ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 303, 2012-01-02 00:00

ראובן ריבלין: באין שר, חברותי וחברי חברי הכנסת, היום יום שני, ז' בחודש טבת תשע"ב, 2 בינואר 2012 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק איסור עיקול דמי ליווי לעיוור ותגמולים אחרים (תיקוני חקיקה), התשע”ב–2012, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 133), התשע”ב–2012, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 136) (הארכת התקופה לזכאות למענק עבודה מועדפת לחיילי מילואים), התשע”ב–2012, של חברי הכנסת אריה ביבי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון מס' 14) (הגדלת מענק השחרור), התשע”ב–2012, של חבר הכנסת משה מטלון; הצעת חוק להרחבת הייצוג ההולם לבני העדה הדרוזית (תיקוני חקיקה), התשע”ב–2012, של חברי הכנסת חמד עמאר, יריב לוין ואלכס מילר.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/3845/18 וכלה בהצעת חוק פ/3879/18 – הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (פטור לתאגיד לתעסוקת נכים ומוגבלים), התשע”ב–2012, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון – עדכון הגדרת ניצול שואה וסל ההטבות), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת וזבולון אורלב; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – גני-ילדים ומעונות-יום), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת אורי מקלב ומשה גפני; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – חובת התקנת מערכות סולריות בבניינים המיועדים לשימוש במגזר התעשייתי, המסחרי והציבורי) התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת ודב חנין; הצעת חוק לשכת עורכי-הדין (תיקון – התמחות במשרה חלקית), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת יעקב אדרי, זבולון אורלב, אורי מקלב ויוליה שמאלוב-ברקוביץ; הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון – שינוי מועד התשלום הדחוי), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת איתן כבל; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – דיור בהישג יד), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת פניה קירשנבאום, , אברהם מיכאלי ורוברט אילטוב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק המזונות (הבטחת תשלום) (תיקון – הגבלת קיזוז דמי מזונות עד גובה שכר מינימום), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון – איסור התניית זכות הלימוד בתשלום), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק צמצום תקופת הצינון לבכירי מערכת הביטחון (תיקוני חקיקה), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת יצחק הרצוג ושלי יחימוביץ; הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור הדרת נשים במרחב הציבורי), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת יצחק הרצוג; הצעת חוק הממשלה (תיקון – השתתפות חבר הכנסת היוזם בוועדת שרים לענייני חקיקה), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת ויריב לוין; הצעת חוק עידוד וקידום מיזמים לפינוי ובינוי (תיקוני חקיקה), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת כרמל שאמה-הכהן; הצעת חוק ציוד בלאי בצה"ל, התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק שכר חיילים בשירות סדיר, התשע”ב–2012; מאת חבר הכנסת ;

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – פטור לחברת חילוץ ישראלים בחוץ-לארץ), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת זבולון אורלב, אריה אלדד, ו; הצעת חוק שלילת תשלומים מחבר הכנסת ומחבר הכנסת לשעבר בשל עבירה (תיקון – ביטול החוק), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה וחנין זועבי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – מתן שירות בשפה האמהרית ובשפה הרוסית), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת שלמה מולה; הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (הוספת כתב ברייל), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת אריה אלדד; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – איסור התניית עסקה בהתחייבות לתקופה קצובה), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת ואופיר אקוניס; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – פרסום תאריך תפוגה למוצרי הגנה מהשמש), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – שילוב קייסים במועצה דתית), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת שלמה מולה; הצעת חוק הנחה לסטודנטים בדמי נסיעה בתחבורה ציבורית, התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – מחיר אחיד ברשתות שיווק), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ערעור על החלטות לבית-דין אזורי לעבודה), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת שלמה מולה; הצעת חוק איסור בחירת חבר לגוף בוחר על סמך עדתו (תיקוני חקיקה), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת אורי אורבך; הצעת חוק רשות השידור (תיקון – ביטול חובת תשלום האגרה), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת נחמן שי, איתן כבל, אריה ביבי, זאב בילסקי ודליה איציק וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – זכאות להטבות הניתנות לזכאים לגמלת הבטחת הכנסה), התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס, ציון פיניאן, משה מטלון, איתן כבל, מירי רגב ואורי מקלב; הצעת חוק לקידום דיור בר-השגה, התשע”ב–2012, מאת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק המים (תיקון – איסור ניתוק הספקת מים לצרכן נזקק), התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (עידוד תחבורה ציבורית),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע”ב–2012, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק היטל על דירה ריקה, התשע”ב–2012, מאת חברי הכנסת איתן כבל, דב חנין, רוברט אילטוב, אנסטסיה מיכאלי, אבישי ברוורמן, אורלי לוי אבקסיס, פניה קירשנבאום וכרמל שאמה-הכהן; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (החמרת ענישה), התשע”ב–2012 , מאת חברי הכנסת משה מטלון, , חמד עמאר ואורי אריאל; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – כשירות שופט בבית-המשפט העליון), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת מיכאל בן-ארי; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון – מינוי שופטים), מאת חבר הכנסת אחמד טיבי.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות הצעות לסדר-היום בנושא: פיטורי קרן נויבך מרשות השידור בשל שיקולים לא ענייניים, של חברות הכנסת אורלי לוי אבקסיס ושלי יחימוביץ.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת המדע והטכנולוגיה בעקבות הצעה לסדר-היום בנושא: זכות יוצרים (תיקון – שימוש מותר בספרי לימוד ובחוברות עבודה), של חבר הכנסת מאיר שטרית.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אבקש להודיע כי ביום רביעי, ב' בטבת התשע"ב, 28 בדצמבר 2011, הונחה על שולחן הכנסת הצעת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, לפי סעיף 79(ב) לתקנון הכנסת, לפצל את הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (פטור למרכזי יום לאנשים עם מוגבלות), התשע"ב–2011.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה למזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: אדוני השר, גברתי ראש האופוזיציה, חברי וחברותי חברי הכנסת, ודאי כולכם תשמחו לקבל את פניו של שגריר קוריאה בישראל, מר קים איל-סו, שהוא השגריר החדש, והופעתו בישראל כשגריר חדש באה גם בציון 50 שנה ליחסים בין שתי המדינות.

ראובן ריבלין: You are most welcome.

ראובן ריבלין: Welcome to our parliament, welcome to and welcome to , our Capital.

ראובן ריבלין: (מחיאות כפיים) תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו כמדי יום שני – – –

רוני בר-און: מה עם יושב-ראש אגודת הידידות – – –

ראובן ריבלין: כמובן, אדוני הקונסול, תזכיר שגם יושב-ראש אגודת הידידות רוני בר-און וקפטן נבחרת הפרלמנט הישראלי בכדורגל, שהובסה על-ידי הפרלמנט הקוריאני – – –

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: אני אומר לך – – –

רוני בר-און: לעומת אתמול – – –

ראובן ריבלין: הסימן היחידי לניצחון הוא הניצחון.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

רונית תירוש: – – –

רונית תירוש: 1.

רונית תירוש: כישלונה בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי;

רונית תירוש: 3.

רונית תירוש: מדיניותה המעמיקה את הפערים החברתיים

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו כמובן, כמצוות החוק, עוברים מייד להצעות אי-אמון, והיום לפנינו שלוש הצעות אי-אמון.

ראובן ריבלין: הצעת האי-אמון הראשונה היא מטעם סיעת קדימה, בנושא: כישלון ממשלת נתניהו בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי.

ראובן ריבלין: תנמק את הצעת האי-אמון חברת הכנסת זוארץ וישיב השר גלעד ארדן.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי, עשר דקות עומדות לרשותך.

אורית זוארץ: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני מתכבדת להציג את נימוקי להצעת האי-אמון בממשלה וכמובן בעומד בראשה, בשם סיעת קדימה.

אורית זוארץ: כבוד היושב-ראש, במקום צדק חברתי קיבלנו סדק חברתי, ואני אומרת לעצמי, כבוד השר, אם אין תהליך מדיני אבל יש צדק חברתי – דיינו; אם אין צדק חברתי אבל יש ביטחון אישי – דיינו; אם אין ביטחון אישי אבל יש חופש דת – דיינו; אם אין חופש דת אבל יש ביטחון תעסוקתי – דיינו; אם אין ביטחון תעסוקתי אבל יש זכויות אדם – דיינו, גם בזה היינו מסתפקים; אם אין זכויות אדם אבל יש דמוקרטיה – דיינו.

אורית זוארץ: מר נתניהו, מדינת ישראל 2011 הסתיימה, ואין כלום.

אורית זוארץ: אין תהליך מדיני.

אורית זוארץ: אין צדק חברתי.

אורית זוארץ: אין ביטחון אישי.

אורית זוארץ: אין חופש דת.

אורית זוארץ: אין ביטחון תעסוקתי.

אורית זוארץ: אין שמירה והגנה על זכויות אדם.

אורית זוארץ: ועוד מעט, כבוד השר, כבוד היושב-ראש, לא תהיה פה דמוקרטיה.

אורית זוארץ: מר נתניהו, לאן מובילה אותנו הממשלה המנופחת שלך – 30 שרים ותשעה סגני שרים – כי אצלך מדובר בצדק הישרדותי, צדק פוליטי על חשבון הצדק החברתי.

אורית זוארץ: קיבלנו בישראל 2012 את נתניהו ו-40 השודדים.

אורית זוארץ: עיתוני הבוקר הציגו שתי מדינות.

אורית זוארץ: ב"ביביטון" נכתב: "הטבות המס של דוח-טרכטנברג נכנסות לתוקפן", ולעומת העיתון האחר, "ידיעות אחרונות", שם היה כתוב: "גזירות 2012 – השנה נפתחת בהתייקרויות".

אורית זוארץ: מזל שיש פה מישהו שאומר את האמת.

אורית זוארץ: כדי לשקף את הפיצול והזחיחות, כמה דוגמאות מישראל שמחוץ לבועת נתניהו ו-40 השודדים – היום-יום של מאות אלפי ישראלים שחיים תחת עולו של נתניהו, וכמובן 40 השודדים, כמעט שלוש שנים.

אורית זוארץ: מיום היבחרי לכנסת אני משתדלת לעסוק בסוגיות חברתיות, בהורות ובתעסוקה.

אורית זוארץ: ישראל של נתניהו – הורים ועובדים זו משימה בלתי אפשרית.

אורית זוארץ: אותו ציבור יצרני, פעיל, נושא בנטל, הציבור שיצא להפגין בקיץ ברחובות, זוגות צעירים, מחאת העגלות, מסיימי לימודים אקדמיים או כאלה שלומדים לתואר שני אך בחיי היום-יום הם נאלצים לתמרן בין מילואים ללימודים לעבודה לילדים, וגם כאן הם לא מצליחים.

אורית זוארץ: מדי יום אני נפגשת ועונה למאות פניות של אזרחים, של משפחות מכל שכבות האוכלוסייה, מכל הארץ – ישראלים ערכיים צעירים שמבקשים לחיות פה בכבוד, כבוד היושב-ראש, ולא מתאפשר להם.

אורית זוארץ: משסיימו את שירותם הצבאי והלימודים, מצאו עבודה, הם בסך הכול מבקשים לראות פרי לעמלם – לגור בדירה משלהם ולא אצל ההורים, להתפתח אישית ומקצועית ולא לעבוד את עצמם לדעת, לקבל שכר שווה והוגן לעבודתם, לגדל את ילדיהם ברווחה וללוות את הוריהם שיכולים להזדקן בכבוד.

אורית זוארץ: היום התקיים כאן כינוס בכנסת, של חבר הכנסת זאב בילסקי וחבר הכנסת זבולון אורלב – פשוט נצבט לי הלב.

אורית זוארץ: האמירה היתה שם חד-משמעית: בעיקר שלוש השנים האחרונות היו מאוד קשות לניצולי השואה, אבל חצי השנה האחרונה היתה גרועה מכולן, ואת זה אמרו נציגי הארגונים.

אורית זוארץ: הציפיות צנועות.

אורית זוארץ: בסך הכול מבקשים האזרחים והאזרחיות מהממשלה לא להפר את הסטטוס-קוו; לא לגרום לנו להתבייש שאנחנו ישראלים כשאנחנו מסתובבים בעולם – בגלל מדיניות החוץ האגרסיבית והעובדה שפירומנים מסתובבים ומציתים כל קשר ויחסי חוץ שיש לנו עם מדינות אירופה, ארצות-הברית ומדינות נוספות; לא לאפשר לגורמים קיצוניים להתבשם בכוח עודף בשל שיקולים פוליטיים זרים.

אורית זוארץ: ראינו את ההתנהלות נגד המח"ט ביחידת אפרים ונגד נשים וילדים בשכונות של קיצונים; לא נעשה כלום, אף אחד לא נעצר.

אורית זוארץ: לא לנצל אותנו, את משלמי המסים, את האזרחים שנושאים בנטל, את הצעירים שמשרתים בצבא ועובדים – לנצל את כספיהם כדי לממן קבוצות ומגזרים שלא תורמים ולא נושאים באף נטל.

אורית זוארץ: אפילו הרמטכ"ל אמר השבוע: לא ייתכן שזה צבא העם, כשרק חצי העם משרת.

אורית זוארץ: צריך למצוא פתרון אחר.

אורית זוארץ: מבקשים מנתניהו לא לעצב עבורנו מציאות חלופית בערוצי תקשורת מטעם – יש כאן פגיעה קשה בדמוקרטיה; לא להחליט עבורנו אם אנחנו יכולות להספיד את אבינו ואת אמנו, או להיכנס לבית-העלמין ללוות את יקירינו עם פטירתם; לא להחליט עבורנו אם לשבת ליד בן-זוגנו, אחינו, החבר שלנו באוטובוס; לא לשנות את ההסכמים שנחתמו עוד לפני שרוב הצעירים האלה נולדו, ושמדינת ישראל מחויבת להם.

אורית זוארץ: יש לי סיפור שקיבלתי, סיפור אישי – משפחת טובול מאשקלון.

אורית זוארץ: הוא רואה-חשבון, היא מנהלת משאבי אנוש.

אורית זוארץ: זוג שעובד במשרה מלאה, הורים לתינוקת בת 11 חודשים, נאלצים לגור אצל ההורים, לחיות בחובות רק בשל העול הכלכלי המצטבר.

אורית זוארץ: הוצאות הטיפול בילדה, כבוד השרים, הצעת החוק שאתם הפלתם, הצעת החוק שהעליתי, הצעת חוק שרונית תירוש יחד עם גדעון סער ניסו לקדם בכנסת הקודמת, וקברתם אותה כאן בממשלה – – –

גלעד ארדן: מה קרה לה בכנסת הקודמת?

אורית זוארץ: עברה בקריאה הראשונה.

גלעד ארדן: אה, בראשונה.

גלעד ארדן: למה היא לא עברה – – –

אורית זוארץ: הייתי בשדולת הנשים.

אורית זוארץ: זה היה ביום האחרון של הכנסת.

גלעד ארדן: – – – כאופוזיציה – – –

רונית תירוש: אני אענה.

רונית תירוש: כי ציפי חוטובלי – – –

אורית זוארץ: אתם קברתם אותה.

אורית זוארץ: ציפי חוטובלי מנסה להביא את הצעת החוק כבר כמה פעמים.

אורית זוארץ: למה אתם לא נותנים לה דין רציפות, כבוד השר?

אורית זוארץ: וכאן קברתם אותה.

אורית זוארץ: נחזור למשפחת טובול.

אורית זוארץ: הוצאות טיפול בילדה, חינוך, טיפול, בגדים, אוכל, רפואה – מגיעים ל-5,000 שקלים בחודש.

אורית זוארץ: לא מדובר רק בדיור בר-השגה שאתם הולכים וקוברים בכל יום מחדש.

אורית זוארץ: זה מאבק לחינוך בר-השגה, לטיטול בר-השגה – מה שידם אינם משגת.

אורית זוארץ: הורים צעירים ומשכילים שלכאורה עשו את הכול כמו שצריך, שירתו בצבא, למדו, רכשו מקצוע, עדיין לא מצליחים לחיות כאן בכבוד.

אורית זוארץ: ילד שני, כבוד השרים, כבוד היושב-ראש, הפך להיות מותרות, ואנחנו רואים את התהליכים המסוכנים האלה באירופה.

אורית זוארץ: מדברים על דמוגרפיה?

אורית זוארץ: אז אנא, תרשו לנו לחיות וללדת כאן את ילדינו בכבוד.

אורית זוארץ: מר נתניהו, ביום ד' האחרון דיברת על הספדת מסקנות טרכטנברג על-ידי האופוזיציה.

אורית זוארץ: איך אפשר להספיד משהו שעוד לא נולד?

אורית זוארץ: אנחנו פותחים את השנה האזרחית 2012, ואני רוצה ככה לתאר בקצרה את תמונת המצב בישראל.

אורית זוארץ: מחיר למשתכן הפך להיות מחיר למתקמבן.

אורית זוארץ: מחד גיסא נתניהו מתחייב לאטיאס, שר השיכון, לא להכניס קריטריון של מיצוי כושר ההשתכרות לדיור בר-השגה; ומנגד, מבטיח לשר החוץ, לליברמן, שזה יהיה קריטריון מחייב.

אורית זוארץ: הספליט, הסכיזופרניה הזאת קורעת את כולם.

אורית זוארץ: מחד גיסא, הדיור המוזל פתוח לכולם כביכול.

אורית זוארץ: ומאידך גיסא, הוא מרוכז באזורי מגורים שבאמת, עם כל הכבוד לציבור החרדי שצריך לתת לו מענה, אבל לא רק שם.

אורית זוארץ: 1,458 יחידות דיור ביישובים חרדיים, ורק 651 ברחבי הארץ.

אורית זוארץ: מיצוי כושר ההשתכרות כהמלצת טרכטנברג, מחיר למשתכן, בא להבטיח שסיוע המדינה ברכישת דירה יגיע רק למי שיעבוד.

אורית זוארץ: ולכן מדובר כאן בראש ממשלה שבוחר בהישרדות פוליטית על חשבון ציבור עובדים ונושאים בנטל.

אורית זוארץ: יוקר המחיה לא יורד, שיעור המס לא יורד, המתווה להפחתת מס חברות – הוא מדבר על השקעות והשקעות בישראל – לא יורד.

אורית זוארץ: מס החברות יעלה; גם מדרג המס ליחידים עולה.

אורית זוארץ: לא יוטל מס על עשירים.

אורית זוארץ: המלצת טרכטנברג להעלאת הפרשות המעבידים לביטוח הלאומי על שכר העובדים בוטלה.

אורית זוארץ: ממשיכים להעלות את המחיר של הדלק, של הבנזין.

אורית זוארץ: תחבורה ציבורית מתייקרת.

אורית זוארץ: אבל גם במקרה הזה, הזרוע הביצועית של ראש הממשלה, שר האוצר שלו, מתקפל עוד הפעם, ומאשר עוד תוספות לצירים מסוימים, בעוד הוא פוגע במשרד הרווחה, בביטוח הלאומי, בחיילים משוחררים ובמשרד הקליטה.

אורית זוארץ: גם החלטות קרדינליות שעומדות בראש סדר העדיפויות של הממשלה – זו רק הצגה.

אורית זוארץ: אין החלטה אחת שיושמה.

אורית זוארץ: אלפי החלטות, 30 או 35 ועדות פנימיות של הממשלה, ושום דבר לא זז.

אורית זוארץ: סוגיה נוספת היא המסתננים.

אורית זוארץ: ראש הממשלה אץ רץ להיפגש עם המסתננים באילת, לסייר על הגבול עם מצרים.

אורית זוארץ: ומצד שני, שכחו לספר שההחלטה הזו התקבלה כבר לפני שנה.

אורית זוארץ: אבל לא קרה שום דבר.

אורית זוארץ: מדי חודש עוברים את הגבול אלפי מסתננים ממצרים לישראל.

אורית זוארץ: רק בדצמבר עברו מעל 2,900 מסתננים.

אורית זוארץ: ההסתננות לישראל דרך סיני נמשכת.

אורית זוארץ: מתחילת 2011 נכנסו לישראל מעל 16,000 מסתננים.

אורית זוארץ: ולצערי הרב, אין מדיניות, אין דרך.

אורית זוארץ: לא נעשה שום דבר, לא כנגד המסתננים שמגיעים הנה ממדינות שתאי האסלאם מתפתחים בהן וגם לא בקורבנות שעוברים עינויים במצרים.

אורית זוארץ: חוסר האיזון.

אורית זוארץ: היכולת של הממשלה הזו לקבל החלטות או לקדם איזו סוגיה לטובת הציבור, לא קיימת.

אורית זוארץ: ציר נוסף – של קטינים ורווחה.

אורית זוארץ: מדוח המועצה לשלום הילד עולה – הדוח התפרסם היום – כי חלה החמרה במצב רווחת הקטינים בישראל – – –

ראובן ריבלין: הואיל והפריעו לך בצורה בלתי פוסקת, אני נותן לך עוד שתי דקות.

ראובן ריבלין: הנה, בבקשה, אוקיי.

אורית זוארץ: תודה.

אורית זוארץ: – – – חלה החמרה במצב רווחת ילדי ישראל.

אורית זוארץ: אחד מתוך שלושה ילדים הוא ילד רעב.

אורית זוארץ: בציבור הערבי מדובר בשני ילדים רעבים מתוך שלושה.

אורית זוארץ: ילד עני יהפוך למבוגר שההזדמנות שלו לחיים בכבוד לא קיימת עבורו.

אורית זוארץ: 20% ממשקי הבית מטופלים ברווחה.

אורית זוארץ: כל יום מותקף, או מותקפת עובדת סוציאלית.

אורית זוארץ: יש גידול של פי-שישה במספר הקטינים המנוצלים לזנות.

אורית זוארץ: ודוח-טרכטנברג התעלם לחלוטין מקשישים ניצולי שואה ומאוכלוסיות עם צרכים מיוחדים ומילדים עם צרכים מיוחדים.

אורית זוארץ: ולכן, גבירותי ורבותי, כבוד היושב-ראש, כבוד השרים, לא נותרה לאזרחי מדינת ישראל תקווה מתוך הממשלה הזו, והתקווה היחידה היא החלפת הממשלה.

אורית זוארץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני רוצה להפנות את תשומת לבכם שנפלה טעות בסדר-היום.

ראובן ריבלין: המשיב על ההצעה הבאה של מרצ הוא דני אילון, והמשיב על ההצעה של הסיעות הערביות יהיה חבר הכנסת והשר יצחק כהן.

ראובן ריבלין: אדוני השר ישיב על הצעת אי-האמון של קדימה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, תודה, האמת היא שההתרשמות שלי מהצעת האי-אמון של חברת הכנסת זוארץ היא שהיא לקחה את כל העיתונות של החודש האחרון, בחרה את כל הידיעות השליליות, ופשוט תמצתה את כולן לאי-אמון אחד – – –

ראובן ריבלין: הוא עכשיו עונה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, הוא עונה לך עכשיו אז – – –

אורית זוארץ: אני מאופקת.

גלעד ארדן: – – – לאי-אמון אחד.

גלעד ארדן: ואני, האמת, לא יודע פשוט מאיפה להתחיל, כי הרשימה שהקראת שבה הכול שחור משחור ואין נקודת אור אחת – איך אמרת?

גלעד ארדן: אין תקווה – זו הצעת אי-אמון שנורא קשה להתמודד אתה.

גלעד ארדן: אז, א.

גלעד ארדן: אני מניח שנוכל להשאיר את זה באופן כללי לשיקול דעתו של הציבור, כי לפחות לפי כל הסקרים – וזה נכון שסקרים מייצגים רק עמדות באותו יום ספציפי שבו הם מתבצעים, אבל, בכל זאת, כל מכוני הסקרים לאורך כל התקופה האחרונה מעידים שדווקא הציבור, לפי דפוסי ההצבעה שהוא מראה, הוא לא כל כך משתכנע, כמוך וכמו חברייך בקדימה, שאין תקווה למי שחי במדינת ישראל, ואין כאן שום נקודות אור, כי כנראה הציבור יש לו קצת יותר אינטליגנציה ממה שאתם מייחסים לו.

גלעד ארדן: אז את קוראת לממשלה שודדים – איך קראת לנו?

גלעד ארדן: שודדים?

אורית זוארץ: נתניהו ו– – –

גלעד ארדן: מה יועץ התקשורת של קדימה המליץ השבוע?

גלעד ארדן: יש לפעמים נהג עם רכב לתהום, יש עלי בבא ו-40 השודדים.

אורית זוארץ: לא, נתניהו, נתניהו.

גלעד ארדן: נתניהו, מי זה נתניהו?

גלעד ארדן: זה ראש הממשלה.

אורית זוארץ: זה בדיוק שאלה מצוינת.

גלעד ארדן: דווקא כשאני אומר בטעות פעם ב – "גברת לבני", כולכם קופצים: או, לבני; איך אתה אמרת את השם המפורש בלי לומר לפני כן יושבת-ראש האופוזיציה הנפלאה והנהדרת חברת הכנסת לבני.

גלעד ארדן: אבל אצלכם – ביבי, נתניהו.

גלעד ארדן: חבר שלכם, נכון?

גלעד ארדן: אכלתם מאותו מסטינג.

גלעד ארדן: כל עוד ההתנהלות המבזה, המבישה, אפילו מגעילה, של מפלגת קדימה תימשך, תוכלו לעלות כאן כל יום שני, אין בעיה, למלא פיכם לעג, קלס, הכפשות.

גלעד ארדן: זה לא ישכנע אף אחד מהציבור, אבל משבוע לשבוע תמשיכו לרדת במנדטים, וטוב שכך.

גלעד ארדן: כי הציבור יודע את המציאות.

גלעד ארדן: המציאות היא שהציבור לא טיפש, אף שאתם כנראה חושבים שהוא טיפש.

גלעד ארדן: הציבור איננו חסר זיכרון, אף שאתם חושבים שהוא חסר זיכרון.

גלעד ארדן: ואפילו כשבעיתונים יש ידיעות שליליות, הוא מסתכל גם מה קורה בעולם.

גלעד ארדן: הוא מסתכל מה המצב הכלכלי בעוד מדינות, עם אילו אתגרים מתמודדות עוד מדינות.

גלעד ארדן: הוא שואל את עצמו גם מה המצב הביטחוני כאן באזור.

גלעד ארדן: נכון שנתניהו אשם גם במה שקורה במצרים.

גלעד ארדן: אם נתניהו היה ראש ממשלה מספיק טוב, יכול להיות ש"האחים המוסלמים" לא היו נבחרים.

גלעד ארדן: הנה, נכנס חבר הכנסת בן-אליעזר.

גלעד ארדן: הוא מכיר יותר טוב מכולנו את המצב במצרים.

גלעד ארדן: נכון שאם ביבי היה ראש ממשלה טוב, "האחים המוסלמים" לא היו נבחרים במצרים?

שלמה מולה: זה לא קשור אליו.

בנימין בן-אליעזר: אתה שואל אותי בתור מוסלמי?

גלעד ארדן: בתור מומחה לענייני מצרים.

ראובן ריבלין: פואד, השאלה היתה רק שאלה רטורית, הוא לא ביקש שתשיב.

גלעד ארדן: לא, במקרה של פואד זה לא רטורי.

גלעד ארדן: אני באמת מצפה לתשובה.

ראובן ריבלין: ברור, אבל אין פרוצדורה כזאת.

גלעד ארדן: סליחה, זה רק אם היושב-ראש מסכים.

גלעד ארדן: אני מתנצל.

גלעד ארדן: אז הציבור הוא לא טיפש ויש לו זיכרון.

גלעד ארדן: הוא זוכר מה היה אחוז האבטלה כשניהלתם את המדינה ויושבת-ראש הקואליציה, חברת הכנסת ציפי לבני, היתה ממלאת-מקום ראש ממשלה; הוא זוכר מה היו היחסים בין הכנסת לבית-המשפט העליון; הוא זוכר מי האישיות הפוליטית הראשונה שקיבלה צו מעצר מבית-משפט באירופה – רמז: היום היא יושבת-ראש האופוזיציה, שבימיה היחסים הבין-לאומיים היו נפלאים.

גלעד ארדן: לא היה בידוד, יכולנו לעשות כל מה שאנחנו רוצים.

