחר כך, נדמה לי שהוא היה יורשו של הרצל בראשות התנועה הציונית, ד"ר מקס נורדאו, לא? וולפסון היה.

ישראל אייכלר: לא, וולפסון.

ישראל אייכלר: אבל ד"ר מקס נורדאו סיפר.

ישראל אייכלר: אני קראתי את זה אצל דוד תמר – – –

מיכאל איתן: היה סגנו של בר-כוכבא, ככה תמיד אמרו.

ישראל אייכלר: כן.

ישראל אייכלר: הסיפור הזה מלמד אותנו שאם מישהו רוצה להשאיר ולהנציח את נצח ישראל – צריך להמשיך ולשיר את שירת היהדות, שירת התורה, ולהעביר אותן לדורי-דורות.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

מוחמד ברכה: תודה, אדוני, תישאר.

מוחמד ברכה: אנחנו נשתדל לקיים את המסורת שאתה תהיה הדובר האחרון.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת בן-ארי, אחריו – חבר הכנסת מג'אדלה, ואחרון הדוברים – נסים זאב.

מוחמד ברכה: בבקשה, חבר הכנסת בן-ארי.

קריאה: – – –

מוחמד ברכה: נשתדל, זאת אומרת.

מוחמד ברכה: לא תמיד זה מסתדר.

קריאות: – – –

מוחמד ברכה: צריך להכניס את זה לתקנון, אני חושב.

קריאות: שיהיה כתוב בתקנון.

גאלב מג'אדלה: איזה תקנון?

גאלב מג'אדלה: של ש"ס?

מיכאל בן-ארי: של עצמאות, של עצמאות.

גאלב מג'אדלה: אתה מחדש לי.

גאלב מג'אדלה: אני בתור סגן יושב-ראש לא ראיתי את זה בתקנון.

קריאה: תבוא לוועדת הכנסת, תראה.

קריאה: – – – בחקיקה ראשית – – – נסים זאב.

מיכאל בן-ארי: היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר, אני מברך את חבר הכנסת כרמל שאמה, יושב-ראש ועדת הכלכלה, על החוק המאוד-מאוד חשוב הזה, ואני רוצה לדבר, ברשותכם, על הצד השני של החברות.

מיכאל בן-ארי: בצד השני של החברות נמצאים אנחנו הצרכנים.

מיכאל בן-ארי: והגיע הזמן – אני שמעתי אותו אומר שהצרכנות היא נבונה ומייד מקבלים את המחאות.

מיכאל בן-ארי: מקבלים את המחאות של אלה שיודעים למחות, אבל הנגזלים העיקריים אלו התמימים.

מיכאל בן-ארי: היום קיבלתי שיחת טלפון, הציעו לי כרטיס אשראי "אמריקן אקספרס", לא יודע מה, שאני יכול לקנות פה ושם ובחו"ל.

מיכאל בן-ארי: אבל אני לא נוסע לחו"ל אף פעם.

מיכאל בן-ארי: לא, לא, אז תוכל לעשות בזה ככה.

מיכאל בן-ארי: אבל גם אשתי לא נוסעת לחו"ל.

דוד רותם: אתה לא נוסע לחו"ל כי האמריקנים לא נותנים לך כניסה.

מיכאל בן-ארי: נכון.

מיכאל בן-ארי: אני לא נסעתי לחו"ל מימי, כמו שאתה יודע, ולא בגלל שהאמריקנים לא נתנו לי לנסוע לחו"ל, אלא כי – –

קריאה: שומר מצוות.

מיכאל בן-ארי: – – אני אוחז בארץ הזאת, משתדל לאחוז בארץ הזאת.

מיכאל בן-ארי: לעת עתה לא נסעתי לחו"ל.

מיכאל בן-ארי: ומכל מקום – – –

קריאה: אתה נוסע לחו"ל, רותם, כשאתה נוסע לחו"ל אתה לא אוחז בארץ.

מיכאל בן-ארי: אם אפשר, ברשותכם.

מיכאל בן-ארי: חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, האמירה שלי היתה מאוד מאוד ברורה, ובכל זאת, תנו לי לגשת לעניין.

מיכאל בן-ארי: אמרתי לה, לגברת, שכשאני לא צריך משהו – והיא הסבירה לי: זה חצי שנה חינם, אחרי כמה דקות היא עברה לשלוש שנים חינם; אמרתי לה: כשאני לא צריך משהו, גם אם תשלמי לי, אני לא לוקח.

מיכאל בן-ארי: אני בא לסופרמרקט, קניתי את מה שאני צריך.

מיכאל בן-ארי: אני מגיע לקופה, אומרים לי: זה וזה במבצע – במקום אחד, אתה מקבל שניים במחיר של אחד.

מיכאל בן-ארי: אני אומר להם: רבותי, זה לא ברשימה.

מיכאל בן-ארי: גם בחינם אני לא לוקח.

מיכאל בן-ארי: אני לא צריך.

מיכאל בן-ארי: מתי נלמד אנחנו הצרכנים להגיד: אנחנו לא צריכים?

מיכאל בן-ארי: לא תמורת דמי משלוח ולא בחינם.

מיכאל בן-ארי: הבתים שלנו מלאים, לא בכל טוב, בכל – אני לא רוצה להשתמש – בכל אשפה אפשרית, כי יש איזה מוכר אגרסיבי, חינני, נדיב, שדחף לנו את זה, ולאחר מכן – – – "הלך החבל אחר הדלי".

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע מה קורה עם יולדות?

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע?

מיכאל בן-ארי: כן, כן, כן.

מיכאל בן-ארי: הרי אשתי ילדה כמה פעמים, כמו שאת יודעת.

אורלי לוי אבקסיס: אז כמה טלפונים קיבלת מסוכני ביטוח – – –

מיכאל בן-ארי: יפה, אבל אחרי – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מיכאל בן-ארי: אחרי הלידה השנייה למדנו שאם מישהו רוצה לתת לנו מתנה, אנחנו לא נותנים את מספר הטלפון שלנו, או שאנחנו נותנים את הטלפון של מישהו שאנחנו לא אוהבים.

מיכאל בן-ארי: אבל – סתם, סתם.

מיכאל בן-ארי: למדנו היטב היטב את הפטנט הזה, ומה שאני רוצה לומר: חשובה הצעת החוק הזאת מאוד מאוד.

מיכאל בן-ארי: אבל אנחנו נעצור אותם מפה, אם נהיה טיפשים, הם יגזלו אותנו מפה.

מיכאל בן-ארי: נלמד להגיד: לא צריכים.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

מוחמד ברכה: רשות הדיבור לחבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

מוחמד ברכה: אחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת נסים זאב.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, מצאתי את עצמי מברך את חבר הכנסת הכהן על יוזמתו – יחד עם חברים נוספים – על הצעת החוק הזאת.

גאלב מג'אדלה: היא באה באיחור – מוטב מאוחר מאשר בכלל לא – היא באה באיחור של לפחות שלוש, ארבע שנים, כשהזעקה של הצרכנים הולכת וגוברת, והמוטיבציה מהצד השני הולכת וגוברת עוד יותר, כדי להפיל אותנו, את הצרכנים.

גאלב מג'אדלה: אני רוצה לומר לך, אתה יודע שאני באתי אחרי 32 שנה בהסתדרות.

גאלב מג'אדלה: ושם יש גוף, הרשות להגנת הצרכן, מאוד רציני, והם תמיד דגלו בלהציע לחברינו בכנסת חוקים מסוג אלה, כי זו באמת דאגה אמיתית, ישירה, לצרכן, לכיסו ולמשפחתו.

גאלב מג'אדלה: אני מברך אותך, יחד עם החברים שיזמו את זה.

גאלב מג'אדלה: סוף-סוף הממשלה זוכה גם לאיזו מלה טובה, אם היא תומכת בהצעת החוק שלך, לפחות באיזון להצעות החוק, לא עלינו, של כבודו וחבריו, ומפלגתו, והמוביל הלאומי שלהם.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת נסים זאב, אחרון הדוברים.

מוחמד ברכה: אחר כך אנחנו – – –

כרמל שאמה-הכהן: דודו, אתה צריך להגיב.

מוחמד ברכה: לא, תעזוב, תעזוב.

גאלב מג'אדלה: הצבעתי, לא הזכרתי את השם שלו.

מוחמד ברכה: כרמל, אתה רוצה להשיב לו?

כרמל שאמה-הכהן: לא.

מוחמד ברכה: להצביע.

מוחמד ברכה: הוא לא יכול להשיב, כרמל.

כרמל שאמה-הכהן: – – –

מוחמד ברכה: הוא לא יכול.

מוחמד ברכה: לא הוזכר השם שלו.

כרמל שאמה-הכהן: הוא הצביע עליו.

מוחמד ברכה: השם שלו לא הוזכר.

דוד רותם: – – – אני צריך להגיב עליו?

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הלוואי שהחוק הזה יפעל, וקודם כול בכנסת ישראל.

נסים זאב: אתה יודע שהיום אלה שמחזיקים את הפלאפון – העובדים של הכנסת – רוצים להחליף את המכשיר.

נסים זאב: יש להם עם מי לדבר?

נסים זאב: עם ה"למפה", אני אומר לך.

נסים זאב: המכשיר לא עובד, לא טוב – יש חוזה לשלוש שנים.

נסים זאב: מה זה?

נסים זאב: תגיד לי, אפילו חוזה בנישואים לא עושים לשלוש שנים.

נסים זאב: עם מכשיר הפלאפון – זה לכל החיים.

קריאה: – – –

נסים זאב: טוב, אני אומר: לא עושים לשלוש שנים.

עתניאל שנלר: השאלה היא לא חוזה הנישואים, השאלה היא תהליך הגירושים.

נסים זאב: לכל אחד שמבין – – –

עתניאל שנלר: הבעיה היא הגירושים, אם אתה יכול להתפטר מהטלפון.

נסים זאב: כל אחד איך שהוא מבין.

נסים זאב: אני אומר – אבל לא עושים חוזה לתקופות כאלה ארוכות.

נסים זאב: או שכן, או שלא.

נסים זאב: אבל לחייב אותנו?

נסים זאב: שאנחנו נתחתן עם מכשיר הפלאפון שלנו?

נסים זאב: אני חושב שזה דבר שבאף חברה מסחרית, אגב, אין דבר כזה.

נסים זאב: ההפקרות שקיימת היום בחברות הפלאפון – שכל דאלים גבר, גנבות, שחיתויות – אין דבר כזה.

נסים זאב: ואני רוצה לומר לך: תגיד לי, מה אכפת לי, כל פעם שולחים לי על הקפה שמופק מאיזה מקום, לא יודע; "המשחק ממשיך – תענו לי", "תודה שצרכת שירות זה" – לא יודע על איזה שירות מדברים.

נסים זאב: אחר כך "הטיפ לחיים".

נסים זאב: אני מקבל את הכול, תאמינו לי.

נסים זאב: ועל כל זה מחייבים; הכנסת משלמת, אז לא כל כך אכפת לי.

נסים זאב: אבל אני רוצה לומר לכם: למה הכנסת לא עוצרת את זה?

נסים זאב: אם אכפת לכנסת מהכספים שלה, מהבזבוזים, וכל כך דואגים שחברי הכנסת ייכנסו למסגרת שמחייבת אותנו, אז קודם כול לעצור את כל המותרות האלה, ומי שאחראי על זה.

נסים זאב: אז קודם כול, בחברות ממשלתיות, אדוני היושב-ראש, צריכים לדעת שלא יכול להיות שחברה ממשלתית תעשה את ההסכם עם החברה, ובסופו של דבר העובדים בכנסת או העובדים בכל מוסד ממשלתי אחר – הם ישלמו את המחיר.

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם עוד דבר, סיפור מעניין שהיה לי.

נסים זאב: דרך בית-ספרי, לא משנה, הזמנו כמה מכשירי פלאפון על שם המוסד.

נסים זאב: פתאום התברר שאותו נציג-סוכן – שהוא היה רמאי וזייפן ושועל גדול – הוא הלך, במקום שלושה, ארבעה פלאפונים, הוא שם 40 פלאפונים על שם אותו המוסד.

נסים זאב: החברה היא גדולה, לחברת "נוות ישראל" יש 40 או 60 פלאפונים.

נסים זאב: בסוף התברר שכל החשבונות מגיעים אלינו.

נסים זאב: איך זה הגיע, אני לא יודע.

נסים זאב: ביקשנו להפסיק, ואנחנו ביקשנו: כל הפלאפונים האלה לא שייכים לנו.

נסים זאב: אז בסדר, אז מי קיבל את הפלאפון?

נסים זאב: אתה לא יודע.

נסים זאב: מי הנוכל הזה שהעביר לאותם 40 אנשים?

נסים זאב: לך תחפש אותם.

נסים זאב: בינתיים החברה שולחת לך כל חודש – תשלם, אדוני.

נסים זאב: מה זה?

נסים זאב: אתה, יש לך 40 פלאפונים.

נסים זאב: עכשיו, מי שלח את הנוכל הזה?

נסים זאב: החברה עצמה.

נסים זאב: תסתכלו איזו מערכת של נוכלים.

נסים זאב: ואין לך עם מי לדבר.

מוחמד ברכה: תודה.

נסים זאב: איזו חוצפה.

נסים זאב: לכן אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, צריך להבין עוד דבר אחד נוסף, ואני אומר: לקחת את זה בחשבון בוועדה; אני מאוד רציני.

נסים זאב: לא יכול להיות שחברה תשלח נוכל, שהוא הסוכן שלהם, ובסוף יגידו: אנחנו לא יודעים מה הוא עשה, כי זה לא שייך לנו, הוא פוטר על-ידי החברה, וימשיכו לחייב את כל ה – איך אומרים?

אורלי לוי אבקסיס: נהנים מהפרי האסור.

נסים זאב: מה?

אורלי לוי אבקסיס: הם נהנים מפרי אסור.

נסים זאב: נכון, אז לא יכול להיות שהחברה יכולה להתנער מאנשים, מהסוכנים שלה.

נסים זאב: וצריך לקחת את זה בחשבון.

מוחמד ברכה: תודה לחבר הכנסת – –

נסים זאב: יש לי הרבה מה לומר בעניין הזה – –

מוחמד ברכה: – – נסים – – –

נסים זאב: – – אבל אני חושב שעברתי את שלוש הדקות, לא?

מוחמד ברכה: עברת את החמש.

נסים זאב: טוב, תודה, אדוני, שלום.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: הדברים שלך על הכנסת לא היו מדויקים, אגב.

מוחמד ברכה: הכנסת מתקשרת עם זכיין, והוא זכיין של החשב הכללי.

נסים זאב: החשב הכללי לא יכול להיות – – –

אחמד טיבי: – – –

מוחמד ברכה: מה?

אחמד טיבי: – – –

מוחמד ברכה: אז בבקשה.

מוחמד ברכה: אתה לא רשום, אבל אהלן וסהלן.

אחמד טיבי: אבל ביקשתי רשות.

קריאה: ביקש, ביקש.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני מסכים אתך – – – ואני חושב שזה אבסורד, זה לא משנה מי.

נסים זאב: החשב הכללי לא יכול להכתיב פה לכל עובדי הכנסת עם מי להיות משודך במשך שלוש שנים.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על שאפשרת לי לעלות לדוכן, כי חשוב לי להודות לחבר הכנסת כרמל שאמה על הצעת חוק צרכנית חשובה, שיש בה הקשבה לצרכים של הציבור.

אחמד טיבי: שוק התקשורת הסלולרי הוא אחד הנושאים המדאיגים, לעתים המקוממים ביותר, את האזרח, ולכן חשוב להתיר את הקשר הגורדי הזה בין חברות הסלולר לבין הצרכן, שנוצר על-ידי מלים קטנות בהסכם משפטי מסובך.

אחמד טיבי: יש לעשות הכול.