גלעד ארדן: יכולנו לפנות מלא יהודים, לחטוף מלא "קסאמים" בתמורה, ואם היינו עושים מבצע נגד ה"חמאס", היו מוציאים צו מעצר נגדה.

גלעד ארדן: זה היחסים הבין-לאומיים הנהדרים שיושבת-ראש הקואליציה השיגה למדינת ישראל.

גלעד ארדן: אה, שכחתי, גם דוח-גולדסטון בא בעקבות הבידוד המזהיר שהבאתם במחיר של גירוש גוש-קטיף.

גלעד ארדן: בכל הכבוד הראוי, אי-אפשר שבוע אחרי שבוע.

גלעד ארדן: תבואו, תגידו: אשמנו, בגדנו, גזלנו, חטאנו, עשינו טעויות.

גלעד ארדן: באמת, היו בתוכנו תופעות של חוסר טוהר מידות, של חוסר ניקיון כפיים.

גלעד ארדן: אנחנו קודם נעשה בדק-בית.

גלעד ארדן: תראו מה קורה במפלגת קדימה, תראו מה אומרים על קדימה ראשי קדימה עצמה.

גלעד ארדן: תנו לממשלה ולעם איזו תחושה של אחדות, של לכידות.

גלעד ארדן: בכל זאת, ביחס למה שקורה בעולם, הכלכלה הישראלית היא יציבה.

גלעד ארדן: האבטלה יורדת, יש פה הרבה דברים חיוביים שקורים.

גלעד ארדן: אנחנו לא אטומים לביקורת ואנחנו לא חפים מטעויות, ודאי שלא.

גלעד ארדן: כולנו בשר ודם, כולנו טועים, גם ראש הממשלה טועה לפעמים.

גלעד ארדן: אבל בין זה לבין לבוא לכאן כל יום שני ולהציג אותנו כשודדים, גנבים, מושחתים, אין פה תקווה?

גלעד ארדן: כל שבוע תקריאו לנו מכתב מאיזה אמא או דודה או חיילת שאיבדה תקווה והיא לא רוצה יותר להישאר לחיות במדינת ישראל?

גלעד ארדן: דחילק, נו.

גלעד ארדן: מה, הציבור לא זוכר אתכם?

גלעד ארדן: הציבור לא זוכר איך המדינה נראתה בתקופתכם?

גלעד ארדן: זוכרים הכול, זוכרים הכול: את האבטלה, את היחסים עם מערכת המשפט, את המצב הביטחוני, את הכישלון בניהול שתי המלחמות שניהלתם, את הכישלון בהשגת הסכם שלום, שאם היתה לכם נוסחת הקסם, איך גם לא לוותר על הכול וגם להשיג שלום עם הפלסטינים, כבר הייתם עושים את זה מזמן.

גלעד ארדן: אז אתם ממשיכים לסמא את עיני הציבור ולהטיל אחריות על הממשלה הנוכחית ולעזור למתנגדי מדינת ישראל בעולם, כאילו בגללנו אין משא-ומתן מדיני.

גלעד ארדן: אם אתם חושבים שבגללנו אין משא-ומתן מדיני, אז תגידו על מה אתם רוצים לוותר כדי שיהיה משא-ומתן מדיני.

גלעד ארדן: דרך אגב, חבר הכנסת שטרית – ושמעתי שהוא מעוניין כבר לפלג את קדימה כי הוא התייאש מההנהגה הנוכחית – אמר לי ביושר: אני בהחלט חושב, כדי להשיג הסכם שלום עם הפלסטינים, שצריך לוותר גם על הריבונות הבלעדית של מדינת ישראל במקומות הקדושים.

שלמה מולה: שמעת אותו?

גלעד ארדן: דרך אגב, זאת היתה העמדה גם של אהוד אולמרט.

גלעד ארדן: אז היום יושבת-ראש האופוזיציה תגיד שזה לא היה על דעתה, היא לא בדיוק ידעה, היא לא בדיוק שמעה.

גלעד ארדן: זאת היתה העמדה.

גלעד ארדן: מאיר שטרית חושב כמוהו.

גלעד ארדן: אם זאת העמדה שלכם, תבואו ביושר לעם, תגידו: בגלל העמדות הלאומיות הבלתי-מתפשרות של ממשלת הליכוד, הפלסטינים לא מוכנים להיכנס אפילו למשא-ומתן.

גלעד ארדן: אם אתם הייתם בשלטון, עם ישראל היה – אנחנו רוצים לשכנע את העם שצריך לוותר על הריבונות בכותל.

גלעד ארדן: לא חייבים לשלוט שם לבד, אפשר להתחלק.

גלעד ארדן: הצעתם ועדה שבה אין רוב אפילו למערב – יש שם ישראל, ארצות-הברית, ירדן, ערב-הסעודית והפלסטינים.

גלעד ארדן: תציעו את זה מחדש ונלך לבחירות בפעם הבאה, ובאמת הציבור יבין על מה אתם מדברים.

גלעד ארדן: הרי הוא לא מאמין לכם במדיני, הוא לא מאמין לכם בביטחוני.

גלעד ארדן: בחברתי ובכלכלי המצב השתפר לאין-ערוך בכל פרמטר ממה שהיה כשניהלתם את המדינה.

גלעד ארדן: הנה, יצא שר התחבורה לשעבר.

גלעד ארדן: תשאלי אותו.

גלעד ארדן: בתקופתו הוא נאלץ – אני לא אייחס לו זדון, אני מניח שזה מפני ששר האוצר קיצץ לו – אז הוא נאלץ לקצץ ולהקפיא את קו הרכבת מעכו לכרמיאל ואת קו הרכבת – פריפריה, אנחנו מדברים – מאשקלון, נתיבות, אופקים, באר-שבע.

גלעד ארדן: מסכן.

גלעד ארדן: שאול מופז, חבר הכנסת, נאלץ אז להקפיא את קווי הרכבת האלה כי לא היה לו תקציב.

גלעד ארדן: הנה, בממשלה הנוכחית יש תקציב והקווים האלה בעבודה; יש תקציב לבית-ספר לרפואה בצפת; יש סוף-סוף תקציב לירידת צה"ל לנגב והקמת עיר הבה"דים; יש תקציב לתוכניות בתחום הסביבה שלא נעשו בעבר; יש רפורמות בתקשורת: הכנסת מתחרים, הוזלת מחירים; יש 7.5 מיליארד שקלים למערכת ההשכלה הגבוהה כדי להציל אותה, כשהיא עמדה לקרוס בתקופתו של שר האוצר רוני בר-און.

גלעד ארדן: אני יכול לתת לציבור פה עוד עשרות דוגמאות, אבל די, די.

גלעד ארדן: זה כבר – אתם משעממים את הציבור, ואני מצטרף לזה בצער ומשעמם אותו מחדש כל יום שני.

גלעד ארדן: בואו, תאתגרו אותנו בדברים חדשים על העתיד, תציעו דברים שאתם לא הוכחתם בעצמכם שאתם לא מבצעים אותם, לא תומכים בהם, ובגלל זה גם, בכל הכבוד הראוי, במחאה החברתית הציבור לא קנה את העמדות של קדימה ולא הרווחתם מזה כלום, כי הוא ראה מה אתם עשיתם כשאתם הייתם בשלטון.

גלעד ארדן: ולכן, אדוני היושב-ראש – – –

בנימין בן-אליעזר: יש לי הצעה.

בנימין בן-אליעזר: אתה מוכן להתחלף?

גלעד ארדן: להתחלף?

בנימין בן-אליעזר: כן.

גלעד ארדן: מה זאת אומרת?

בנימין בן-אליעזר: אנחנו נעלה במקומכם, תשמיצו אותנו.

בנימין בן-אליעזר: זה בסדר?

בנימין בן-אליעזר: בוא נתחלף.

בנימין בן-אליעזר: אני רואה שנמאס לך.

בנימין בן-אליעזר: אני רואה שנמאס לך.

ראובן ריבלין: הוא עשה את זה טוב מאוד גם בעבר.

בנימין בן-אליעזר: כואב לי הלב לראות אותך כמעט בוכה.

בנימין בן-אליעזר: בחייך, נו.

בנימין בן-אליעזר: בוא נתחלף, נגמור את הסיפור.

גלעד ארדן: אתה לא יודע שאומרים עלינו שאנחנו השלטון הראשון שרוצה להפיל גם את האופוזיציה?

אורית זוארץ: אתם לא מפסיקים לעשות את זה.

גלעד ארדן: לא, אנחנו, יש לנו – אנחנו דואגים – – –

ראובן ריבלין: ה-fighting spirit לפעמים נשאר גם כשאתה נהיה שר.

גלעד ארדן: – – – גבולות ביטחון.

יוחנן פלסנר: הוא יודע שזה זמני.

אורית זוארץ: בחפירות שלכם בתוך קדימה אין לכם גבולות.

גלעד ארדן: זה זמני, זה נכון.

גלעד ארדן: הכול זמני.

גלעד ארדן: ביהדות, בכלל – נמצא פה שר הדתות.

גלעד ארדן: יגיד: הלוא אלף שנים בעיניך כיום אתמול.

גלעד ארדן: זה נכון.

גלעד ארדן: גם אנחנו בשלטון זמניים.

גלעד ארדן: אני לא בטוח שרק לארבע שנים ושמונה חודשים, אבל כולנו זמניים.

גלעד ארדן: בכל אופן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שחלק מתיאור המצב של חברת הכנסת זוארץ הוא נכון.

גלעד ארדן: יש מצוקה חברתית ויש פערי שכר ופערים חברתיים ובעיות יוקר מחיה, ולכן בעניין הזה הממשלה לא מתחפרת בעמדות עבר, ולא חושבת שכל הצדק והשכל נמצא אצלה.

גלעד ארדן: ובהחלט, המחאה החברתית הצביעה על הרבה מאוד בעיות אמיתיות.

גלעד ארדן: ראש הממשלה והממשלה הזאת לא ביקשו רק ממשרד האוצר לתת את הפתרונות הקבועים שלהם, אלא הקימו ועדה.

גלעד ארדן: לוועדה הזאת נבחר באופן מאוד מפתיע מי שהיה היועץ הכלכלי הבכיר של הממשלה הקודמת, אבל אז הוא לא קיבל כל כך השפעה כמו שהוא קיבל אצלנו.

גלעד ארדן: אצלנו הוא עמד בראש ועדה שראש הממשלה התחייב ועדיין מחויב לכבד את המלצותיה.

גלעד ארדן: שוב, אם רוצים לתקוף, אז ברור.

גלעד ארדן: אפשר לומר: איך זה שעוד לא אישרו?

גלעד ארדן: הרי כולנו יודעים שכשממשלה מתכנסת על דוח כל כך חשוב ורציני, אי-אפשר לאשר בהינף יד, בלי דיון מעמיק, את הנושאים.

גלעד ארדן: ויש שם ליבון ושקלא וטריא וויכוחים, כי באמת מדובר בנושאים חשובים.

גלעד ארדן: אז הממשלה כבר אישרה שם את פרק המסים, את פרק התחרותיות, את פרק יוקר המחיה, וגם את הסעיפים שנוגעים לייעול ולשיפור הרגולציה הממשלתית.

גלעד ארדן: ואני אומר שוב בשם ראש הממשלה בצורה הכי חד-משמעית: שני הפרקים שבדרך – פרק הדיור ופרק החינוך – גם הם פרקים שאנחנו מחויבים להם, והם יבוצעו.

גלעד ארדן: בהחלט אתם צודקים שהפרקים הללו, יש להם עלות תקציבית הרבה הרבה יותר גדולה ומשמעותית, ולכן לוקח יותר זמן למצוא איך מממנים אותם, כי אנחנו לא רוצים לממן אותם על-ידי פריצת מסגרת התקציב ושיקרה כאן מה שקרה במדינות אחרות.

גלעד ארדן: אף שהגדלנו את מסגרת התקציב, עדיין מדובר בסכומים מאוד מאוד גדולים וצריך לפעול באחריות.

גלעד ארדן: אני יכול שוב, רק כדי לסבר את האוזן, להזכיר שאתמול למשל נכנסו לתוקף שתי הטבות גדולות – גם הן עולות הרבה מאוד כסף:

גלעד ארדן: תוספת אחת זה 430 שקלים לחודש ל-280,000 אבות עובדים.

גלעד ארדן: דיברת על סיוע למשפחות עובדות, אז הנה דוגמה שמי שיקבל את הסיוע הזה זה רק אנשים עובדים, כי מדובר בעוד נקודות זיכוי, וזה לבד 280,000 אבות עובדים עם ילדים עד גיל שלוש, ועוד 215 שקלים לחודש לעוד כ-100,000 אמהות עובדות עם ילדים עד גיל חמש.

גלעד ארדן: רק זה לבד בשורה שעולה הרבה מאוד כסף מוצדק עבור קרוב ל-400,000 איש במדינת ישראל.

גלעד ארדן: וכך אנחנו נמשיך ונעשה בכל תחום ותחום.

גלעד ארדן: מה שאנחנו אומרים לציבור אנחנו מקיימים, ואנחנו נעשה את זה בצורה אחראית, בצורה זהירה, שגם שומרת על כל האינטרסים של אזרחי מדינת ישראל, המדיניים והביטחוניים, יחד עם הכלכליים והחברתיים כאחד.

גלעד ארדן: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני מבקש לדחות את הצעת האי-אמון.

גלעד ארדן: תודה רבה לך.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר גלעד ארדן.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת ניצן הורוביץ לנמק את הצעות האי-אמון של סיעות העבודה–מרצ, בכותרת: ניהול כושל של יחסי החוץ, פגיעה במעמד הבין-לאומי ובקשרים עם ידידותיה המרכזיות של ישראל והעמקת בידודה בעולם.

ראובן ריבלין: ישיב סגן שר החוץ דני אילון, שנמצא באולם.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, נושא הצעת האי-אמון שלנו הוא הניהול הכושל של יחסי החוץ של ישראל, הבידוד שהדבר גורם למדינת ישראל והנזק שזה גורם למעמד הבין-לאומי שלה.

ניצן הורוביץ: אבל, אדוני היושב-ראש, אני לא יכול היום, ביום כזה, אחרי מה שהיה הבוקר בוועדת החוקה, לפסוח על העניין הזה ואני חייב כאן להגיד כמה מלים.

ניצן הורוביץ: אני חושב, אדוני, מכל החוקים האלה שהביאה הקואליציה בגל האנטי-דמוקרטי, שמה שקרה היום בוועדת החוקה היה באמת מופרז ומוגזם, אפילו לפי הסטנדרטים של הקואליציה הזאת ושל יושב-ראש הקואליציה אלקין – באופן דורסני, גס ובוטה – ואת הדברים האלה אמרו נציגי היועץ המשפטי לממשלה והייעוץ המשפטי של הוועדה.

ניצן הורוביץ: הביאו הצעת חוק שהמטרה שלה היא להעניק לשר המשפטים רוב בוועדה למינוי שופטים ולהעניק לחרדים שליטה מוחלטת בוועדה למינוי דיינים.

ניצן הורוביץ: על הדרך הגניבו גם את הוועדה של הקאדים, שיהיה מה שנקרא "בונוס".

ניצן הורוביץ: וזה עשו בחוק הזה תוך כדי מתן סמכויות דיקטטוריות לראש לשכת עורכי-הדין, הדחת הנציגים של לשכת עורכי-הדין שכבר נבחרו, רחל בן-ארי וח'אלד זועבי, שהוא נציג ערבי ראשון מאז קום המדינה בוועדה למינוי שופטים, והדרת נשים מהוועדה למינוי דיינים.

ניצן הורוביץ: ועל זה אמרה, אדוני, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, אורית קורן – – –

ראובן ריבלין: כשית

ראובן ריבלין: חלף ראש לשכת עורכי-הדין, אפשר גם לשנות את החוק?

ניצן הורוביץ: זה לא כתוב.

ניצן הורוביץ: הוא כותב למשל – – –

רחל אדטו: אמר יעקב כץ: אנחנו נשנה את זה כשהוא ייכנס.

ניצן הורוביץ: זה הולך ככה, אדוני:

ניצן הורוביץ: בלשכת עורכי-הדין יבחרו לפי שיטה קלוקלת שמסמנים רק נציג אחד, ובדיינים ובקאדים – ראש לשכת עורכי-הדין, מר דורון ברזילי, הוא יבחר את שני הנציגים.

ניצן הורוביץ: את שני הנציגים לדיינים ואת שני הנציגים לקאדים.

ניצן הורוביץ: ברור לך שהנציגים לדיינים, כבר ברור מי הם, יש השמות, יש דיל עם ש"ס מי יהיו הדיינים.

ניצן הורוביץ: על זה אמרה המשנה ליועץ המשפטי לממשלה אורית קורן, לא ניצן הורוביץ: הצעת החוק הזאת מעידה על עצמה – אני רשמתי פה על הדף של הצעת החוק במהלך הדיון – הצעת החוק הזאת מעידה על עצמה בצורה ברורה שתכליתה אינה אלא שינוי בדיעבד, רק משום שתוצאות הבחירה לא מוצאות חן בעיני חברי כנסת כאלה או אחרים.

ניצן הורוביץ: הכנסת מנצלת לרעה את אפשרותה לחוקק חוקים.

ניצן הורוביץ: ועל סיפור הדיינים, שהוא לא פחות חמור בעיני כי אנחנו הפקרנו, החילונים, את ועדת הדיינים – אגב, לאנשים חרדים, שאפילו לא מכירים ברבנות הראשית, לא אוכלים "רבנות", אבל הם יקבעו לנשים חילוניות עגינות וסרבנות גט.

ניצן הורוביץ: נורא ואיום.

ניצן הורוביץ: מה אומרת על זה המשנה ליועץ המשפטי לממשלה?

ניצן הורוביץ: – השינוי נותן כוח מכריע לראש הלשכה.

ניצן הורוביץ: עצם המהלך של הדחת הנציגים המכהנים הוא מהלך מאוד בעייתי ופוגע בחוק-יסוד: השפיטה ובאוטונומיה של לשכת עורכי-הדין לנהל את ענייניה; והדבר הזה עבר היום בכנסת.

ניצן הורוביץ: אני לא רואה איך דבר כזה עובר בג"ץ, אבל גם בבג"ץ הרי מנסים לטפל, אז כל העסק הוא חלק מדבר מאוד חמור, מאוד קשה בעיני.

ניצן הורוביץ: וסיכמה היועצת המשפטית של הוועדה, שבה אי-אפשר לחשוד בכלל שהיא מוטית או שהיא לא שוקלת שיקולים ראויים ביחס להוראות המעבר – הם הכניסו שבתוך חודש הנציגים שנבחרו צריכים להתפטר, וראש לשכת עורכי-הדין – ובשיטה הקלוקלת הזאת יבחרו נציגים חדשים; ביחס להוראות המעבר היא אמרה, אדוני היושב-ראש: רטרואקטיבי, שרירותי ופרסונלי.

ניצן הורוביץ: וזה חוק שהיום ועדת החוקה אישרה לקריאה שנייה ושלישית בכנסת.

ניצן הורוביץ: ואני מאוד מקווה, אדוני, שהדבר הזה לא יגיע הנה למליאה ולא יאושר סופית, כי זה ממש לדיראון עולם, הדבר הזה.

ניצן הורוביץ: בדקות שנותרו לי אני אתייחס לנושא הצעת האי-אמון, אבל הדברים הרי נובעים אחד מהשני, זה לא מנותק.

ניצן הורוביץ: אדוני, וינסטון צ'רצ'יל נהג לומר שדיפלומט זה בן-אדם שחושב פעמיים לפני שהוא אומר שום דבר.

ניצן הורוביץ: במקרה שלנו, שר החוץ שלנו לא חושב בכלל לפני שהוא אומר דברים מזיקים להפליא, ורק אומר ואומר ואומר.

ניצן הורוביץ: לפני שבוע משרד החוץ הכריז שצרפת, בריטניה וגרמניה לא רלוונטיות.

ניצן הורוביץ: ישראל היא מאוד רלוונטית בעולם – אימפריה, כולם שומעים מה אנחנו אומרים על כל דבר.

ניצן הורוביץ: צרפת, בריטניה, גרמניה לא רלוונטיות.

ניצן הורוביץ: אולי יכול להיות שהן לא רלוונטיות ביחס לשר החוץ שהוא גורם מאוד רלוונטי בעולם, לכן כל העולם, אחרי שהיו בחירות ברוסיה, חיכה לשמוע מה יגיד שר החוץ של ישראל על הבחירות ברוסיה.

ניצן הורוביץ: והוא באמת הלך לפוטין ואמר לו: הבחירות היו כשרות וראויות וצודקות והוגנות, ואז כל העולם נשם לרווחה ואמר: נו, אם ליברמן אמר, אז בטח זה נכון.

ניצן הורוביץ: שר החוץ הזה – הרי איזה עניין בחיינו כאן

ניצן הורוביץ: בארץ מבחינת מדיניות החוץ הוא יותר חשוב מהיחסים עם הערבים?

ניצן הורוביץ: אז בנושא הזניח, השולי באמת – מה זה פלסטינים, איזו בעיה זו בכלל – הוא הדיר את עצמו מהטיפול ביחסים עם הפלסטינים, או שהדירו אותו.

ניצן הורוביץ: הוא גם הגדיל לקבוע לפני כמה שבועות שאבו מאזן הוא המכשול הגדול ביותר לשלום.

ניצן הורוביץ: כנראה בגלל זה מנהיגי העולם מזמינים אליהם את אבו מאזן ולא את ליברמן, כדי כמובן להגיד לאבו מאזן שהוא המכשול הגדול ביותר לשלום.

ניצן הורוביץ: מתחילת כהונתו כשר חוץ הוא התנכר ליחסים עם מצרים וירדן שבהן הוא היה מוחרם, מוקצה, עוד הרבה לפני האביב הערבי וכל הסיפורים שהיו עכשיו.

ניצן הורוביץ: ועוד דבר שאני חושב באמת שזה ממש מגוחך כשאתה מדבר על שר חוץ, שהוא לא מופקד על ניהול היחסים עם איזה מדינה קטנה, מה זה – ארצות-הברית.

ניצן הורוביץ: שר החוץ – בארצות-הברית הוא לא מטפל.

ניצן הורוביץ: באופן בלתי רשמי שר החוץ הוא לא אישיות רצויה במיוחד בוושינגטון.

ניצן הורוביץ: הוא עצמו אמר – שזה באמת דבר – איך הוא הסביר את זה שהוא לא מטפל ביחסים עם ארצות-הברית, בנושאים המדיניים כאן במזרח התיכון?

ניצן הורוביץ: כמתנחל, אני לא יכול לדון בעתיד ההתנחלויות.

ניצן הורוביץ: זה ניגוד עניינים.

ניצן הורוביץ: אדוני, אז אולי כישראלי אי-אפשר לדון בענייני ישראל, כי זה ניגוד עניינים, או כירושלמי אל תדבר על ירושלים, כי זה ניגוד עניינים.

ניצן הורוביץ: איזה מין דבר?

ניצן הורוביץ: בסדר.

ניצן הורוביץ: לא יכול לדבר על ההתנחלויות, לא יכול לדבר עם ארצות-הברית, לא יכול לדבר עם הערבים.

ניצן הורוביץ: נעזוב.

ניצן הורוביץ: הוא אמר, שר החוץ, שהוא ישים את אפריקה ואת דרום-אמריקה על המפה.

ניצן הורוביץ: לפני שנה הגיע ארצה מנהיג דרום-אמריקה, נשיא ברזיל, לולה – –

ראובן ריבלין: היה פה.

ניצן הורוביץ: – – היה פה.

ניצן הורוביץ: מי החרים את הביקור?

ניצן הורוביץ: שר החוץ.

ניצן הורוביץ: מאוד רלוונטי.

ניצן הורוביץ: והפרשה העגומה הזאת – זה לא ניהול יחסי חוץ, זה שבירה של יחסי החוץ, זו פגיעה ביחסי החוץ – אי-אפשר לסיים את הסאגה הזאת בלי להזכיר את פרשת היחסים עם טורקיה, ובראשם עניין הכיסא הנמוך של סגן שר החוץ.

ניצן הורוביץ: את הפרשה הזאת כבר לומדים בבתי-הספר לדיפלומטיה – איך לנהל יחסים עם מדינה מאוד חשובה.

ניצן הורוביץ: אבל, אדוני, לסיכום העניין: שום דבר בעסק הזה לא מפתיע.

ניצן הורוביץ: כבר מתחילת הקדנציה זה היה, נדמה לי, נשיא צרפת, סרקוזי, שאמר לנתניהו להיפטר מליברמן בגלל הנזק שהוא גורם לישראל, ומאז, לא רק שנתניהו לא נפטר מליברמן, אלא ליברמן גם בקטעים האלה לא ממש סופר את נתניהו.

ניצן הורוביץ: ליברמן מתנהג ומתנהל בזירת הדיפלומטיה כמו פיל בחנות חרסינה.

ניצן הורוביץ: לצערי, הפנים האלה הם פניה של ישראל בעולם.

ניצן הורוביץ: שר החוץ מייצג את ארצו, וישראל מבודדת מאוד.

ניצן הורוביץ: בארצות-הברית ובאירופה המעמד שלנו מתערער, ושר החוץ, במקום לפשר ולגשר, רק מעצים את השבר ומגביר את הלהבות עם החשובים שבידידינו.

ניצן הורוביץ: כל אמירה מתלהמת, החרמה או כיסא נמוך – אז בסדר, זה מחזק אצלכם את הדימוי של ליברמן בקרב בוחריו: איש חזק, כן; מאוד חזק.

ניצן הורוביץ: אבל ישראל נעשית חלשה יותר.

ניצן הורוביץ: ליברמן מנסה למצב את עצמו כאיש חזק, והופך את כולנו לחלשים יותר.

ניצן הורוביץ: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

ראובן ריבלין: אני מזמין את סגן שר החוץ, חבר הכנסת דני אילון, על מנת שישיב על הצעת האי-אמון כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת.

ראובן ריבלין: כבוד השר, פשוט טעו.

ראובן ריבלין: אתה צריך להשיב לזחאלקה.

ראובן ריבלין: הוא משיב על משרד החוץ, אלא אם כן אדוני רוצה גם לעסוק בענייני משרד החוץ, ואז אנחנו – – –

יצחק כהן: אין לו תחליף.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת – –

ניצן הורוביץ: – – – אני מייד חוזר.

ראובן ריבלין: – – אני לא טועה.

ראובן ריבלין: סגן השר אילון, אני לא טועה.

ראובן ריבלין: זה ברור – – –

יצחק כהן: – – –

דניאל אילון: אני ממלא אחר מצוות היושב-ראש – –

ראובן ריבלין: ודאי, ודאי, ודאי.

דניאל אילון: – – להתיישב ולחזור – – –

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: אתה נקראת, ובדין נקראת.

דניאל אילון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו שמענו עכשיו דברים מאוד מעניינים של חבר הכנסת ניצן הורוביץ, שדיבר על בידוד וערעור וחולשה, והרבה דיבורים; אפילו ציטט את וינסטון צ'רצ'יל, שדיבר על דיבורים.

דניאל אילון: אז אני רוצה להדגיש שדיפלומטיה לפני דיבורים זה עולם המעשה.

דניאל אילון: אני רוצה גם להדגיש שאני לא מתעסק לא בתחושות ולא בפסיכולוגיה, ואפילו לא בדיווחים תקשורתיים מסוימים, אלא אני אנסה להציג כאן, אדוני היושב-ראש, במבחן אנליטי אובייקטיבי, עובדות, מציאות, כולל להשתמש בכלים אמפיריים.

דניאל אילון: אני גם הצטערתי לשמוע את חבר הכנסת הורוביץ מתגולל על שר החוץ, שאני חושב שהוא מטובי המנהיגים שישראל הצמיחה ועוד תצמיח.

דניאל אילון: אז בוא ונראה עכשיו בעולם המעשה – – –

אילן גילאון: הוא גם הראשון שזיהה את הפוטנציאל שיש במדינות לא רלוונטיות.

ראובן ריבלין: – – –

דניאל אילון: חבר הכנסת אילן גילאון, אני שמח שאתה כאן.

דניאל אילון: תוכל להעביר גם לחבר הכנסת הורוביץ – – –

אילן גילאון: – – –

דניאל אילון: – – – לחבר הכנסת ניצן – – –

ראובן ריבלין: רבותי, חבר הכנסת גילאון, ראש סיעת מרצ, הוא משיב כרגע לחברך.

ראובן ריבלין: דרך אגב, צריך להעיר לחבר הכנסת הורוביץ שנהוג, אחרי שהוא מדבר – אם כי כבודך – – –

שלמה מולה: לא, הוא ביקש סליחה.

אילן גילאון: הוא ביקש להתנצל – – –

ראובן ריבלין: הבנתי, הבנתי, הבנתי.

דניאל אילון: לא, זה בסדר.

אילן גילאון: בדיוק.

ראובן ריבלין: לכן, אדוני כרגע שומע את תשובתו – – –

אילן גילאון: זה לא מפריע.

ראובן ריבלין: קריאות ביניים מותר; להפריע אסור.

דניאל אילון: בכל מקרה, אני הצטערתי שהנושא הוא הצעת אי-אמון: "ניהול כושל של יחסי החוץ", ופה במקום לדבר על גופו של עניין, ניסה לדבר על גופו של שר החוץ.

דניאל אילון: אני לא חושב שזה מקובל.

דניאל אילון: אני לא חושב שזה מכבד.

דניאל אילון: בכל אופן, אני רוצה לחזור ולומר ששר החוץ ליברמן הוא מטובי המנהיגים שישראל מצמיחה ועוד תצמיח.

דניאל אילון: עכשיו, בכל אופן, לנושא הזה של ניהול מדיניות החוץ.

דניאל אילון: מי שמדבר על בידוד, חולשה וערעור – אני רוצה לשאול שאלה פשוטה, או כמה שאלות פשוטות: האם 67 ביקורים בדרגות ראש מדינה, ראש ממשלה, שרי חוץ בארץ בשנה האחרונה זה בידוד מדיני?

דניאל אילון: האם 384 ביקורים רשמיים בארץ של מנכ"לים ובכירים רשמיים זה בידוד מדיני או חולשה?

דניאל אילון: רק לסבר את האוזן: בחודש הנוכחי, בינואר, אנחנו מתוכננים לקבל 16 מבקרים ומשלחות רשמיות בדרגים מאוד רמים.

דניאל אילון: נוסף על זה, בשנה האחרונה – ישיבות ממשלה משותפות עם ממשלות של מדינות כמו גרמניה, איטליה, פולין, רומניה, בולגריה, ובחודשים הקרובים מתוכנן עם הולנד ויוון.

דניאל אילון: האם זה בידוד מדיני?

דניאל אילון: האם זה ערעור מעמדה של ישראל?

דניאל אילון: נוסף על כך – 26 דיאלוגים מדיניים, כולל דיאלוג מדיני ודיאלוג אסטרטגי עם ארצות-הברית, שאתם היחסים האסטרטגיים מעולם לא היו כל כך קרובים כמו היום; 80 הסכמים ואמנות, אדוני היושב-ראש, שמשרד החוץ חתם רק בשנה האחרונה; פתיחה של שמונה נציגויות חדשות של ישראל בעולם, כאשר יש מדינות נוספות, עוד כ-20 מדינות נוספות, שמבקשות מאתנו לפתוח נציגויות, ורק בגלל סיבה תקציבית לא פתחנו אותן.

דניאל אילון: זו חולשה מדינית?

דניאל אילון: זה ערעור מעמדה של ישראל?

דניאל אילון: זה בידוד מדיני?

דניאל אילון: אז יש דיבורים, כמו שאמר וינסטון צ'רצ'יל, או כמו שאמר חבר הכנסת ניצן הורוביץ, ויש מעשים.

דניאל אילון: אני חושב שהמעשים מדברים בעד עצמם.

דניאל אילון: מעבר לזה, אני רוצה לציין שבשנה האחרונה קיבלנו רק 2,000 אורחים בכנס WATEC שערך משרד החוץ, וביניהם 30 משלחות מיניסטריאליות.

דניאל אילון: היתה זו שנת שיא בייצוא תרבות ישראלית בחו"ל – אלפי אירועי מוזיקה ומאות אירועי קולנוע ומחול ברחבי תבל.

דניאל אילון: מדינות העולם מחפשות את קרבת ישראל מבחינה מדעית, מבחינה טכנולוגית, מבחינה תרבותית ומבחינה אמנותית, ואנחנו מקבלים פשוט מבול של בקשות, וקשה לנו להיענות לכולן.

דניאל אילון: 350 מנהלי פסטיבלים, אוצרים ומפיקים מרחבי תבל באו לארץ בחסות משרד החוץ בשנה האחרונה כדי לחוות את מיטב התרבות הישראלית ולבחון אפשרויות של הבאת תרבות ישראלית למוסדות שלהם בחו"ל בכל רחבי העולם.

דניאל אילון: אם ניקח תיירות, בשנתיים האחרונות יש 7 מיליוני תיירים – שנות שיא בתיירות נכנסת לישראל.

דניאל אילון: היצוא בשנה האחרונה עלה ב-4.5%, שלא לדבר על עלייה בסחר הדדי, השקעות, שת"פים מדיניים וטכנולוגיים.

דניאל אילון: ישראל התקבלה לארגון CERN – ארגון מאוד יוקרתי של חקר היקום וחקר הגרעין.

דניאל אילון: זה קרה בשנה האחרונה.

דניאל אילון: בשנה שעברה הצטרפנו ל-OECD.

דניאל אילון: כוננו יחסים דיפלומטיים עם דרום-סודן, וכמו שציינתי, היחסים האסטרטגיים עם ארצות-הברית ועם האיחוד האירופי הודקו בצורה שאין שנייה לה, ויש לכך ביטוי גם בזירה הבין-לאומית, כאשר היום מי שמבודד זה אירן, ואנחנו כרגע רק בתחילת הדרך כדי למנוע מאירן להתגרען.

דניאל אילון: נוסף על כך, חשוב לדעת מה משרד החוץ, בראשותו של שר החוץ אביגדור ליברמן, מנע ממדינת ישראל: סיכול המהלך הפלסטיני באו"ם – והיו כבר כאלה שדיברו על צונאמי מדיני בספטמבר שעבר.

דניאל אילון: בא ספטמבר והלך ובא אוקטובר והלך, והנה אנחנו בינואר.

דניאל אילון: כמובן, לא לעולם חוסן, וזה עדיין לא אומר שהמערכה הוכרעה, ונכונו לנו עוד מאבקים קשים באו"ם.

דניאל אילון: אבל אנחנו, הממשלה הזאת, נכונה לאתגרים, ואנחנו נעמוד על האינטרסים החיוניים של ישראל גם בנושא של ניהול מדיניות חוץ; סוכלו משטים ומטסים, לפחות שלושה שהיו בחודשים האחרונים; שונה החוק להעמדת בכירים לדין בבריטניה, וזה לא קרה יש מאין; החלטה של הפרלמנט האוסטרלי אוסרת על החרמת בתי-עסק ישראליים, וגם זה לא קרה יש מאין; החלטת הפרלמנט ההולנדי המכיר בארגון IHH הטורקי כארגון טרור – גם זה קרה; רוב המדינות המערביות פרשו מוועידת דרבן, שכל תכליתה היתה להשמיץ את ישראל – גם זה לא קרה יש מאין.

דניאל אילון: אז ככה, כשאנחנו מדברים ומשווים בין עולם של בליל תחושות ודיבורים שאין מאחוריהם שום דבר.

דניאל אילון: כשמדברים אתי על חולשה מדינית – –

אילן גילאון: – – –

דניאל אילון: – – כשמדברים אתי על בידוד, אני רוצה לדעת מה זה בידוד מדיני, תגדיר לי בידוד מדיני.

אילן גילאון: אם כל כך טוב, למה להגדיר את המדינות האלה בלתי רלוונטיות, אדוני?

אילן גילאון: אני בטוח שאדוני משקיע עבודה קשה מאוד.

אילן גילאון: שר החוץ מתהלך לו כפיל בחנות חרסינה – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון, זה אמר חבר הכנסת הורוביץ.

ראובן ריבלין: עכשיו הוא משיב.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, אי-אפשר לחזור על הטענות.

ראובן ריבלין: הוא משיב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הורוביץ אמר את דעתו, והוא משיב.

ראובן ריבלין: זה יאמר: הוא אומר מלים; וזה יאמר: אני אומר עובדות.

ראובן ריבלין: כל אחד יאמר.

ראובן ריבלין: דרך אגב, חבר הכנסת גילאון – –

אילן גילאון: – – –

ראובן ריבלין: – – לזכותך ייאמר, שלמעלה מ-12 ראשי פרלמנטים ביקרו השנה בישראל, ואנחנו קיימנו יחסי חוץ של משלחות מישראל שבאו, ואנחנו יצאנו אליהם, למעלה מ-40 מפגשים, כולל מפגשים עם אנשי אזור הים התיכון.

ראובן ריבלין: אפילו סגני יושבי-ראש ממדינות ערב, ואנחנו יחד באותם פורומים, כמו פורום ברצלונה, פורום הים התיכון.

ראובן ריבלין: מדינת ישראל מקיימת הרבה – תוך ויכוח, כמובן.

ראובן ריבלין: לא החלטנו שאנחנו מסכימים על הכול.

ראובן ריבלין: הרבה פעמים אנחנו מסכימים לא להסכים, אני מוכרח לומר.

דניאל אילון: גם בעניין שאתה העלית, חבר הכנסת גילאון, ראוי להיצמד לעובדות ולא להתלהם על בסיס של כותרות ועל בסיס של שמועות.

דניאל אילון: גם בנושא האירופי אף אחד לא הכריז על אף מדינה אירופית שהיא לא רלוונטית, אבל כן עמדנו על האינטרסים שלנו ועל סיכומים שהיו על דעת אירופה בקוורטט, והעמדנו דברים על דיוקם.

דניאל אילון: דרך אגב, כחיזוק להודעת משרד החוץ כביקורת שהיא ביקורת לגיטימית על מדינות אירופה בעקבות דיון שהיה במועצת הביטחון, גם דוברת מחלקת המדינה של ארצות-הברית, ויקטוריה נולנד, תמכה בעמדתנו וקראה לאותן מדינות אירופיות לחדול מהצהרות שהן מזיקות ויכולות למנוע משא-ומתן ישיר.

דניאל אילון: והקריאה היתה למשא-ומתן ישיר.

דניאל אילון: אז מה אני רוצה להגיד כאן, רבותי?

דניאל אילון: זה לא שהכול דבש ולא הכול מי ורדים, אבל מדינה שעומדת על עקרונותיה וזכויותיה, מדינה שמכבדת את עצמה ואת העמדות שלה, מותר לה גם להופיע בזירה הבין-לאומית ולדבר כהאי לישנא.

דניאל אילון: זה דבר שאפילו מקובל בין הידידים הטובים ביותר.

דניאל אילון: אני לא צריך לתת פה דוגמאות על ויכוחים שיש – אלה ויכוחים לגיטימיים.

דניאל אילון: אין לי ספק, חבר הכנסת גילאון, שאם אולי היתה – אולי פעם תהיה, אני לא יודע, זה נראה לי קצת רחוק, אבל נגיד, ממשלה שמחזיקה בדעותיכם, שמתפרקת אולי מכל נכסיה בצורה מאוד מהירה, אולי נקבל הרבה תשבחות, אבל זה יחזיק מעמד זמן קצר ביותר.

דניאל אילון: ואני אתן לך את הדוגמה – הדוגמה היא "עופרת יצוקה".

דניאל אילון: ממשלת קדימה כאן – אני מניח שהם גם הצטרפו לאי-אמון, אז אני יכול גם להתייחס אליהם, אדוני היושב-ראש?

ראובן ריבלין: אתה לא מוגבל באמירותיך מעל הבמה.

דניאל אילון: תודה.

דניאל אילון: הרי הם משתבחים ביחסי החוץ המעולים שהיו בזמן ממשלת קדימה.

דניאל אילון: יש לזה קבלות?

דניאל אילון: אין לזה שום קבלה, כי באותו רגע שבו נאלצנו לקום ולהגן על עצמנו במבצע "עופרת יצוקה" קיבלנו גינויים מימין ומשמאל, קיבלנו את דוח-גולדסטון, וחמור מזה – שלוש מדינות ניתקו את היחסים אתנו.

דניאל אילון: ניתקו את היחסים אתנו בוליביה, קטאר ומאוריטניה.

שלמה מולה: זה בתקופה שלכם גם.

דניאל אילון: לא, לא, לא, זה בתקופה שלכם בעקבות דוח-גולדסטון ו"עופרת יצוקה".

שלמה מולה: – – –

דניאל אילון: לא, לא, זה בתקופה – – –

יעקב מרגי: בכל מקרה אתה אשם.

דניאל אילון: לא, לא, אני באתי עם עובדות, ואני מוכן אחר כך גם להעביר לך את התאריכים שבהם כולם הודיעו על ניתוק היחסים.

שלמה מולה: אבל דוח-גולדסטון התפרסם בתקופה שלכם.

יעקב מרגי: – – – על "עופרת יצוקה", מה אתה רוצה?

דניאל אילון: היו ניתוקים.

דניאל אילון: שלוש המדינות שציינתי ניתקו את היחסים מייד עם תחילת "עופרת יצוקה".

דניאל אילון: דוח-גולדסטון בא בעקבות "עופרת יצוקה".

דניאל אילון: עכשיו אני רוצה להגיד עוד משהו: מכיוון שחבר הכנסת הורוביץ דיבר על טורקיה, אז הוא דיבר על כיסאות, והוא יכול לדבר גם על ספות – אבל זה לא העניין.

דניאל אילון: טורקיה גינתה את ישראל והרעה את היחסים עם ישראל עוד בדצמבר 2008, עוד אפילו ביום הראשון של תחילת "עופרת יצוקה", שבו אנחנו קמנו פשוט להגן על עצמנו.

דניאל אילון: מה שעשה ארדואן בדבוס היה הרבה לפני פעולות שאנחנו נקטנו כאן בארץ כדי להביע את אכזבתנו ולהביע מחאה על תופעות, הייתי אומר, מאוד מאוד מאכזבות ושליליות של טורקיה.

דניאל אילון: כל זה – דבוס, הגינויים אחרי "עופרת יצוקה" – קרה בממשלה אחרת, כביכול ממשלה שהיתה אמונה על יחסי חוץ.

דניאל אילון: אז אני שוב רוצה להגיד – לא הכול פשוט.

דניאל אילון: אנחנו מתמרנים כאן בעולם מאוד מורכב, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – אתם יודעים את זה.

דניאל אילון: אני חושב שבתמרון הזה לישראל גם יש הזכות לעמוד על שלה, לעמוד על האינטרסים שלה.

דניאל אילון: אנחנו נמשיך לעשות את זה, וגם אם במחיר של גינוי כזה או אחר או במחיר של החלטה כזאת או אחרת, המעשים והנכסים הקונקרטיים והפיזיים שאנחנו מביאים ביחסי מסחר ויחסים אסטרטגיים – אלה הדברים הקובעים.

דניאל אילון: עוד נתון, ובזה אני אסיים – עוד דבר שבו אפשר למדוד את הבידוד של ישראל או את יחסי החוץ זה היחסים שלנו באו"ם.

דניאל אילון: באו"ם, זה לא זירה נוחה.

דניאל אילון: באו"ם התקבלו השנה 20 החלטות אנטי-ישראליות.

דניאל אילון: אבל בוא נעשה איזו אנלוגיה שהיא אנלוגיה הוגנת – בואו נראה, כמה התקבלו בשנה שעברה?

דניאל אילון: גם 20.

דניאל אילון: וכמה לפני שלוש שנים?

דניאל אילון: גם 20.

דניאל אילון: וכמה לפני ארבע שנים?

דניאל אילון: גם 20.

דניאל אילון: אז גם בעניין הזה אתה רואה שמצבנו לפחות לא הורע.

דניאל אילון: אז אני חושב – יש ביקורות, אני חושב שזה תפקידה של אופוזיציה לבקר, זה חשוב, אבל חשוב להסתמך על עובדות ולא סתם על תחושות.

דניאל אילון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לסגן שר החוץ דני אילון.

ראובן ריבלין: אנחנו נמשיך בהצעות האי-אמון, ואני מזמין את חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה לבוא ולנמק את הצעת האי-אמון של סיעות חד"ש, בל"ד ורע"ם-תע"ל בנושא: מדיניות הממשלה שמעמיקה את הפערים החברתיים.

ראובן ריבלין: ישיב השר יצחק כהן כסגן שר האוצר.

ראובן ריבלין: יצחק וקנין יואיל לבוא, כי יש לי ב-17:00 פגישה.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש ורבותי חברי הכנסת, בשנים האחרונות אנו עדים למבול של דוחות על הפערים החברתיים בישראל.

ג'מאל זחאלקה: אין כמעט מוסד ראוי לשמו שלא מפרסם נתונים על הפערים, על המצב.

ג'מאל זחאלקה: ישנם דוחות של בנק ישראל, דוחות של הביטוח הלאומי, של "מרכז אדוה", של משרד הרווחה.

ג'מאל זחאלקה: לא חסרים נתונים.

ג'מאל זחאלקה: הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, כמובן, וארגונים רבים אחרים – עמותת "סיכוי".

ג'מאל זחאלקה: אז הבעיה היא לא בנתונים, בשיקוף של המצב הקיים – אנחנו הפסקנו להיות מופתעים.

ג'מאל זחאלקה: אני זוכר, כשנכנסתי לכנסת בשנת 2003, כשהתפרסם דוח העוני, רעדה הכנסת.

ג'מאל זחאלקה: ויכוחים סוערים, דוח עוני, מצב בלתי נסבל – איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: היו ימים שבהם אנשים הזדעזעו.

ג'מאל זחאלקה: ואחד הדברים שקרו בשנים האחרונות, שאנשים, אדוני סגן השר, הפסיקו להזדעזע, והתחילו להתייחס בשוויון נפש למצב שבו שליש מהילדים בארץ הם מתחת לקו העוני; ששני-שלישים מהילדים הערבים הם מתחת לקו העוני.

ג'מאל זחאלקה: זה כבר לא מזעזע.

ג'מאל זחאלקה: פערים בהכנסת שכר – כבר לא; דוחות OECD – מי בכלל מסתכל.

ג'מאל זחאלקה: עולם כמנהגו נוהג, וממשלה במדיניותה ממשיכה.

ג'מאל זחאלקה: רק ההיגיון אומר שאם הממשלה מתכוונת להמשיך במדיניותה, אדוני סגן השר – כי אתה משיב לי – אני מתפלא מדוע לא מתחילים מהיום לבנות עוד בתי-סוהר.

קריאה: – – –

ג'מאל זחאלקה: ידוע – אם אתה לא בונה בתי-ספר – – –

אבישי ברוורמן: בחישובים של תוצר לאומי, ככל שיבנו יותר בתי-סוהר, התוצר הלאומי גדל.

אבישי ברוורמן: לכן, זה חלק מהזיופים של תוצר לאומי.

ג'מאל זחאלקה: בתי-סוהר, נכון.

יצחק כהן: אל תיתן להם רעיונות.

ג'מאל זחאלקה: צריך לבנות בתי-סוהר, בתי-מחסה.

ג'מאל זחאלקה: אם לא בונים מפעלים, אם לא בונים בתי-ספר, אם אין תעסוקה ואין חינוך, התוצאה היא עבריינות; או הגירה, דרך אגב.

ג'מאל זחאלקה: אין דרכים אחרות לטפל, אין תוצאות אחרות למצב כזה.

ג'מאל זחאלקה: הפערים הם אדירים.

ג'מאל זחאלקה: והממוצעים – הם מטעים; לפעמים הממוצעים מאוד מטעים.

ג'מאל זחאלקה: כשמדברים, הם אומרים צמיחה – אני יודע שבג'סר-א-זרקא וברהט לא שמעו על הצמיחה.

ג'מאל זחאלקה: לא הרגישו בכלל.

ג'מאל זחאלקה: מגיעות שמועות על צמיחה באזור המרכז, בתל-אביב ובמקומות אחרים.

ג'מאל זחאלקה: אנשים לא מרגישים – איפה הצמיחה?

ג'מאל זחאלקה: מדוע המצב כל כך טוב ומצבי כל כך רע?

ג'מאל זחאלקה: את זה שואל עצמו האזרח הממוצע.

ג'מאל זחאלקה: ומסתבר שההכנסות של המאיון העליון גדלו ב-114%.

ג'מאל זחאלקה: מסתבר שהיו הקלות מעולות, בלתי צפויות, למעסיקים; הורדת מסים במיליארדים למעסיקים, וקיצוץ במיליארדים בתקציבי העברה.

ג'מאל זחאלקה: ושלא יספרו לנו סיפורים.

ג'מאל זחאלקה: אני לא רוצה להלעיט את הכנסת, את חברי הכנסת, בנתונים רבים, אבל אני אביא שני נתונים שלדעתי, מבחינת הציבור הערבי, מסבירים הכול, או שלושה נתונים בעצם: לפי הדוח של בנק ישראל, 57% מהמשפחות הערביות הן מתחת לקו העוני, לעומת 12% מהמשפחות היהודיות ללא החרדים.

קריאה: החרדים לא – – –

ג'מאל זחאלקה: זה הנתון.

יצחק וקנין: אותנו לא סופרים, לא סופרים.

יצחק וקנין: זה בסדר.

ג'מאל זחאלקה: לא שלא סופרים, לא, נהפוך הוא.

ג'מאל זחאלקה: לדעתי, הכוונה היתה טובה – להסביר שהחרדים, גם הם מופלים לרעה.

אבישי ברוורמן: יש גם הבעיה של העבודה אצל החרדים.

אבישי ברוורמן: זה לא רק אפליה.

ג'מאל זחאלקה: בסדר.

יצחק וקנין: קשה לג'מאל זחאלקה להגיד: החרדים והערבים.

יצחק וקנין: אנחנו יכולים להגיד: הערבים – – –

יעקב מרגי: לא, הוא התחשב בך.

קריאה: אבל זה אותו דבר – – –

ג'מאל זחאלקה: לא, לא.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר, בטח שאני בעד שוויון.

ג'מאל זחאלקה: אני בעד תעסוקה, אני בעד – – –

עפו אגבאריה: – – – לא מוזס, שו אסמו?

עפו אגבאריה: נסים זאב.

ג'מאל זחאלקה: נתון נוסף – תעסוקה של נשים ערביות.

מסעוד גנאים: האד'א סאכּת, האד'א – – –

עפו אגבאריה: אנא נסיתכּ תמאם – – –

ג'מאל זחאלקה: אני לוקח את הנתונים המעובדים היטב של בנק ישראל, לא של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, בגיל עבודה סביר, בגיל 25–64, כי ללשכה יש מספרים – תמיד יש – מגיל 25–64.

ג'מאל זחאלקה: אצל הנשים הערביות – אחוז הנשים הערביות בשוק העבודה הוא 27%; אחוז הנשים היהודיות הוא 66% – פי-2.5.

ג'מאל זחאלקה: קח את הנתון הזה לבד, תעבור על המשפחות, ותראה איזה פער בהכנסות למשפחה נוצר בין יהודים לערבים.

ג'מאל זחאלקה: זה מסביר חלקית את נתוני העוני.

ג'מאל זחאלקה: אם אני מוסיף על זה את הפערים בשכר, שאצל היהודים, המשתכר היהודי, הוא 40%–60% יותר מאשר אצל הערבי.

ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, בבנק ישראל, אדוני סגן השר – והכוונה לסגן שר האוצר, ולא לסגן שר הבריאות – פעם בונים – – –

יעקב ליצמן: יש דבר אחד שאני לא – – –

יצחק וקנין: אדוני סגן שר הבריאות – – –

ג'מאל זחאלקה: חבר הכנסת ברוורמן, בבנק ישראל עשו חישוב של פערים מוסברים – נגיד השכלה, גיל, הכשרה מקצועית, מקום מגורים – והגיעו למסקנה שיותר מרבע מהפערים בשכר, אין להם הסבר.

ג'מאל זחאלקה: אין להם הסבר כלכלי.

ג'מאל זחאלקה: כותב הדוח נאלץ לכתוב – הוא לא רצה להשתמש במלה גזענות, ואמר: זה בגלל אפליה.

ג'מאל זחאלקה: אין הסבר, אין הסבר פשוט – לא גיל, לא השכלה, לא שום דבר, לא מגורים.

ג'מאל זחאלקה: שום דבר.

ג'מאל זחאלקה: אז אין, זה לא כלכלי.

ג'מאל זחאלקה: נאמר: פער לא כלכלי.

ג'מאל זחאלקה: אין לו שום הסבר כלכלי, אף שלכלכלה עצמה יש הסבר של אפליה.

ג'מאל זחאלקה: אפילו זה – לא היו שום הסברים.

ג'מאל זחאלקה: ואני חושב שכאן צריך טיפול משמעותי של הממשלה.

ג'מאל זחאלקה: הבעיה – הפערים הם אדירים.

ג'מאל זחאלקה: ואני חושב שהבעיה והמפתח והפתרון נמצאים בשני תחומים גדולים: תחום החינוך ותחום התעסוקה.

ג'מאל זחאלקה: אלה שני התחומים.

ג'מאל זחאלקה: הציבור הערבי הוא ציבור עובד.

ג'מאל זחאלקה: גם גברים ערבים וגם נשים ערביות מחפשים עבודה.

ג'מאל זחאלקה: כאשר יש משרה פנויה באיזה יישוב ערבי, אנחנו רואים שמתנהלת מלחמה על המשרה הפנויה הזאת.

ג'מאל זחאלקה: לכל משרה – ואני מציע לכם לבדוק – שמתפנה ביישוב ערבי או באזור סמוך, יש לפחות 50 נשים ערביות שרצות, מועמדות.

ג'מאל זחאלקה: הרבה פעמים לא מקבלים אותן; אומרים להן: אתover-qualified .

ג'מאל זחאלקה: כי לא מוצאים עבודה, אז אנשים מחפשים עבודה נחותה מאשר לפי ההשכלה וההכשרה המקצועית שלהם.

ג'מאל זחאלקה: אני שומע הרבה אנשים שאומרים: סירבו לנו מפני שאנחנו over-qualified.

ג'מאל זחאלקה: אז אני אומר – – –

יצחק וקנין: משפט לסיכום.

ג'מאל זחאלקה: משפט לסיכום.

ג'מאל זחאלקה: המשפט לסיכום הוא לסגן השר.

ג'מאל זחאלקה: אם הממשלה הזאת לא תשנה כיוון ותשים את נושא ההשכלה כיעד – לא להלעיט אותנו במלים.

ג'מאל זחאלקה: זה לא עניין של איך לעשות את זה, או לא עניין של תקציבים.

ג'מאל זחאלקה: זה עניין של החלטה פוליטית.

ג'מאל זחאלקה: הכול פוליטיקה.

ג'מאל זחאלקה: אם יעמדו כאן

ג'מאל זחאלקה: ראש הממשלה ושר החינוך ויגידו שהשוויון בחינוך הוא יעד ראשון וראשי, אני אומר לכם, הדברים ישתנו.

ג'מאל זחאלקה: ואם יעמדו ראש הממשלה ושר האוצר ויגידו ששוויון בתעסוקה הוא יעד עיקרי, אני אומר לכם, מתחילה מהפכה בארץ, מהפכה של שוויון.

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר להשיג שוויון של 100%, אני לא – אבל הפערים האלה, ריבונו של עולם, הם פערים בלתי נסבלים.

ג'מאל זחאלקה: פי-2.5 תעסוקה לנשים זה דבר בלתי נסבל.

ג'מאל זחאלקה: זה לא פער של 5% או 10%, זה 250%.

ג'מאל זחאלקה: אז תנו לנו פערים שאפשר לסבול אותם.

ג'מאל זחאלקה: קצת הגינות אם לא שוויון.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: ישיב על הצעת האי-אמון סגן שר האוצר, חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק כהן: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי ג'מאל זחאלקה – – –

איתן כבל: יש לך חברים מבל"ד, יפה.

יצחק כהן: למה לא?

יצחק כהן: הוא אמר חרדים וערבים, לא שמעת אותו?

מסעוד גנאים: אחים, חברים, ערבים.

יצחק כהן: יש לי חברים גם בעצמאות.

עפו אגבאריה: אם החרדים הם מזרחיים, זה פי-שניים.