אחמד טיבי: אני מבקש ממך, חבר הכנסת כרמל שאמה, בתפקידך החשוב כיושב-ראש ועדת הכלכלה, להמשיך בכיוון הזה של הקלות לצרכן והגבלות על חברות הסלולר.

אחמד טיבי: הציבור זקוק לזה, והחוק הזה הוא אחד החוקים בכיוון הנכון.

אחמד טיבי: הנושא השני שכדאי שתעסוק בו בעניין חברות הסלולר – לעתים הן מתקשות, החברות, להגיע לחלק מהיישובים הערביים.

אחמד טיבי: פעם התקשרנו מהלשכה שלי בטייבה, אדוני היושב-ראש, כדי לבוא לתקן, אז הם ענו לנו: אנחנו לא מגיעים לשטחים.

אחמד טיבי: לא מגיעים לשטחים, אמרו.

כרמל שאמה-הכהן: אבל ועדת הכלכלה הגיעה.

אחמד טיבי: ועדת הכלכלה.

אחמד טיבי: ולכן אני אומר, חשוב, אתה הגעת, ובעקבות הביקור הזה – – –

עתניאל שנלר: במפה יש ארבעה יישובים בשם טייבה, גם ליד רמאללה ובמקומות אחרים.

אחמד טיבי: נכון, כן.

אחמד טיבי: אבל בתוך "הקו הירוק" – – –

מוחמד ברכה: אתה לא אומר שזו הסיבה.

מיכאל איתן: יש גם טייבה בגליל, נכון?

אחמד טיבי: יש טייבה אל-זועבי, ויש טייבה שלנו, ויש טייבה ליד רמאללה, ויש אחת בלבנון, אחת באלג'יר, אחת במצרים.

אורלי לוי אבקסיס: אז הם לא ידעו לאן להגיע.

מיכאל איתן: והכול שייך למשפחת טיבי?

אחמד טיבי: הלוואי.

אחמד טיבי: לא הייתי מתנגד.

אחמד טיבי: לא הייתי מתנגד.

דוד רותם: באיזו טייבה אתה?

אחמד טיבי: במשולש.

דוד רותם: איך זה נקרא?

אחמד טיבי: א-טייבה.

דוד רותם: א-טייבה.

דוד רותם: אז זה בסדר, כי אתה יודע, בחוק – אנחנו מגישים הרי חוק יחד, כמו ששופט לא יכול להיות ממקומות מסוימים, גם חברי כנסת לא יוכלו להיות ממקומות מסוימים.

אחמד טיבי: חברי כנסת מטייבה לא יכולים להיות חברי כנסת, לפי ההצעה?

דוד רותם: לא.

אחמד טיבי: אתה מקורי, חבר הכנסת רותם.

אחמד טיבי: אתה מקורי.

דוד רותם: לא, אני לא מקורי בכלל.

דוד רותם: קיבלתי את הרעיון הזה מחוק שלך.

מוחמד ברכה: החוק שלו מדבר על חברי כנסת שגרים בחוץ-לארץ.

אחמד טיבי: בחוץ-לארץ.

אחמד טיבי: טייבה היא פה.

דוד רותם: בינתיים.

אחמד טיבי: בינתיים?

אחמד טיבי: טייבה קבועה ואתה זמני.

אחמד טיבי: תודה רבה.

דוד רותם: זה שאני זמני זה נכון.

מוחמד ברכה: אנחנו סיימנו את רשימת הדוברים, רבותי.

מוחמד ברכה: עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 52) (איסור תשלום והפסד הטבה בשל ביטול הסכם למתן שירותי רדיו טלפון נייד), התשע"ב–2011.

מוחמד ברכה: נא להצביע.

מוחמד ברכה: בבקשה, רבותי.

מוחמד ברכה: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 12 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 52) (איסור תשלום והפסד הטבה בשל ביטול הסכם למתן שירותי רדיו טלפון נייד), התשע"ב–2011, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

מוחמד ברכה: הצעת החוק התקבלה בקריאה ראשונה ברוב של 12 תומכים, ללא מתנגדים וללא נמנעים.

מוחמד ברכה: [רשומות (הצעות חוק, כ/428).

מוחמד ברכה: ]

מוחמד ברכה: אנחנו עוברים לנושא הבא, והוא הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 114) (שינוי הוראות לעניין ריגול), התשע"ב–2011 – לקריאה ראשונה – של חברי הכנסת עתניאל שנלר וציון פיניאן.

מוחמד ברכה: בבקשה, חבר הכנסת שנלר יציג את הצעת החוק.

עתניאל שנלר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כנסת נכבדה, הצעת החוק עוסקת בשאלת הענישה של אלה הפוגעים בביטחון המדינה, מבלי שהגדרנו אותם, או שלא צריך בהכרח להגדיר אותם בפעילות ריגול.

עתניאל שנלר: ישנן עבירות שאינן ריגול, כמו למשל באמצעות שימוש אסור בסודות מדינה רשמיים.

עתניאל שנלר: ולכן הצעת החוק מנסה לעשות קצת סדר, משום שעד כה היה קושי בהבחנה הזאת.

עתניאל שנלר: מלים אחדות על הצעת החוק.

עתניאל שנלר: העיקרון הוא שאנחנו עושים הפרדה בין מי שעושה פגיעה במזיד, בכוונה לפגוע בביטחון המדינה, לבין מי שעושה עבירה בשוגג, או לא במזיד, נקרא לזה כך.

עתניאל שנלר: מי שמוסר ידיעה סודית – והוא לא מוסמך לכך – במזיד, אז בוודאי דינו הרבה יותר חמור.

עתניאל שנלר: אם הוא עושה במתכוון, לפגוע במדינה, זה יהיה 15 שנים.

עתניאל שנלר: אם הוא עושה את הדברים שלא בכוונה לפגוע במדינה, דינו יהיה עשר שנים.

עתניאל שנלר: אבל אם הוא לא עשה שום דבר, הוא לא עשה פעולה אקטיבית, לא בשוגג ולא במזיד, אלא – כן.

דוד רותם: אם נניח אדם העתיק מסמכים על דיסקט ואחר כך מסר את זה לעיתונאים, אז הוא עשה משהו – – –

עתניאל שנלר: אדוני יושב-ראש הוועדה – ורציתי להודות לך מאוד בסוף הדברים – –

דוד רותם: אל תודה לי.

עתניאל שנלר: – – אני אגיד לך על מה, על ההערה הזאת, משום שכשדיברנו בוועדה הפנית את תשומת לב הוועדה, בעיני, בצורה מאוד ראויה, לנתק את הסיפור הזה מענת קם, משום שהדברים נמצאים עדיין בדיון כזה או אחר.

עתניאל שנלר: אז אני מנסה, לפי הנחיית יושב-ראש הוועדה, לומר את הדברים בצורה מאוד מאוד זהירה.

עתניאל שנלר: משום שחוכמתך היתה רבה אז, אני משוכנע שהיא תימשך גם עכשיו.

עתניאל שנלר: ואז, כשאדם עושה עבירה, כמו שעכשיו אדוני העלה, ודאי שזה עשר שנים; הרי זו עבירה שהוא עשה במתכוון.

עתניאל שנלר: אם זה – לפגוע בביטחון המדינה, זה 15, אבל אם העבירה היא לא כדי לפגוע בביטחון המדינה אבל עבירה חמורה מאין כמותה, זה עשר שנים.

עתניאל שנלר: אגב, הדוגמה שנתת, זה בערך פי-2.5 מאשר, נדמה לי, מדברים בה.

עתניאל שנלר: אם אדם החזיק חומר בשוגג – אני עושה מילואים, ואני מחזיק חומר אצלי בשוגג, ולא התכוונתי, לא רציתי לעשות שום דבר רע בזה; רשמתי, החזקתי ידיעה סודית ואני לא מוסמך להחזיק – גם אז החוק הזה יחמיר החמרה יתירה, בשביל להעמיק את נושא החשיבות הגדולה מאוד של שמירה של סודות המדינה.

עתניאל שנלר: אבל כאן הכנסנו נושא של היהדות – ונדמה לי שזה לא רק ביהדות, גם באסלאם, אני חושב, בכל דת – נושא של חזרה בתשובה.

עתניאל שנלר: אם אדם באמת מודע שהוא עבר עבירה, לא בגלל שהוא רצה לעשות דבר רע – במקרה היו לו המפות הסודיות בתיקו, והוא לא עשה שום דבר, אלא הכול בתום לב, יעמוד לזכותו גם – – –

מיכאל איתן: ניקח דוגמה שאדם הולך ברחוב, או חייל הולך בבסיס, ומישהו שם לו בתיק שלו, בלא ידיעתו, חומר סודי.

עתניאל שנלר: הוא חייב להחזיר את זה למשטרה.

עתניאל שנלר: זה החוק היום.

מיכאל איתן: הוא עוד לא יודע בכלל שהחומר שם.

מיכאל איתן: עכשיו, נגיד שהוא מגיע הביתה והוא רואה את החומר בתיק שלו, האם הוא נחשב כבר באותו רגע עבריין לפי הצעת החוק?

עתניאל שנלר: לא.

עתניאל שנלר: אני אומר בפירוש, זה בעצם הניסוח של משרד המשפטים בהקשר הזה, כי החוק הזה נכתב אתם, על-ידם, מטעמם.

עתניאל שנלר: אז ייאמר כך: לא עשה דבר שלא כדין להשגת ידיעה באשר היא ידיעה סודית – כמו שאמרת – שהשיגה, אספה, הכינה, רשמה או החזיקה בתום לב ולמטרה סבירה אפילו, אז זה יעמוד לזכותו.

עתניאל שנלר: אז הוא לא יהיה אשם.

עתניאל שנלר: הוא לא ייכנס לבית-סוהר.

עתניאל שנלר: יותר מזה, מי שמסר את הידיעה הסודית בהקדם האפשרי לתחנת משטרה או לגורם המוסמך בהקשר לידיעה, שוב, בוודאי הוא עשה את מה שנדרש ממנו.

עתניאל שנלר: במלים אחרות, מטרת הצעת החוק, שנולדה בעצם מתוך דרישה, בקשה, הערה של משרד המשפטים והמערכת האוכפת את החוק במדינת ישראל לעניין הזה, היא ליצור את הסדר כפי שאמרתי.

עתניאל שנלר: אם כן, ריגול זה ריגול, לא מדובר בכך; מה שלא בגדר ריגול, במזיד לפגוע בביטחון המדינה – העמדנו את זה על 15 שנה.

עתניאל שנלר: מה שלא במזיד, לפגוע בביטחון המדינה, יהיה עשר שנים.

עתניאל שנלר: דבר שלא נעשה מתוך מגמה לפגוע בביטחון המדינה, פחות שנים, ובוודאי מי שחוזר בתשובה, חוזר בתשובה.

עתניאל שנלר: אני רק אומר שיש עוד סעיף אחד בחוק – ובזה אסיים.

עתניאל שנלר: אנחנו הכנסנו לחוק גם את מי שניסה לחדור למקום שאסור לחדור אליו, לקבל מידע ממקום שאסור לקבל ממנו מידע, כולל מקומות סגורים, מחנות צבא ועוד כיוצא באלה – גם הוא חלק מהתיקון לחוק.

עתניאל שנלר: וכפי שאמרתי, אני רוצה להודות מאוד ליושב-ראש ועדת החוקה, שבתבונתו מלווה לא רק את החוקים הללו אלא חוקים רבים אחרים, לאיזון הראוי.

עתניאל שנלר: אני רוצה להודות לך, חבר הכנסת רותם, על ההובלה גם של החוק הזה.

עתניאל שנלר: תודה רבה.

אורי אריאל: אתה יכול להרחיב בזה?

עתניאל שנלר: בהתחלה, בסוף, באמצע?

מוחמד ברכה: תודה, אדוני.

מוחמד ברכה: אנחנו עוברים לדיון על הצעת החוק.

מוחמד ברכה: ראשון הדוברים – חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת אורי אריאל.

מוחמד ברכה: אם יש חברי כנסת שנוכחים באולם ורוצים להשתתף בדיון, שיגידו עכשיו, כי אני סוגר את הרשימה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, בפעם הקודמת סיפרתי סיפור נחמד, ועכשיו אני רוצה לספר סיפור מאוד לא נחמד.

ישראל אייכלר: בימים האחרונים חשבנו שהנושא הזה של קמפיין ההסתה נגד החרדים, הדרת הנשים, כבר הסתיים.

ישראל אייכלר: אבל למעשה אני מקבל עכשיו דיווחים כל יום, כל כמה שעות: מרביצים לילדים חרדים ברחובות.

ישראל אייכלר: בריונים מכים בהם, ואף אחד לא עומד להגנתם.

ישראל אייכלר: ודאי שלא אותם מסיתים שגורמים לכל הדבר הזה.

ישראל אייכלר: אני לא מדבר על הבריונים עצמם.

ישראל אייכלר: אני מבקש שבבריונים המשטרה תטפל.

ישראל אייכלר: אבל אנחנו צריכים לדעת שכאשר יש שרפה, צריכים לדעת מי הם מציתי היערות.

ישראל אייכלר: ואם תיקחו קשת ותמתחו אותה עד הסוף, תמצאו ששני הקצוות זהים לחלוטין.

ישראל אייכלר: כמו שיש בציבור החרדי שלושה, ארבעה אנשים – או 50 אנשים, לא משנה – שיש להם עניין שלא יוכלו לחיות כאן יהודים חרדים וחילונים, ושלא יהיו תקציבים לישיבות, ושלא יוכלו להשתתף בבחירות; יש בצד השני גורמים עתירי הון – רפורמים ואחרים – שרוצים את אותה מטרה: להצית אש בכל מושבותינו; שיהודים דתיים וחילונים לא יוכלו לשבת ביחד.

ישראל אייכלר: ויש להם עיתונאים שעובדים 24 שעות ביממה בהסתה נוראה.

ישראל אייכלר: היום אחד העיתונאים מסביר שהמחלה היא החינוך החרדי; הוא מציג אותו כמחלה.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה להזכיר את שמו, אבל הוא וחבריו צריכים לדעת שאם חלילה הם יצליחו במשימתם שתהיה פה מלחמת אזרחים, הם יהיו קורבנותיה הראשונים.

ישראל אייכלר: הם לא יוכלו לשבת מאחורי המקלדות ולשלוח אנשים להילחם זה בזה ברחובות.

עתניאל שנלר: חבר הכנסת אייכלר, למה לא מגישים תביעה על הסתה?

עתניאל שנלר: על דיבה?

עתניאל שנלר: למה לא עושים את זה?

ישראל אייכלר: חבר הכנסת שנלר, שאלת שאלה נכונה: למה לא מגישים תביעה על דיבה והסתה?

ישראל אייכלר: אני רוצה לספר לך שהיה יועץ משפטי לממשלה שיושב היום בבג"ץ, קוראים לו אליקים רובינשטיין.

ישראל אייכלר: יועץ משפטי הוא היחיד שיכול להגיש תביעת לשון הרע על ציבור.

ישראל אייכלר: הוא אף פעם לא עשה את זה.

ישראל אייכלר: הוא טען שאין ציבור מוגדר ששמו "חרדי".

ישראל אייכלר: אין חרדים במדינה הזאת.

ישראל אייכלר: יש דתיים, יש ערבים, יש יהודים.

ישראל אייכלר: החוק נגד הסתה לגזענות זה רק ערבים, גזע ומוצא, אבל אין חרדים.

עתניאל שנלר: חבר הכנסת אייכלר, אני מזמין אותך יחד אתי לעשות תיקון לחוק: שהוצאת דיבה על ציבור או – – – מדינה תהיה חלק מהוצאת דיבה.

ישראל אייכלר: הנה, אני חותם היום.

ישראל אייכלר: נדמה לי שהיו הצעות כאלה.

מוחמד ברכה: יש, יש על רקע של אמונה.

מוחמד ברכה: מה זאת אומרת?

ישראל אייכלר: לא, אין דבר כזה.

ישראל אייכלר: אין דבר כזה.