יצחק כהן: אל תגיד מה אמר ביאליק, תעשה לי טובה.

עפו אגבאריה: לא, אבל זה ככה.

יצחק כהן: על כל פנים, הגשת הצעת אי-אמון וכותרתה: מדיניות הממשלה שמעמיקה את הפערים החברתיים.

יצחק כהן: אז רק לסבר לך את האוזן, ידידי: בשנת 2010 חלה ירידה ברמת העוני והאי-שוויון בחברה הישראלית, שהושפעה מההתאוששות הכלכלית בשנה זו, ולוותה בשיפור בתעסוקה.

יצחק כהן: כך, נרשמה ירידה – קלה אומנם – בשיעור המשפחות שנמצאות מתחת לקו העוני, מ-20.5% ב-2009 ל-19.8% ב-2010.

יצחק כהן: נכון, זה מעט, אבל לא רק שזה נעצר, זה גם בירידה.

יצחק כהן: במקביל לשיפור במדד האי-שוויון בשנת 2010 – – –

ג'מאל זחאלקה: זה כמעט שגיאה סטטיסטית.

יצחק כהן: מה זה?

ג'מאל זחאלקה: זה כמעט שגיאה סטטיסטית.

קריאה: זה טעות סטטיסטית.

ג'מאל זחאלקה: טעות סטטיסטית, סליחה.

יצחק כהן: לא, לא.

יצחק כהן: לא משנה, אבל זה לא עלייה, זה לא עלייה, וזה כבר טוב.

יצחק כהן: זה גם ירידה.

יצחק כהן: במקביל לשיפור במדדי האי-שוויון בשנת 2010 חלה עלייה ברמת החיים, הנמדדת באמצעות גידול של חציון ההכנסה הפנויה, שמשמעותו עלייה בקו העוני.

יצחק כהן: עם זאת – ואתה צודק – בהשוואה למדינות ה-OECD ובהסתכלות ארוכת-טווח, רמת האי-שוויון בישראל כיום גבוהה יחסית.

יצחק כהן: הממשלה מחויבת, כפי שאמרת, לקידום האג'נדה הכלכלית-חברתית הכוללת יעדים כמותיים להקטנת העוני והאי-שוויון.

יצחק כהן: בשנת 2010, ג'מאל, עמדה הממשלה ביעד הקטנת העוני, כאשר ההכנסה ברוטו של החמישון התחתון גדלה ב-3.9%, כמעט 4% – יותר מהגידול בתוצר לנפש בתוספת 10%, שעמד על 3.2%.

יצחק כהן: דוח העוני של הביטוח הלאומי לשנת 2010 מעלה כי האי-שוויון נובע במידה רבה מהפערים בדפוסי התעסוקה של קבוצות אוכלוסייה שונות.

יצחק כהן: כך, כאשר ישנם שני מפרנסים במשפחה, ההסתברות שהמשפחה תימצא מתחת לקו העוני קטנה משמעותית.

יצחק כהן: בקרב משפחות עם שני מפרנסים שיעור העוני עומד על 3.5% בלבד, בעוד שיעור העוני בקרב משפחות עם מפרנס אחד – שים לב, ידידי זחאלקה.

יצחק כהן: סגן השר ליצמן, הרב ליצמן, אני משיב לו.

יצחק כהן: איפה המים?

יצחק וקנין: סדרנים, אם אפשר להביא מים לדובר.

יצחק כהן: אמרתי, ושוב אני חוזר: בקרב משפחות עם שני מפרנסים שיעור העוני עמד על 3.5%, בעוד שיעור העוני בקרב משפחות עם מפרנס אחד – שים לב לקפיצה – עמד על 25.6%.

יצחק כהן: יתירה מכך, בשנים האחרונות ניתן להבחין במגמת גידול בתחולת העוני בקרב משפחות עם מפרנס אחד.

יצחק כהן: בנוסף, חל גידול בתחולת העוני בקרב משפחות הנמצאות בגיל העבודה ואין בהן מפרנס.

יצחק כהן: תחולת העוני גבוהה משמעותית בקרב אוכלוסיות המתאפיינות בשיעורי השתתפות נמוכים בכוח העבודה.

יצחק כהן: הקשר החזק העולה מדוח העוני שבין צמצום הפערים והשתתפות בשוק העבודה, מדגיש את הצורך בשמירה על מדיניות כלכלית המעודדת את המשך הגידול בתעסוקה.

יצחק כהן: שיעור האבטלה בישראל, לשמחתי וגם לשמחתך, נמוך היום משהיה טרם המשבר הכלכלי, ואף נמוך משמעותית בהשוואה למדינות מפותחות אחרות.

יצחק כהן: צריך רק להתגאות בנתון הזה.

יצחק כהן: בחודש אוקטובר עמד שיעור האבטלה על רמה של 5% בלבד.

יצחק כהן: זה נמוך היסטורית.

עפו אגבאריה: זה כלל-ארצי, אבל אצל הערבים – כמה זה?

יצחק כהן: אני לא עושה אפליה, אני מדבר על כולם.

עפו אגבאריה: אז תגיד, תגיד, במגזר – כמה זה?

יצחק כהן: אני לא מפלה בין קבוצות אוכלוסייה, אני מדבר על כולם.

עפו אגבאריה: הצחקת.

יצחק כהן: נוסף על כך, הממשלה מחויבת לסייע לעובדים המשתכרים שכר נמוך.

יצחק כהן: במסגרת זו, אתם יודעים, מופעלת כיום תוכנית מענק מס הכנסה שלילי בפריסה כלל-ארצית, גם לציבור הערבי.

יצחק כהן: מענק זה משמש כאמצעי לצמצום העוני בקרב משפחות עובדות ולעידוד כניסה לשוק העבודה באמצעות הגדלת התמורה לבעלי משכורות נמוכות.

יצחק כהן: כמו כן, במטרה לעודד תעסוקה, הורחב בתקציב 2011 ו-2012 סבסוד שהיית הילדים במסגרות חינוכיות, כמו צהרונים ומעונות-יום.

יצחק כהן: אני אגיד לך אחר כך, כשאני ארד מהדוכן, למה יש קצת בעיה באוכלוסייה הערבית, אבל לא מעל הדוכן.

יצחק כהן: במקביל – – –

אורי אורבך: למה, דווקא מעניין.

יצחק כהן: תוכל להצטרף ל-session.

אורי אורבך: – – –

יצחק כהן: אורי, אורי.

יצחק כהן: במקביל, הממשלה מחויבת לסייע לאוכלוסיית הקשישים.

יצחק כהן: בתחולת העוני בקרב קשישים נמשכת מגמת השיפור מהשנים האחרונות – רמה נמוכה בהשוואה לשנים האחרונות, וכן, נמוכה יותר מתחולת העוני של כלל האוכלוסייה.

יצחק כהן: החל מ-1 בינואר 2012, מאתמול, הופחתו שיעורי המכס לשיעור של אפס על יבוא שורת מוצרים תעשייתיים ומוצרי צריכה שאינם מיוצרים בישראל.

יצחק כהן: בכך קיבל שר האוצר ד"ר יובל שטייניץ את המלצות הצוות החברתי-כלכלי בוועדת-טרכטנברג לעניין הפחתת שיעורי מכס על מוצרים תעשייתיים ומוצרי צריכה, ופעל בהתאם להחלטת הממשלה מיום 30 באוקטובר 2011.

יצחק כהן: הפחתת שיעורי המכס נוגעת לשורה ארוכה של מוצרים המהווים הן מרכיב בסל הצריכה של משפחות בישראל והן חומר גלם עבור התעשייה המקומית, ותהווה תרומה משמעותית להקלת יוקר המחיה על אזרחי המדינה.

יצחק כהן: מאחר שמדובר במוצרים שרובם אינם מיוצרים בארץ, לא תהיה להפחתת המכס השפעה על התעשייה המקומית.

יצחק כהן: ובכן, אתה רואה, אדוני זחאלקה, שיש – – –

ג'מאל זחאלקה: הכול טוב ויפה, מה אני מתלונן בכלל.

יצחק כהן: לא, את זה לא אמרתי.

יצחק כהן: אמרתי שיש עוד הרבה מה לעשות, אבל הממשלה בכיוון הנכון.

יצחק וקנין: ג'מאל זחאלקה, איך אומר ליברמן?

יצחק וקנין: גן-עדן.

עפו אגבאריה: תלוי איפה – אם זה במרכז תל-אביב, בהרצלייה-פיתוח – –

קריאה: הוא פוחד אפילו להסתכל אחורה.

קריאה: שמאלה.

עפו אגבאריה: – – אבל לא בשלומי ולא בבית-שאן.

עפו אגבאריה: אני לא רוצה, בכוונה, להגיד אום-אל-פחם וטייבה.

ג'מאל זחאלקה: במצב כזה תהיה אינתיפאדה כלכלית.

ג'מאל זחאלקה: אנשים יצאו לרחובות, יחסמו כבישים, כי אין להם מה לאכול והם לא יכולים ללמד את הילדים שלהם.

יצחק כהן: אתה לא שמעת מה שאמרתי.

יצחק כהן: אמרתי שיש ירידה.

יצחק כהן: הממשלה עושה הרבה, אבל יש עוד הרבה מה לעשות.

יצחק כהן: צריכים לקבוע עוד יעדים.

יצחק כהן: בבקשה?

נסים זאב: תהיה אינתיפאדה בכל מקרה, זה לא קשור לכלכלה.

יצחק כהן: לא הבנתי.

נסים זאב: הם רוצים אינתיפאדה בכל מקרה, לא משנה מה הסיבה.

יצחק כהן: לא, לא, הם לא רוצים.

נסים זאב: פעם זה כלכלי, פעם זה לאומני.

נסים זאב: זה לא משנה.

קריאה: כלכלית, כלכלית.

יצחק כהן: על כל פנים, אני חושב, ג'מאל, שאתה צריך להגיד "שאפו" לממשלה על כל מה שהיא עשתה, ולעודד הלאה.

יצחק כהן: אנחנו באמת נעשה, בעזרת השם, עוד הרבה צעדים, נקבע עוד הרבה יעדים – להקטין את האי-שוויון, ירידה ברמת העוני.

יצחק כהן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: אני חושב ששכנעתי אותך, אז תסיר את האי-אמון.

יצחק כהן: תודה רבה גם על זה.

יצחק וקנין: תודה לסגן שר האוצר, חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים לדיון הסיעתי.

יצחק וקנין: ראשונת הדוברים – חברת הכנסת רחל אדטו, ואחריה – סגן שר הבריאות, הרב יעקב ליצמן.

רחל אדטו: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מדי שנה אנחנו שומעים – מדי שנה, מדי עונה, מדי חודש, דוח על מצב הכינרת, על הקו האדום, שהיה קו אדום, ועכשיו הוא קו אדום נמוך יותר, ואנחנו גם מגיעים לקו השחור.

רחל אדטו: היום בוועדת החוקה, חוק ומשפט הגענו לא לקו האדום – היום היינו בקו השחור.

רחל אדטו: הגענו לקו השחור בבושה אדירה, בהשחרת פניה של הדמוקרטיה במדינת ישראל.

רחל אדטו: היום נחצו כל הקווים של הדמוקרטיה.

רחל אדטו: אנחנו עדים לחוק החרם, אנחנו עברנו, ראינו כאן את חוק העמותות, חוק לשון הרע, רפורמה ברשות השידור, סגירת ערוץ-10 – סגירה אפשרית של ערוץ-10.

רחל אדטו: וכל פעם אנחנו מוחים; כל פעם שעובר כזה חוק אנחנו אומרים: לא יכול להיות, לא יכול להיות שעוד פעם אנחנו פוגעים בדמוקרטיה.

רחל אדטו: אבל מסתבר שזה יכול להיות.

רחל אדטו: מסתבר שאין סוף להמצאות, ואין סוף לדריסה, ואין סוף לכיפוף הדמוקרטיה על מנת שהיא תתאים לרצונו של חבר כנסת כזה או אחר מהקואליציה, במטרות מאוד אישיות, מאוד מאוד פרסונליות, כל פעם להתאים את זה לאווירה כזאת או אחרת.

רחל אדטו: הדיון היום היה, כמובן – דיבּר על זה כבר לפני ניצן הורוביץ – על שינוי חוק לשכת עורכי-הדין על מנת להכניס שני נציגים מלשכת עורכי-הדין שיתאימו לאווירה ויתאימו בהצבעתם בוועדה למינוי דיינים, ועדה למינוי שופטים, ועדה למינוי קאדים, שיזרמו עם רוח הקואליציה ויצליחו להכניס את האנשים שרוצים להכניס – הן לוועדה למינוי דיינים, הן לוועדה למינוי שופטים – ושיהיו, בקיצור, אנשים משלנו.

רחל אדטו: כדי ליצור אנשים משלנו, אין בעיה – בוא ניישר את החוק, בוא נחליף את החוק.

רחל אדטו: ועוד העז ואמר חבר כנסת מהאיחוד הלאומי – אמרו: ומה יקרה בקדנציה האחרת?

רחל אדטו: אז הוא אומר: אז נעשה חוק אחר, נשנה את החוק עוד פעם.

רחל אדטו: זאת אומרת, אין בושה.

רחל אדטו: הדברים האלה נאמרים בריש גלי, אומרים: בוא נשחק, בוא נשחק את המשחק.

רחל אדטו: אנחנו עכשיו בכוח שלנו קואליציה דורסנית, קואליציה חזקה.

רחל אדטו: בוא נעשה גיוס ונעביר את החוק הזה כמו שהוא.

רחל אדטו: בקיצור, מה שהיה זה בושה פשוט אדירה, מפני שהחוק הזה נאמר היום בניגוד לעמדתה של היועצת המשפטית לממשלה, בניגוד לעמדתה של הלשכה המשפטית של הכנסת.

רחל אדטו: הוא כונה על-ידי היועצת המשפטית לממשלה או לוועדה: חוק שנחקק, חוק רטרואקטיבי, שלא קיים דבר כזה, הוא חוק שרירותי, הוא חוק פרסונלי.

רחל אדטו: והיא עוד הוסיפה ואמרה: אין אפשרות, אין לי אפשרות להגן עליו בבג"ץ.

רחל אדטו: לא קיימת חקיקה רטרואקטיבית.

רחל אדטו: לא קיים דבר כזה.

רחל אדטו: אני רוצה להזכיר את הנושא של הדרת נשים – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, אתה מדבר בטלפון, ואני שומע אותך עד לפה.

רחל אדטו: ועוד, רק כדי להרחיב את זה – הדרת הנשים במסגרת החוק הזה.

רחל אדטו: היום 100% הדיינים בבתי-הדין הרבניים הם גברים, ו-100% חברי הוועדה למינוי דיינים גם הם גברים.

רחל אדטו: בכל הארץ בבתי-הדין הרבניים נמצאת קלדנית אחת בלבד בבתי-הדין הרבניים, אבל מי המתדיינים?

רחל אדטו: המתדיינים – 51% מהמתדיינים הם נשים.

רחל אדטו: נשים שבאות לשם הן נשים דתיות ונשים לא דתיות.

רחל אדטו: כל הנשים הללו – מסורבות הגט, עגונות, מתגרשות, כלכלי, ילדים והכול – הכול הולך לפי זה שרק גברים דנים בכל הדברים האלה.

רחל אדטו: ואם זה לא הדרת נשים, ואם זה לא אי-שוויון – עכשיו, לא ביקשנו שתהיינה נשים דיינות בבתי-הדין, אולי נגיע לזה, אבל נשים לא רשאיות לבחור את הדיינים שישפטו את הנשים?

יצחק וקנין: אני ישבתי בוועדה למינוי דיינים ואתי ישבה עורכת-דין שבחרה את הדיינים.

רחל אדטו: היה, היסטוריה.

יצחק וקנין: לא, בקדנציה הקודמת.

יצחק וקנין: אני אומר לך את זה באחריות.

רחל אדטו: בסדר, אז עכשיו אין.

רחל אדטו: בחוק – – –

אברהם מיכאלי: בלשכת עורכי-הדין יש – – –

יצחק וקנין: לא, רבותי, זה לא נכון.

יצחק וקנין: הלשכה תמיד בחרה אשה ועורך-דין, היה גבר ואשה.

יצחק וקנין: הפעם הם שלחו רק – – –

רחל אדטו: לא, כשביקשנו היום לעגן את זה בחקיקה שתהיה אשה עורכת-דין, שיבחרו שניים – עורכת-דין ועורך-דין – אין, לא הסכימו לכתוב.

רחל אדטו: כתבו עורכי-דין, וסוכם בהבטחה ובעל-פה שאם החוק יעבור אז דורון ברזילי, נשיא לשכת עורכי-הדין, הוא יסכים.

רחל אדטו: אבל מה זה בהסכמה, ומה יהיה בקדנציה הבאה כשהוא לא יהיה?

רחל אדטו: ולכן החוק הזה היום הוא לא חוקתי, הוא בניגוד לעמדת הלשכה המשפטית, היועץ המשפטי.

רחל אדטו: זה חוק דורסני, זה חוק לא נכון.

רחל אדטו: דרך אגב, בוועדה למינוי קאדים יש אשה אחת, וגם אותה עכשיו רוצים להדיח בחקיקה החדשה הזאת.

רחל אדטו: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אני מודה לחברת הכנסת רחל אדטו.

יצחק וקנין: יעלה סגן שר הבריאות הרב יעקב ליצמן, ואחריו – חבר הכנסת רוברט אילטוב.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו עדים בימים אלה להסתה נוראית נגד הציבור החרדי.

יעקב ליצמן: זה הגיע למצב עד כדי כך שביום חמישי, אם אינני טועה – אולי זה אתמול, אני לא רואה טלוויזיה, אבל הביאו לי צילום מהטלוויזיה כאשר אחד המפגינים אומר לשוטר, ואני מצטט: אני אקח "עוזי" – – –

יצחק וקנין: רבותי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

יעקב ליצמן: אני מצטט; המפגין אומר לשוטר – נראה לי שזה שוטר: אני אקח "עוזי" פעם ואני אירה בכמה, בעשרה כאלו.

יעקב ליצמן: נגד החרדים.

יעקב ליצמן: זה מה שיש לי כאן מהטלוויזיה מאתמול או מיום חמישי.

יעקב ליצמן: אני לא ראיתי אף אחד שהזדעזע מזה.

יעקב ליצמן: אף אחד לא צעק כאן שצריך למחות, והכול זה תוצאה מהסתה שיוצאת מהבית הזה.

יעקב ליצמן: לא משנה עובדות, זה לא מבלבל אף אחד.

יעקב ליצמן: גם יושבת-ראש האופוזיציה הגברת לבני תקפה אותי בשבוע שעבר על שקר; היא יודעת את זה גם כן.

יעקב ליצמן: לא משנה מה שאמרו, לא משנה שאני צודק, זה לא מעניין אותה; היא יודעת כביכול אחרת.

יעקב ליצמן: אז איך אנחנו יכולים לבחור אותה כראש ממשלה כאשר היא לא בודקת את המודיעין שלה?

יעקב ליצמן: היא לא יודעת אפילו מה שקורה.

יעקב ליצמן: היא מגנה.

יעקב ליצמן: אותו דבר עם זהבה גלאון, שאיננה כאן.

יעקב ליצמן: גם תקפה אותי.

יעקב ליצמן: רבותי, אני רוצה להגיד לכם, כל זה גורם להסתה נוראית, ואם אנחנו לא נפסיק את זה כאן, אנחנו לא יודעים לאיפה זה יתפשט.

יעקב ליצמן: שלא תבואו בטענות חלילה וחס אם יקרה משהו.

יצחק וקנין: היו גם מקרים שהכו חרדים, הכו תלמיד ישיבה.

יעקב ליצמן: אני יודע שהיה סיפור, גם אתמול בלילה, גם בעוד מקומות.

יעקב ליצמן: תוקפים כל הזמן כאילו הופקר דמם.

יעקב ליצמן: הכול מתחיל כאן.

יעקב ליצמן: אנחנו הראשונים, אנחנו אחראים כאן – גם חברי כנסת, גם שרים, גם אופוזיציה, גם קואליציה.

יעקב ליצמן: מחפשים דרכים להתגרות – גם חברת כנסת ציפי חוטובלי.

יעקב ליצמן: מה יש לחפש להתגרות, לנסוע, לא לנסוע?

יעקב ליצמן: רבותי, זה הכול כדי להתגרות.

יעקב ליצמן: לא צריך להנמיך – – –

עינת וילף: זה לא הכול להתגרות, זה לא נכון.

יעקב ליצמן: הכול להתגרות.

עינת וילף: זה לא נכון.

יעקב ליצמן: גברתי, אני מציע לך: תבקרי בשקט, תראי כמה חיים בשקט, הציבור.

יעקב ליצמן: תראי כמה הכול זה רחוק, הפוך ממה שמתארים אותנו.

יעקב ליצמן: ורק לקמפיינים שמישהו עולה לטלוויזיה – יאיר לפיד עולה לטלוויזיה, הוא התחיל עם קמפיין הבחירות, ואתם נגררים – ואתם לא רוצים בחירות.

יעקב ליצמן: אתם נגררים אחרי יאיר לפיד, ואתם נגררים לכל הדברים – – –

עינת וילף: – – – מה זה קשור – – –

יעקב ליצמן: אני רוצה להזכיר לכם שטומי לפיד דגל בנושא הזה, האנטי-חרדי, כמצע שלו בבחירות – – –

עינת וילף: – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת עינת וילף.

יעקב ליצמן: אני רוצה להזכיר לכם שטומי לפיד, שהוא דגל בזה בבחירות, ירד מהמפה של הבחירות.

יעקב ליצמן: הוא ירד מ-15 מנדטים לאפס, כי זה לא תופס.

יעקב ליצמן: אתם רוצים להחיות את זה.

יעקב ליצמן: אתם רוצים לחפש כל מיני דרכים איך להתגרות בציבור.

יעקב ליצמן: אם לא תפסיקו את זה, אתם לא יודעים עד איפה תגיעו.

עינת וילף: – – –

יעקב ליצמן: אני מצפה שאת וכל חברייך שכל כך בכו על הנושא של הדרת נשים – וכל הסיפור לא נכון – אני מציע שתבדקו את האיומים שאנחנו מקבלים; לא רק איומים, הרבה יותר מאיומים.

יעקב ליצמן: אני מציע לכם גם שתבדקו מי אמר שצריך לירות בעשרה חרדים.

יעקב ליצמן: תבדקו את זה.

יעקב ליצמן: למה לא הגשתם תלונה ליועצת המשפטית לממשלה?

יעקב ליצמן: למה לא? ראיתם טלוויזיה.

יעקב ליצמן: אני לא רואה טלוויזיה.

עינת וילף: אני לא ראיתי – – – אבל עם כל הכבוד, יש כאן בעיה – – –

יעקב ליצמן: מי שראה טלוויזיה היה צריך למחות – – –

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת עינת וילף, תיכף אני נותן לך.

יצחק וקנין: את תיכף תעלי ותגידי את מה שאת צריכה ואף אחד לא יפריע.

יעקב ליצמן: עוד מלה אחרונה.

יעקב ליצמן: "מהדרין" זה דבר לגיטימי.

יעקב ליצמן: מותר לבקש, לא מכריחים אף אחד.

יעקב ליצמן: הדבר אפילו היה בבג"ץ.

יעקב ליצמן: רבותי, לא אומרים לאף אחד, מכריחים; מבקשים יפה.

יעקב ליצמן: לכן כל מה שקרה עד עכשיו זה פשוט מהומה על לא מאומה.

יעקב ליצמן: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן השר הרב יעקב ליצמן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת רוברט אילטוב, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, כבוד השר מרגי, חברי חברי הכנסת, האי-אמון בממשלה הפך לריטואל קבוע, ולצערי, אני כמעט לא רואה פה חברים שהחליטו להגיש את האי-אמון ומציעים את עצמם להרכיב את הממשלה, אז כנראה זה גם פחות חשוב להם.

רוברט אילטוב: אבל עצם זה שיש הריטואל, אנחנו נקיים אותו.

רוברט אילטוב: דרך אגב, גם הנושאים שמעלים הם בדרך כלל אותם הנושאים.

רוברט אילטוב: כרגיל, האופוזיציה – – –

זאב בילסקי: באתי במיוחד כדי שיהיה לך קהל.

רוברט אילטוב: אני רואה שאתה לקוח קבוע.

רוברט אילטוב: אתה מגיע לכל דיון ומקשיב בעומק.

רוברט אילטוב: קודם כול בנושא הבקשה לאי-אמון והרכבת הממשלה.

רוברט אילטוב: אני לא רואה את האלטרנטיבה השלטונית; היא לא נמצאת פה.

רוברט אילטוב: גם מי שטוען לאלטרנטיבה שלטונית ביצע במחטף החלטה בתוך הסיעה, אם אני לא טועה, שלא יהיו פריימריס בקדימה, כי אלטרנטיבה שלטונית – אני חושב שהיא פשוט לא מוכנה להיות אלטרנטיבה, כי עוד לא יודעים מי באמת הכוח המוביל בתוך קדימה.

רוברט אילטוב: בילסקי, אני מציע את מועמדותך.

רוברט אילטוב: תוביל.

רוברט אילטוב: בכל אופן, אני שומע ורואה את אותן הצעות שמעלה האופוזיציה בהצעות האי-אמון, על כל הנושא של כישלון מדיניות החוץ של ממשלת ישראל ונושאים כלכליים שעליהם דובר רבות.

רוברט אילטוב: בנושאים הכלכליים אפשר לבוא ולהגיד, אנחנו, מדינת ישראל, בסך הכול יכולים להגיע למצבים יותר טובים.

רוברט אילטוב: אבל אנחנו, גם ביחס לאירופה ולארצות-הברית, במצב הרבה יותר טוב.

רוברט אילטוב: כמובן, המשק שלנו קטן ותלוי באירועים שקורים ברמה הגלובלית, אבל ישראל התמודדה עם המשברים בעבר ותתמודד הלאה.

רוברט אילטוב: אין ספק שכל משבר ישפיע על ישראל, אבל חשוב להגיד שבנושאים האלה הממשלה, סך הכול, עושה פעילות מאוזנת, תקציב מאוזן, וממשיכה לפעול.

רוברט אילטוב: בנושא של מה שקורה מסביבנו, כבוד היושב-ראש, אני חושב שהאופוזיציה טומנת את ראשה בחול וכנראה רוצה להוכיח בכל מקרה שמדיניות הממשלה בנושא החוץ כושלת.

רוברט אילטוב: אבל אנחנו רואים, היו בחירות בתוניסיה לדוגמה, הדבר הראשון שהתוניסאים אמרו, שהם לא יכוננו יחסים דיפלומטיים עם מדינת ישראל.

רוברט אילטוב: מה יש לתוניסיה ולמדינת ישראל בוויכוח?

רוברט אילטוב: אין לנו שום דבר בוויכוח.

רוברט אילטוב: האירועים הקורים במצרים, התנועות הדמוקרטיות במצרים היום קוראות לבחון מחדש את הסכם השלום עם ישראל.

רוברט אילטוב: הדה-לגיטימציה של מדינת ישראל התחילה הרבה-הרבה לפני הממשלה הזו וגם לפני הממשלה הקודמת.

רוברט אילטוב: אי-אפשר לבוא בטענות גם לממשלה הקודמת.

רוברט אילטוב: הדה-לגיטימציה התחילה, זה תהליך ארוך-טווח.

רוברט אילטוב: הממשלה הזו והקודמת נאלצות להילחם בזה, ואנחנו נמשיך להילחם בזה, וזה לא אומר שמדיניות הממשלה כושלת.

רוברט אילטוב: סך הכול הממשלה הצליחה לסכל את המהלך הפלסטיני בנושא של הכרזה על מדינה באופן חד-צדדי, בהפרה בוטה של הסכמי אוסלו, שאנחנו התנגדנו להם אבל אנחנו עומדים בהם; הממשלה הזאת, כל אלה שהיו שם.

רוברט אילטוב: לכן אני דוחה את כל ההצעות, אני רואה שאתה רוצה להעיר לי על הזמן, לכן אני רוצה לדחות את הצעות האי-אמון ולתמוך בממשלה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת רוברט אילטוב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: אני מזכיר, שלוש דקות לכל אחד.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, קודם כול אני רוצה להתייחס למשפט שנפוץ פה, שכל אחד מרגיש שהוא אדון הדמוקרטיה, מטיף מוסר לכולם.