ישראל אייכלר: יש על רקע גזעני, מוצא ודת.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, על אסלאם וכיוצא בזה.

מיכאל בן-ארי: על דת אין.

ישראל אייכלר: על דת אין.

ישראל אייכלר: אתה צודק.

ישראל אייכלר: אין דת – אני זוכר.

ישראל אייכלר: רצינו להכניס דת, והם לא רצו.

מיכאל בן-ארי: אני רציתי, אתם לא הצבעתם אתי.

ישראל אייכלר: נכון.

ישראל אייכלר: על רקע אתני יש.

דוד רותם: הרב אייכלר, חרדות זה – – –

מוחמד ברכה: לא צריך דת, צריך אמונה.

ישראל אייכלר: כך הם טוענים.

ישראל אייכלר: אבל עצם הדה-לגיטימציה – אני רוצה לומר לכם: מציתים אש.

ישראל אייכלר: הם יושבים מאחורי מקלדות ומציתים אש בכוונה, שהבריון ירביץ לילד, ושהילד החרדי המוכה יצעק לשוטר "נאצי".

ישראל אייכלר: וכאן אני מוצא חובה לגנות את הקריקטורה שהיתה נגד ניסו שחם.

ישראל אייכלר: יש לי חשד גדול מאוד שלא חרדים עשו את זה אלא אלה שרוצים להצית אש.

ישראל אייכלר: להשוות את ניסו שחם להיטלר זה דבר מגונה ביותר, זה דבר שברור שאסור לעשות אותו.

ישראל אייכלר: אבל כל האסקלציה, ההידרדרות הזאת, עלולה להביא לדברים נוראיים, ואני לא רוצה, חס וחלילה, שנושאים אחרים, כמו מלחמה גדולה מאירן או ממצרים, יגרמו להשקטת האש.

ישראל אייכלר: אני רוצה שאנחנו נשקיט את האש בדרכי שלום, ולא חלילה שתהיינה מלחמות, ורק אז ירדו מאתנו.

מוחמד ברכה: תודה.

ישראל אייכלר: אני מקווה, אדוני היושב-ראש, שרוב חברי הכנסת יסכימו אתי בעניין הזה.

ישראל אייכלר: תודה.

מוחמד ברכה: אוקיי, תודה.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת אורי אריאל, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

מוחמד ברכה: אני הייתי אמור לדבר, אבל כמובן אני לא יכול.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, ראשית אני רוצה להסכים עם דברי הדובר הקודם, חבר הכנסת אייכלר.

אורי אריאל: בצורה הכי פשוטה: ההסתה כרגע נגד הציבור החרדי על-ידי חלק מהתקשורת – גם פה צריך לדייק ולא לעשות הכללות – היא בלתי סבירה בעליל.

אורי אריאל: היא פשוט הסתה.

אורי אריאל: זו המלה.

אורי אריאל: וראוי לעשות כל מאמץ לתקן את זה.

אורי אריאל: רוב הציבור החרדי הוא ציבור רציני ומשמעותי – אני לא בא לחלק תארים אלא לומר שכל העלילות האלה נוגעות אולי לציבור קטן.

אורי אריאל: אני שמח על הגינוי של השימוש בביטויים נאציים או בסמלים נאציים, שמקומם לא יכיר.

אורי אריאל: אני, יחד עם חברים נוספים, מגיש הצעת חוק על איסור שימוש בזה, ועונש חמור על השימוש בסמלים האלה.

אורי אריאל: הם לא ראויים.

אורי אריאל: יותר נכון – הם מבזים אותנו, את כולנו.

אורי אריאל: לעצם החוק.

אורי אריאל: החוק הוא ראוי וטוב.

אורי אריאל: הוא עושה סדר בכותרת הראשית שמתחתיה יש דברים שונים, כוונות שונות.

אורי אריאל: אני, ברשותכם, רוצה לנצל את הזמן שנשאר ולדבר על אירוע שמתרחש במקומותינו כרגע.

אורי אריאל: עכשיו, בשעה זו, יש שישה חשודים שנעצרו על-ידי משטרת ישראל, כשאחד מהסעיפים נגדם הוא ריגול.

אורי אריאל: רשת של ריגול ברחבי מדינת ישראל.

אורי אריאל: כשאתה יורד לפרטים מסתבר שפלוני צלצל לאלמוני ואמר לו שהמשטרה בדרך לפנות איזה מאחז.

אורי אריאל: היות שהמשטרה מתרשלת בתפקידה ואיננה יודעת לעשות את עבודתה, והיות שהשב"כ, במקום לעשות עבודתו, עושה את מלאכתו קלה וגם רמייה – –

נחמן שי: לא, לא, לא.

אורי אריאל: – – אז מצאו סעיף שאם פלוני מצלצל לאלמוני, אזי יואשם אשם בריגול.

נחמן שי: לא נכון.

אורי אריאל: הנני להודיע מעל במה זו – – –

מגלי והבה: – – – מאלה שמתקשרים – – –

אורי אריאל: הנני להודיע מעל במה הזאת שאני, חבר הכנסת אורי אריאל, מרגל.

אורי אריאל: זהו.

אורי אריאל: זה אני.

אורי אריאל: עכשיו, אם אדרש על-ידי מי משלטונות החוק או מחברי הכנסת להוריד את חסינותי ולעמוד למשפט על ריגול – כי הודעתי בעבר, לא עכשיו, לא בעת הזאת, אבל לפני שנים מעטות, הודעתי פעם-פעמיים – – –

נחמן שי: בימים הטובים.

אורי אריאל: היום זה הימים הטובים.

אורי אריאל: אז גם היו טובים, אין לי תלונות.

אורי אריאל: תשמע, תמיד היה טוב.

אורי אריאל: הולך וטוב.

אורי אריאל: אני מוכן להוריד את החסינות שלי, לפי דרישות שלטונות החוק במדינת ישראל, או אם יהיו פה כמה ח"כים – לא איזה חבר כנסת אחד שרוצה להרגיז – ואני מוכן לעמוד למשפט בעוון ריגול.

אורי אריאל: אני אמסור את כל הפרטים הנדרשים, מעצמי, למשטרת ישראל, ואני מצפה שהיא תפעל ביתר חוכמה וביתר נחישות מאשר היא פועלת עד כה.

אורי אריאל: לזה מצטרפת הפרקליטות כמובן בשמחה רבה.

אורי אריאל: היא בכלל ממציאה את העניין.

אורי אריאל: ואני מסיים ואומר שלפרקליטות כזאת אין מקום במדינת ישראל.

אורי אריאל: תודה.

עתניאל שנלר: חבר הכנסת אריאל, אם – – – היום לקריאה שלישית אז לא יהיו יכולים להעמיד אותם על ריגול אלא על החוק של העברת מידע סודי.

ישראל אייכלר: אל תסיר את החסינות, זה מסוכן פה.

מוחמד ברכה: לא הבנתי את ההערה האחרונה, שלפרקליטות כזאת אין מקום.

נחמן שי: עוד ייקחו אותך ברצינות פה.

מוחמד ברכה: זו אמירה של חבר בוועדה למינוי שופטים.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת בן-ארי, בבקשה.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת אריאל, רק לידיעתך, אתה לא צריך לבקש שמישהו יסיר את החסינות שלך.

מיכאל בן-ארי: החסינות שלך מוסרת, אתה רק לא מבקש אותה.

מוחמד ברכה: היא מוסרת ברגע שמוגש נגדך כתב-אישום, אלא אם אתה מבקש לשמור אותה.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, אתה לא צריך להתאמץ בעניין הזה.

מיכאל בן-ארי: לא צריך להתאמץ.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מצטרף לחבר הכנסת אריאל וכמובן מצטרף למכובדי חבר הכנסת הרב ישראל אייכלר, על ההסתה הבלתי-מתקבלת על הדעת.

מיכאל בן-ארי: בשבוע שעבר נאמה פה יושבת-ראש האופוזיציה.

מיכאל בן-ארי: לא שמעתי מילות הסתה כאלה מימי.

מיכאל בן-ארי: סיפורים שלא היו ולא נבראו.

מיכאל בן-ארי: פרובוקציות, היא הפכה אותן כאילו – איזה אסון יש פה.

מיכאל בן-ארי: רבותי, יש פה במדינת ישראל, תאמינו לי, עוד כמה דברים.

מיכאל בן-ארי: אני שומע שאנשים במושבים ליד קריית-גת, לא מסכימים לבטח להם את המכוניות.

מיכאל בן-ארי: אתה יודע, חבר הכנסת עתני שנלר?

מיכאל בן-ארי: לא מסכימים – חברות ביטוח לא מבטחות מכוניות שם.

עתניאל שנלר: מה זה קשור לחרדים?

מיכאל בן-ארי: לא, אני רק רוצה לומר שיש צרות אחרות.

מיכאל בן-ארי: אבל במה היא עסוקה?

מיכאל בן-ארי: בהסתה נגד החרדים.

מיכאל בן-ארי: גברת מטלון, חמור מאוד, אבל הסתה.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה לומר על התוצאות של ההסתה ולהתחבר לדברים שאמר חבר הכנסת אורי אריאל, חברי לסיעה.

מיכאל בן-ארי: הייתי היום בצהריים בדיון של המרגלים.

מיכאל בן-ארי: חבורה של מרגלים – חמישה חבר'ה שהרחיקו אותם מביתם על לא עוול בכפם, גזלו את פרנסתם, הרחיקו אותם מנשותיהם ומילדיהם בלי שהביאו מלה אחת לבית-משפט.

מיכאל בן-ארי: צו הרחקה.

מיכאל בן-ארי: האלוף חתם.

מיכאל בן-ארי: ועכשיו היה צריך להרשיע אותם בעוד משהו.

מיכאל בן-ארי: אז באו ואמרו שהם שלחו אס.

מיכאל בן-ארי: אם.

מיכאל בן-ארי: אס.

מיכאל בן-ארי: אם הייתי יכול להראות לכם כמה אס.

מיכאל בן-ארי: אם.

מיכאל בן-ארי: אסים אני מקבל – מגיע כוח לפה, מגיע דחפור לפה.

מיכאל בן-ארי: כל התושבים ביהודה ושומרון, כולם כמעט, ואני משער שגם אתה, חבר הכנסת עתני שנלר, אני אתפלא אם לא מקבל את ה-אס.

מיכאל בן-ארי: אם.

מיכאל בן-ארי: אסים האלה כדבר יום ביומו – לא עשרות, מאות של אנשים; אנחנו חוששים מזרועות ההרס של נתניהו וברק ואנחנו רוצים למחות על זה, וזאת זכותנו למחות.

מיכאל בן-ארי: וזאת הדמוקרטיה.

מיכאל בן-ארי: אז כשאין מה לעשות, כשאין אישום, כשאין מה להגיד, אז חוזרים לתקופת ההתנתקות, שילדה בת 12.5, השופטת פרוקצ'יה שולחת אותה למעצר עד תום ההליכים.

מיכאל בן-ארי: למה?

מיכאל בן-ארי: ילדה באמת לא מנומסת, היא אמרה לשוטרת "חצופה".

מיכאל בן-ארי: שלחה אותה למעצר עד תום ההליכים כי היה "עליהום" – עוד פעם ה"עליהום" הזה.

מיכאל בן-ארי: בשבועות האחרונים אני חושש.

מיכאל בן-ארי: אני זוכר את ה"עליהום" שהיה על אנשי הרב עוזי משולם, שהביא בסופו של דבר ליד קלה על ההדק, ושם – אני לא רוצה להוציא את המלה מפה – ושם בא אדם אל מותו, ירו בו על לא עוול בכפו.

מיכאל בן-ארי: לא היה בידו כלי נשק, לא היה כלום, אבל מתוך אווירת ההסתה הגיעו למצב הזה.

מיכאל בן-ארי: להכניס אנשים עכשיו למעצר של שלושה שבועות על כלום?

מיכאל בן-ארי: הם שלחו אס.

מיכאל בן-ארי: אם.

מיכאל בן-ארי: אס.

מיכאל בן-ארי: מישהו פה נטרפה עליו דעתו?

מיכאל בן-ארי: כנראה שכן.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

מוחמד ברכה: אחרון הדוברים, חבר הכנסת נסים זאב – בבקשה, אדוני.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק היא ראויה, כי מה שקרה בפרשת ענת קם, בעצם המעשים שנעשו שם זה הרבה יותר חמור מריגול אפילו.

נסים זאב: למסור את סודות המדינה לעיתונאי, ולהעביר את זה בפומבי לאויב, זה דבר חמור ביותר.

נסים זאב: אבל היו צריכים להתפלפל בדרך איך בכל זאת להדביק לה איזה מעשה, בזדון או לא בזדון, בכוונה או לא בכוונה.

נסים זאב: אדם מועד לעולם, בין ער בין ישן.

נסים זאב: אדם שמזיק לא צריך כוונה, עצם הנזק שהוא עושה, זה חמור.

נסים זאב: ונכון, כפי שחברי חבר הכנסת עתניאל שנלר אומר, ש"מלאכת מחשבת אסרה תורה", וכשאדם עושה דבר, אז תלוי אם יש לו כוונת זדון או אין לו כוונת זדון בעשייה, במעשה שלו.

נסים זאב: זה ברור, להגדיר את חומרת העונש, בוודאי אם יש פה תום לב או אין פה תום לב.

נסים זאב: אבל כשאדם לוקח מסמכים ומעביר את זה לעיתונאי, למה הוא מתכוון בדיוק?

נסים זאב: זה נובע מתוך שנאת המדינה.

נסים זאב: המדינה מגדלת, תומכת באותה חיילת שהיתה, ולוקחת מהמפקד את המסמכים הסודיים ביותר, מעבירה את זה לעיתונאי.

נסים זאב: ומה בדיוק העיתונאי יעשה עם זה, גם אם הוא לא יפרסם את זה היום?

נסים זאב: וזה מה שחשוב – בוועדה לתת את הדגש.

נסים זאב: אני חושב שכן יש מקום להכניס גם את אותו עיתונאי שקיבל את החומר ופרסם את הדברים שהם מסמך סודי, זה לא פחות חמור ממי שהעביר לו.

נסים זאב: מה זה אתיקה, עם כל הכבוד לאתיקה?

נסים זאב: מה?

עתניאל שנלר: זה מופיע בחוק, אדוני.

דוד רותם: קודם כול, העיתונאי מסר את זה לצנזורה והיא לא פסלה את זה, אז אי-אפשר להאשים אותו.

דוד רותם: דבר שני, אתה רוצה לפגוע – – –

אחמד טיבי: אז לאסור את הצנזורה, נסים.

דוד רותם: אתה רוצה לפגוע בחופש התקשורת?

נסים זאב: אני לא רוצה לפגוע באף אחד, אני לא רוצה שיפגעו בביטחון מדינת ישראל.

דוד רותם: התקשורת זה דבר קדוש.

גאלב מג'אדלה: טוב.

גאלב מג'אדלה: רבותי.

נסים זאב: ואם הצנזורה שלנו באמת, עד כדי כך עיניים להם ולא יראו, אוזניים להם ולא ישמעו, והם מתנהגים באמת בעיוורון, אז מה לעשות?

נסים זאב: מדינה עיוורת.

נסים זאב: עיזה עיוורת – איך אמר פעם מרן?

עתניאל שנלר: חבר הכנסת זאב, בחוק עצמו – להעברת החוק – יש שני היבטים: לגבי הצנזורה, אם נעשה בזה שימוש.

עתניאל שנלר: חבר הכנסת זאב מדבר על עצם זה שהוא לקח וקיבל את המסמכים.

עתניאל שנלר: זה נמצא בחוק, ודינו בחוק הזה שבע שנים, אלא אם כן הוא החזיר אותם מייד לתחנת המשטרה.

עתניאל שנלר: זה נמצא בחוק.

נסים זאב: אבל אם הוא החזיר למשטרה ויש העתק אצלו?

עתניאל שנלר: אז הוא לא החזיר למשטרה.

נסים זאב: אז זהו.