נסים זאב: בכל הצעת חוק שהממשלה הזו מעלה, אם בנושא של לשון הרע, אם נושאים אחרים שעומדים על סדר-היום, כל דבר שהממשלה הזו מעלה זה אנטי-דמוקרטי, כי זה לא בא מספסלי האופוזיציה.

נסים זאב: אני רק רוצה לומר שנציגי האופוזיציה, לצערי הרב, רצים כאחוזי טירוף אל מנהיגי מדינות וחברי פרלמנט וארגונים בין-לאומיים בחוץ-לארץ, להוציא דיבת הארץ רעה, ואני אומר, הנזק שהם גורמים לתדמיתה של ישראל מעל במת הכנסת, על הרס הדמוקרטיה, על ממשלה גזענית, על ממשלת ימין שהופכת את מדינת ישראל לאירן – אנחנו שומעים את זה יום-יום.

נסים זאב: בדברי ההסתה הם עולים על אויבינו המסיתים והם גם מוסיפים על זה שנאת אחים, שנאת חרדים.

נסים זאב: לא מזמן שמענו ששרת החוץ של ארצות-הברית, הילרי קלינטון, גויסה להכריז על סכנת הדרת הנשים בישראל.

נסים זאב: מה שמעניין, שבמצרים, כאשר התערבה, אמרו לה – עד כאן, זה לא עניינך – – –

עפו אגבאריה: העמידו אותה במקום.

נסים זאב: אני אומר, העמידו אותה במקום.

עפו אגבאריה: הדירו אותה.

נסים זאב: הדירו אותה.

נסים זאב: אמרו לה, עד כאן, בנושאים הפנימיים שלנו, אין לך מקום להתערב.

נסים זאב: אבל אצלנו מנסים בכוח למשוך את השנאה לתוך המדינה.

נסים זאב: ואני חושב שמי שעושה את הדה-לגיטימציה נגד מדינת ישראל – אנחנו לא צריכים לחפש את האויבים שמבחוץ, אלא באמת כולם פה רוכבים על גל ההסתה הזה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לגבי מדיניות החוץ של מדינת ישראל.

נסים זאב: אני חושב, מה לא עשתה מדינת ישראל כדי להוכיח שפנינו באמת למשא-ומתן אמיתי ורציני.

נסים זאב: עברנו השפלות, תחנונים, בקשות, רק כדי לחדש את השיחות הישירות עם הפלסטינים.

נסים זאב: העולם כבר הבין שהסרבנים הם לא מדינת ישראל, הסרבנים זה הפלסטינים; זה הוכח באו"ם, זה הוכח במועצת הביטחון.

יצחק וקנין: עפו אגבאריה, עפו אגבאריה, אתה רוצה שנסים זאב יפריע לך גם כשאתה דובר?

יצחק וקנין: אתה תיכף עולה לדבר.

נסים זאב: הטשטוש הארכיאולוגי של מה שמתקיים בהר-הבית, הרס העתיקות, לא יכול להכחיש את ההיסטוריה של העם היהודי, ששם היה בניין בית-המקדש, בית ראשון ובית שני.

נסים זאב: לא יעזור שום דבר.

נסים זאב: אנחנו לא מדברים מזמן הקוראן, שלפני 1,600, 1,700 שנה.

נסים זאב: העם היהודי היה פה למעלה מ-3,000 שנה.

נסים זאב: בית-המקדש נבנה הרבה, הרבה לפני – – –

עפו אגבאריה: אנחנו מדברים בעידן – – –

מיכאל בן-ארי: 1,300 שנה – – –

יצחק וקנין: רבותי, חבר הכנסת עפו אגבאריה, זה לא, אתה תענה תיכף, תגיד את מה שאתה חושב.

נסים זאב: עכשיו, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

נסים זאב: משפט אחרון בנושא של הדרת נשים.

נסים זאב: אני חושב שמה שנעשה פה בשבוע האחרון, כולל את היועץ הכלכלי של ראש הממשלה, שהפך לרועץ, ובאמת בדברי נאצה נגד הציבור החרדי.

יצחק וקנין: של שר האוצר – אני חושב שאתה טועה – בן-שמחון.

נסים זאב: היועץ של שר האוצר.

יצחק וקנין: אמרת ראש הממשלה.

נסים זאב: לא, לא, לא.

יצחק וקנין: היועץ של שר האוצר.

נסים זאב: שר האוצר – אם לא אמרתי נכון, אני מתנצל.

נסים זאב: הוא אמר ממש דברים שיש בהם פגיעה קשה.

נסים זאב: וכשמסיתים כנגד החרדים בצורה כזו בוטה ומכוערת, על-ידי נציגים רשמיים של ממשלת ישראל, מה אתה מצפה מהציבור שבאמת יעשה?

יצחק וקנין: תודה.

נסים זאב: לכן אני אומר, קודם כול התיקון צריך להיות מבית ואחר כך נוכל לצאת לחוץ ולדרוש מאנשים שיפגינו פחות, או יפגינו בצורה באמת יותר דמוקרטית ופחות אלימה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יצחק הרצוג, ואחריו – חברת הכנסת עינת וילף.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, היום בילינו כמה שעות טובות במאבק, שאני לא האמנתי שאני אהיה חלק ממנו בכנסת ישראל – במאבק כנגד חקיקה מאוד מאוד פסולה, חקיקה חמורה מאין כמותה, חקיקה מבישה וחקיקה מבזה.

יצחק הרצוג: חקיקה שבעצם באה ואומרת, אנחנו שוברים את כל הכללים בנוגע למינוי שופטים.

יצחק הרצוג: חקיקה שקובעת כללים רטרואקטיביים, תוך כדי כך שעומדת בפני הוועדה המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, אדוני היושב-ראש, ומסבירה כמה בעייתית הצעת החוק מבחינה חוקתית, ואחריה היועצת המשפטית של הוועדה, שמסבירה עד כמה היא אנטי-חוקתית ובעייתית מבחינה חוקתית.

יצחק הרצוג: וכאשר אתה בא ואומר למציעים, במיוחד לחבר הכנסת אלקין, הרף לך, שום דבר לא עוצר באדום בשום צורה שהיא.

יצחק הרצוג: בסוף, העולם עגול, ואני חושב שהממשלה הזו, בקווים האדומים שהיא חצתה, היא תגרום לשני דברים: א.

יצחק הרצוג: לפגיעה חמורה מאוד באושיות הדמוקרטיה, שלטון החוק והאיזונים הנדרשים בין הרשויות בישראל; ב.

יצחק הרצוג: יום אחד, היות שהעולם עגול, אז כאשר יהיו הללו באופוזיציה, אנחנו נזכיר להם ועוד איך נזכיר להם, אדוני היושב-ראש, איך הם חצו כל קו אדום, שברו את כללי המשחק, רמסו ברגל גסה את כל הקודים הבסיסיים של מערכת חקיקתית שגורסת שאין חקיקה רטרואקטיבית, שגורסת שלא מתערבים בגופים שהם טריבונלים חיצוניים או הליכי מינוי של גופים חיצוניים, במערכת שלא משנה חוקי-יסוד בהבזק ובן-לילה, בכל הדברים האלה אנחנו יום אחד נבוא חשבון וניפרע, ונזכיר לכולם שכאשר הספינה החלה לטבוע, הם גרמו לה, ומנגד, כאשר הם יבואו וילינו ויבכו בדמעות שליש, אנחנו נזכיר להם מה שהם עשו.

יצחק הרצוג: חבל מאוד, כי יחד עם כל זה, גם לממשלה הזאת אין שום הישג נוסף שאתה יכול להצביע עליו ולומר: ניחא, אם היא היתה הולכת לשלום.

יצחק הרצוג: הרי לא רק שהיא לא עושה את זה, היא גם אטומה לרעשים המתרחשים בעולם הערבי סביבנו, היא אטומה לקולות המעניינים מאוד שאני שומע גם ברשות הפלסטינית, היא אטומה לכל תהליך מדיני בעל משמעות מקורית כדי לשמור על האינטרסים הביטחוניים והלאומיים של ישראל, ומנגד, ותוסיף לכך את הכול, היא גם לא עושה שום דבר אמיתי לשנות את הקיבעון של מפת העוני במדינת ישראל, ב-20% עוני, חמישית מהאוכלוסייה, שליש מהילדים – אתה לא רואה שום מעוף, שום יוזמה, שום דבר שיכול להוציא אנשים מהאוהלים בכיכרות, אנשים חסרי דיור, ולשים אותם בבתים; שום דבר שיכול לפתור מצוקה של ילד רעב; ושום דבר שיכול ליצור דיאלוג של אחדות בעם אלא להיפך – הרבה יותר פילוג והרבה יותר שנאת חינם.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יצחק הרצוג.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת עינת וילף, ואחריה – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

עינת וילף: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, השר וחברי חברי הכנסת, ראשית אני מבקשת למחות על מה שאני תופסת כהסטה של הדיון בנושא הנשים.

עינת וילף: איני מתכחשת, וזה חמור שיש אנשים שרואים בזה בסיס להסתה כנגד החרדים.

עינת וילף: אבל אי-אפשר להפוך את זה לדיון, כי אנחנו שוב הולכים ובורחים מהבעיה האמיתית.

עינת וילף: זה קצת מזכיר לי את אותו יום שבו נעשתה ביקורת כלכלית באחת הישיבות בעת הרצאה של רב, ועלו לכאן כמה חברי כנסת ודיברו מדם לבם, אבל הם גרמו לכזאת תחושה, שאסור בכלל לעשות ביקורת, שחצי שנה לא באים ועושים ביקורת, לכן אני לא רוצה שיקרה הדבר הזה שוב.

עינת וילף: יש בעיה אמיתית ביחס לנשים בכל מדינת ישראל, אבל אי-אפשר להתכחש לכך שיש קיצונים חרדים שמנסים להרחיב באופן קיצוני ואלים את היחס המבזה שלהם לנשים לתוך כלל החברה הישראלית, וגם צריך להזכיר – אין לנו היום גם בחברה החרדית נשים במעמד של קבלת החלטות, פרשניות רבניות, דייניות, והדבר הזה משפיע בסופו של דבר.

עינת וילף: חברה אינה יכולה להיות צודקת אם ברמת קבלת ההחלטות היא לא משקפת את החברה.

עינת וילף: ולכן, גם אתם, ש"ס, לא מאפשרים לנו להעביר חוק שייתן סוג של בונוס במימון מפלגות למפלגות שיש בהן ייצוג גבוה של נשים.

עינת וילף: אתם לא רוצים לשלוח נשים לכנסת, שזה דבר שאתה יודע שאני חושבת שהוא לא ראוי, אבל לפחות לא למנוע ממי שכן רוצים לקדם נשים לעמדות של קבלת החלטות, לעשות זאת, וזה, בעיני, חמור.

עינת וילף: אני רוצה להתייחס להצעת האי-אמון שמדברת על הבידוד של מדינת ישראל.

עינת וילף: יש מאבק מתמשך לבודד את מדינת ישראל, וזה לא קשור לממשלה זו או אחרת.

עינת וילף: אני לא פוטרת ממשלה מאחריות למעשיה של המדינה, אבל בתחום ההתנחלויות – יש שאומרים שזה המכשול לשלום.

עינת וילף: הרי זו הממשלה שבונה הכי פחות, אבל את אף אחד זה לא מעניין.

עינת וילף: משא-ומתן – מי מעמיד אין-ספור תנאים מקדימים בדלת הכניסה למשא-ומתן?

עינת וילף: זו ודאי לא ממשלת ישראל.

עינת וילף: והאם עם שרוצה מדינה מתנהג כמו הפלסטינים?

עינת וילף: לקחת מה שיש ואחרי זה לנהל משא-ומתן על השאר?

עינת וילף: אבל לא – בסופו של דבר הפלסטינים מתנהגים כמי שאין להם זכות קיום אם זה לא מלחמה בתנועה הציונית ובישראל.

עינת וילף: נכשלו בדרכים אלימות, עכשיו מנסים בדרכים לא אלימות.

עינת וילף: לכן סיעת העצמאות קמה, כי קצנו בהלקאה העצמית האין-סופית הזאת.

עינת וילף: זו לא היתה דרכו של בן-גוריון.

עינת וילף: ישראל עושה טעויות, הרבה, אבל אנחנו צריכים לעמוד מול האתגרים שיש לנו בלי אשליות, ואמירה שמדינת ישראל, הממשלה שלה היא זו שאחראית לבידוד הבין-לאומי – זו אשליה מתוקה, שאם רק היינו עושים קצת פה ושם אחרת, לא היה מאמץ מתמשך לבודד את מדינת ישראל.

עינת וילף: באשליות לא מנצחים מאבקים, לא מנצחים מלחמות, ואת המלחמה הזאת אפשר לנצח.

עינת וילף: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עינת וילף.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, שוב אנחנו רוצים להביע אי-אמון בממשלה בגלל כישלון או מדיניות מכוונת, מדירה, בעיקר בתחום הכלכלי-החברתי, אדוני השר מרגי, כלפי קבוצות מסוימות באוכלוסייה ובחברה.

אחמד טיבי: אבל לפני כן, אני רוצה לספר על דיון שהתקיים היום בוועדת החוקה.

אחמד טיבי: הדיון, ביוזמת כמה חברי כנסת מהימין, ביניהם יושב-ראש הקואליציה זאב אלקין, בתיאום עם שר המשפטים יעקב נאמן, למעשה קובע שיש לבטל באופן רטרואקטיבי תוצאות של בחירות בלשכת עורכי-הדין, שבהן נבחרו שני מועמדים שהם לא המועמדים של ראש הלשכה הנוכחי דורון ברזילי, אלא מועמדים של הקבוצה השנייה, של תומכי היושב-ראש הקודם.

אחמד טיבי: אני לא מכיר הצעות חוק שמבטלות בחירות באופן רטרואקטיבי.

אחמד טיבי: היועצת המשפטית של הוועדה, בחוות דעת מנומקת היטב, יצאה כנגד סעיפי החוק האלה.

אחמד טיבי: יתירה מזאת, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה באה לוועדה, והתגלו חילוקי דעות, חבר הכנסת הורוביץ, ברורים, בין נציג השר לבין הדרג המקצועי במשרד המשפטים, והיא אומרת – היא אמרה בצורה ברורה: קו אדום נחצה.

אחמד טיבי: לא מבטלים תוצאות בחירות בהליך של חקיקת חוק רטרואקטיבי.

אחמד טיבי: מה התקבל בבחירות הקודמות?

אחמד טיבי: לראשונה נבחר נציג ערבי, החלטה חיובית, ואשה שהיא אשה מוכשרת.

אחמד טיבי: שני המועמדים ראויים – גם עורך-הדין ח'אלד זועבי וגם עורכת-הדין רחל בן-ארי.

אחמד טיבי: רוצים לבטל ולכפות הרכב חדש של אחד שיהיה נציג קואליציה, אחד נציג אופוזיציה.

אחמד טיבי: התוצאה המיידית תהיה ביטול בחירתו של הנציג הערבי.

אחמד טיבי: גם היה משהו לגבי דיינים, לגבי קאדים שרעיים וכדומה.

אחמד טיבי: הוציאו בפגישה הקודמת, היה דיינים, קאדים שרעיים וקאדים מד'הב.

אחמד טיבי: הוציאו את קאדים מד'הב עכשיו והשאירו דיינים וקאדים שרעיים, כאשר נציגי לשכת עורכי-הדין יתמנו לא בבחירות אלא בהחלטה אישית של ראש הלשכה החדש.

אחמד טיבי: הבנת את זה, השר מרגי?

אחמד טיבי: כי למפלגה שלך היו יד ורגל בנושא הזה.

יעקב מרגי: חרדים וערבים הולכים יחד.

אחמד טיבי: במקרה זה אתם נהנים ואנחנו נפגעים, כרגיל.

אחמד טיבי: ולכן אני פניתי במכתב אתמול לראש הממשלה.

אחמד טיבי: אני מבין שהיו היום קולות נכונים בסיעת הליכוד, שמחו על הברוטליזציה של חברי הכנסת האלה, שרוצים לעוות את רצון הבוחר בלשכת עורכי-הדין, ונאמר לי שראש הממשלה שוקל מחדש את חוק לשכת עורכי-הדין.

אחמד טיבי: היום בהחלטה ההיא היה יום שחור, ובעצם אפשר לומר, עוד יום שחור בכנסת השמונה-עשרה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, יש רגעים אחדים במשך השבוע שבשבילי הם תמיד מושא לגעגוע.

מיכאל בן-ארי: אני מדבר במיוחד על השעה שהשמש של ימי החול שוקעת ומתקדשת לה השבת, והבית כבר נקי ומצוחצח, התבשילים נותנים את ריחם בבית על הפלטה המוכנה, הילדים רחוצים ולבושים, הילדות עם הצמות, ובשעה הזאת, באה עיקר הבית – עיקר הבית, שהיא עקרת הבית – ומדליקה את נרות השבת.

מיכאל בן-ארי: ויש לה תפילה – בערב יום כיפור אצל האשכנזים נוהגים לומר "תפילה זכה" – זו התפילה הזכה של האמא היהודייה.

מיכאל בן-ארי: והיא אומרת כך – מן הסתם גם אתה מכיר את התפילה, הנשים יודעות את זה יותר טוב, בעל-פה, כי הן אומרות את זה מדי ערב שבת – והן אומרות: וזכני לגדל בנים ובני בנים חכמים ונבונים – –

זבולון אורלב: – – –

מיכאל בן-ארי: זה החלק שלך, ידידי.

מיכאל בן-ארי: – – אוהבי ה' יראי אלוקים, אנשי אמת, זרע קודש, בה' דבקים, ומאירים את העולם בתורה ובמעשים טובים ובכל מלאכת עבודת הבורא.

מיכאל בן-ארי: זו השעה שמבחינתי אני רואה את עוצמתה של האמא היהודייה, של הבית היהודי.

מיכאל בן-ארי: כשמדברים על הדרת נשים, אני שואל את עצמי: איפה פה המעמד של הקדושה?

מיכאל בן-ארי: מה קרה למושג של הקדושה?

מיכאל בן-ארי: וכשאני חייב להסביר, אומרים קדושה, חושבים איזה קדושה – זו ההגבלה, קדושה זה המיוחד, קדושה זה לדעת שיש דברים שיש להם זמן כזה ויש להם זמן כזה, יש להם מקום כזה ויש להם מקום כזה.

מיכאל בן-ארי: אבל אנחנו נמצאים בדור ובתקופה שהכול מעורבב, שאין אמת, ואין חסד, ואין קדושה, ומערבבים גם את התפקידים.

מיכאל בן-ארי: הרב מנדי ברוד, הדובר הרהוט של חב"ד, כתב מאמר רהוט ביותר השבת ב"שיחת השבוע", והכותרת היא "איך שקמפיין מתגלגל לו".

מיכאל בן-ארי: הוא אומר שם דברים נכוחים.

מיכאל בן-ארי: כשהכול מתערבב, כשהססמאות שולטות, אי-אפשר לדבר בהיגיון.

מיכאל בן-ארי: למה לא לכבד את ערכיו של ציבור החושב אחרת ולמה לעשות לו דווקא?

מיכאל בן-ארי: ראוי לקרוא את הדברים האלה.

מיכאל בן-ארי: אני אקרא משהו אחד.

מיכאל בן-ארי: הוא אומר: בעצם, כל הקמפיין הזה, ממה הוא התחיל?

מיכאל בן-ארי: מכמה צוערים שיצאו כי זמרת שרה.

מיכאל בן-ארי: הם לא אמרו לה לא לשיר, הם לא אמרו לה מלה אחת, הם פשוט יצאו החוצה.

מיכאל בן-ארי: איך הוא כותב?

מיכאל בן-ארי: – זו היתה הדרת גברים.

מיכאל בן-ארי: אם כבר היתה פה הדרה, היתה הדרת גברים.

מיכאל בן-ארי: אבל למה לא לעשות סיפור?

מיכאל בן-ארי: למה לא להטיח דברי בלע בציבורים שלמים ששם הקדושה, ששם המשפחה היהודית?

יצחק וקנין: אם אפשר, משפט אחרון.

מיכאל בן-ארי: משפט אחרון.

מיכאל בן-ארי: במשך שנים עסקתי בהוראה, ואני רוצה לומר לכם שאחד האסונות הגדולים שהציבור שלנו היה צריך להתעסק בו הוא שבירת קדושת המשפחה.

מיכאל בן-ארי: לילדים ממשפחות שההורים התגרשו הייתי קורא "ילדים ממשפחות שבורות".

מיכאל בן-ארי: לא יכולתי.

מיכאל בן-ארי: הילדים האלה היו שבורים, מרוסקים.

מיכאל בן-ארי: מאיפה כל זה בא?

מיכאל בן-ארי: מאיפה כל זה בא?

מיכאל בן-ארי: אולי מישהו יעשה פעם את חשבון נפשו, מאיפה זה בא?

מיכאל בן-ארי: מאיפה זה בא שהמשפחה היהודית מפורקת, שיש משפחה אחרת ומשפחה אני לא יודע מה?

מיכאל בן-ארי: והמשפחה של אמא ובית של עיקר הבית, של אמא שעומדת בערב שבת כמו שתיארתי עכשיו, של משפחה שלמה, לא משפחה שבורה, של משפחה קדושה.

מיכאל בן-ארי: ויש הרבה מה ללמוד, יש מה לבקר – אצל קיצונים, וכל המלים האלה – אבל יש הרבה מה ללמוד מהחרדים, מהדתיים הלאומיים.

מיכאל בן-ארי: אולי במקום להטיח זה בזה, להכות על החזה של השני, כל אחד יכה על החזה שלו וינסה ללמוד מה טוב ומה הוא יכול ללמוד מהשני.

יצחק וקנין: תודה.

מיכאל בן-ארי: זה כנראה, אדוני היושב-ראש, לא מביא מנדטים למי שחושב ומדמיין שהשנאה הזאת והשטנה הזאת והנגטיב הזה יצבור לו איזה סוג של מנדטים.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עפו אגבאריה, ואחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כאשר אנחנו, אדוני היושב-ראש, מדברים על פערים חברתיים, אני חושב שגם אני, גם אתה וגם השר מרגי נמצאים באותו אזור כמעט, כי הפערים החברתיים הם, נכון, נגד האוכלוסיות החלשות, הפריפריה.

עפו אגבאריה: ואנחנו יודעים מה מצב הפריפריה, באיזה תנאים, ואנחנו יודעים שזה גם כן נגד השכבות החלשות, ולצערי הרב, אנחנו נמנים עם השכבות החלשות שהרוב הם מזרחים, אתיופים, קווקזים וערבים.

עפו אגבאריה: והערבים, פעם שנייה, מקבלים את זה עוד יותר בפערים חברתיים.

עפו אגבאריה: מספיקים כמה נתונים על פערי הגיל ועל תוחלת החיים.

עפו אגבאריה: אם ניקח את ההבדל בין ארבע לחמש שנים בין הפריפריה למרכז, זאת אומרת בין העשירים לעניים – בצורה אחרת, מה שהממשלה נותנת לעניים זה לא לחיות ארבע שנים.

עפו אגבאריה: זה מתבטא בכך שלא מספקים להם את האפשרות ללמוד, לעבוד, לחיות טוב ולחיות בכבוד.

עפו אגבאריה: במה רואים יותר את ההבדל הזה, העצום, אם לא בתוחלת חיים?

עפו אגבאריה: ואצל הערבים זה עוד יותר נראה.

עפו אגבאריה: אם אנחנו ניקח את התחלואה, פתאום גם בתחלואה זה מורגש.

עפו אגבאריה: למה יש יותר חולים בפריפריה?

עפו אגבאריה: למה האנשים בפריפריה מתים יותר מהר מהאנשים במרכז?

עפו אגבאריה: וזה באמת אותן שכבות, השר מרגי, שאנחנו מייצגים אותן, גם אתה וגם אני.

עפו אגבאריה: אז למה?

עפו אגבאריה: במדינה שאמורה להיות, ואומרת – חרתה על דגלה שוויון ודמוקרטיה לכל האזרחים, מתברר שאין שוויון, אין דמוקרטיה ואין שוויון הזדמנויות לכל האזרחים, גם הערבים וגם היהודים.

עפו אגבאריה: אבל הערבים מקבלים את זה פעמיים – גם מפני שהם ערבים וגם מפני שהם אוכלוסייה נחלשת ונרדפת.

עפו אגבאריה: אז מצב התחלואה הוא הרבה יותר גדול.

עפו אגבאריה: ולשם ההמחשה, תראו: עניין הסוכרת.

עפו אגבאריה: הסוכרת היתה במגזר הערבי – אפסי.

עפו אגבאריה: בשנים האחרונות זה עובר את המגזר היהודי.

עפו אגבאריה: האתיופים הגיעו עם אפס סוכרת; עכשיו הם עוברים את כולם, גם את הערבים.

עפו אגבאריה: למה?

עפו אגבאריה: כי העוני הוא האחראי לדברים האלה.

עפו אגבאריה: חוץ מהעניין העצבי, עצבים.

עפו אגבאריה: בגלל העוני תופסים עצבים, לא בגלל זה שהם עצבניים, שמעצבנים אותם.

עפו אגבאריה: אתה מכיר את האמירה הזו טוב.

יצחק וקנין: הם לא עצבניים, מעצבנים אותם.

עפו אגבאריה: אז אני אומר לך, אתה מכיר את זה טוב.

ישראל חסון: האתיופים בארץ יותר עניים מהאתיופים באתיופיה?

עפו אגבאריה: מה האתיופים?

ישראל חסון: האתיופים בארץ יותר עניים מהאתיופים באתיופיה?

עפו אגבאריה: אבל שם אין להם סוכרת, אז תגיד לי למה, אולי תסביר לי למה שם אין להם סוכרת ופתאום פה יש להם סוכרת?

עפו אגבאריה: אולי בגלל זה שהם השמינו קצת יותר, נכון?

עפו אגבאריה: או בגלל זה שדוחפים אותם לפינה ובמקום שגרים אתיופים מחיר הדירה צונח, הנדל"ן, ב-50%, איפה שמשתכן אתיופי אחד?

עפו אגבאריה: זו הגזענות.

עפו אגבאריה: הגזענות – שם הם היו שווי זכויות, אבל פה הם לא שווי זכויות.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

ישראל חסון: אדוני, אתה דוקטור, אם אני אסביר לך אז זו תהיה התנשאות.

ישראל חסון: אבל גם לי יש סוכרת, ומעניין אותי למה.

עפו אגבאריה: כי אתה אוכל יותר מדי דברים טובים.

ישראל חסון: כן, ככה?

ישראל חסון: תסתכל, וואלכ, דוקטור, תסתכל.

עפו אגבאריה: אבל לי אין סוכרת.

עפו אגבאריה: אתה רואה?

יצחק וקנין: משפט אחרון.

עפו אגבאריה: הדבר האחרון שאני רוצה לדבר עליו זה גם מהממצאים על השתלבות ערבים בשירות המדינה.

עפו אגבאריה: זו בושה וחרפה שעד היום, כשאתם מדברים על פערים חברתיים, הערבים משתלבים בשירות המדינה בין 0.2% ל-1.8% או 1.7%, חוץ מרפואה.

יצחק וקנין: זה יותר טוב מהחרדים.

עפו אגבאריה: אני לא יודע.

עפו אגבאריה: אז עובדה – – –

יצחק וקנין: אצלנו ...0.0000.

עפו אגבאריה: אתה מתכוון לחרדים – גם חרדים וגם ספרדים.

עפו אגבאריה: אז במקרה הזה אתה צודק.

עפו אגבאריה: אנחנו באותו מקום.

עפו אגבאריה: לכן זה הפערים החברתיים, וזה הדבר שהממשלה הזאת אינה רואה בעין יפה, ולא רוצה לתקן את הדברים האלה, ובגלל זה הממשלה הזאת לא ראויה לאמון.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת זבולון אורלב.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר מרגי, חברי חברי הכנסת, קודם כול – מחמאות למשרד החוץ.

אילן גילאון: אני חושב שאחרי שחברי ניצן הורוביץ העלה את האי-אמון בגלל תפקוד משרד החוץ, עלה כאן סגן שר החוץ ופרס לפנינו רשימה מכובדת ביותר, חבר הכנסת הורוביץ, של הישגים של משרד החוץ.

אילן גילאון: חבל שהוא לא ציין, למשל, שגם הגשם האחרון בא מטורקיה, למרות כל הבעיות עם המשט וארדואן וכל השאר.

אילן גילאון: ואם אנחנו מחמיאים למשרד החוץ, אני גם רוצה להחמיא, אדוני, לשר החוץ.

אילן גילאון: המחמאה שאני יכול להחמיא לשר החוץ היא על כך שהוא בחר לעצמו סגן כזה, שיכול בעצם להיות ה-cleaner שלו ולהוציא אותו, בפירוט של הדברים כפי שנאמרו כאן, מכל צרה שיש.

אילן גילאון: אבל בינינו לבין עצמנו, אדוני, הרי אתה יודע שחבר הכנסת ליברמן מתאים להיות שר חוץ אולי פחות מאשר אני, אדוני, מתאים להיות רקדן בלט ב"בולשוי", ואני חושב שאני יותר רקדן בלט ב"בולשוי" מאשר שר החוץ יכול להיות שר החוץ.

אילן גילאון: ומי שמדבר ומי שעוסק בדה-לגיטימציה למדינת ישראל, וכמו ב"אח הגדול" כאילו, מי שעוסק – מה מצחיק אותך, שר החוץ או רקדן ב"בולשוי"?

יצחק וקנין: שניהם ביחד.

אילן גילאון: שניהם ביחד.

אילן גילאון: הדמיון בין השניים.

אילן גילאון: מי שעוסק אצלנו בדה-לגיטימציה, אדוני, זה מי שאמון על יצירת הדה-לגיטימציה.

אריה ביבי: איך אתה בסטפס?

אילן גילאון: לא רע.

אילן גילאון: אל תתחרה אתי.

אילן גילאון: את דודו רותם אני יכול לקחת, אני מבטיח לך.

אריה ביבי: אתה בחברה טובה.

אילן גילאון: אבל אני שואל את עצמי מאין היוהרה הזאת.

אילן גילאון: אתה יודע, היוהרה היא חטא נורא ביהדות, אבל הגרידיות – נקרא לזה כך, כדי שנבין – היא הרבה יותר נוראה, והגרידיות הזאת של הממשלה נשענת על שני עמודים, שתי רגליים, שעל שניהם, אגב, יש תוכניות בטלוויזיה: אחד זה "האח הגדול" – ברמת החקיקה, חוקים של "האח הגדול" – והשני זה התוכנית "הישרדות", ברמה של ניסיון לשרוד בכל צורה שרק אפשר, שהממשלה הזאת רק יכולה.

אילן גילאון: בשני התחומים הללו.

אילן גילאון: ולכן, אני חושב לעצמי, אדוני, אולי בעצם שר החוץ הוא הWoody Doody- של ראש הממשלה.

אילן גילאון: אתה יודע, יש בובה כזאת שאומרת את האמת האמיתית, הפנימית, של מישהו שלא רוצה לומר אותה.

אילן גילאון: אבל מצד שני, יכול להיות, אדוני, שה Woody Doody-של ראש הממשלה הוא ששולט בראש הממשלה, ואולי בממשלה כולה.

אילן גילאון: וזאת, לצערי הרב, הדאגה העצומה שלא מדירה שינה מעטה מעינינו, אלא שינה רבה.

אילן גילאון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת זבולון אורלב, ואחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר לשירותי דת, זה פיקנטי מאוד לעסוק בהצעות אי-אמון בבעיות ובצרות שעומדות על סדר-היום, אבל אני חושב שראוי מאוד שתינתן תשומת הלב לשינוי שעומד על סדר-היום.

זבולון אורלב: יש ועדה שהקים ראש הממשלה שעוסקת בנושא הזה, יש גם הצעות חוק, וזה השינוי של סוף השבוע, שבמקום שני הימים הפנויים, יום שישי ויום שבת, סוף השבוע הפנוי יהיה שבת וראשון, כיוון שיום שישי הוא בעצם יום שלא מנוצל כיום פנוי כמעט אצל כל האוכלוסייה.

זבולון אורלב: בעצם המדינה, פחות או יותר, נסגרת בשעה 13:00 או בשעה 14:00, והוא לא יום שיכול להיות מנוצל לאיזה דברים מהותיים.

זבולון אורלב: לעומת זאת השבת היא שבת, וכל אחד מנצל אותה כהבנתו, ואנחנו, שומרי שבת, יודעים היטב לנצל את אווירת השבת בתפילות, בארוחות עם המשפחות, בשיעורים וכדומה.

זבולון אורלב: אבל אין בעצם יום פנוי אמיתי, ולכן השינוי הזה הוא שינוי אסטרטגי, הוא שינוי חברתי, הוא שינוי כלכלי, הוא שינוי דתי.

זבולון אורלב: קודם כול, אני רוצה לשבח את המשנה לראש הממשלה, השר סילבן שלום, שדוחף מאוד את העניין.

זבולון אורלב: היום הקמנו לראשונה שדולה בכנסת שתקדם את הנושא הזה.

זבולון אורלב: כיוון שאני חש שכולנו שקועים בצרות היומיומיות, והנושאים של הצעות אי-אמון משקפים היטב את הצרות היומיומיות שלנו ואת חילוקי הדעות, נדמה לי שבעניין הזה קואליציה ואופוזיציה יכולות להתאחד, ללכת לשינוי הזה.

זבולון אורלב: יש הצעות חוק פרטיות, גם של חבר הכנסת יריב לוין, שהוא יחד אתי, יושב-ראש הסיעה, ויש הצעת חוק שלי שכבר מתגלגלת מהכנסת החמש-עשרה.

זבולון אורלב: לראשונה הניח אותה מי שהיה אז חבר הכנסת מטעם המפד"ל, חבר הכנסת נחום לנגנטל.

זבולון אורלב: היא עברה בקריאה טרומית, היא עברה בקריאה ראשונה, אבל הכנסת קיצרה את ימיה.

זבולון אורלב: אני חושב שהצעה כזאת תעשה הרבה סדר טוב בחברה שלנו, תפחית הרבה מאוד מתחים – לא רק בין דתיים לחילונים – כי מטבע הדברים הרבה פעילויות מסחריות, תרבותיות, ספורטיביות, יעברו משבת ליום ראשון, מתוך רצון, לא מתוך כפייה, כי כך נוהג גם כל העולם, כיוון שביום ראשון אין שום מגבלות על תנועה, על השתתפות הציבור.

זבולון אורלב: ולכן אני מאוד מקווה שאלה שעוסקים בנושא הזה במשרד ראש הממשלה יבינו שמתוך כל הבעיות הקטנות – הנה, יש הזדמנות לראש הממשלה, לממשלה, להציע, להוביל שינוי מדרגה ראשונה, שישנה את סדרי החיים במדינת ישראל, יעשה טוב למשפחות, לקהילות, יעשה טוב לחברה הישראלית בכל המובנים.

זבולון אורלב: ואני רוצה לנצל את עשר השניות האחרונות לקריאה לחברי הכנסת לשקול את העניין הזה להצטרף אלינו.

זבולון אורלב: זה מהלך שיעשה רק טוב.

זבולון אורלב: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת זבולון אורלב.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת חנין זועבי, ואחריה – אחרון הדוברים, חבר הכנסת איוב קרא.

יצחק וקנין: אני רק רוצה להודיע, רבותי, שיש הסכמה בין הקואליציה לאופוזיציה לגבי חוק גרוניס.

יצחק וקנין: מייד אחרי הצבעת האי-אמון יתקיים דיון של שלוש שעות על החוק והצבעה, ואחרי כן יימשכו שאר החוקים.

יצחק וקנין: זאת אומרת, חוק גרוניס יקודם מייד אחרי הצבעת האי-אמון.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היום התקיים בוועדת הכספים דיון מהיר בעקבות צווי פינוי שקיבלו כמה משפחות ערביות הגרות בדירות שבבעלות חברת "עמידר", תחת השליטה של חברת "עמידר".

חנין זועבי: כפי שידוע, החברה מחזיקה כ-900 בתים בעיר העתיקה בעכו, שבהם מתגוררים כיום דיירים בדמי מפתח.

חנין זועבי: הדירות נבנו לפני 1948, חלקן אפילו לפני 100 שנה.

חנין זועבי: המשפחות המתגוררות בדירות אלה הן משפחות שמצבן הכלכלי הוא קשה מאוד והן מתקיימות מקצבת הבטחת הכנסה מהביטוח הלאומי.

חנין זועבי: העלינו את הדיון לסדר-יומה של הוועדה, כי הדיירים חששו שצווי הפינוי שניתנו להם על-ידי "עמידר", בטענה של צורך בשיפוץ המבנים – ואכן יש צורך – הם חלק מתוכנית גדולה וסמויה של פינוי.

חנין זועבי: אני מדברת על חשש של פינוי תושבי עכו הערבים מבתיהם בעכו העתיקה.

חנין זועבי: אבל ישנן סיבות קונקרטיות לחשש.

חנין זועבי: הסיבות הישירות היו ש"עמידר" לא הציבה זמן לפינוי, לא נקבה בפניהם בעלות השיפוצים, מה גם שהיא לא הבהירה מה יהיה חלקם של התושבים בעלויות השיפוץ.

חנין זועבי: הוועדה היום אכן דרשה מ"עמידר" – הדיון היה אפקטיבי, והיא דרשה מ"עמידר" למסור לדיירים בתוך שלושה שבועות, לקצוב את הזמן של השיפוץ וליידע את הדיירים על עלות השיפוצים.

חנין זועבי: אבל, אדוני היושב-ראש, הנקודה החשובה כאן היא הסיבה הלא-ישירה לחשש של התושבים, למה היה לתושבים ויש לתושבים, לדיירים, הפחד המתמיד הזה שיפנו אותם, שיגרשו אותם, שייקחו את האדמה שלהם, את הבתים שלהם, את הנכסים שלהם.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, האם אנחנו פרנואידים?

חנין זועבי: אנחנו לא פרנואידים, ואנחנו לא צריכים לפנות להיסטוריה של 60 שנה כדי לענות על השאלה.

חנין זועבי: בכנסת אומרים שחברי הכנסת הערבים הם קיצוניים, הם תמיד מתארים את מדיניות הממשלה בצורה עוינת, לא משום שהמדינה עוינת, אלא בגלל חברי הכנסת הערבים, או לפחות חלק מהם, שהם העוינים.

חנין זועבי: נניח לטענה הזאת, מה עם האזרח הפשוט, שלא שייך אפילו לשום מפלגה, לא למפלגה הערבית ולא למפלגה הציונית, למה הוא מפחד?

חנין זועבי: למה הוא חושש?

חנין זועבי: האם הוא גם כן קיצוני?

חנין זועבי: ואם לא, למה הוא חושש מכולם, אדוני היושב-ראש, מהמשטרה, מ"עמידר", מהעירייה, מהממשלה?

חנין זועבי: וכמו שאמרתי, הוא לא צריך לא את הזיכרון הקולקטיבי, לא את ההיסטוריה שישנה.

חנין זועבי: ההווה והמציאות שבה הוא חי מספיקים לו, לאזרח הזה.

חנין זועבי: אני מסיימת.

חנין זועבי: המציאות אומרת שבעכו העתיקה אין לרוב הדיירים הערבים היכולת לקבל הלוואות, וההווה אומר שהערבים בעכו חיים במצוקת דיור קשה, בזמן שהעירייה מתכננת שבע שכונות חדשות, שבהן ייבנו כ-2,000 יחידות דיור.

חנין זועבי: כל השכונות העתידיות שעכשיו בבנייה הולכות להיות שכונות יהודיות, כולן.

יצחק וקנין: חברת הכנסת זועבי, אני משתדל לא להתערב בדיונים, אבל אני חושב שאת מטעה את הציבור.

חנין זועבי: למה?

יצחק וקנין: במקרה הזה את מטעה אותו.

חנין זועבי: למה?

יצחק וקנין: כיוון שלי יש בעכו משפחה גדולה.

יצחק וקנין: אין כמעט שיכון שלא גרים בו ערבים, אין שיכון שלא גרים בו יהודים וערבים ביחד, ככה שזאת פה הטעיה גדולה.

יצחק וקנין: עכו זאת העיר המעורבת ביותר שיש, מכל הבחינות.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, האם אתה יכול להתעלם ממצוקת הדיור בעכו?

יצחק וקנין: לא, גם היום הייתי בדיון, נכחתי בדיון בוועדת הכספים, וההסברים שניתנו, אני חושב, משכנעים את כולם.

חנין זועבי: אבל אני אמרתי שהדיון בוועדה היה דיון אפקטיבי, זה היה דיון יעיל.

חנין זועבי: אני אמרתי את זה, אבל זה לא אומר שהדיירים הערבים, האזרחים הערבים בעכו, אין להם מצוקת דיור.

חנין זועבי: ועכשיו בעיר עכו משקיעים 15 מיליון שקל עבור פרויקט "מיקוד מאמץ", פרויקט שיפוץ ושיקום שכונות ותיקות, המקיף כ-1,000 בתי-אב.

חנין זועבי: עד עכשיו, עד לתקציב שאושר עד כה, למיטב ידיעתי התקציב הזה לא מכיל אף לא שכונה ערבית אחת.

חנין זועבי: צריכים להתעמת עם העובדות לא בשביל להתלונן, אלא בשביל להתמודד עם המציאות.

חנין זועבי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: יעלה אחרון הדוברים, חבר הכנסת איוב קרא.

יצחק וקנין: סגן השר איוב קרא, לרשותך שלוש דקות.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חזרתי כרגע מפגישה עם שר הפנים.

איוב קרא: כל הפרסומים שהולכים לסגור את מעבר קוניטרה לביקורים הומניטריים בסוריה, כל הדיסאינפורמציה סביב הנושא הזה היא לא נכונה.

איוב קרא: שר הפנים יעשה הכול כדי להקל על תושבי הגולן וימשיך לתמוך בכל המחוות ההומניטריות.

איוב קרא: נעשה הכול כדי שכמה שיותר אנשים, באילוצים הקיימים, יוכלו ליהנות מהממשלה הזאת, מהעשייה שלה ומכל מה שקשור למחוות הומניטריות בגולן, וכמו שהצלחנו בממשלה הזאת להוציא לאחר שנים, עשרות שנים, אנשים לביקורי משפחות, אנחנו נמשיך לדגול בזה.

איוב קרא: הממשלה הזאת היא אנושית ממדרגה ראשונה, יש לה ערך לחיים, אדוני היושב-ראש.

איוב קרא: השר ימשיך לשתף פעולה עם כל הגורמים – עם משרד הביטחון, עם משרד ראש הממשלה, אתנו, עם כל מי שרק חפץ, כדי שהמטרה הזאת תישמר.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, רק לפני כשבועיים הודענו על הקלות לחיילים משוחררים דרוזים, בדואים ומשאר העדות בישראל, והממשלה הקצתה 1,700 יחידות דיור לטובת העניין הזה בכפרים השונים.

איוב קרא: אנחנו מימנו בפעם הראשונה בקרוב ל-40 מיליון שקל את הפרויקט הזה.

איוב קרא: יש כאלה שהעלו תהיות, האם זה נכון או לא נכון, ואני אמרתי להם שעד סוף החודש תתחיל חלוקה.

איוב קרא: ביום שישי פורסמו ההגרלות ליחידות הללו בכמה כפרים, ואנחנו נמשיך לתמוך בחיילים משוחררים, כי זאת משאלת לב של הממשלה הזאת.

איוב קרא: אני חושב שבצדק הממשלה הזאת מפתחת היום כבישים לצפון, לדרום ולכל מקום.

איוב קרא: אין לי ספק שהתנופה של התשתיות עד היום, כבישים לצפון, לדרום ולכל מקום – אין לי ספק שהתנופה של התשתיות וכל מה שקשור לתשתיות, במשרד התחבורה במיוחד אנחנו רואים עשייה ברוכה גם בהקשר של הכבישים, גם בהקשר של הרכבות וגם בהקשר של שדות תעופה.

איוב קרא: אם זה אומר משהו, אלה משאבים גדולים מאוד, מאוד אפילו, כדי שאנחנו נוכל לבשר בשורות טובות לפריפריה, לנגב, לצפון ולגליל בכלל.

איוב קרא: הדבר הזה מחויב המציאות.

איוב קרא: אני רוצה לומר שמצוקת הדיור לא התחילה בשלוש השנים האחרונות.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, היא לא התחילה בשלוש שנים האחרונות.

איוב קרא: כשלא יכולים לדבר על פוליטיקה, על דברים אחרים, נתקעים מן הסתם בדברים שקשורים להעלאת מחיר הדלק שלא תלויה בנו, למוצרי צריכה שמחיריהם אינם תלויים בנו כל כך.

איוב קרא: עם כל הכבוד, הממשלה הזאת קיבלה מדינה בפשיטת רגל חד-משמעית, עם כלכלה הרוסה ועם משבר כלכלי עולמי, שגרם למשבר קשה מאוד בכל פינה בעולם, ובכל זאת, אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת ידעה לצאת מזה, ואנחנו נדע לצאת מכל מצוקה, כי אין אלטרנטיבה לממשלה הזאת.

איוב קרא: תודה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה לסגן השר איוב קרא.

ראובן ריבלין: יסכם את הדיון מטעם הממשלה השר מרגי.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני יעלה לבמה, ידבר רק לעניין, וכשיסיים את דבריו אנחנו נתחיל בהצבעה.

ראובן ריבלין: רבותי, לצלצל.

ראובן ריבלין: השר מרגי לא מתכוון לעשות פיליבסטר פה, כל מה שהוא עושה זה רק להסביר מדוע יש לדחות את הצעות האי-אמון.

ראובן ריבלין: מייד עם סיום דבריו אנחנו מצביעים.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, אנחנו נדרשים מפעם לפעם להשיב על הצעות האי-אמון, שומעים את אלה בכה ואת אלה בכה, את האופוזיציה שמנסה לטעון – טוענת, לא רק מנסה, גם טוענת.

יעקב מרגי: אבל כפי שהציב לי יעד היושב-ראש לא לעשות פיליבסטר אלא להתייחס לעובדות ולעניין, אני לוקח מהדף של הכנסת.

יעקב מרגי: הנושא הראשון – הצעת האי-אמון של קדימה: כישלון ממשלת נתניהו בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי.

יעקב מרגי: בוא נפרוט את זה.

יעקב מרגי: בתחום המדיני, מה לא עשתה ממשלת קדימה – – –

ראובן ריבלין: יושב-ראש הקואליציה, אני מודיע לך שכשהשר מרגי יסיים את דבריו, הוא לא יעמוד על הבמה.

ראובן ריבלין: להביא את כל אנשי האופוזיציה, להביא את כל המצביעים, אני לא אחכה פה עד אשר מישהו יחליט מתי הוא שומע את פעמון הצלצול.

יעקב מרגי: מה לא עשתה ממשלת קדימה בקדנציה הקודמת, כשאני הייתי חבר באותה קואליציה, אף הייתי יושב-ראש סיעה שעזר לאותה ממשלה?

יעקב מרגי: מה לא נידבה ומה לא נתנה ל"פרטנר", שהוא עדיין ממאן להיות פרטנר, לרשות הפלסטינית, כדי שתשב לשולחן המשא-ומתן?

יעקב מרגי: איזה כישלון?

יעקב מרגי: עומד ראש הממשלה בתחילת הקדנציה, נואם את נאום בר-אילן ואומר את המדיניות שלו.

יעקב מרגי: לא מזמן – –

רוחמה אברהם-בלילא: – – –

יעקב מרגי: – – ראש הממשלה, בנימין נתניהו, נאם בארצות-הברית בפני הקונגרס ואמר את משנתו מעל כל במה ומתחת לכל עץ רענן: מדינת ישראל מושיטה יד לשלום.

יעקב מרגי: אין מי שייטול ואין מי שיגיש ואין מי שיתייחס.

יעקב מרגי: אבל מה לעשות, אופוזיציה, תפקידה, כמו כל אופוזיציה, להגיש הצעות אי-אמון.

יעקב מרגי: יש תסכול מאורך הגלות.

יעקב מרגי: כשהגלות היא ארוכה, זה דבר מתסכל, דבר מכעיס, מה גם שלא רואים באופק גלים גבוהים מדי שיזעזעו.

יעקב מרגי: ואני רוצה לומר לכם שחבר הכנסת בן-סימון בעבר רצה שזה יסתיים מהר.

יעקב מרגי: היום הוא רואה את האפקט החיובי שיש למפלגתו.

יעקב מרגי: הוא מתפלל שהקואליציה הזאת תאריך ימים, ואומר: בדרך הזאת אנחנו עוד נגיע לשלטון.

יעקב מרגי: לכן אני אומר, רבותי, בתחום המדיני ממשלת נתניהו משקיעה, עושה.

יעקב מרגי: מה לעשות שאין אוזן קשבת להצעות ולגישה המדינית של ממשלת נתניהו.

עפו אגבאריה: – – – התחום החברתי?

יעקב מרגי: חבר הכנסת עפו אגבאריה, נגיע.

יעקב מרגי: גם בתחום החברתי יש לי מה לומר.

יעקב מרגי: בתחום הכלכלי – מה, עיניכם טחו מראות?

יעקב מרגי: אתם רואים את המצב הכלכלי בארצות-הברית, באירופה.

יעקב מרגי: תעקבו אחרי הסקירה של בנק ישראל.

יעקב מרגי: המשקים והכלכלות כולם בזעזוע קשה, כולם בזהירות רבה מנסים לנווט לחוף מבטחים.

יעקב מרגי: הכלכלה הישראלית, ברוך השם, יציבה, איתנה.

יעקב מרגי: למרות המשבר העולמי בתחום הכלכלי, הממשלה מתנהלת בזהירות, ואני אומר לכם: לא בקיפאון.

יעקב מרגי: כמי שיושב בממשלה שבוע אחר שבוע, מגיע נושא אחר נושא, עם עלויות תקציביות, נושאים שהם מעודדי צמיחה, אם זה כמו שהזכירו בתשתיות – שבוע אחר שבוע נושא לאומי מובא לממשלה ומאושר.

יעקב מרגי: ראינו בעבר את הרכבות, את נושא הכבישים, ים-המלח לאחרונה.

יעקב מרגי: פעם אחר פעם, נושא אחר נושא.

יעקב מרגי: מה לעשות?

יעקב מרגי: האופוזיציה, זה תפקידה.

יעקב מרגי: אבל יש תופעה פסיכולוגית, אדוני היושב-ראש:

יעקב מרגי: כשאדם מספר לעצמו בלוף וחוזר על זה פעם אחר פעם, הוא עלול להאמין בו, הוא עלול להאמין בשקר של עצמו.

יעקב מרגי: כשחוזר כל שבוע אותו נושא בצורה רוטינית, אני חושש שמפלגות האופוזיציה יאמינו בשקר שהן מספרות לעצמן.

יעקב מרגי: רבותי, הניהול הכושל של יחסי החוץ – זה הנושא השני שמרצ והעבודה הגישו.

יעקב מרגי: אני מוצא את עצמי, למרות חילוקי הדעות שיש לי עם שר החוץ, מגן עליו.

יעקב מרגי: עמד פה סגן שר החוץ ומנה את ההישגים הרבים.

יעקב מרגי: אתם טוענים לבידוד בין-לאומי?

יעקב מרגי: תראו אותי כשר דתות, שזה משרד שבאמת אין לו הרבה מקבילות; אין לו הרבה מקבילות.

יעקב מרגי: בחודשים האחרונים אני נפגש פעם אחר פעם עם משלחת כזאת ומשלחת אחרת שמגיעות לארץ.

יעקב מרגי: רבותי, לאופוזיציה אני מציע לקחת את נושא המשילות במדינת ישראל ביתר רצינות.

יעקב מרגי: סוף-סוף, לאחר כמה קדנציות, יש ממשלה יציבה, ממשלה ששולטת.

יעקב מרגי: תמיד טענו שהמשילות בארץ היא בעייתית: אף ממשלה לא משלימה ימיה, כל שר מכהן בתפקידו בממוצע שנתיים וחצי.

יעקב מרגי: יש ממשלה יציבה, שמובילה את המדינה לעבר חוף מבטחים; הכלכלה יציבה; הנושא המדיני, לדאבון לבנו – לא אנו אשמים בו.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים לקדם כל תהליך, מוכנים לשתף פעולה בכל תהליך.

יעקב מרגי: כל תהליך מדיני, כל תהליך מדיני שיביא לפתרון, ממשלת נתניהו – ואני מאמין שכל ממשלה שתהיה פה – תיתן יד לכך.

יעקב מרגי: מה לעשות ששכנינו לא חפצים בכך עדיין.

יעקב מרגי: רבותי, אנחנו עדים בימים האחרונים – הייתי אומר אפילו בחודשים האחרונים – לצורת התנהלות בחברה הישראלית.

יעקב מרגי: יש מי שיושב, כנראה מעבר לים, שכנראה גם לא הצליח במערכה הדמוקרטית במדינת ישראל ולא הצליח בבחירות, ודרכו שונה מרצון העם בישראל.

יעקב מרגי: יש לו משאבים רבים גם ממדינות שרוצות להשפיע, ומריצות לנו פה חודש אחר חודש קמפיינים בנושאים שונים.

יעקב מרגי: אני מציע לכל חברי, גם בקואליציה וגם באופוזיציה, לנהוג באחריות.

יעקב מרגי: אל תתפתו לכל מי שרוצה להרים פה קמפיינים של הסתה, קמפיינים של קרע בעם.

יעקב מרגי: יש לנו הרבה מן המשותף.

יעקב מרגי: אני טוען שקבוצת הסיקריקים ואותן קבוצות שקוראות לעצמן "ישראל החילונית" או "ישראל החדשה", יש להן מטרה זהה.

יעקב מרגי: שימו לב, יש להן מטרה זהה – לקרוע את העם הזה.

יעקב מרגי: אנא נהגו באחריות, הפסיקו את ההסתה.

יעקב מרגי: יש לנו הרבה מן המשותף ויש הרבה על מה לדבר ביחד.

יעקב מרגי: אני קורא כאן מעל במת הכנסת: הגלים העכורים שהיו, ההסתה שהיתה בשבועות האחרונים, בימים האחרונים במיוחד, צריכים להיעלם ולהיפסק.

יעקב מרגי: יש לנו עם אחד קטן, מדינה אחת קטנה, אבל יש לנו רוח גדולה.

יעקב מרגי: יש לנו מסורת חזקה שיש לכבד אותה וצריך להידבר עליה.

יעקב מרגי: יש מחלוקות?

יעקב מרגי: הפתרון זה שולחן, הפתרון זה לא כיכר העיר, בוודאי לא קמפיין מסית וקמפיין קורע.

יעקב מרגי: יש לנו עם אחד.

יעקב מרגי: אנא, בואו נשמור עליו, כי אותנו תהלום רק האחדות.

יעקב מרגי: ללא אחדות אין יסוד ואין סיכוי שנתקיים פה, עם כל האתגרים הרבים שאנחנו עומדים בפניהם.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על ההזדמנות שנתת לי לדבר בדם לבי על נושא ההסתה.

יעקב מרגי: אני חושב שזאת ההזדמנות לומר: די, כי כולם קפצו על העגלה פה.

יעקב מרגי: כל אחד חושב שבשנאה רמה, או ככל שירים קולו ברמה בשנאה ובמשטמה, יביא למנדטים.

יעקב מרגי: ראינו מה גורלה של אותה מפלגה שנבנתה על שנאה – חלפה כלא היתה.

יעקב מרגי: אני קורא לכולם להתאחד סביב המשותף בעם ישראל, המשותף בחברה הישראלית, ויש הרבה.

יעקב מרגי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר מרגי.

ראובן ריבלין: באמת כיוון בדבריו ולא ביקש למשוך זמן.

ראובן ריבלין: נא לשבת, רבותי, כי בעוד שנייה מצביעים.

ראובן ריבלין: כל מי שלא יספיק להגיע למקומו, זה על אחריותו.

ראובן ריבלין: רבותי, לפנינו שלוש הצעות אי-אמון אשר הוגשו על-ידי כמה סיעות בכנסת.

ראובן ריבלין: אנחנו נצביע על כל הצעת אי-אמון בנפרד.