נסים זאב: אני רוצה לומר שזה יודגש – –

עתניאל שנלר: לכן מה שאדוני אמר – – –

נסים זאב: – – כי לפעמים אפשר להחזיר את המסמך האותנטי, לצלם אותו, להשאיר אותו אצלי, ובסופו של דבר אני יכול לעשות בו שימוש לא היום, בעוד שנה.

עתניאל שנלר: זאת עבירה שבגינה שבע שנים.

מוחמד ברכה: הדברים התבהרו.

נסים זאב: התבהרו.

נסים זאב: אני רק רוצה במשפט אחד לומר – – –

אחמד טיבי: הרב עובדיה אמר פעם "עיזה עיוורת".

נסים זאב: זה לא משנה עכשיו.

אחמד טיבי: אתה לא רוצה – – –

נסים זאב: די לריבים.

נסים זאב: טוב, אני רק רוצה לסיים במשפט אחד.

נסים זאב: כל הנושא של המצאה חדשה של משטרת ישראל – פתאום יש לנו מרגלים חדשים במדינת ישראל.

נסים זאב: אני מכיר את הצעירים, כי יש מישהו שמאוד קרוב אלי, שזרקו אותו מיצהר.

נסים זאב: בסדר, זרקו אותו לשנה, הרחקה, נשוי, משפחה, לא משנה.

נסים זאב: הוא היה באותה קבוצה פה ברחוב יפו באיזו דירה.

נסים זאב: אין לו שום שייכות למה שהיה בנושא של הכניסה למחנה אפרים.

מוחמד ברכה: זה לא משפט אחרון, זה – – –

נסים זאב: ואדוני היושב-ראש, מאשימים אותו בריגול.

נסים זאב: מה ריגול?

נסים זאב: הוא מסר מידע מתי צה"ל מגיע לאיזשהו יישוב.

נסים זאב: דבר חדש.

נסים זאב: המצאה חדשה.

נסים זאב: אם ריגול זה לא מדינת אויב, אז אנחנו האויבים של עצמנו, ולכן הוא מואשם בריגול.

גאלב מג'אדלה: זה ריגול.

נסים זאב: אם אנחנו מדינת אויב של עצמנו, אז המדינה היא אויבת ועוינת את אזרחיה.

מוחמד ברכה: תודה, אדוני.

מוחמד ברכה: אנחנו, רבותי, נעבור להצבעה על הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 114) (שינוי הוראות לעניין ריגול), התשע"ב–2011, בקריאה ראשונה.

מוחמד ברכה: נא להצביע.

מוחמד ברכה: מי בעד?

מוחמד ברכה: מי נגד?

מוחמד ברכה: מי נמנע?

גאלב מג'אדלה: אם זה ריגול, אז גם – – – הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 12 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 114) (שינוי הוראות לעניין ריגול), התשע"ב–2011, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

מוחמד ברכה: ברוב של 12 חברי כנסת, הצעת החוק אושרה ללא מתנגדים וללא נמנעים, והיא תועבר להמשך הכנה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

מוחמד ברכה: אני רק רוצה לציין בקשר לחוק הקודם שאושר, הצעת חוק התקשורת – אנחנו צריכים לציין שהנושא אושר בקריאה ראשונה, והוא יועבר לוועדת הכלכלה להמשך הכנתו לקריאה שנייה ושלישית.

מוחמד ברכה: אנחנו נעבור, רבותי, לנושא הבא.

מוחמד ברכה: לפני כן – הודעה למזכיר הכנסת.

מוחמד ברכה: בבקשה, אדוני.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 188), התשע"ב–2012, שהחזירה ועדת הכספים של הכנסת.

נאזם בדר: תודה.

נאזם בדר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/428).

נאזם בדר: ]

מוחמד ברכה: אנחנו אכן עוברים לנושא הבא:

מוחמד ברכה: הצעת חוק שירות התעסוקה (תיקון מס' 20) (הרחבת איסור ההפליה), התשע"ב-2011, של חבר הכנסת נחמן שי וקבוצת חברי כנסת, קריאה ראשונה.

מוחמד ברכה: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת נחמן שי.

מוחמד ברכה: לרשותך, אדוני, עשר דקות.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לא בטוח שתהיה התרגשות רבה כל כך בהצעה הזאת, אלא אם חברים יהפכו בה ויהפכו בה עד שימצאו בה איזה משהו פוליטי כזה או אחר.

נחמן שי: רק רציתי אולי לומר כמה מלים בהקשר של הצעת החוק של חבר הכנסת עתני שנלר וה"עליהום" המיידי שהיה פה על התקשורת הישראלית, שזו חביבת הקהל.

נחמן שי: מה נעשה כשלא תהיה תקשורת, חבר הכנסת רותם?

נחמן שי: ואנחנו מתקרבים – – –

דוד רותם: אני יצאתי להגנתם.

דוד רותם: תגיד לי, אתה ממשיך עוד פעם עם זה?

נחמן שי: מה?

דוד רותם: אני יצאתי להגנתם.

נחמן שי: טוב עשית.

נחמן שי: אתה חייב להגן על התקשורת.

גאלב מג'אדלה: פעם אחת לפחות עשית דבר טוב.

נחמן שי: כולנו זקוקים לתקשורת גם באופן, מה לעשות, אישי, וגם בגלל שאנחנו חיים בחברה שתקשורת פתוחה היא חלק בלתי נפרד ממנה.

נחמן שי: לכן, בהקשר לפרשת ענת קם – אני קיבלתי, גם הצבעתי בעד הצעתו של ידידי חבר הכנסת שנלר, אבל צריך לזכור בדיוק על מה היתה האשמה ומה נעשה.

נחמן שי: אני מסתייג באופן חריף ומוחלט ממה שעשתה הגברת קם, ועל כך היא הורשעה, ונכון הדבר, והיא תרצה את עונשה, ואני מקווה שלא יימצאו עוד חיילים וחיילות שיעשו כדבר הזה.

נחמן שי: אבל אף פעם זאת לא סיבה ולא צריכה להיות סיבה להסתער על התקשורת, וכרגיל להאשים אותה בהאשמות שאין להן ידיים ואין להן רגליים.

נחמן שי: אני מנסה במקום אחר, באמצעות חוק, גם לאפשר לתקשורת – – –

גאלב מג'אדלה: אדוני, חבר הכנסת נחמן – – –

נחמן שי: אני אדבר בזמן.

גאלב מג'אדלה: אבל היא אמרה גם שהיא הצהירה: לא שונאת את המדינה – – –

נחמן שי: נכון.

גאלב מג'אדלה: – – – ממצפון, כך שאין מקום לדברי ידידי חבר הכנסת נסים זאב שהיא שונאת את המדינה.

נחמן שי: כן.

נחמן שי: אני לא חושב שהיא שונאת את המדינה.

נחמן שי: היא עשתה את זה מהמניעים שלה, והמקרה ההוא נגמר.

נחמן שי: אבל יחד עם זאת, אני חוזר ואומר לטובת חברי שיושבים פה, שאסור לשפוך את המים עם התינוק – זה כלל ישן – ואסור לפגוע בגלל פרשה אחת בכלל התקשורת ובמקומה, בתפקידה, בחשיבותה, בערכה של התקשורת במדינת ישראל.

נחמן שי: וזה הפך להיות נושא מאוד פופולרי בתחומי הבית הזה.

נחמן שי: אני הנחתי גם על שולחן הממשלה, על שולחן הכנסת, הצעת חוק בנושא הזה – אני חושב שידידי חבר הכנסת רותם מכיר אותה – בנושא של צווי איסור פרסום וכדומה, שאני חושב שמשתמשים בהם שימוש גורף שלא לצורך בחלק מהמקרים.

נחמן שי: כשצריך, יש חקירה פלילית וכדומה, והיא עשויה לסייע, הצו עשוי לסייע בוודאי.

נחמן שי: אבל צריך להיזהר, כי כמו שאתם יודעים, זה יום אחד לצד הזה, ויום אחד לצד ההוא.

נחמן שי: לא כל רגע כדי למנוע הדלפות צריך מייד להשתמש בצווי איסור פרסום.

נחמן שי: זה תקוע בוועדה ואתה עוד תגיע.

נחמן שי: אני רוצה לעבור להצעת החוק שלי, הצעת חוק שירות התעסוקה (תיקון מס' 20) (הרחבת איסור ההפליה).

נחמן שי: אנחנו עוסקים פה בשני חוקים; חוק אחד משנת 1959 וחוק שני משנת 1988.

נחמן שי: 30 שנה חלפו, ו-30 השנה האלה היו, הייתי אומר, מלאות משמעות מבחינת ההכרה במדינת ישראל למגוון של האוכלוסייה, לצרכים של אנשים, לעובדה שאנחנו לא עוד – ב-1959 היינו מאוד קרובים להקמת המדינה, למשטר של כור ההיתוך, ומכניסים את כולם ביחד, וכולם יוצאים משם ביחד, כולם מסודרים, כולם לבושים, כולם נראים אותו דבר.

נחמן שי: ישראל של 1988, קל וחומר של 2011, היא שונה בתכלית.

נחמן שי: היא מדינה מגוונת, היא מדינה רב-תרבותית.

נחמן שי: לאנשים רבים יש פה גישה שונה.

נחמן שי: הם מדברים לפעמים בשפות אחרות, וחיים בעולמות שלהם.

נחמן שי: בתקופה האחרונה היינו במפגש כזה של שתי תרבויות.

נחמן שי: בסוף צריך ללמוד לחיות – כל אחד עם התרבות האחרת.

נחמן שי: לא יעזור לנו, אי-אפשר להתעלם.

נחמן שי: זה אפילו תרבויות חזקות, הייתי אומר, בתוך המציאות הישראלית, כי גם בתוכן שמענו אפרופו – חבר הכנסת ישראל אייכלר מניע ראשו – גם בתוך, נגיד, הקהילה החרדית, גם בה יש גוונים וגוני גוונים, וכל אחד גם חולק על האחר – ברוך השם, יש שם מחלוקות עמוקות כים – וגם מכבד האחד את האחר, כי אחרת אי-אפשר לחיות בתוך סיר הלחץ הזה ששמו מדינת ישראל.

נחמן שי: ולכן, 30 השנים שחלפו מאז, ובוודאי השנים שחלפו עד היום הזה, בהחלט גיוונו את המרחב הזה שבו אנחנו חיים.

נחמן שי: בחוק הראשון, מ-1959, נאמר שכשהוא, או היא, מגיע לשירות התעסוקה או ללשכת התעסוקה, אסור להפלות אותו לרעה בשל גילו, מינו, גזעו, דתו, לאומיותו, ארץ מוצאו, מוגבלותו, השקפתו, או מפלגתו.

נחמן שי: אלה היו אותן קטגוריות שאז החליטו שאסור להפלות בגינן אדם לרעה בחיפושיו אחר עבודה.

נחמן שי: ואנחנו, עבדכם בתוספת עזרה מחברים שעזרו לי ועניינם בנושא הזה, נאמר כך: אסור להפלות מחמת מינו, נטייתו המינית, מעמדו האישי, היריון, טיפולי פוריות, טיפולי הפריה חוץ-גופית, היותו הורה, גילו, גזעו, דתו, לאומיותו, ארץ מוצאו, מוגבלותו, השקפתו, או מפלגתו – כל אלה חוזרים – ותוספת נוספת: שירותו במילואים, קריאתו לשירות מילואים, או שירותו הצפוי בשירות מילואים כהגדרתו בחוק שירות הביטחון.

נחמן שי: זאת אומרת, הוספנו פה בעצם שתי קבוצות מאוד-מאוד חשובות: נשים שנמצאות בהיריון או בטיפולי פוריות – אני רוצה להזכיר לחברי שמדינת ישראל היא מדינה מובילה בעולם בטיפולי פוריות.

נחמן שי: יש לזה סיבות רבות.

נחמן שי: אבל אני מאוד גאה בכך שמדינת ישראל עושה כל מאמץ כדי לסייע לנשים להרות.

נחמן שי: ערך המשפחה הוא ערך מרכזי בדת היהודית, ולמרות שההוצאות במקרים האלה הן מאוד-מאוד גבוהות, בהחלט ההוצאה מוצדקת, ואני מקבל אותה.

נחמן שי: אבל אפרופו מה שנאמר פה, שאם אשה מתייצבת בלשכת התעסוקה ומספרת לפקיד: תדע לך, אני נמצאת עכשיו בטיפולי פוריות, הוא לא יכול להגיד לה: גברתי, אוי, את יודעת מה?

נחמן שי: במצבך, אולי נחכה שהטיפול יצליח, או לא יצליח, ואז תבואי לחפש עבודה.

נחמן שי: בשום פנים ואופן לא.

נחמן שי: צריך להתייחס אליה במקרה הזה כמו אל כל אחד אחר, או כל אחת אחרת שמחפשת תעסוקה.

נחמן שי: אותו דבר נאמר על נושא המילואים.

נחמן שי: במדינת ישראל שירות המילואים, לא רבים נושאים בו, לצערי הרב.

נחמן שי: אז אלה שעדיין נמצאים גם בגיל וגם בקבוצה הקטנה והקטנה והולכת ושממלאים את חובתם האזרחית החשובה מאוד לעשות שירות מילואים, טוב שייאמר בצורה מפורשת, שכאשר אדם מגיע ללשכת הגיוס ואומר לפקיד: אתה יודע, אני בעוד חודשיים יוצא למילואים, אז הוא לא ישיב לו: תשמע, אתה יודע מה?

נחמן שי: תגמור את המילואים שלך, ואז תבוא לחפש עבודה.

נחמן שי: בשום פנים ואופן לא.

נחמן שי: הוא במילואים, הוא בדרך למילואים, הוא יקבל היתר והפניה, ויתייחסו אליו; אני הייתי מתייחס אליו אפילו בעודף רצון טוב, כי אני חושב שלשירות מילואים יש ערך רב, ואפילו תוספת לוואי.

נחמן שי: אבל גם אם יתייחסו אליו כמו לכל אחד אחר שבא לשירות התעסוקה, בהחלט הוא ראוי ליחס שווה, ואסור בשום פנים ואופן להפלות אותו לרעה.

נחמן שי: יש, גם מוצע פה: מותר לערער על החלטות של לשכת שירות התעסוקה, וגם נקבע שסירוב לקבל עובד לעבודה בשל העילות האמורות – כן, אני מדבר על המעסיק עכשיו – הוא עבירה פלילית לפי סעיף 77 לחוק וכדומה.

נחמן שי: כלומר, גם, אגב, לשכת תעסוקה פרטית, מקום השמה, כן, משרדים או חברות שעוסקות בהשמה, גם הן, גם עליהן יחול החוק הזה, והן לא יוכלו למנוע ממנו או ממנה או מהם את האפשרות לחפש עבודה, וגם להשיג עבודה, רק בגלל הסיבות המנויות פה.

נחמן שי: אז זוהי הצעת החוק שלי.

נחמן שי: היא גם עומדת, בעיני, בקו אחד עם המחאה החברתית שהיתה בקיץ האחרון, מחאה שהיה לה מסר מאוד-מאוד חזק של שוויון בחברה הישראלית.

נחמן שי: אנחנו זוכרים את ההפגנות של הנשים שהלכו עם העגלות שלהן בגאווה גדולה, וגם בלחץ כבד.

נחמן שי: וגם עם החוגים האחרים, אנשים שטענו ששירותם במילואים לא מתקבל יפה.

נחמן שי: מכבידים עליהם, הם נושאים בעול ובנטל, מצד אחד, והם לא נענים ולא רואים אותם, ולא רואים בהם כמי שנושאים בעול עבור הרבה מאוד חברים אחרים בחברה הישראלית שמתחמקים מן החובה הזאת.

נחמן שי: לכן, אני רואה בהצעה הזו גם הצעת חוק חברתית חשובה, שבאמת תסייע לסגור את הפערים האלה.

נחמן שי: וייתכן, מי יודע?

נחמן שי: יכול להיות שבעוד עשר או 20 שנה יבוא מישהו אחר ויעשה לה עוד פעם שיפור ושיפוץ, כי היא הצעת חוק שלדעתי פשוט מתפתחת עם הזמן.

נחמן שי: אני אודה לכם את תתמכו בה.

נחמן שי: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה לאדוני.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת מיכאלי, אתה בלי מיקרופון, ואנחנו שומעים אותך מכאן.

אברהם מיכאלי: אנחנו מחזקים אותך.

גאלב מג'אדלה: אני יודע שאתה תמיד חיזקת אותי.

גאלב מג'אדלה: אבל כרגע חיזקת אותי, מצד אחד, והפרעת לנחמן שי, מצד שני.

גאלב מג'אדלה: ראשון המתדיינים, כבוד הרב ישראל אייכלר, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני, לרשותך שלוש דקות.

ישראל אייכלר: תודה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר מרגי, אני רוצה לברך את חבר הכנסת נחמן שי על הצעת החוק הזו, אם כי חסרה לי שם הגדרה של אנשים שלא מקבלים אותם לעבודה בגלל היותם חרדים.

ישראל אייכלר: אני מקווה שכשכתבת: ללא הבדל מפלגות, אולי התכוונת שגם אנשים שהם חרדים כלולים באיסור הזה של האפליה.

נחמן שי: אמרנו דתו.

נחמן שי: לא נכנסנו – – –

ישראל אייכלר: "דתו" – אז זאת הבעיה, שאת החרדים מפלים למרות שהם יהודים, וכשהם באים למעבידים יהודים או למדינה יהודית – – –

נחמן שי: תבוא לוועדה ונשב ונחשוב.

ישראל אייכלר: כן.

נחמן שי: אם אתה מרגיש שבמהלך – – – גם חבר הכנסת גפני טען טענה דומה לפני כמה ימים.

ישראל אייכלר: כן.

ישראל אייכלר: אז צריך לתקן את זה.

ישראל אייכלר: אבל אני, ברשותך, רוצה לצטט את חבר הכנסת נחמן שי מהעלון "חכימא", ושם הוא כותב כך: "בסופה של הפרשה נאמר 'כל אלה שבטי ישראל, שנים עשר, וזאת אשר דבר להם אביהם ויברך אותם, איש אשר כברכתו ברך אֹתם'.

ישראל אייכלר: לכאורה היה צריך להיאמר 'איש אשר כברכתו ברך אותו'.

ישראל אייכלר: נראה שבשינוי קל זה ביקש הכתוב להבהיר שהאחים מתברכים האחד באחר, ריבוי שבטים, ריבוי דעות ועמדות, כל אחד בדרכו, כל אחד במידתו, ודווקא ריבוי זה, כאשר הוא בא לידי ביטוי באחדות של כל המפלגות, הוא המביא לידי השלמות של עם אחד".

ישראל אייכלר: ציטוט נכון?

נחמן שי: לגמרי.

ישראל אייכלר: כל הכבוד, אני מתחבר לזה דווקא בגלל הדברים שדיברתי קודם ושאתה דיברת קודם.

ישראל אייכלר: לנו חשובה התקשורת כבבת עינינו, כי אילולא התקשורת לא היינו יכולים להתקיים כאן, כי השלטון היה יכול לעשות לנו כל מה שהוא רוצה ובדרך כלל השלטון לא בידינו.

ישראל אייכלר: אילו היתה התקשורת בזמנים נוראים, כשעשו ליהודים דברים נוראים, אולי זה היה נמנע.

ישראל אייכלר: אבל כאשר אני צריך תקשורת, זה לא מכשיר גם את התקשורת שעושה בדיוק את ההיפך.

ישראל אייכלר: למשל, לא תראה באף כלי תקשורת כללי, לא חרדי, שהיום הוכו ילדים ברחובות בגלל ההסתה.

ישראל אייכלר: יוק.

ישראל אייכלר: אין תקשורת.

ישראל אייכלר: לעומת זאת, היום בתקשורת מצאתי מאמר, שיוליוס שטרייכר ויוזף גבלס כתבו כמותו בדיוק מלה במלה, את אותו הדבר, על היהודים.

ישראל אייכלר: אז גם זה תקשורת?

ישראל אייכלר: נחמן, אנחנו בעד תקשורת, אבל אנחנו נגד הפיכת התקשורת למסעי הסתה נוראים והפיכת המדינה למקום שבו שנאת היהודים לגיטימית.

ישראל אייכלר: זה המאבק שלי, לא חלילה נגד התקשורת.

ישראל אייכלר: אני תמיד נזהר – וטוב שחבר הכנסת אורי אריאל ציין את זה, שאסור לעשות הכללות גם לגבי התקשורת.

גאלב מג'אדלה: איך אתה יכול להיות נגד התקשורת כשאתה בא מהתקשורת?

ישראל אייכלר: לא רק בגלל שאני בא מהתקשורת.

ישראל אייכלר: כל האפשרות של יהדות – אגב, גם של ערבים, של מיעוטים, להתקיים בחברה כללית, זה רק כשיש תקשורת.

ישראל אייכלר: אבל לא כשתקשורת סותמת פיות בצורה טוטלית ולא מדווחת על אירועים.

ישראל אייכלר: אתה שמעת, למשל, שילדה, אתמול, באוטובוס מקטמון לגאולה, הוכתה על-ידי בריון, ואף אחד מהנוסעים לא עזר לה, שמעת על זה?

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: אבל ב"המודיע" וב"יתד" וב"המבשר" זה כן נמצא.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, שאין תקשורת, יש קצר בתקשורת.

ישראל אייכלר: לעומת זאת, היום, אני לא אגיד את שמו של המסית, אבל הוא אחד האנשים שאחראים לאיבה הגדולה שיש אל הציבור החרדי גם כשהם באים לקבל מקומות עבודה; הוא כותב היום דברים נוראיים, ואם היה כותב דבר כזה עיתונאי בארצות-הברית, בבית הלבן – היתה אשה שהיתה הכי ותיקה בבית הלבן, היא כתבה פעם אחת מלה, איך קראו לה?

נחמן שי: אני לא זוכר את שמה.

ישראל אייכלר: לא משנה, לא צריך להזכיר את שמה אפילו, היא כתבה מלה אחת נגד היהודים ונגד מדינת ישראל, שיחזרו היהודים – היא פוטרה באותו היום.

ישראל אייכלר: ופה יושב אדון טרכטנברג, שאדון נתניהו מינה אותו, והוא אומר: אי-אפשר לחבב ציבור שלא עובד ואנחנו משלמים את המסים שלו.

יעקב מרגי: הוא אמר להכיל.

יעקב מרגי: אי-אפשר להכיל.

ישראל אייכלר: כן, אי-אפשר.

ישראל אייכלר: בושה וחרפה.

ישראל אייכלר: האיש הזה התגלה כעוין, ואני לא רוצה להשתמש במלה נוראה יותר.

ישראל אייכלר: הוא לא יודע כמה חרדים רוצים לצאת לעבודה ולא מקבלים אותם בעבודה.

ישראל אייכלר: הוא אומר שהציבור הזה לא משלם מסים, והוא היועץ של נתניהו ראש ממשלתנו?

ישראל אייכלר: הוא רוצה לעשות, שבמחיר למשתכן לא ייתנו זכות לקבל הטבה בדיור אם שני ההורים לא עובדים.

ישראל אייכלר: ומה תעשה אשה שעובדת 24 שעות ביממה ומגדלת ילדים לעם ישראל ולא מגישה תה לאיזה גבר זר שהוא המנכ"ל שלה, אז היא לא עובדת?

ישראל אייכלר: רבותי, זאת הבעיה שלנו עם התקשורת.

ישראל אייכלר: חלילה, התקשורת היא דבר חשוב מאוד, ובגלל זה אסור להפוך אותה – ואני רוצה לשאול שאלה רטורית: למה בין עשרת התלויים במשפטי נירנברג היה יוזף גבלס?

ישראל אייכלר: הוא לא הרג אף יהודי, הוא בסך הכול היה אחראי על התעמולה.

ישראל אייכלר: אז הוא יכול להגיד: לא עשיתי שום דבר.

ישראל אייכלר: כתבתי.

ישראל אייכלר: חס וחלילה לא להשוות שום דבר ואף עיתונאי ישראלי לדבר הזה, אבל קחו בחשבון שכשאדם יושב מאחורי המקלדת ומסית המונים וההמונים יוצאים ומרביצים לאחרים, הוא אחראי לא פחות מאשר המרביץ.

גאלב מג'אדלה: תודה לאדוני.

ישראל אייכלר: תודה שוב לנחמן שי.

ישראל אייכלר: אנחנו נתמוך בחוק הזה.

גאלב מג'אדלה: תודה לאדוני.

גאלב מג'אדלה: אני רק רוצה לומר לחברי, עמיתי חברי הכנסת, שאנחנו מתחייבים לשמור על כבודם של עובדי המדינה.

גאלב מג'אדלה: אתה דיברת פה דברים נגד עובד מדינה – – –

ישראל אייכלר: על מי?

גאלב מג'אדלה: על יועץ של השר.

ישראל אייכלר: על טרכטנברג?

ישראל אייכלר: הוא מקבל 100,000 שקל, אני לא יודע בחודש – – –

גאלב מג'אדלה: אתה התכוונת לטרכטנברג?

ישראל אייכלר: לא התכוונתי, אמרתי.

ישראל אייכלר: אדון טרכטנברג אמר משהו בתקשורת – – –

אורי אריאל: אפשר להסכים שהוא עובד על המדינה.

גאלב מג'אדלה: ביומיים האחרונים מדברים נגד עובד מדינה שהוא יועץ של אחד השרים – – –

ישראל אייכלר: אה, שאמר שיש יותר מדי ילדים בארץ.

ישראל אייכלר: גם הוא גזען לא קטן.

קריאה: שמחון, שמחון.

גאלב מג'אדלה: ד"ר שמחון.

גאלב מג'אדלה: אני חשבתי שאתה התכוונת אליו.

ישראל אייכלר: לא, לא, היום דיברתי על טרכטנברג.

ישראל אייכלר: שניהם "אוהבי" ישראל.

גאלב מג'אדלה: אני חשבתי שהתכוונת אליו, כי אנחנו מחויבים בשמירה על כבודם של עובדי מדינה, גם כשהם לא יכולים להשיב וגם כשהם אינם.

גאלב מג'אדלה: זה מטעמי הגינות, כבוד הרב.

ישראל אייכלר: זכותך וחובתך, אדוני.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה לאדוני.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת דב חנין – איננו.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת נחמן שי, המציע והמציג של החוק, החוק הזה הוא ראוי וטוב.

אורי אריאל: אני מבקש להסב את תשומת לבם של חברי הכנסת, הציבור ובעיקר הממשלה, שאחרי יותר משש שנים מאז שגורשו – מי שרוצה לומר "פונו", אני לא רוצה להתווכח על המינוחים – אלפי יהודים מבתיהם, בצפון השומרון ובחבל-עזה, רבים וטובים טרם מצאו עבודה.

אורי אריאל: יש עשרות חקלאים, אולי יותר מעשרות – – –

נחמן שי: אתה יכול להעריך כמה?

אורי אריאל: אני מעריך שאנחנו מדברים על משהו בין 150 ל-200 איש, ומבחינת המפרנסים זה סדר גודל של כ-20% או 15%, אני לא רוצה להתחייב, אני אשתדל להביא לך נתונים.

נחמן שי: 1,500, לא 150.

נחמן שי: איך 150?

אורי אריאל: בסך הכול פונו כ-8,000 איש; מתוכם, חלק גדול זה ילדים, לא מפרנסים.

אורי אריאל: אבל אני לא רוצה להיכשל, אני אשתדל לבדוק ולהעביר לך את הנתונים.

אורי אריאל: כך או כך, ממשלות ישראל בשש השנים האחרונות נקטו איזשהם צעדים, החליטו איזשהן החלטות על העדפה בחברות ממשלתיות או דברים מהסוג הזה.

אורי אריאל: אני אומר לכם באחריות, כראש השדולה למענם יחד עם ידידי, חבר הכנסת אלקין: לא נפתרה הבעיה, היא רחוקה מלהיפתר, וככל שעובר הזמן הבעיה מחריפה, כי אנשים מתבגרים, קשה להם יותר להיקלט בשוק העבודה.

אורי אריאל: עוד הפעם, נכון שנעשו דברים כמו קורסים, דברים נוספים – רחוק רחוק מלהשביע רצון.

אורי אריאל: ואני חושב שאם נעשה עוד מאמץ מכאן, מהכנסת, חברי הכנסת, כדי לתת פתרונות נוספים, יהיה זה לכבוד גם לכנסת, ודאי לתועלת אותם אנשים, שמגיעים להם כל העזרה, כל הסיוע, ויפה שעה אחת קודם.

אורי אריאל: תודה.

גאלב מג'אדלה: תודה לאדוני.

גאלב מג'אדלה: אחריו יבוא ויעלה חבר הכנסת בן-ארי.

גאלב מג'אדלה: ואחריו – חבר הכנסת מגלי והבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת נסים זאב עומד על כך שהוא יהיה אחרון, לפי התקנון?

קריאה: גם אם הוא לא פה, הוא יעלה.

גאלב מג'אדלה: אדוני נמצא, בסדר.

מיכאל בן-ארי: על זה נאמר: מציץ מהחרכים.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, מכובדי המציע חבר הכנסת נחמן שי, החוק שלך הוא חוק טוב וראוי, רק אני מסופק איך הוא יפעל על שתי קבוצות נפגעות עיקריות בעניין הזה של אפליה.

מיכאל בן-ארי: קודם כול, בראשית דברי הייתי מזכיר שני גופים, המפלים הגדולים ביותר, הבולטים ביותר, שאפשר לראות שם אפליה על רקע מוצא.

מיכאל בן-ארי: קודם כול באקדמיה, ואנחנו מדברים על למעלה מ-90% שהם אינם יוצאי עדות המזרח, בוא נגדיר את זה ככה, מספרים מוכחים, ולפעמים מעבר ל-90%; ובית-המשפט העליון, כפי שהוא נראה היום, 100% שם אינם מיוצאי עדות המזרח.

מיכאל בן-ארי: שני מקומות שהיו צריכים לשמש לנו דוגמה, חברת הכנסת אורלי, את יודעת את הדברים, והם לצערנו הרב משמשים דוגמה רעה, הם אלה שמטיפים מוסר ומחנכים וכו'.

מיכאל בן-ארי: אבל אני לא רוצה שיושחת זמני רק על אלה – – –

גאלב מג'אדלה: את המשפט האחרון לא הבנתי – מה, מה, מה – – –

מיכאל בן-ארי: אמרתי, שני המוסדות הללו, שני הגופים האלה, אם זה בית-המשפט העליון ואם זה האקדמיה, שהם כביכול סוג של אוטוריטות שמעבירות לנו הטפת מוסר, הם אלה שרוצים ללמד אותנו נורמות ציבוריות.

מיכאל בן-ארי: גם המוסד האקדמי, שם זה "כנסיית השכל", הם אומרים לנו מה נכון ומה לא נכון; בבית-המשפט העליון אומרים לנו מה צודק ומה לא צודק.

מיכאל בן-ארי: שניהם מתנהגים, לא מתנהגים, נראים, באופן, בצורה מאוד-מאוד לא ראויה, שאין בהם ייצוג הולם לפחות לחצי מהאוכלוסייה במדינת ישראל.

מיכאל בן-ארי: מה לעשות, אלו עובדות.

מיכאל בן-ארי: אם מתוך 220 – סיפר לי חבר ילדות שלי – מתוך 220 מרצים באחת מהפקולטות החשובות פה, באוניברסיטה העברית, הוא אמר לי: כמה יוצאי עדות המזרח יש?

מיכאל בן-ארי: אמרתי לו: 60 מתוך 220, אמר לי: תרד, אמרתי לו: 50, אמר לי: תרד, אני אומר לו: 30, אומר לי: תחלק בשלושה.