ראובן ריבלין: הצעת האי-אמון הראשונה היא הצעת אי-אמון מטעם סיעת קדימה, שכותרתה "כישלון ממשלת נתניהו בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי", כפי שנומקה על-ידי חברת הכנסת אורית זוארץ.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: רבותי, נא לשבת.

ראובן ריבלין: מי בעד האי-אמון?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 43 נגד – 55 נמנעים – אין הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד האי-אמון של סיעת קדימה – 43, נגדה – 55.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון נדחתה על-ידי הכנסת והוסרה מסדר-היום.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת אי-אמון מטעם סיעות מרצ והעבודה בנושא "ניהול כושל של יחסי החוץ, פגיעה במעמד הבין-לאומי ובקשרים עם ידידותיה המרכזיות של ישראל והעמקת בידודה בעולם", כפי שנומקה בשם הסיעות על-ידי חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

ראובן ריבלין: רבותי, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות העבודה–מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 37 נגד – 56 נמנעים – 1 הצעת סיעות העבודה–מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 37 בעד, 56 נגד, אחד נמנע.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעות מרצ והעבודה לא נתקבלה על-ידי הכנסת וירדה מסדר-היום.

ראובן ריבלין: ונעבור עכשיו, רבותי, להצעת אי-האמון מטעם סיעות בל"ד, חד"ש ורע"ם-תע"ל, בנושא: מדיניות הממשלה שמעמיקה את הפערים החברתיים, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

ראובן ריבלין: רבותי, נא להצביע מי בעד, מי נגד, מי נמנע.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעות בל"ד–חד"ש–רע"ם-תע"ל להביע אי-אמון בממשלה – 31 נגד – 57 נמנעים – אין הצעת סיעות בל"ד–חד"ש–רע"ם-תע"ל להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי, יש לי הודעה מייד אחרי זה.

ראובן ריבלין: 31 בעד ההצעה, 57 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: [מס' כ/412; "דברי הכנסת", חוב' ג', עמ' 23368; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים עכשיו לנושא המכונה בפי הציבור "חוק גרוניס".

ראובן ריבלין: לחוק הזה הוגשו הסתייגויות שמשכן היה בערך 18 שעות, על-פי הסדר של המסתייגים.

ראובן ריבלין: סיעות האופוזיציה – כפי שנמסר לי – כולן, והקואליציה כולה, הסכימו ביניהן על סדרי הדיון.

ראובן ריבלין: סדר הדיון נקבע שהנימוקים יהיו ב-162 דקות, על-ידי סיעות קדימה, חד"ש, רע"ם-תע"ל, עבודה, מרצ ובל"ד.

ראובן ריבלין: הזמנים כפי שנמסרו לי כרגע – שני הראשונים שידברו: ראש האופוזיציה – עשר דקות; אחריה – חבר הכנסת יואל חסון עשר דקות, ולאחר מכן יוגשו לי הרשימות.

ראובן ריבלין: רבותי, הוחלט שאחרי שלוש שעות מתחילת הדיון תתקיים ההצבעה.

ראובן ריבלין: לא תינתן בידי הממשלה אפשרות להסביר, אדוני – – –

זאב אלקין: ראש הוועדה – – –

ראובן ריבלין: ראש הוועדה יכול להשיב בחמש דקות, כי אם יש הסכמה על זמן, שלא יהיה מצב.

ראובן ריבלין: חמש דקות לראש הוועדה שיוכל להשיב מעבר.

ראובן ריבלין: כל השאר, חברים, אני מזמין אתכם.

ראובן ריבלין: עכשיו השעה 18:30.

ראובן ריבלין: בשעה 21:30 נתכנס כאן לשמיעת הנואם האחרון מטעם האופוזיציה ויושב-ראש הוועדה, ולאחר מכן מייד נעבור להצבעה.

ראובן ריבלין: יושב-ראש הוועדה ואחרון הדוברים, כל אחד חמש דקות – אופוזיציה וקואליציה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנא סוייד, אתה חבר הכנסת אשר במקורו נולד לבית נוצרי.

ראובן ריבלין: חיפשתי אותך ב- Christmas לומר לך Merry Christmas ובראש השנה – לברך אותך ב-Happy New Year.

חנא סוייד: תודה.

ראובן ריבלין: לצערי הרב, אתה לא היית זמין, כנראה חגגת.

ראובן ריבלין: אנחנו מאחלים לך שנה טובה, כנוצרי היחידי בתוך המערכת הקיימת כאן בתוך כנסת ישראל.

ראובן ריבלין: תהיה לך שנה טובה.

חנא סוייד: תודה.

ראובן ריבלין: לכל השאר, שיהיה לנו כל חודש טוב וגם שנה אזרחית טובה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את ראשונת הדוברים בחוק הנקרא חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 67); סליחה, את ראשון הדוברים אשר יציג את הצעת החוק – הצעת החוק תוצג על-ידי יושב-ראש הוועדה.

ראובן ריבלין: מייד אחריו תעלה ותבוא ראש האופוזיציה על מנת לומר את דברה.

ראובן ריבלין: מי מחליף אותי, מוחמד?

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, על דעת ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 67), התשע"ב–2012, שאותה יזם חבר הכנסת יעקב כץ מהאיחוד הלאומי.

דוד רותם: הצעת חוק זו, עניינה בקביעת פרק זמן מזערי כתנאי למינוי לכהונה של נשיא או משנה לנשיא בית-המשפט העליון, סגן ונשיא בית-הדין הארצי לעבודה.

דוד רותם: בשנת 2007 תוקן חוק בתי-המשפט והוספו לו הוראות לעניין קציבת תקופת כהונתם של נשיאים וסגני נשיא בבתי-המשפט.

דוד רותם: כמו כן, הוספה לו הוראה שלפיה לא יתמנה לנשיא וסגן נשיא כאמור שופט שלא נותרה לו תקופת זמן מזערית של שלוש שנות כהונה כנשיא משנה או סגן.

דוד רותם: הצעת החוק מבטלת את פרק הזמן המזערי המינימלי הנדרש לכהונת שופט כנשיא, משנה או סגן נשיא בבית-המשפט העליון או בבית-הדין הארצי לעבודה, וזאת מתוך התפיסה כי תפקידי הנשיא, משנהו וסגנו שונים מתפקידיהם של נשיא וסגן נשיא של בתי-משפט בערכאות אחרות וכי המגבלה שהוטלה לגבי מינויים אינה הכרחית כדי למנות לתפקיד החשוב הזה את המועמד הטוב ביותר לדעת ועדת הבחירה.

דוד רותם: כך יתאפשר לוועדה לבחירת שופטים להפעיל שיקול דעת רחב בלי לקבוע תנאים מכבידים שאינם נדרשים לצורך בחירת המועמד הטוב ביותר.

דוד רותם: להצעת החוק יש הרבה הסתייגויות.

דוד רותם: את התמיכה של קדימה בהסתייגויות אני יכול להבין, שהרי השר פרידמן שהביא את התיקון הזה והיה ראש הפוגעים במערכת המשפט, היה איש קדימה – –

מגלי והבה: – – – אתה תמכת.

שלמה מולה: אתה הצבעת בעד.

מגלי והבה: אתה הצבעת בעד, נכון?

דוד רותם: – – אבל ההסתייגויות של יתר החברים, לצערי הרב, אינן עומדות עם ההסתייגויות שהם העלו בשעתם ב-2007, כאשר החוק עבר.

דוד רותם: אני קורא לכם לדחות את ההסתייגויות, לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

דוד רותם: אני מבקש לציין שהנהלת בתי-המשפט הביאה בפני הוועדה את דבר נשיאת בית-המשפט העליון ולא הסתייגה מהתיקון המוצע.

דוד רותם: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה ליושב-ראש הוועדה.

ראובן ריבלין: כמובן, אתה, על ההסתייגויות תהיה לך זכות של חמש דקות להשיב.

ראובן ריבלין: אני מזמין את ראש האופוזיציה, חברת הכנסת ציפי לבני, לעלות ולנמק את נימוקי ההסתייגויות כראשונת החברות בקדימה.

ראובן ריבלין: אני מתנצל, גברתי, אבל אני חייב להגביל בזמן, עשר דקות.

ציפי לבני: אין שום בעיה.

ציפי לבני: את מה שיש לי להגיד על החוק הזה – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: כי פה את כנציגת סיעה ולא כראש האופוזיציה.

ציפי לבני: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, זה אכן לא דבר שבשגרה שראש האופוזיציה – או שאני עולה על הבמה על מנת להשתתף בדיון בחוק או להביע עמדה בהסתייגויות.

ציפי לבני: וכשאני שומעת את יושב-ראש ועדת החוקה עולה לדוכן ומדבר על זה שהוא מתכבד להגיש הצעת חוק, אין כבוד בחוק הזה לא לבית הזה, לא לכנסת ולא לדמוקרטיה במדינת ישראל.

ציפי לבני: תראו, יש דברים שמזעזעים אנשים שיש להם איזשהו חוט שדרה ערכי, מוסרי, חוקתי.

ציפי לבני: יש דברים שצורמים עד כדי כך את האוזן, שהאוזן של אדם הגון שמבין את מהותה של דמוקרטיה, לא מוכנה לשמוע את הדברים האלה.

ציפי לבני: ואחת הדוגמאות לצרימה כזאת באוזן זה חוק שהוא חוק פרסונלי, וכזה הוא החוק שהיום הכנסת הולכת להצביע עליו, הקרוי "חוק גרוניס", והתנגדותנו אליו איננה בגלל האדם שבגינו מחוקקים את החוק הזה – שהוא בוודאי אדם טוב, יקר וראוי – וזה ממש לא משנה לנו מה אומר או מה אומרת נשיאת בית-המשפט העליון או מישהו אחר.

ציפי לבני: חוק שהוא חוק פרסונלי איננו ראוי לעבור את סף הבית הזה, ודאי שלא ראוי שמישהו יתמוך בו.

קריאה: צודקת.

ציפי לבני: ויש עיוותים כל כך נוראיים, שלא רק שהאוזן לא מוכנה לשמוע, ויש מין צרימה כזאת באוזן של האדם הערכי והמוסרי, אלא יש עיוותים כל כך נוראיים, שאדם שאכפת לו מהדמוקרטיה במדינת ישראל קם וזועק: לא, לא יקום ולא יהיה – וחוק רטרואקטיבי הוא חוק כזה.

ציפי לבני: ובעוד אנחנו דנים ומנסים למנוע את החוק שמועלה כאן היום, החוק הפרסונלי, הקואליציה נאבקה היום בוועדת החוקה על מנת להעביר חוק אחר, שחוטא בכמה חטאים נוספים על החוק הזה: הוא גם פרסונלי, הוא גם רטרואקטיבי, והוא גם, רבותי, לא פחות, מבקש לשנות תוצאות של בחירות אחרי שהתקיימו.

ציפי לבני: אז נכון שאולי הציבור לא מבין, כי זה איזה משהו שקשור לוועדה לבחירת שופטים, אבל שידמיין לעצמו כל אדם במדינת ישראל מצב שבו התקיימו בחירות לכנסת למשל, ולאחר קיומן של הבחירות ולאחר שיודעים מי נבחר, מחליטה הכנסת ברוב מקרי שעוד יש לה, לתקן ולהחליט שהבחירות לא תקפות.

ציפי לבני: הרי זה דבר שלא יעלה על הדעת, אבל כאן הכול עולה על דעתה של הקואליציה הזאת.

ציפי לבני: והחוק הזה, והתהליך הזה, קורה היום בוועדת חוקה, והקואליציה הרעה הזאת נלחמת על מנת להעביר, ואנחנו נלחמים נגדו.

ציפי לבני: וכל זה קורה כי יש לנו במדינת ישראל ראש ממשלה שחף מכל ערך דמוקרטי, שלא מבין דמוקרטיה מהי, שאין לו הדבר הזה – את חוט השדרה הפנימי הזה שאומר לו: כשמונחת הצעת חוק כזאת, וכמו הצעת חוק לשימוע לשופטים, וכמו הצעות חוק פרסונליות אחרות, וכמו הצעות אחרות שנועדו להחליש את בית-המשפט העליון, או לסתום פיות למי שלא חושב כמוהו, או להפקיע את השידור הציבורי ולהפוך אותו לשידור ממשלתי – ומפני שאין לו את זה, אז זה קורה לו.

ציפי לבני: אבל זה קורה גם לנו, וזה קורה למדינת ישראל.

ציפי לבני: ואם ראש הממשלה לא מבין את זה בעצמו, ואם הוא לא מבין מספיק טוב עברית, הדברים או המשפט שמבטא את זה, ובשביל זה לא צריך עשר דקות, זאת האמירה הברורה: It's not done.

ציפי לבני: והתפקיד שלנו היום הוא למנוע את העברת החוקים האלה – שהיום זו דוגמה אחת, הדוגמית הקטנה, והדבר הגדול, האמיתי והנורא מכולם, זה הניסיון לבטל בחירות שהתקיימו כדי להמשיך בהשתלטות על בית-המשפט העליון, שהיום אנחנו רואים את תחילתה.

ציפי לבני: וזה כל כך ברור שלא משנים תוצאות של בחירות אחרי שהתקיימו על-פי חוק.

ציפי לבני: אבל זה לא מקרה שבו יש איזה עיוורון לרגע.

ציפי לבני: יש כאן סיבה.

ציפי לבני: והפגם במקרה הזה לא נפל בבחירות – הוא נפל בממשלה ובקואליציה הזאת, והתוצאה לא נראית להם.

ציפי לבני: הם רצו תוצאה אחרת.

ציפי לבני: אבל החוק הזה הוא חלק ממזימת הקואליציה הזאת להפוך את ישראל למדינה לא דמוקרטית בעליל, לגמד את בית-המשפט העליון, להשתלט על התקשורת ולסתום את הפיות של כל השאר, כולל שלנו באופוזיציה.

ציפי לבני: ומדינה שבה מבטלים בחירות אחרי שהתקיימו כי מישהו לא אוהב את התוצאות – יש לזה שם.

ציפי לבני: ואנחנו נמצאים במשטר טוטליטרי שהוא – ואני מצטטת היום מתוך ההגדרה: סוג מסוים של דיקטטורה שבו האזרחים משועבדים למדינה וחייהם כפופים לרשות השלטון.

ציפי לבני: אין הפרדת רשויות.

ציפי לבני: הרשות המחוקקת, השופטת והמבצעת כפופות כולן למנהיג הכול-יכול.

ציפי לבני: חיי האזרחים מתנהלים על-פי השקפת העולם של מנהיג המדינה, ומתנגדי השלטון נענשים בחומרה.

ציפי לבני: השלטת רעיונות מפלגת השלטון בעם נעשית באמצעות תעמולה – או כפי שנתניהו אומר:

ציפי לבני: הסברה – הדרכה ושטיפת מוח.

ציפי לבני: המיוחד במשטרים האלה זה שהמניע להקמתם היה אידיאולוגי, וזה לא משנה אם זה אידיאולוגיה קומוניסטית או לאומנית גזענית או פטריוטית קיצונית במשטרים אחרים, ולעתים נדירות המשטר הוא גם ללא אידיאולוגיה כלשהי, אולם במקרים כאלה הוא מזדרז להמציא אידיאולוגיה כזאת.

ציפי לבני: והאידיאולוגיה שמכפיפה את כל אזרחי מדינת ישראל לחוקים הרעים האלה היא אידיאולוגיה שכל-כולה רק הצורך של נתניהו להמשיך לקום בבוקר ולהיות ראש ממשלה בישראל.

ציפי לבני: השלבים הם שלבים מאוד ברורים – זה השתלטות על התקשורת, סתימת פיות של המתנגדים, החלשת בית-המשפט העליון.

ציפי לבני: כי כל אלה, כולל אנחנו כאן, זה אלה שיגידו בעתיד כשימשיך וייעשה שימוש לרעה בסמכות הבלתי-מוגבלת שראש הממשלה לוקח לעצמו, זה אלה שתפקידם לבוא ולומר: It's not done; זה אלה שתפקידם לומר: לא יקום ולא יהיה; זה אלה שתפקידם לומר: לא, זה לא חוקתי.

ציפי לבני: והכנסת, גם אם יש בה רוב, לא יכולה להשתמש ברוב הזה להרע ולהפוך את מדינת ישראל למדינה כזאת.

ציפי לבני: עכשיו, מי חובר יחד לכל העסק הזה?

ציפי לבני: אלה שמבקשים ממילא להחיל עלינו כאן מדינה דמוית משטר הלכתי, ששם ממילא אין לבית-משפט מקום, יחד עם אותם לאומנים שהשתלטו על הליכוד, וחלק עושי דברם פה בכנסת.

ציפי לבני: ומעל כולם ראש ממשלה חסר עמדה, חסר חוט שדרה ערכי, לא מבין מהי דמוקרטיה, וכל מה שהוא רוצה זה רק לרצות את כולם מסביב כדי להישאר שם.

ציפי לבני: וחוסר עמדה או חולשה פוליטית וניסיון לרצות זה לא נסיבות מקילות במשפט ההיסטוריה.

ציפי לבני: וגם ההתרעמות המאוחרת של חלק מחברי הליכוד, שפעם עוד גדלו על ההבנה שזה אמור להיראות אחרת – כל אלה שותפים, והצקצוק בלשון לאחר מכן לא מועיל.

ציפי לבני: וראש הממשלה הוא ראש ממשלה שמבין עד כמה זה חמור.

ציפי לבני: הוא אותו ראש ממשלה שהיה אמור לעשות, לדפוק על השולחן ולומר: לא יקום ולא יהיה, לא בממשלתי.

ציפי לבני: אבל ראש הממשלה הזה – ואנחנו השבוע נזכרים בראש ממשלה שנהג לדפוק על השולחן כשצריך, והשבוע בעצם נפרדנו ממנו כשהוא אושפז.

ציפי לבני: ואנחנו היום קוראים, קודם כול, לציבור להתעורר מול הרעה הזאת, אחרת יום אחד, כל אחד, כל אזרחי המדינה הזאת, וזה לא משנה מה השקפת עולמם, יתעוררו למדינת – למדינה אחרת שהיא לא ישראל שבה אנחנו גאים ושבה אנחנו רוצים לגדל את הילדים שלנו.

ציפי לבני: ראש הממשלה חייב לעצור את החקיקה הזאת.

ציפי לבני: אני לא מבינה, למה צריך עוד דיון ומה העיסוק סביב זה?

ציפי לבני: אם כבר מישהו עורר אותך להבין שמשהו לא בסדר, היום זה היה צריך להיעצר.

ציפי לבני: ואני מראש אומרת שיחסוך לנו את הנאום של אחר כך שבו הוא יגיד בקולו הרועם ובלשונו החלקה שזה לא יקום ולא יהיה.

ציפי לבני: אנחנו נמנע את זה, והגיע הזמן שהממשלה הזאת ואותם גורמים מעטים בממשלה שעדיין יש להם איזה חוט שדרה שמבין, ערכי ומוסרי ומצפן פנימי – הגיע הזמן שיפסיקו לתמוך בממשלה הרעה הזאת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת יואל חסון לעלות ולנמק את נימוקיו בעשר דקות.

ראובן ריבלין: אחריו – זאב בילסקי.

ראובן ריבלין: נשארה לך דקה ושלוש שניות מראש האופוזיציה.

ראובן ריבלין: היא השאירה לך דקה – – –

יואל חסון: היא מאוד נדיבה, אדוני.

ראובן ריבלין: היא השאירה לך דקה – – –

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני חייב לומר לכם, כמי שהשתתף בדיונים הרבים בוועדת החוקה, חוק ומשפט בנושא החוק הזה, אני יכול לומר – ולומר את זה בצער – שאין הרבה מה להוסיף מעבר למה שנאמר בדיונים.

יואל חסון: אין הרבה מה להוסיף, כי כל מה שנאמר, לצערי, מתמוסס באוויר.

יואל חסון: אין לו השפעה; לא משנה תוצאה.

יואל חסון: כי בסוף אתה יכול לשבת, אדוני היושב-ראש, שעות בדיון, שעות בדיון, ולהגיע למצב שברגע הצבעה מגיעים אנשים שמעולם לא היו בדיון, ולא בטוח שהם מבינים את המשמעות לעומק.

ראובן ריבלין: כל פעם שאנחנו באופוזיציה אנחנו מבחינים בזה.

ראובן ריבלין: רצוי שנתקן את התקנון, שנאמר שיכולים להצביע רק אנשים שישבו בישיבות.

יואל חסון: נכון.

יואל חסון: ומצביעים אנשים, אדוני היושב-ראש – – –

דוד רותם: – – –

ראובן ריבלין: כי אני הייתי – במקרים רבים היה יושב-ראש – אני אתן לך את הזמן – היה יושב-ראש ועדת חוקה אדם משכמו ומעלה, שהיה בא ואומר: שלחו אותי להצביע בוועדת כספים.

ראובן ריבלין: בקדנציות אחרות, אני אומר.

יואל חסון: ואתה רואה חברי כנסת שמגיעים – – –

ראובן ריבלין: לא אתה, לא אתה.

דוד רותם: – – –

יואל חסון: אתה רואה חברי כנסת שמגיעים כגדודים מאורגנים דקה לפני ההצבעה.

יואל חסון: עכשיו, למה זה תמיד דקה לפני הצבעה?

יואל חסון: כי הצבעה לא מתקיימת עד שהם לא באים, כמובן.

יואל חסון: ואז הם מצביעים, מצביעים באופן אוטומטי.

יואל חסון: לא יודעים על מה הם מצביעים, לא היו שותפים לדיון.

יואל חסון: תשאל אותם לעומק, כמה חוק גרוניס משפיע, ישפיע עלינו כחברה?

יואל חסון: הם לא יודעים.

יואל חסון: הם לא מבינים.

יואל חסון: הם בדרך כלל גם משתדלים שלא ישאלו אותם.

יואל חסון: זאת המציאות.

יואל חסון: אז אני בא ושואל: דיברנו ודיברנו ודיברנו, וניסינו לשכנע, ואמרנו בוועדה, וניסינו להסביר, ומתקיים דיון נורמלי, אמיתי, עד שמגיע הוד מעלתו יושב-ראש הקואליציה זאב אלקין.

יואל חסון: כשהוא מגיע, הוא מגיע עם תוכנית, והתוכנית סדורה, והתוכנית כתובה.

יואל חסון: והיום חוק גרוניס הוא באמת הדבר הקטן, הפחות משמעותי.

יואל חסון: יש פה סל גדול, רחב, אמיתי של כוונות ברורות, כפי שאמרה יושבת-ראש האופוזיציה, להשתלט על מערכת המשפט, להשתלט על התקשורת, ליצור כאן שלטון ללא מצרים, שלטון חזק בדיוק כמו שאנחנו מכירים ממקומות אחרים.

יואל חסון: הכי נוח היה לבוא ולהגיד, חבר הכנסת רותם, ולהראות לך לדוגמה או להקריא לך את מה שאמרת בקדנציה הקודמת לגבי החוק – שחייבים שלוש שנים; לשמר את אותן שלוש שנים נדרשות.

יואל חסון: ואמרת דברים מכאן ולכאן והיום אתה אומר הפוך.

יואל חסון: אבל אתה יודע מה, חבר הכנסת רותם?

יואל חסון: אתה רואה את זה?

יואל חסון: לא משמעותי.

יואל חסון: ואני לא חושב שזה משמעותי.

דוד רותם: לא, אתה טועה, אתה טועה.

דוד רותם: אני אקרא לך עוד מה אמר דב חנין.

דוד רותם: אתה יודע, רק חמור לא משנה את דעתו.

יואל חסון: זה לא משמעותי, ויפה שמצאתם ססמה, מה שנקרא, כדי לחזק את הטעויות שלכם.

יואל חסון: אבל אני אליכם לא רוצה לדבר יותר, כי כל מה שנגיד זה לא יעזור.

יואל חסון: יש פה עריצות הרוב.

יואל חסון: אני רוצה עכשיו להסתכל באופן ברור וחד לציבור הישראלי, למי שאתה היום הולך ברחוב ורובו לא יודע על מה מדובר.

יואל חסון: לא מבין.

יואל חסון: לא יודע באמת להכיל את הקובץ הגדול הזה של השינויים החקיקתיים בתחום המשפט, בתחום התקשורת.

יואל חסון: אחי עם ישראל, אני פונה אליכם ואומר לכם בצורה חדה ומשמעותית: אתם לא מבינים מה קורה פה.

יואל חסון: אתם עדיין לא חשים את זה.

יואל חסון: אתם לא יודעים מה קורה כאן, במובן מסוים מתחת לרדאר.

יואל חסון: כי גם אם כותבים על זה ב-Ynet, ב"ידיעות אחרונות", ב"מעריב", ב"הארץ", ככה קשה להבין.

יואל חסון: גם כשרואים את זה לא מבינים את זה לעומק ולא יודעים מה זה אומר ולאן זה מוביל.

יואל חסון: אז אני רוצה להגיד לכם, אחי עם ישראל, מה שקורה כאן זה דבר חמור, אפל, קשה.

יואל חסון: מדובר פה במערכת סדורה ומתוכננת היטב לייצר כאן מערכת משפטית ביתית, אישית, כזאת שתוכל להמשיך ולקיים את השלטון הזה בצורה המוחלטת ביותר.

יואל חסון: מדובר כאן, חברי עם ישראל, בממשלה שמארגנת ומתכננת ומעצבת לעצמה עולם תקשורת משלה, בלעדי, שבו יהיו רק כתבים ורק אנשים שיהיו מאוזנים לצד של הממשלה.

יואל חסון: אני יודע, לפעמים דברים כאלה נשמעים קצת הזויים.

יואל חסון: לפעמים קצת אפשר להגיד – אנשים שאומרים דברים כאלה, שהם פרנואידים.

יואל חסון: נכון, אולי.

יואל חסון: אני מציע לכם, אחי עם ישראל, תקשיבו טוב טוב למה שאני אומר לכם היום.

יואל חסון: המציאות משתנה.

יואל חסון: יש כאן ממשלה, שהיא חיבור של אינטרסים.

יואל חסון: יש כאן עריצות של רוב, יש כאן קבוצה שהחליטה לשנות את החיים של כולנו לכיוונים אפלים יותר, לכיוונים אנטי-דמוקרטיים, לכיוונים שבהם החופש שאנחנו חיים בו היום הוא דבר שלא יהיה מובן מאליו כמו שאנחנו חשים אותו היום.

יואל חסון: ולכן אני אומר: היום חוק גרוניס יעבור.

יואל חסון: הוא החלק הקטן.

יואל חסון: דברים אחרים אולי עוד יעברו בהמשך.

יואל חסון: בוועדות הכנסת, במקומות פחות מצולמים, שרואים פחות, חברי בעם ישראל, קורים דברים לא פחות חמורים.

יואל חסון: לכן, בשורה התחתונה, אנחנו עומדים בפני צונאמי אנטי-דמוקרטי, שטף ענק, גדול, שבסוף ישטוף מכאן את מה שהחברה הישראלית הצליחה לבנות בגדול – חברה דמוקרטית וחופשית באמת.

יואל חסון: זה הולך ונשטף מכאן בצורה חזקה, בכוח, בצונאמי ענק.

יואל חסון: היום ראינו פתאום, חברי בעם ישראל, את ראש הממשלה ואת חלק משריו מתעוררים בעניין החוק של לשכת עורכי-הדין.

יואל חסון: ואני שואל: למה היה צריך להתעורר כל כך מאוחר?

יואל חסון: מה הם לא ידעו אז שהם יודעים היום?

יואל חסון: אני אגיד לכם מה – מה שקרה, חברי בעם ישראל, זה שהם פתאום התעוררו לכותרות העיתונים, לכותרות באינטרנט, לרדיו, לטלוויזיה, לתקשורת שעדיין, עדיין כותבת את מה שהיא מאמינה, לפחות בחלק מאמצעי התקשורת.

יואל חסון: והם הבינו שיש גבול לכוח, יש גבול לאיזה כיוון אפשר ללכת.

יואל חסון: אי-אפשר לחוקק כל מה שרוצים.

יואל חסון: אי-אפשר להשתולל.

יואל חסון: ועדיין יש מי שמזהיר ועומד בפתח ודבריו נשמעים.

יואל חסון: ואני אומר לכם, ידידי עם ישראל, מה יקרה ביום שהם יסיימו את ההשתלטות שלהם על אמצעי התקשורת?