מיכאל בן-ארי: אז משהו עגום פה, אתה אפילו יכול להסכים אתי, אתה בא קצת מן הצד בעניין הזה – – –

גאלב מג'אדלה: לא, אני לא יכול להסכים אתך.

מיכאל בן-ארי: אתה לא יכול – אלה העובדות, אלה המספרים.

גאלב מג'אדלה: אני לא יכול להסכים אתך על ההכללה.

גאלב מג'אדלה: האקדמיה היא מוסד ראוי.

מיכאל בן-ארי: מוסד ראוי.

גאלב מג'אדלה: אם יש פה דברים לתיקון – – –

מיכאל בן-ארי: היא מוסד ראוי, אבל בתחום הזה – – –

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת, אם יורשה לי – – –

אריה אלדד: היא מוסד ראוי.

אריה אלדד: יש אקדמיה טובה ויש אקדמיה רעה.

מיכאל בן-ארי: המוסד ראוי, אני בא מהאקדמיה.

גאלב מג'אדלה: אי-אפשר להכליל.

אורלי לוי אבקסיס: יש, ישנן – – –

מיכאל בן-ארי: אי-אפשר להכליל.

מיכאל בן-ארי: רבותי, אני לא הייתי מכליל אם לא היו מספרים.

גאלב מג'אדלה: אחרי כל מה שעשתה האקדמיה – – –

מיכאל בן-ארי: הייתי מכליל – הכללה זה לקחת מקרה כמו גברת מטלון – –

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת בן-ארי – – –

מיכאל בן-ארי: – – שמישהו קרא לה איך שקרא לה, זה הכללה.

מיכאל בן-ארי: כשאני בא עם מספרים ואני אומר לך: מתוך 220 בפקולטה מסוימת, שאני לא רוצה להזכיר את שמה – ואם מישהו רוצה, אז אני אזכיר את שמה – מתוך 220 מרצים, עשרה הם יוצאי עדות המזרח, אז מה זה?

מיכאל בן-ארי: זה לא גזענות?

גאלב מג'אדלה: אני אוסיף לך דקה, אבל – – –

מיכאל בן-ארי: אבל אני חייב לגשת לעיקר.

גאלב מג'אדלה: אני אוסיף לך דקה.

גאלב מג'אדלה: תראה, אתה לא יכול, יושבים כאן חברי כנסת מכובדים, אתה לא יכול בגלל פרמטר אחד להגיד עליהם: מערכת לא ראויה.

מיכאל בן-ארי: אני חושב שבתחום הזה – – –

גאלב מג'אדלה: שאני מאוד מחשיב אותו, אני מאוד מחשיב אותו.

אריה אלדד: נניח שהם בסדר, אבל הם רק פדופילים.

אריה אלדד: רק פרמטר אחד לא בסדר, אז מה?

גאלב מג'אדלה: לא בסדר.

אריה אלדד: חוץ מזה, הם נותנים צדקה והם עוזרים בכביש כמו שצריך – –

אורלי לוי אבקסיס: לפעמים הנראות, הנראות – – –

אריה אלדד: – – והם לא דורסים קשישות.

אריה אלדד: הם רק פדופילים.

אורלי לוי אבקסיס: מה הבעיה?

אורלי לוי אבקסיס: שאין קריטריונים – – –

גאלב מג'אדלה: אחד-אחד, אתם אומרים דברי טעם, אחד-אחד.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שבסופו של דבר, כאשר מדובר בכך שכאשר רוצה אדם מסוים להתקדם ואין פרמטרים שהם כלליים – – –

מיכאל בן-ארי: אין שקיפות.

אורלי לוי אבקסיס: אין שקיפות, ואתה לא יודע אם – – – יכול להתקדם, כל הסגל האקדמי הבכיר ששם נסגרים בחדרי חדרים וכאשר – – – שלא משקף את האוכלוסייה – – –

גאלב מג'אדלה: אני מסכים אתך, אני מסכים אתך.

גאלב מג'אדלה: אני מסכים אתך שצריך לתקן, צריך לשפר.

מיכאל בן-ארי: ואין פרוטוקולים, אין פרוטוקולים.

גאלב מג'אדלה: אבל אי-אפשר להגיד – – –

מיכאל בן-ארי: חברת הכנסת לוי אבקסיס, אין פרוטוקולים.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

מיכאל בן-ארי: אני ממש מודה לך, ואני לא אומר – – –

גאלב מג'אדלה: אני מוסיף לך את הזמן – – –

מיכאל בן-ארי: אני לא אומר חס ושלום – –

גאלב מג'אדלה: אני מוסיף לך את הזמן – – –

מיכאל בן-ארי: – – שמדובר בפדופיליה, זה אשמה מאוד-מאוד חמורה, אבל יחד עם זה – – –

גאלב מג'אדלה: אני מוסיף לך את הזמן.

גאלב מג'אדלה: גם אם אני לא מסכים אתך, אני מוסיף לך את הזמן.

מיכאל בן-ארי: אני מקבל את ההערה שלך.

מיכאל בן-ארי: אני לא פוסל את האקדמיה, אני בא מתוכה.

גאלב מג'אדלה: אי-אפשר להגיד על האקדמיה – – –

מיכאל בן-ארי: לא, אבל אני אמרתי – – –

גאלב מג'אדלה: אחרי מה שעשתה לנו האקדמיה, להגיד עליה את מה שאתה אומר.

מיכאל בן-ארי: כן, כן, לא.

מיכאל בן-ארי: בוא, רבותי, אני אמרתי שיש – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – ייצוג הולם לכלל האוכלוסייה – – –

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

מיכאל בן-ארי: רבותי, הוא נתן לי עוד דקה – –

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

מיכאל בן-ארי: – – אחת, ואני חייב לנגוע – – –

גאלב מג'אדלה: לא, אני נותן לך יותר מדקה.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

מיכאל בן-ארי: אני חייב לנגוע בשתי קבוצות נפגעות.

מיכאל בן-ארי: אחת מהן, דיברתי עליה בשבוע שעבר, כשדיברו פה ביום הקשיש הבין-לאומי, ואמרתי – אדוני חבר הכנסת נחמן שי, אני לא יודע אם אתה יודע: היום להיות בגיל 45 ולצאת משוק העבודה, אתה הופך להיות קשיש.

נחמן שי: נכון.

מיכאל בן-ארי: אתה לא יכול להתקבל היום.

מיכאל בן-ארי: השוק הוא אכזרי, העולם שייך לצעירים, העולם שייך לדחיפות, למרפקים, לרצון של מעסיקים לקחת כוח ולהשתמש בו כשוק של עבדים, וזו אחת הצרות שאני לא יודע – ואמרתי את זה בעבר – אם אפשר לטפל בה בחקיקה.

מיכאל בן-ארי: אבל יש עוד נקודה אחת, ופה אני פונה לחברי הכנסת הדתיים, לחברי הכנסת החרדים.

מיכאל בן-ארי: אני אומר לכם שרבים-רבים מהציבור הדתי והחרדי לא יכולים להשתלב בשוק העבודה כי היום יש דרישה לעבוד גם בשבתות.

מיכאל בן-ארי: ולא רק בעסקים שפתוחים בשבת, בהמון-המון מפעלים והיי-טק וכל מיני גופים כאלה ואחרים דורשים מהעובדים שלהם להיות זמינים שבעה ימים בשבוע.

מיכאל בן-ארי: ואני אסיים, ברשותך: יום אחד הייתי בחנות, אפילו אגיד את שמה, "צומת ספרים", בצומת ירקונים.

מיכאל בן-ארי: רציתי לקנות ספר, שמעתי שמראיינים שם בני-נוער, בני-נוער.

מיכאל בן-ארי: שואלים אותם אחד-אחד: יש לך בעיה לעבוד בשבת?

מיכאל בן-ארי: יש לך איך להגיע בשבת?

מיכאל בן-ארי: ואז אפילו ילד שרוצה בבית לעשות שולחן שבת, רוצה ללכת לבית-הכנסת עם אבא, מתפתה.

מיכאל בן-ארי: כי היום, לצערנו הרב, החומה הזאת, חומת השבת, נפרצה.

מיכאל בן-ארי: זה שהיא נפרצה במקומות מסוימים, איש באמונתו יחיה, אבל זה פוגע בפרנסתם של יהודים רבים, או יותר גרוע, פוגע באמונתם, וגם על זה צריך לתת את הדעת.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה לאדוני.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת מגלי והבה, ואחריו – אחרון, חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

נסים זאב: למה אחרון?

נסים זאב: – – –

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת נסים זאב, אתה רוצה להיות אחרון, נכון?

נסים זאב: – – –

גאלב מג'אדלה: לא, אם אתה לא רוצה, אתה לפני.

נסים זאב: לא, לא, באמת, זה לא – – – עכשיו.

גאלב מג'אדלה: ככה קיבלתי הנחיה מסגן מזכיר הכנסת, שאתה אחרון.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש – –

גאלב מג'אדלה: שלוש דקות לרשותך.

מגלי והבה: – – השר יעקב מרגי, חברי חברי הכנסת, אין ספק שההצעה של חבר הכנסת נחמן שי היא הצעה טובה, והיא טובה מכיוון שהיא גם מרחיבה את כל האפשרויות וההזדמנויות, והיא מתקרבת לשוויון מלא בהרבה תחומים, כמו בהצעה הזאת שאנחנו רואים לפנינו.

מגלי והבה: וכאן ההזדמנות להציע לממשלה – אדוני היושב-ראש, אתה מכיר את הנושא היטב – הסוגיה בלשכות העבודה, של ההרשמה וביטולי מקומות הרשמה, ובמיוחד בכפרים בצפון, במיוחד בכפרים הדרוזיים, ששם אין תחבורה סדירה ואז נאלצים אותם אנשים שצריכים להירשם – – –

גאלב מג'אדלה: ביישובים קטנים גם.

מגלי והבה: גם ביישובים קטנים, לנסוע למרחקים כדי להירשם.

מגלי והבה: לא מספיק המטלות הנוספות, ואין תחבורה.

מגלי והבה: הם ממשיכים לסבול מההחלטה הזאת, שהתקבלה בזמן הקיצוצים שהיו בתקציב באותן שנים, שאנחנו התנגדנו להם.

מגלי והבה: היום, בעידן המודרני וההשלכות שלו, אדוני השר מרגי, שיש לנו היום אפשרות – ראינו שמתחילים ליישם את זה – אפשר לעשות שתהיה ניידת לחתימה או החתמה אלקטרונית, שכל אחד לא צריך אפילו להזדהות: לוקחים את טביעת האצבע שלו, באה אותה מכונית, מתייצבת באותו יישוב, ניתן לעשות את ההחתמה – –

יעקב מרגי: ביומטרי.

מגלי והבה: – – במשרד המסחר והתעשייה, ואז פותרים בעיה לאלפי אנשים שצריכים גם להירשם וגם לקבל את הזכות שלהם בגלל מחסור בעבודה.

מגלי והבה: אין ספק שהצעת החוק, שמרחיבה את ההזדמנויות והשוויון בין כל אלה, עם הקריטריונים של קליטה בעבודה – וחשוב שבאמת שזה לא יפסח על אף קבוצה בישראל, מאזרחי ישראל, על אף עדה, והשוויון הזה בנפשנו.

מגלי והבה: אבל אם הממשלה, ואני אפנה כך, אדוני היושב-ראש – אולי אפילו נקיים על זה דיון אצלנו בוועדת הכספים – למשרד או לשר המסחר והתעשייה, שאם יהיו לו ניידות כאלה כפיילוט, שלוש, ארבע ניידות, לקבוע את שעות הקבלה לאותם אנשים, שיבואו למועצה או למקום שייקבע, ניתן לחסוך גם את הנסיעה, גם הוצאות נסיעה, גם הסבל שהאנשים אלה, לא מספיק שהם לא עובדים, גם אין להם החזר לאותם תשלומים – – –

גאלב מג'אדלה: יש לא מעט אנשים שלא הולכים בגלל המרחק ובגלל כל – – –

מגלי והבה: גם.

מגלי והבה: אז למען – – –

גאלב מג'אדלה: – – – מפסידים את הזכות שלהם.

מגלי והבה: למען הצעת הייעול הזאת – חברי נחמן שי, הפעם הרחבת את ההגדרות מבחינת אלה שבאים להירשם ללשכת התעסוקה, שלא יפלו אותם.

מגלי והבה: אני מקווה שהנושא של האפליה של ההחתמה ושל הטיפול באוכלוסיות האלה, שאין אפשרות כרגע שימשיכו לנסוע למקומות מרוחקים מהיישוב שלהם – נמצא פתרון, והפתרון הזה, אני מקווה שיסייע לאותה אוכלוסייה.

מגלי והבה: תודה, אדוני היושב-ראש.

גאלב מג'אדלה: תודה לחבר הכנסת מגלי והבה.

גאלב מג'אדלה: אחרון המתדיינים – חבר הכנסת נסים זאב.

גאלב מג'אדלה: כבוד הרב, בבקשה.

נסים זאב: בכנסת אין רבנים – – –

גאלב מג'אדלה: באמת?

גאלב מג'אדלה: אז זה בסדר אם אני לא אומר לך רב?

קריאה: – – –

נסים זאב: אתה מגביל אותי, אדוני היושב-ראש, כשאתה קורא לי רב – –

גאלב מג'אדלה: את חבר – – –

נסים זאב: – – אני צריך לומר קודם כול דבר תורה, וזה מחייב אותי דברים אחרים.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, ואני פונה לחבר הכנסת נחמן שי.

נסים זאב: אני מבקש ממך רק מלה אחת להוסיף: במקום "דתו" – "שמירת דתו", ואני אסביר לך מדוע.

מגלי והבה: אז תבוא לוועדה.

קריאה: – – –

נסים זאב: אדוני, "בגלל דתו".

נסים זאב: "דתו", אז לא צריך להיות יהודי שומר שבת.

נסים זאב: סליחה, פעם בתעודת הזהות היה: דת – יהודי.

נסים זאב: זה לא קשור לשמירת שבת.

נסים זאב: "שמירת דתו" – ופה הבעיה של שומרי השבת.

נסים זאב: זו בעיה בהיקפים שמה שאמר הרב אייכלר ואחרים, זה כאין וכאפס.

נסים זאב: שיהיה ברור, אני מדבר על אנשים שעובדים בפועל – כולל שוטרים במשטרת ישראל שפוטרו בגלל היותם שומרי שבת, כי לא הסכימו לעבוד בשבת אלא רק במלאכה שיש בה פיקוח נפש.

נסים זאב: ואני קיבלתי תלונות כאלה.

נסים זאב: לכן, אם אנחנו באמת רוצים לעזור – וככל שאני באמת תומך בעניין הפוריות, שאשה אי-אפשר להפלות אותה, אבל צריך גם, מצד שני, שבקניונים, במקומות הכי ציבוריים, שבהם אם אתה לא מחלל שבת אתה לא יכול להתקבל בכלל לעבודה, ואם בטעות התקבלת, עושים את הכול גם לזרוק אותך.

נסים זאב: אני רוצה להזכיר לכם שלפני 70 שנה בארצות-הברית היה חוק שמי שלא עובד בשבת אין לו מקום בעבודה.

נסים זאב: ליהודים שומרי שבת היתה בעיה להתקבל לעבודה, בשוק.

נסים זאב: הם הפנימו והבינו שצריך לשנות את החוק, והיה חוק רק בשביל היהודים.

נסים זאב: דבר נוסף, אדוני היושב-ראש, לפני כמה חודשים, חודשיים לכל היותר, היה איזשהו בג"ץ שהחל לפני כשנה ומשהו על יהודי דתי שהיה במרינס כחייל והכריחו אותו לגלח את זקנו, כי אין מצב כזה שבמרינס יהיו אנשים עם זקנים.

נסים זאב: תראו את חבר הכנסת מיכאלי, הוא לא מגדל זקן.

נסים זאב: הוא מרגיש שהוא חייל והוא לא יגדל זקן והוא שומר על הכללים.

נסים זאב: אבל יש כאלה שבכל זאת רוצים לגדל זקן, מה הם יעשו?

נסים זאב: היה פה מאבק משפטי, אדוני היושב-ראש, לא תאמין, ובסופו של דבר הוא ניצח והבג"ץ הכריח את הצבא לקבל אותו כפי שהוא.

נסים זאב: אני אומר לכם, אנחנו צריכים ללמוד מה קורה בעולם, להסתכל סביבנו ובאמת לשנות, לא רק ברמה של הניירת – אני מאוד אוהב את הניירות האלה.

נסים זאב: הם מדברים גבוהה-גבוהה, אבל מבחינת היישום של החוקה הלכה למעשה, של החוק הזה, הוא לא מיושם.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, אני סומך עליך שאתה תעזור לנו בעניין הזה, שאגב, הוא גם כן עוזר למוסלמים לגבי ימי שישי ולנוצרים לגבי ימי ראשון.

נסים זאב: זאת אומרת, כשמדברים על דת זה בכל החתך וכל הציבורים השונים.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה, חבר הכנסת נסים זאב.

גאלב מג'אדלה: אני מבטיח לך להעביר את המסר שלך, שהוא בעיני מסר חשוב, אבל אני הייתי רוצה שאתה תעביר את המסר הזה לממשלה, שאתה בקואליציה שלה, לגבי המיעוטים האחרים.

גאלב מג'אדלה: כמו שאתה רוצה שיתחשבו בך, מן הראוי שגם אתה תתחשב באחרים.

גאלב מג'אדלה: בתור ממשלה, עכשיו אני אומר, זה לא אתה באופן אישי.

נסים זאב: למה אתה מטיף לי מוסר – – –

גאלב מג'אדלה: אני עכשיו אומר לך – – –

נסים זאב: דברי אלוקים חיים אמרתי – – –

גאלב מג'אדלה: אני אומר לך שאתה צודק, אבל מחיל את זה על אחרים.

גאלב מג'אדלה: תגיד לשותפים הקואליציוניים שלך שיושבים כאן, בצד הזה, שגם הם צריכים להתחשב באזרחי המדינה האחרים.

גאלב מג'אדלה: ההתחשבות צריכה להיות הדדית, חבר הכנסת נסים זאב.

גאלב מג'אדלה: זה בסיס מקודש.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה לאדוני.

גאלב מג'אדלה: אנחנו עוברים להצבעה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אנחנו עוברים להצבעה.

גאלב מג'אדלה: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות התעסוקה (תיקון מס' 20) (הרחבת איסור ההפליה), התשע"ב–2011, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

גאלב מג'אדלה: בעד – 9, נגד – אין, נמנעים – אין.

גאלב מג'אדלה: הצעת חוק שירות התעסוקה (תיקון מס' 20) (הרחבת איסור ההפליה), התשע"ב–2011, של חבר הכנסת נחמן שי וקבוצת חברים, אושרה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/429).

גאלב מג'אדלה: ]

גאלב מג'אדלה: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 22) (בחינת רישוי ברוקחות), התשע"ב–2011, של חבר הכנסת אריה אלדד – קריאה ראשונה.

גאלב מג'אדלה: פרופסור אריה אלדד, בבקשה, נא להציג את הצעת החוק.

גאלב מג'אדלה: שלוש דקות לאדוני.

גאלב מג'אדלה: עשר דקות עומדות לרשותך, אדוני.

אריה אלדד: ביחד 13.

גאלב מג'אדלה: אם תרצה, נוסיף לך – – –

אריה אלדד: לא, אני גם לא אצטרך חצי מזה.

גאלב מג'אדלה: זו הצעת חוק ראויה וטובה.

אריה אלדד: גם אני חושב שהחוק טוב, אני לא אובייקטיבי.

אריה אלדד: אבל, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצגת החוק תהיה לגמרי פשוטה ולכן אני יכול להרשות לעצמי לגנוב מעצמי חצי דקה – – –

מגלי והבה: תבהיר את התמונה, כי עד היום יש בחינות.

אריה אלדד: אני אבהיר את התמונה.

אריה אלדד: רק הערה אחת בשולי החוק בעניין הריגול שעסקה בו המליאה קודם, והדיון שהתפתח בעקבותיו.

אריה אלדד: אם אכן יואשמו ששת הצעירים שנעצרו לאחרונה בריגול, יצטרכו כנראה להרחיב את הקריטריון, וגם מי שמאותת ברכב שלו כשהוא נוסע בכביש לסמן לחבריו הנהגים שמעבר לעיקול יש מכמונת משטרתית עלול להיאשם בריגול, כי הוא אסף מידע על כוחות הביטחון והעביר אותו באמצעות סימנים מוסכמים לאחרים, כדי לסכל את כוונתם של כוחות המשטרה לתת לו קנס כראוי וכמגיע לו; או עיתונאי שדיווח על כך שכוחות משטרה, יס"מ ופרשים נערכים בכניסות לירושלים כדי לסכל כוונתם של סטודנטים, חרדים, פורעים, מתנחלים, לא יודע מה, לחסום את הצומת, גם זה עלול לשרת אותם, והם ילכו, פשוט יחסמו צומת אחר.

אריה אלדד: אני מציע לא להיסחף, אין לנו כל כך הרבה מרגלים סביבנו, ומדינת ישראל כבר ידעה מרגלים אמיתיים.

אריה אלדד: לעניין הרוקחות – נכון ציין חבר הכנסת מגלי והבה.

אריה אלדד: יש כבר היום בחינות, אלא שהיום הבחינות הן אך ורק לבוגרי בתי-ספר לרוקחות בחוץ-לארץ, ואילו בוגרי בתי-הספר לרוקחות בארץ אינם חייבים בבחינות וחלקם לא נבחנים כלל.

אריה אלדד: אם בית-הספר לרוקחות רוצה לקבוע בחינה, הוא קובע מטעמו, אבל אין בחינת רישוי של משרד הבריאות, כלומר בחינת רישוי של מדינת ישראל.

אריה אלדד: כוונת החוק היא להעלות את רמת הרוקחים בארץ, כולם – בוגרי הארץ ובוגרי חו"ל; לקבוע בחינה אחת ראויה בכל מקצועות הרוקחות ולחייב בה את כל מי שמבקש רשיון להיות רוקח במדינת ישראל, בין אם סיים את לימודיו בחוץ-לארץ ובין אם סיים את לימודיו בארץ.

אריה אלדד: משרד הבריאות תומך בחוק.

אריה אלדד: בדיון שהיה בוועדה – – –

נסים זאב: מה קורה בעולם, יש רשיונות?

אריה אלדד: יש רשיונות.

אריה אלדד: יש ארצות שבהן הבחינות ברוקחות קשות לא פחות מהבחינות ברפואה, משום שבהרבה מאוד ארצות הרוקחים עוסקים גם במתן ייעוץ קליני.

אריה אלדד: אדם יכול להגיע לבית-מרקחת, להתייעץ, לשאול, והרוקח צריך לייעץ לו, לא רק לראות אם יש לו מרשם; הוא לא רק רובוט שלוקח מרשם ומנפק תרופה.

אריה אלדד: אומנם התרחקנו מאוד מהעידן שהרוקח היה כותש את חומרי הגלם בעלי ומכתש ומרכיב מהם גלולות, אבל רוקח, ראוי שידע מה תופעות הלוואי, ההשפעות ההדדיות בין תרופות שונות, אם אדם שכבר לוקח תרופה מסוימת – תרופה אחרת אינה עלולה לסכן אותו או לא להיות אפקטיבית.

אריה אלדד: לכן יש בחינות והבחינות הן לפעמים מחמירות ביותר.

נסים זאב: עוד שאלה נוספת, רק להבנה: האם זה חל גם על רוקחים שבפועל הם כבר שנים רוקחים או רק על – – –

אריה אלדד: לא, לא, החוק יהיה פרוספקטיבי ולא רטרואקטיבי.

אריה אלדד: אנחנו לא מתכוונים להכביד ולהקשות.

אריה אלדד: אנחנו מתכוונים מרגע מסוים להתחיל להעלות את הרמה ולקבוע סטנדרטים מקצועיים מחייבים.

אריה אלדד: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: אדוני, יש כאן שאלה; היות שאני עוסק בנושא, יש בעיה גם בנושא.

גאלב מג'אדלה: היום מי שלומד בארץ לא עושה את המבחן הממשלתי; מי שלומד בחו"ל עושה את המבחן הממשלתי.

גאלב מג'אדלה: יש בעיות בנושא.

גאלב מג'אדלה: לצערי הרב יש גם דברים בתוך התקנות שנותנים מדי פעם פן מסוים.

גאלב מג'אדלה: אבל אתה אומר בהצעת החוק לדרוש ממבקש – אתה אומר ככה: לדרוש ממבקש רשיון לעמוד בבחינה נוספת.

אריה אלדד: לא בחינה נוספת.

אריה אלדד: בחינת רישוי ממשלתית אחת.

אריה אלדד: אחת לבוגרי הארץ, בוגרי חו"ל, בוגרי באר-שבע, בוגרי ירושלים.

גאלב מג'אדלה: אני קורא מההצעה שלך.

אריה אלדד: נכון.

גאלב מג'אדלה: אני קורא מההצעה שלך: "עוד מוצע להבהיר שהבחינה לא תגרע מסמכותו של המנהל הכללי של משרד הבריאות לדרוש ממבקש רשיון לעמוד בבחינות נוספות, וכן להסמיך– – –".

אריה אלדד: נכון.

אריה אלדד: כלומר – – –

גאלב מג'אדלה: הוא יקבע – זה יעשה בחינה נוספת וזה לא יעשה בחינה נוספת?

אריה אלדד: נכון, נכון.

אריה אלדד: כלומר, נניח שאדם בוגר בית-הספר לרוקחות בירושלים או בבאר-שבע, ויש בתוכניות הלימודים הבדלים לפי השיטות השונות.

אריה אלדד: למשל, בבאר-שבע לא נבחנים בביוכימיה – נבחנים, אבל אני נותן דוגמה – תחום מסוים לא מלמדים.

אריה אלדד: אנחנו רוצים סטנדרטיזציה של מקצוע הרוקחות באופן כזה שכולם יצטרכו לעמוד בבחינה משותפת.

אריה אלדד: הבחינה תכלול את כל מקצועות הרוקחות כפי שהוועדה המייעצת לרוקחות במשרד הבריאות תקבע.

אריה אלדד: נניח שאדם גמר בזימבבואה לימודי רוקחות, ושם לא מלמדים תחום מסוים; הוא יבוא עם תעודת גמר.

אריה אלדד: אז הוא יעשה את הבחינה הממשלתית בארץ ככתבה וכלשונה, אבל אם הוא בכלל לא למד תחום מסוים, יבקשו ממנו:

אריה אלדד: את התחום הזה בפרמקולוגיה קלינית, אנא היבחן עליו, כי לא למדת אותו ולא נבחנת עליו.

גאלב מג'אדלה: אדוני, לגבי אלה שלומדים בחו"ל, צריך לקבוע מבחן אחד שיענה על הצרכים של המקצוע.

גאלב מג'אדלה: לגבי אלה שלומדים בארץ, הוא לא אשם בכך שתוכנית הלימודים באוניברסיטה בירושלים שונה מזו שבבאר-שבע.

גאלב מג'אדלה: מה הוא אשם?

אריה אלדד: אבל אנחנו רוצים בחינה אחידה.

גאלב מג'אדלה: המועצה להשכלה גבוהה צריכה לקבוע עם המוסדות המוסמכים של האקדמיה תוכנית אחידה.

גאלב מג'אדלה: במה אשם הסטודנט?

גאלב מג'אדלה: אחרי שהוא למד ארבע וחמש שנים, יגידו לו: סליחה, בתוכנית הלימודים שלכם בבאר-שבע לא היה מקצוע זה.

גאלב מג'אדלה: במה הוא אשם?

אריה אלדד: הבחינה תהיה אחידה לכל בוגרי הארץ ובוגרי חו"ל, בלי אפליה, בלי שום הבדל, בין אם הוא למד בבאר-שבע, למד בירושלים – –

גאלב מג'אדלה: מצוין.

אריה אלדד: – – למד בירדן, למד בארצות-הברית או למד בשווייץ.

אריה אלדד: הבחינה תהיה אחת.

גאלב מג'אדלה: יפה.

גאלב מג'אדלה: אז מה הבחינה הנוספת?

אריה אלדד: המנהל רשאי לקבוע, אם הוא סבור שבוגר בית-הספר בשווייץ לא למד תחום מסוים, לבוא ולבקש: התחום הזה לא כוסה בתוכנית הלימודים שלך, אנחנו מבקשים שתוכיח לנו ידע ספציפי גם באותו תחום שלא למדת.

גאלב מג'אדלה: תודה לאדוני.

אריה אלדד: בבקשה.

גאלב מג'אדלה: כנראה שיהיה דיון מעניין בהצעת החוק בוועדה בהמשך, וראוי שאנחנו נשתף גם את אנשי המקצוע והאקדמיה.

אריה אלדד: אבל אנשי המקצוע ביקשו את החוק הזה.

קריאה: מבקשים רק להצביע, נו, באמת.

אריה אלדד: מנהלי בתי-הספר לפרמקולוגיה ביקשו את החוק.

גאלב מג'אדלה: מצוין.

גאלב מג'אדלה: אז אנחנו ניפגש בוועדה כדי להוציא מתחת ידינו הצעת חוק ראויה וטובה ושוויונית ואחידה.

גאלב מג'אדלה: ראשון המתדיינים, חבר הכנסת אורי אריאל, נמצא?

גאלב מג'אדלה: איננו.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת בן-ארי ישנו?

גאלב מג'אדלה: איננו.

גאלב מג'אדלה: אנחנו מצביעים על הצעת החוק לאחר שכל המתדיינים לא נמצאים.

גאלב מג'אדלה: נא להצביע עבור הצעת החוק בקריאה ראשונה.

גאלב מג'אדלה: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 22) (בחינת רישוי ברוקחות), התשע"ב–2011, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

גאלב מג'אדלה: בעד – 7, נגד ונמנעים – אין.

גאלב מג'אדלה: הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 22) (בחינת רישוי ברוקחות), התשע"ב–2011 – קריאה ראשונה – של חבר הכנסת אריה אלדד, תעבור להכנה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/429).

גאלב מג'אדלה: ]

גאלב מג'אדלה: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

גאלב מג'אדלה: הצעת החוק האחרונה: הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 49) (הארכת חופשת לידה בשל אשפוז יילוד), התשע"ב–2011 – קריאה ראשונה – של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס וקבוצת חברי כנסת.

גאלב מג'אדלה: חברת הכנסת אבקסיס, תציגי בבקשה את הצעת החוק.

גאלב מג'אדלה: את מוותרת?

אורלי לוי אבקסיס: – – –

גאלב מג'אדלה: אז תשתפי אותנו בדברים, דברי טעם, שאמר לך חבר הכנסת וקנין, סגן היושב-ראש.

גאלב מג'אדלה: היא טוענת שאמרת לה דברי טעם והיא רוצה לשתף אותנו בהם.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

יעקב כץ: אורלי – – –

אורלי לוי אבקסיס: בוודאי.

גאלב מג'אדלה: עומד לרשותך, גברתי – – –

אורלי לוי אבקסיס: סולחת לכולם.

אורלי לוי אבקסיס: לא נשארו פה באמת חוץ משניים-שלושה נציגים.

גאלב מג'אדלה: עומדות לרשותך עשר דקות.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני, אני רוצה להעיר פה הערה שבאמת גם אמרתי אותה לסגן יושב-ראש הכנסת, מר יצחק וקנין, שלי קצת חורה: בתור אמא לילדים שגרה בפריפריה הקצת רחוקה, נוהגת לבד – באופן סיסטמטי הצעות החוק שלי נמצאות בסוף סדר-היום, המשמרות שלי בסוף סדר-היום.

אורלי לוי אבקסיס: אני נמצאת ולא נעים להגיד את זה מעל המליאה, או שמישהו חושב שאני – – –

גאלב מג'אדלה: זה טוב או לא טוב?

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שכשמדברים על הדרת נשים, אולי אצלנו מדירים אמהות?

אורלי לוי אבקסיס: אולי אצלנו מדירים אנשי פריפריה?

אורלי לוי אבקסיס: אולי בכלל, אתה יודע מה?

אורלי לוי אבקסיס: מישהו יגיד לי: זה לא זה בכלל – משאירים אותך פה בשביל רייטינג.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא יודעת מה, אבל זה די מתסכל כשיש לך ילדה חולה בבית וגם אתמול המשמרת שלי היתה אמורה להיות ב-23:00 – תודה רבה ליושב-ראש וקנין שמנע ממני – – –

גאלב מג'אדלה: קודם כול, שהבת תהיה בריאה.

גאלב מג'אדלה: זה הכי חשוב.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה, אדוני.

גאלב מג'אדלה: אבל את בחרת במקצוע קשה – פוליטיקה.

אורלי לוי אבקסיס: אין ספק, אבל כאשר אפשר לשחק בסדר-היום, ויש שליטה על סדר-היום, לא יכול להיות שתמיד אותם אנשים נשארים עד סוף סדר-היום בנושאים כל כך חשובים ואפילו חברי כנסת אחרים לא מוצאים לנכון – אני לא מדברת רק על זה; אני מדברת גם על הצעות לסדר-היום חברתיות שתמיד נדחקות לסוף סדר-היום.

אורלי לוי אבקסיס: אבל לא על כך אני פה ולא על כך אני מלינה.

מגלי והבה: – – – אני מציע לך עצה.

מגלי והבה: את חברת הנשיאות.

מגלי והבה: אני מבקש שבישיבה הבאה, בפתיחת הישיבה – – –

אורלי לוי אבקסיס: וחבר הכנסת מגלי והבה לא חושב שהתלוננתי ואמרתי חלק מהדברים?

מגלי והבה: אמרת, אבל אני רוצה שתגידי – – –

אורלי לוי אבקסיס: אולי לא בתקיפות המספקת?

קריאה: – – –

אורלי לוי אבקסיס: וכואב לי הלב, כי זאת גם הצעת חוק כל כך חשובה.

אורלי לוי אבקסיס: היא מדברת על נשים.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת מגלי והבה, אתה רוצה שהיא תעבור על הדברים בצלילות?

מגלי והבה: את יודעת מה שכואב לי? – – – איפה החברות?

אורלי לוי אבקסיס: איפה החברות?

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע, כאשר מוסיפים עוד יום-יומיים לחופשת הלידה ועוד בלי תשלום, בלי כלום – איזה רעש, איזה עיתונים, איזו התגייסות.

גאלב מג'אדלה: מה שאומר חבר הכנסת – – –

אורלי לוי אבקסיס: מה שאומר כאן – – –

גאלב מג'אדלה: אני אתן לך – – –

אורלי לוי אבקסיס: אין לי בעיה.

גאלב מג'אדלה: מה שאומר חבר הכנסת מגלי והבה: את מככבת יחידה כאן – זה דווקא יתרון.

אורלי לוי אבקסיס: אין לי בעיה, אני תמיד נשארת.

אורלי לוי אבקסיס: כשיש נושאים חברתיים – – –

יצחק וקנין: לא – – – עוזר לנשים בכנסת.

יצחק וקנין: השר יעקב מרגי מש"ס וחבר הכנסת וקנין מש"ס עוזרים – – –.

יצחק וקנין: יש הרבה הדרת נשים.

יצחק וקנין: דווקא, אנחנו בעד – – –

יעקב מרגי: אנחנו נהיה אתך – – –

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: לא, באמת זה יצא קצת בכייני, אבל חשוב להגיד – – –

יצחק וקנין: – – –

קריאה: אני לא הולך הביתה בגללך.

קריאה: אני נשאר פה עד – – –

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע מה?

אורלי לוי אבקסיס: אם אני בודקת עכשיו, לא נעים, בואו נעשה סקר קצר.

אורלי לוי אבקסיס: נעביר נושא.

אורלי לוי אבקסיס: מה דיבר פה קודם חבר הכנסת בן-ארי?

אורלי לוי אבקסיס: בואו נסתכל על זהות החברים שנשארו כאן, על חוק שהוא מאוד-מאוד חברתי – –

אברהם מיכאלי: נו, למי אכפת?

אורלי לוי אבקסיס: – – איזה ייצוג יש פה, של איזה אנשים?

אורלי לוי אבקסיס: ובזה אני אסיים.

גאלב מג'אדלה: אומר הכול.

גאלב מג'אדלה: זה אומר הכול.

אורלי לוי אבקסיס: אומר הכול.

אורלי לוי אבקסיס: טוב, כנראה לבית-המשפט העליון אנחנו לא מספיק טובים.

אורלי לוי אבקסיס: לדברים חברתיים – אנחנו כן.

אורלי לוי אבקסיס: אולי אנחנו הלוחמים.

אורלי לוי אבקסיס: אז עזוב.

אורלי לוי אבקסיס: הנושא – הצעת החוק הזו היא הצעת חוק חשובה ביותר.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת חוק באה לתקן דבר שצריך היה לתקן אותו קודם.

אורלי לוי אבקסיס: זה בא להרחיב את חופשת הלידה בתשלום של אמהות שהילד שנולד להן מאושפז בבית-חולים.

אורלי לוי אבקסיס: אף אחד לא חושב שהן יוצאות לבלות בזמן הזה, אף אחד לא חושב שהן מנצלות את זה לדברים אחרים.

אורלי לוי אבקסיס: כל מה שהן עושות זה לשבור את הראש מתי להתחיל לקחת חופשת לידה – לרוץ בין הבית לבין בתי-החולים, לטפל בשאר הילדים וגם אולי לפעמים בעבודה, כי ילד שאושפז גם יוצא הביתה ואז גם צריך לטפל בו.

אורלי לוי אבקסיס: זה בעיקר נוגע כמובן ללידת פג.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר ילד נולד לפני הזמן מאשפזים אותו ומטפלים בו עד כמה שאפשר במערכת שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: אבל כשהוא חוזר הביתה הוא זקוק להורים שיהיו לידו.

אורלי לוי אבקסיס: מה גם שילדים כאלו גם לא יכולים להיכנס למסגרת של הפעוטונים ומעונות היום, בטח לא בגיל שלושה חודשים, וכדומה.

אורלי לוי אבקסיס: לכן כל יום כזה חשוב להורים.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת החוק הזו, ראשית, מדברת על הארכת חופשת הלידה לעובדת שילדה אושפז לתקופה העולה על ארבעה שבועות ואינה עולה על שישה שבועות – כי היום לארבעה שבועות יש הסדר.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני אומרת שהרחבנו את זה כבר לעוד שישה שבועות בנוסף לחופשת הלידה ובנוסף להסדרים הקיימים.

אורלי לוי אבקסיס: וגם להאריך את חופשת הלידה לעובדת שילדה אושפז משישה עד 12 שבועות.

אורלי לוי אבקסיס: כלומר, בהמשך תהיה עוד תוספת – ככל שהילד מאושפז יותר, חופשת הלידה תתארך.

אורלי לוי אבקסיס: זה נוגע לאמהות שגם רוצות לטפל בילד אבל גם רוצות לשמור על האופציה להביא פרנסה הביתה ולא לוותר על מקום העבודה.

אורלי לוי אבקסיס: לפעמים זה לא בשביל לפתח איזושהי קריירה, אבל גם אם זה קורה, זה טוב – אני מברכת על כך.

אורלי לוי אבקסיס: אבל לפעמים זה באמת על הנושא של להביא פרנסה שהיא כל כך חשובה – אם אנחנו מסתכלים היום על דוחות עוני וכדומה, אנחנו רואים ששני הורים עובדים ומשפחות נמצאות מתחת לקו העוני.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא רוצים, חלילה וחס, משפחות שבהן גם הילדים חולים וגם אין פרנסה.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן הצעת החוק הזו היא כל כך חשובה.

אורלי לוי אבקסיס: לצערי הרב, אין פה עוד חברות כנסת.

אורלי לוי אבקסיס: והצעת החוק הזו, אני חייבת להגיד, ששותף לה גם חבר הכנסת משה מוץ מטלון, שגם חווה על בשרו מה זה ילדים פגים ומה הקושי, והוא מספר לי גם על הקושי של אשתו, גם מבחינת העבודה.

אורלי לוי אבקסיס: באמת סיפור נוגע ללב, במיוחד כשאתה רואה היום את איתמר, שנולד פג כל כך קטן והיום הוא משכמו ומעלה.

אורלי לוי אבקסיס: האחיינית שלי גם נולדה פגה, 800 גרם, והצליחו להציל אותה, ולצערי הרב את אחותה התאומה לא.

אורלי לוי אבקסיס: אבל כשאתה רואה איך המשפחה מתגייסת, איך המשפחה הופכת להיות כוח סיעודי, אתה מבין.

אורלי לוי אבקסיס: אחותי לא חזרה לעבודה, לפחות לא בשנה הראשונה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו, כמשפחה, התגייסנו בתורנויות, כי אי-אפשר היה שלא להיות נוכחים שם, ונוכחות אמיתית.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן ההורים האלו, עד כמה שנוכל להרחיב – הצעת החוק המקורית היתה להרחיב בלי הגבלה: לא שבוע, לא שבועיים ולא זה, אלא בהתאם לאשפוז.

אורלי לוי אבקסיס: זה מה שהצלחתי להשיג וזה הרבה, כי אנחנו מרחיבים את זה כבר בתחילת האשפוז ולא בסוף, כמו שרצו בהתחלה, האוצר.

אורלי לוי אבקסיס: אבל גם להם צריך להגיד תודה רבה, לנציגי האוצר בנושא הזה, גם לביטוח הלאומי וגם לשר כחלון ולאחרים.

אורלי לוי אבקסיס: עוד לא סיימנו.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה שבפעם הבאה שנהיה פה נגיד: לא רק שבועיים אלא בכלל.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני מבקשת מכם לתמוך בזה.

אורלי לוי אבקסיס: זה מעודד נשים, משפחות, הורות טובה, והכי חשוב – גם משפחה תקנית, שתהיה לה גם פרנסה בצד ולא רק את השאר.

אברהם מיכאלי: כשהיינו בפגייה ב"בילינסון" ראינו – – –

גאלב מג'אדלה: תודה רבה, חברת הכנסת לוי אבקסיס.

אורלי לוי אבקסיס: ראיתם את הדברים, ושמענו את הסיפורים מההורים.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: ראשון ואחרון.

אורלי לוי אבקסיס: רגע, רגע.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת להגיד עוד משפט אחד: להצעת החוק הזו שותפים גם ארגון לה"ב, שזה ארגון למען הפגים בישראל, וזה ארגון של הורים שכולו בעצם מתנדבים.

אורלי לוי אבקסיס: הורים שחוו על בשרם עוזרים להורים הבאים, שבצר לנו נולדו להם ילדים טרם הזמן והם נאלצים לעבור אשפוזים ארוכים.

אורלי לוי אבקסיס: אז גם להם.

אורלי לוי אבקסיס: ושלא נדע לעולם, שלא נצטרך את החוק הזה.

אורלי לוי אבקסיס: שלא נדע מצרות ושנהיה כולנו בריאים, אבל אם נצטרך, לפחות יהיה גם עוד משהו.

אורלי לוי אבקסיס: אז צריך לברך גם על זה.

גאלב מג'אדלה: תודה ויישר כוח.

גאלב מג'אדלה: אחרון וראשון המתדיינים – חבר הכנסת מגלי והבה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני, שלוש דקות יש לך.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר מרגי, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, צריך להודות לך על הצעת חוק שהיא חשובה, ובאמת, לדעתי, לפני הרבה זמן היינו צריכים כאן בכנסת לחשוב עליה.

אורלי לוי אבקסיס: אני עובדת עליה שנתיים.

מגלי והבה: אז שאפו, כמו שאומרים, כל הכבוד.

מגלי והבה: אני חושב שההצלחה היא שאלה שיושבים פה ומקבלים החלטות, נתנו לנו שבועיים, שזה הרבה מאוד.

מגלי והבה: במיוחד אלה שאנחנו רואים – ואני בטוח שהרבה מאזרחי ישראל צופים בנו ורואים את הפעילות שלך.

מגלי והבה: אז התודה פעמיים: פעם אחת על הצעת החוק שאת עובדת עליה ומשקיעה בה ומביאה אותה ללידה, ופעם שנייה שבאמת את נשארת אחרונה, במיוחד שיש לך, כמו שאמרת – גם פריפריה, גם לנסוע רחוק.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מגלי והבה: בהחלט.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אין ספק שאנחנו נתקלים לפעמים בבעיות אמיתיות – ואני רואה את כל החברים שיושבים פה – שבאות מהשטח.

מגלי והבה: הרבה נשים וזוגות בעצם מתלוננים לפעמים, במיוחד כשיש תקלה שלא צפויה או תקלה שנותנת לאותה אשה, שהיא לא רק שיולדת – מתחילות כל מיני בעיות מהתחלה.

מגלי והבה: ולפעמים הזמן המתחייב – נכון שלפעמים המשפחה מתגייסת ותומכת – אבל אין יותר צודק מחוק שבא להסדיר את הנושא הזה.

מגלי והבה: לתת ליולדת את ההרגשה: הנה, לא עשיתי כלום, סך הכול אני באה לגדל ילד.

מגלי והבה: וכמו שאמרת, הרבה ילדים, הפגים הקטנים האלה, גדלים ואחר כך הולכים להיות אנשים בחברה.

מגלי והבה: ואני חושב, אין אלא לברך על הצעות כאלה, וכל אלה שאני מכיר אותם מקרוב וגם מכיר איפה גדלו ומאיפה באו – אז יישר כוח ואנחנו נתמוך בהצעה.

מגלי והבה: תודה, אדוני.

גאלב מג'אדלה: תודה לחבר הכנסת מגלי והבה.

גאלב מג'אדלה: אנחנו ניגש להצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: אפשר עוד משפט אחד?

גאלב מג'אדלה: כן.

אורלי לוי אבקסיס: זה גם איגוד הנאונטולוגים בישראל, זה גם הרופאים, הם גם שותפים לחוק הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אפילו הרופאים שמטפלים בפגים לקחו חלק, כי אנחנו מין פורום כזה, ולקחו חלק בחקיקה הזו, כי הם – – – בהורים.

גאלב מג'אדלה: אנחנו מחזקים את ידי כל הארגונים שהזכירה חברת הכנסת אורלי אבקסיס ויישר כוח, ותמשיכו להביא לנו הצעות חוק טובות, חשובות לחברה שלנו, כדי שיצאו מתחת ידינו חוקים טובים לטובת האזרחים והאזרחיות.

גאלב מג'אדלה: אנחנו מצביעים על הצעת החוק בקריאה ראשונה.

גאלב מג'אדלה: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 49) (הארכת חופשת לידה בשל אשפוז יילוד), התשע"ב–2011, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

גאלב מג'אדלה: בעד – 6, נגד ונמנעים – אין.

גאלב מג'אדלה: הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 49) (הארכת חופשת לידה בשל אשפוז יילוד), התשע"ב–2011 – קריאה ראשונה – של חברת הכנסת אורלי אבקסיס וקבוצת חברי כנסת וארגונים נוספים, מאושרת ועוברת להכנה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

גאלב מג'אדלה: רבותי, תם סדר-היום.

גאלב מג'אדלה: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ט' בטבת התשע"ב, 4 בינואר 2012, בשעה 11:00.

גאלב מג'אדלה: הישיבה הזו נעולה.