יואל חסון: מה יקרה ביום שבו יישארו רק עיתונים ותחנות טלוויזיה ותחנות רדיו שמשדרות מה שנוח לשלטון הזה?

יואל חסון: אתם יודעים מה יקרה?

יואל חסון: לא יקרה מה שקרה היום בסיעת הליכוד.

יואל חסון: לא יחשבו פעמיים, לא ישקלו שוב פעם אלא יעשו את הכול כפי שהם רוצים, ללא חשש, ללא פחד, בכוח, בדחיפה, באמונה.

יואל חסון: הכול כדי להבטיח ולמסמר שלטון, דרך חיים ומאוויים אידיאולוגיים קיצוניים של אנשים אפלים, שחיים היום פה בקרבנו, פה בבית הזה; שמנהלים את הקואליציה, ורוב רובנו – לא אנחנו.

יואל חסון: אנחנו נלחמים, במיעוט – אבל רוב רובה של הקואליציה הולך אחריה בעיניים עצומות.

יעקב כץ: יואל, זה הצעה של האופוזיציה.

יואל חסון: אל תוותרו, אל תוותרו, חברי בעם ישראל.

יואל חסון: אל תוותרו על החופש, אל תהיו אדישים.

יואל חסון: אל תיתנו לדברים האלה לקרות כאן, מתחת לאף של כולנו.

יואל חסון: כי זה נראה היום קטן, זה נראה לא חשוב, זה נראה שגרתי, אבל זה הרבה יותר גדול ממה שאתם חושבים; הרבה יותר משמעותי, הרבה יותר משנה מציאות.

יואל חסון: זה הרבה יותר קשה וחמור ממה שאתם חושבים.

יואל חסון: אנחנו נילחם בכוחותינו הדלים, כי בינתיים אנחנו עדיין מיעוט, אבל אני מבטיח שיום יבוא והדברים שנאמרו כאן יתקבלו בצורה הרבה יותר משמעותית, יבינו מול מה התרענו ויבינו עד כמה יש כאן שלטון עריץ, קבוצה קיצונית שמובילה את כולנו באף למקומות אפלים ואנטי-דמוקרטיים.

יואל חסון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יואל חסון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת זאב בילסקי.

יצחק וקנין: גם לך, חבר הכנסת בילסקי, עשר דקות.

יצחק וקנין: אחריך – חבר הכנסת נחמן שי.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, ידידי השר, חברי כנסת נכבדים, אני רוצה לקחת אתכם למחוזות שקרובים אלי ולספר לכם מה קורה כשאדם מרגיש ש"אני ואפסי עוד", שהכול יכול להיות, וזה לבחירות לרשויות המקומיות.

זאב בילסקי: בבחירות לרשויות מקומיות אדם ניגש לבחירות באופן אישי.

זאב בילסקי: בשונה ממה שקורה פה, אנשים בוחרים בשני פתקים – אחד לראש העיר, שני למועצה.

זאב בילסקי: הוא נבחר באופן אישי ויש לו חמש שנים.

זאב בילסקי: אי-אפשר להפיל אותו.

זאב בילסקי: עכשיו, אם האדם מפנים שהוא שליח ציבור במלוא מובן המלה, אז מה שהוא עושה – כמה צעדים: קודם כול, הוא מנסה לפייס את אלה שהצביעו נגדו, להראות להם שהם טעו; לקרב אותם, ללכת לקראתם, וככה הוא זוכה אחר כך בעוד קדנציה.

זאב בילסקי: אבל יש כאלה – – –

יצחק וקנין: זאב, על זה נאמר:

יצחק וקנין: אם רעב שונאך, האכילו לחם והשקהו מים כי גחלים אתה חותה על ראשו.

זאב בילסקי: יפה מאוד.

זאב בילסקי: את זה לא יכולתי להגיד כמו שאתה אמרת, אבל זה באמת – סייעת לי מפני שעכשיו כולם מבינים למה אני מתכוון.

זאב בילסקי: ואז הוא ממשיך ונבחר קדנציה שנייה ויכול גם להיבחר קדנציה שלישית.

זאב בילסקי: אבל אז פתאום, אדוני היושב-ראש, קורה מה שיכול לקרות לאנשים שלא מפנימים כל יום שהם קמים את זה שהם שליחי ציבור.

זאב בילסקי: אתה יודע, אני אספר לך – לי במשרד ברעננה היה שולחן שירשתי מקודמי.

זאב בילסקי: שולחן כזה ענתיקה, עם פורמייקה למעלה.

זאב בילסקי: וכל פעם אמרו לי: בילסקי, תשמע, בוא נחליף.

זאב בילסקי: יש מחשבים, זה ישן.

זאב בילסקי: לא נתתי.

זאב בילסקי: לא את השולחן, לא את הכיסא, והיה הדום כזה לרגליים.

זאב בילסקי: גם כן.

זאב בילסקי: ובקנאות שמרתי.

זאב בילסקי: אמרו לי: למה?

זאב בילסקי: אמרתי: את האמת, אני רוצה לזכור כל יום שאני פה הולך במסדרון, של השליחות; שום דבר לא שלי, אני קיבלתי מה שקיבלתי, ואני אשאיר לבא אחרי.

זאב בילסקי: ברגע שאני אתקשר למשהו שאני הבאתי – זה כבר שלי, אני כבר חש לזה משהו שאני עשיתי.

זאב בילסקי: לא.

זאב בילסקי: ככה צריך לנהוג איש ציבור, ככה צריך לנהוג מנהיג – כל הזמן לנסות ולקרב את כולם, לדאוג לאלה שלא בחרו בו, להוכיח לכולם, דווקא: הנה אתם טעיתם, כי אני הולך לקראתכם.

זאב בילסקי: אתם יודעים מה, לפעמים לוותר איפה שלא צריך לוותר.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, כל בוקר הייתי מתפשר על דברים שלא הייתי צריך להתפשר, כדי לתת הרגשה טובה, לא לדחוק אדם לפינה.

זאב בילסקי: מה שאני רואה פה בחודשים האחרונים, אדוני היושב-ראש – כואב לי הלב.

זאב בילסקי: אני רואה התנהלות שנובעת מכוח, מיכולת להעביר את הכול.

זאב בילסקי: אתה יודע, אני לפעמים עומד בתור, מחכה לחוקים.

זאב בילסקי: מזל שיושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט לפעמים נוטה לי חסד ובאמת עוזר לי, אתה יודע, כדי להעביר חוקים שהם מאוד חשובים, אבל לא כולם צדיקים כמוהו.

זאב בילסקי: לפעמים אני צריך לחכות חודשים עד שאומרים לי: תראה, צריך לחכות בתור.

זאב בילסקי: ופתאום למדתי, הפלא ופלא, שיש חוקים מסוימים שנדונים פה בלילה, למחרת קוראים לאנשים ב-08:00.

זאב בילסקי: אני באתי ב-08:00 פעם לדיון בחוק מאתמול בלילה.

זאב בילסקי: הייתי צריך לקום ב-05:00, אדוני היושב-ראש, כדי להיות פה, כי ב-08:00 כבר דנו בחוק.

זאב בילסקי: אמרתי: אבל למה החוק הזה יותר טוב מהחוק שלי, שמציל חיים, שנוגע לחיי אדם?

זאב בילסקי: למה, מה קרה לכם?

זאב בילסקי: ואז הבנתי, אדוני היושב-ראש, שכל מה שדיברתי בתחילת דרכי, בתחילת דברי פה, כנראה ראש הממשלה והאנשים הסובבים אותו לא קלטו.

זאב בילסקי: יכול להיות שהמכונה המשומנת הזאת שבראשה עומד ידידנו אלקין – תאמין לי, אני רואה אותו, אני לא יודע איך החבר'ה בקדימה בקדנציה הקודמת לא ראו את התכונות המיוחדות של האיש הזה.

זאב בילסקי: תאמין לי, כוכב.

זאב בילסקי: רק הגיע לפה, נהיה כוכב.

זאב בילסקי: השר, אני צודק או לא?

גלעד ארדן: צודק.

זאב בילסקי: כל מלה, אתה מבין?

זאב בילסקי: הולך – – –

דוד רותם: – – – ראו, אבל לא תפסו, לכן הוא עזב אותם.

זאב בילסקי: אתה יודע מה, אתה צודק.

זאב בילסקי: יכול להיות.

זאב בילסקי: ופה המכונה הזאת משומנת.

זאב בילסקי: עכשיו, כשהמכונה משומנת, אתה – –

אברהם מיכאלי: היו גם כמה טובים.

זאב בילסקי: – – כבר לא דואג, כי כבר הכול יעבור.

זאב בילסקי: למה צריך לדאוג?

זאב בילסקי: למה צריך להתאמץ?

זאב בילסקי: עכשיו גם לא צריך לפייס, לא צריך להתפשר.

זאב בילסקי: למה להתפשר?

זאב בילסקי: ואז אתה מביא לכך שיושב-ראש הכנסת שלנו, איש ליכוד, שאין הרבה אנשים כמוהו שחרדים לשלומה של ירושלים; כל ריאיון אתו ברדיו – מדבר חבר הכנסת ריבלין מירושלים.

זאב בילסקי: כשהוא היה בביקור בבית-אל הוא אמר: אני עכשיו מדבר, סליחה שאני לא בירושלים, אני עכשיו בשכונת-האולפנה בבית-אל – הוא, יושב-ראש הכנסת, אומר לכם: רבותי, החוקים האלה לא ראויים.

זאב בילסקי: מי עוד אתם צריכים?

זאב בילסקי: מזל שיש כמה צדיקים שקופצים, ואז ראש הממשלה הולך צעד אחד אחורנית, אומר: אתה יודע מה, נחשוב.

זאב בילסקי: אז אני מציע לך, אדוני היושב-ראש, אני לא פחות טוב מהחברים שלך, תשאל אותי לפני כן, אני אתן לך עצה באמת אמיתית, ואני אגיד לך: ראוי, או: לא ראוי.

זאב בילסקי: למה לך לעשות את אותם דברים, שאתה גם לא צריך אותם?

זאב בילסקי: אתה נהנה מתמיכה כל כך רחבה.

זאב בילסקי: בחיים אני לא זוכר – כל כך הרבה שנים ביליתי בשביעיות בליכוד, לא זוכר מצב, תזכיר לי, אדוני השר – שיש פריימריס לראשות הממשלה ואין מתמודדים.

זאב בילסקי: לבד.

זאב בילסקי: אין אפילו מישהו.

זאב בילסקי: אולי יהיה מישהו שמתמודד.

זאב בילסקי: כן, בסדר, אולי.

גלעד ארדן: – – –

זאב בילסקי: כן, אולי יהיה מישהו.

זאב בילסקי: אבל התוצאות הלוא ידועות מראש.

זאב בילסקי: אז למה לך?

זאב בילסקי: אם צלחה דרכך ועברת בשלום את ספטמבר, ועברת את אובמה, ולאט-לאט אתה מכניס אותנו למקומות שאני לא יודע איך נצא מהם, אבל בינתיים זה מצליח לך, כי אף אחד לא רואה מה קורה פה, למה לך ללכת עוד ולשנות את אותם דברים בכחש, מהלילה, בדחיפות?

זאב בילסקי: אני רוצה לתת לך הצעה טובה, אדוני ראש הממשלה: כל פעם שבאים אליך עם משהו והוא דחוף, תגיד: חבר'ה, אתם יודעים מה, בואו נחכה יום-יומיים.

זאב בילסקי: תאמין לי, זו עצה שקיבלתי מאמא שלי זיכרונה לברכה, תמיד זה עזר לי.

זאב בילסקי: לא צריך לרוץ ובחשכת הלילה להעביר פה חוקים שהם בעליל חוקים פרסונליים.

זאב בילסקי: אתה הולך לשנות פה דברים בגלל גופו של אדם.

זאב בילסקי: ויש אנשים נפלאים.

זאב בילסקי: אני בטוח שהשופט גרוניס הוא אדם משכמו ומעלה, יוצא דופן – למה אתם מכתימים אותו?

זאב בילסקי: למה אתם מנסים כל הזמן לעשות את כל מה שצריך?

זאב בילסקי: אם אתם אנשים מאמינים, אז מה שצריך לקרות יקרה; ואם לא, אז למה אתם צריכים בכחש לעשות ולשנות ולהביא את אותם חוקים שבסופו של דבר יביאו למפלתכם?

זאב בילסקי: ולכן, אדוני ראש הממשלה, אני רוצה לעוץ לך עצה מניסיוני כי רב, גם ניסיונך כי רב: בוא תלך ותחזיר את הדברים למסלול הנכון שלהם.

זאב בילסקי: אתה לא צריך את זה, זה רק יגרום לך נזק.

זאב בילסקי: בסופו של דבר עם ישראל יתעשת, יראה מה שאתם עושים פה, יראה איך שאתם מדברים לגופו של אדם ולא לגופו של עניין, יראה איך כל הקומבינות ביניכם – קומבינה אחת בשביל ש"ס, קומבינה שנייה בשבילך, קומבינה שלישית בשביל הימנים האחרים, ובסופו של דבר – אמרתי משהו לא בסדר, חבר הכנסת רותם?

דוד רותם: לא.

דוד רותם: שכחת את הקומבינה שלכם.

זאב בילסקי: חבר הכנסת רותם, אני ארשה לעצמי להתעלם.

זאב בילסקי: אני פשוט כללתי את כולם בקומבינות, לא אמרתי מלה אליך, לכן אני לא חושב שאדוני צריך לתקן לי על דברים שאמרתי על אנשים אחרים.

זאב בילסקי: אבל אני חוזר ופונה אל ראש הממשלה: אתה לא צריך את זה.

זאב בילסקי: בוא תנהל את הכנסת הזאת כאילו אתה תלוי על חודו של קול, זה יעזור לך יותר.

זאב בילסקי: אל תתבשם מאותו רוב שפה מסדרים לך כל הזמן, ואם אלקין ירצה להצביע על כך שהשמש זורחת עכשיו, תאמין לי, אתה תגייס פה את הרוב.

זאב בילסקי: אני ראיתי פה – נער הייתי וגם, לא אגיד זקנתי, אבל בגרתי פה בבניין הזה.

זאב בילסקי: כל פעם אני מסתכל על התוצאות, אני רואה שעוד פעם הפסדתי.

זאב בילסקי: האמן לי, אדוני היושב-ראש, כל חיי לא הפסדתי כל כך הרבה הצבעות כמו שאני מפסיד פה, אוטומטית.

זאב בילסקי: כל מה שלא יהיה, אנשים לא קוראים בכלל.

זאב בילסקי: אז אם יש לך רוב כזה – להיפך, תלך לקראת אנשים, תחשוב מה שאתה עושה, תהיה מתון יותר.

זאב בילסקי: הווה מתון בדין – נכון נאמר ככה?

יצחק וקנין: "הוו מתונים בדין – –

זאב בילסקי: הוו מתונים בדין.

יצחק וקנין: – – והעמידו תלמידים הרבה".

זאב בילסקי: אז הוו מתונים גם בחקיקה בכנסת.

זאב בילסקי: המהירות מהשטן – גם כן נאמר.

זאב בילסקי: למה אתה צריך לעשות את כל זה כדי שאנחנו נעמוד פה ונזעק את זעקתם של בית-המשפט העליון, של לשכת עורכי-הדין, של כל האנשים שמנסים להביא למדינה הזאת שנלך בקו שהוא ברור לכולם?

זאב בילסקי: ובסופו של דבר תראה מה שקורה, אותם ראשי ערים שלא שמים לב שהם כבר – ביידיש אומרים: "שופוני יא נאס".

זאב בילסקי: אתה יודע, הם כבר יכולים לעשות הכול, הם כבר מזלזלים, הם מזלזלים בשותפים, הם לא צריכים אותם.

זאב בילסקי: אני יכול לתת לך רשימה של ראשי ערים שבסופו של דבר הפסידו בבחירות ולא האמינו שזה קורה להם בכלל, כי הם היו בונים גדולים, כולם שיחרו לפתחם, אבל הם לא שמו לב שהם מחטיאים את השליחות הציבורית שלהם, שהם הלכו למקומות שלא צריכים להיות שם.

זאב בילסקי: ולכן זה מה שיקרה לך, אדוני ראש הממשלה, ואני מציע שתתפכח, ויפה שעה אחת קודם, תחזיר אותנו למסלול שהכנסת צריכה להיות בו, ובכך גם תציל את זה שאתה בסופו של דבר תשלם את המחיר על כך.

זאב בילסקי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת זאב בילסקי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת .

יצחק וקנין: לרשותך, חבר הכנסת נחמן שי, גם עשר דקות.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, זהו עוד יום שחור בהיסטוריה של הכנסת הזאת.

נחמן שי: זה עוד יום שחור שבו אנחנו נעים מאולם לאולם, מישיבה לישיבה, ומנסים בכל כוחותינו לבלום את הרוח הזאת ששטפה את מדינת ישראל, ששטפה את החברה הישראלית, ששוטפת את הכנסת הזאת, ובסופו של דבר מטביעה את כולנו, הרוח הזאת, הרעה, שאתם הבאתם אלינו ועלינו.

נחמן שי: היום באולם "גליל" עשינו כינוס גדול וקראנו לו "תקשורת תחת אש".

נחמן שי: אספנו למעלה מ-100 אנשי תקשורת, שישבו במשך למעלה משעתיים בחברה אחת עם חברי כנסת וניסו לחשוב ביחד מה אפשר לעשות כדי לשמור על התקשורת הישראלית.

נחמן שי: אף אחד מהממשלה הזאת לא טרח לבוא.

גלעד ארדן: התקשורת השמאלנית או – – –?

נחמן שי: ידידי הטוב, השר ארדן, בוא ונשתחרר מהטרמינולוגיה של התקשורת השמאלנית.

נחמן שי: כבר יש לכם למעלה מ-30 שנה את המפתחות.

נחמן שי: יש לכם המפתח הכי חשוב, לרשות השידור, ויש לכם עוד מפתחות, ואתם יכולים לעשות מה שאתם רוצים, ועדיין האיום הזה של התקשורת השמאלנית מרחף מעל לראשיכם.

נחמן שי: ברוך השם, אני שומע אותך ואת חבריך מדברים עד אין קץ, ועדיין בכל פעם שיש לכם – – –

גלעד ארדן: אנחנו רוצים שיהיה לנו פעם אחת סיכוי גם לשכנע את המראיין.

גלעד ארדן: לא רק לדבר – גם לשכנע.

נחמן שי: א.

נחמן שי: אני לא רוצה שתשכנע את המראיין.

נחמן שי: אני לא חושב שהמראיין הוא הבעיה שלכם.

נחמן שי: אתה צריך לשכנע את המאזינים ואת הצופים ולא את המראיין.

נחמן שי: המראיין עושה את עבודתו העיתונאית.

נחמן שי: אם אתה לא מצליח לשכנע את הצופים ואת המאזינים, אז תבדוק את הטיעונים שלך, כי לפעמים בין לשכנע את המראיין, יש גם הטיעונים – צריך לבדוק את הטיעונים.

נחמן שי: והנה, באו הנה 100 איש שהם חרדים למדינת ישראל, והם חרדים לדמוקרטיה הישראלית.

נחמן שי: התקשורת היא לא שלהם.

נחמן שי: לא היו שם בעלי תקשורת.

נחמן שי: היה אדם אחד, עמוס שוקן, המו"ל של עיתון "הארץ", שהוא בעלים של עיתון, אבל אחרים לא היו בעלים של עיתון.

נחמן שי: אחרים היו עובדים של העיתונים.

גלעד ארדן: עמוס זה זה שמפיץ את "ישראל היום"?

נחמן שי: מדפיס את "ישראל היום".

נחמן שי: יכול להיות שגם מפיץ אותו.

גלעד ארדן: גם מפיץ.

נחמן שי: כן, אז מה?

גלעד ארדן: זה זה, נכון?

נחמן שי: אז מה?

נחמן שי: אתה חושב שהוא עושה דבר לא נכון?

קריאה: – – –

גלעד ארדן: לא.

גלעד ארדן: כי יש חברים שלו שחושבים שזה איום על התקשורת, "ישראל היום".

גלעד ארדן: אז למה הוא מתפרנס מזה?

רחל אדטו: לא תקשורת – – – אלא התקשורת החופשית.

נחמן שי: א.

נחמן שי: הוא מתפרנס בכבוד, ברוך השם, ואני שמח שיש עיתון בשם "הארץ".

נחמן שי: לא תמיד אני מסכים עם כל מה שנכתב ב"הארץ", אבל טוב שיש "הארץ".

גלעד ארדן: – – –

נחמן שי: טוב שיש עיתונים בישראל.

נחמן שי: טוב שיש מערכת של תקשורת שיכולה להוסיף ממד לחיינו.

גלעד ארדן: – – –

נחמן שי: הוא לא דיבר נגד "ישראל היום" אגב.

נחמן שי: הוא דיבר בעד התקשורת.

נחמן שי: הוא דיבר מתוך חרדה ודאגה למה שקורה בעולם התקשורת של מדינת ישראל.

נחמן שי: הוא דיבר נגד חוק לשון הרע שהוחלט להעלות – – –

דוד רותם: – – –

נחמן שי: אני חיכיתי שידידי – – –

דוד רותם: הרי ידעת שזה יבוא.

נחמן שי: אני ידעתי שידידי רותם יתפנה מהאס.

נחמן שי: אם.

נחמן שי: אסים וידבר על כך.

נחמן שי: הוא היה שם, עמוס שוקן.

נחמן שי: היו רבים אחרים.

נחמן שי: היו שם חיים יבין וארנה לין.

נחמן שי: היו שם נעם למלשטריך, מודי כידון, יוסי בר-מוחא, שלום קיטל ודני זקן – באמת אנשים שהובילו ומובילים את התקשורת במדינת ישראל – וכמובן הרבה חברי כנסת שאכפת להם ממה שיקרה.

נחמן שי: אף אחד מהאגף הזה של הכנסת לא היה שם.

נחמן שי: אף אחד.

אברהם מיכאלי: אפשר לשאול למה?

נחמן שי: כי אתם לא רוצים את התקשורת.

אברהם מיכאלי: לא.

אברהם מיכאלי: – – –

נחמן שי: לא.

נחמן שי: אתם לא רוצים.

נחמן שי: אתם לא מוכנים לקבל את העובדה שיש גורם, שיש איזה אלמנט, בתוך המערכת הציבורית במדינת ישראל, שאי-אפשר להכניע אותו בהצבעות ובהרמת ידיים.

נחמן שי: הלוא מה הלקח שאתם מלמדים אותנו כל יום, ודרכנו אתם חושבים שזה יגיע הלאה – שבו, שבו; עכשיו נעשה הצבעה, נרים ידיים, אתם הפסדתם – לכו מפה.

נחמן שי: אז אני אומר לך משהו, רותם: גם אם מפסידים בהצבעה, זה לא אומר שאנחנו לא צודקים.

נחמן שי: בסך הכול הפסדנו בהצבעה.

יעקב כץ: – – –

נחמן שי: דורות שלמים של אנשים מפסידים בקרב זה או בקרב אחר, אבל הם לא מפסידים את המלחמה.

דוד רותם: – – –

נחמן שי: את המלחמה ננצח.

דוד רותם: נחמן, כשהייתם בשלטון, נהגתם באותה דרך.

דוד רותם: הרמתם ידיים וניצחתם.

נחמן שי: קודם כול, היו כנראה יותר מדי מקרים שהרימו ידיים ולא זכו דווקא ברוב.

נחמן שי: אז אולי היתה שיטה יותר דמוקרטית.

יעקב כץ: – – –

נחמן שי: מניסיוני, אני עקבתי.

נחמן שי: לא הייתי פה.

נחמן שי: אבל כללית, אני רוצה לומר לך: גם אם יש רוב וגם אם הקולות ניתנים, זה עדיין לא עושה את זה צודק ולא עושה את זה נכון.

יעקב כץ: – – –

נחמן שי: לא.

נחמן שי: זאת התפיסה המעוותת של הדמוקרטיה שאתם הבאתם.

נחמן שי: הדמוקרטיה היא לא רוב נגד המיעוט.

נחמן שי: גם למיעוט הזה, כמו שאתם חושבים, וזה הרבה מיעוטים, יש זכויות, וצריך לכבד אותן.

נחמן שי: יש דברים שברוב לא הופכים אותם.

נחמן שי: זה לא יעשה אותם צודקים.

נחמן שי: לקחת הצבעה שהיתה בלשכת עורכי-הדין לפני חודש ימים ולהפוך אותה פתאום בחוק – זה לא נכון.

נחמן שי: עמדו שם שתי יועצות משפטיות היום ואמרו את זה.

נחמן שי: אז תאזינו להן.

נחמן שי: הנה, יושב-ראש הישיבה אומר שהוא בגיניסט, ואני אומר לכם שאם מנחם בגין, זיכרונו לברכה, היה פה אתנו, הוא היה אומר: תאזינו לדברי היועצים המשפטיים.

נחמן שי: זה לא אסון לקבל חוות דעת משפטית.

נחמן שי: זה לא אסון.

נחמן שי: להיפך, זה מראה על כוח.

נחמן שי: מי שמוכן להאזין ואומר: אתם יודעים מה?

נחמן שי: שמעתי עכשיו שתי חוות דעת.

נחמן שי: הן חשובות.

נחמן שי: הן מעניינות.

נחמן שי: אני עושה הפסקה, לוקח אתנחתא, הולך לביתי או לחדרי, לומד את העניין וחוזר.

נחמן שי: אתה לא חייב להסכים אתי, אופיר אקוניס.

נחמן שי: כולנו מנסים לדמיין מה היה אומר בגין על זה ומה היה אומר בן-גוריון על זה, ואני אומר לך: בגישתו המשפטית הנקייה החותכת, הוא היה אומר: רגע, יש בזה משהו.

נחמן שי: הוא נתן כבוד לחוות דעת משפטיות.

נחמן שי: אי-אפשר לנפנף את המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, לשמוע אותה, ולהגיד, תנו לה; סליחה על הביטוי – הכלבים ינבחו והשיירה הולכת.

נחמן שי: זה לא הולך.

נחמן שי: זה לא הולך.

נחמן שי: אז הכינוס הזה היום של התקשורת לימד אותנו על התסיסה, על הכעס ועל התרעומת במחנה הזה.

נחמן שי: אני לא מציע לזלזל בהם.

נחמן שי: אני לא מציע לזלזל בהם, כי כולנו זקוקים להם.

נחמן שי: אנחנו זקוקים להם כשאנחנו בקצה העליון של הגלגל וגם בקצה התחתון שלו – כשאנחנו ברום הסולם ובתחתית שלו.

נחמן שי: עדיין התקשורת, יש לה חלק חשוב ומרכזי בחיינו, ואי-אפשר לבטל אותה.

נחמן שי: התקשורת הזאת עומדת תחת אש, וערוץ-10 נמצא בסכנה קיומית אמיתית.

נחמן שי: זה לא אסון אם הוא ייעלם, בתנאי שיהיו לנו חמישה אחרים.

נחמן שי: חשבנו שיקפצו רבים לתוך המים האלה, ואנחנו לא מוצאים אף – – –

אופיר אקוניס: אגב, אדוני, אני לא אקח מזמנך, אבל כאשר אתה ואני ביחד, כשהייתי יושב-ראש ואתה היית אחד מחברי הכנסת החרוצים ביותר בחוק הזיכיונות-רשיונות, אנחנו אמרנו: אנחנו מעבירים את ישראל מהשיטה הסמי-סובייטית של זיכיונות – –

נחמן שי: נכון, נכון.

אופיר אקוניס: – – לשיטת הרשיונות, ואנחנו נותנים אפשרות לכוחות חדשים להיכנס.

נחמן שי: נכון.

אופיר אקוניס: אבל אני לא יכול לכפות על כוח חדש להיכנס.

נחמן שי: ואף אחד לא יבוא.

אופיר אקוניס: נכון.

נחמן שי: נכון.

נחמן שי: לא יכולנו.

נחמן שי: חשבנו שאנחנו נותנים הזדמנות גדולה.

אופיר אקוניס: נכון.

נחמן שי: אז עכשיו אני אומר:

נחמן שי: אם שליש – יש לנו שלושה ערוצים כאלה – אם אחד מהם נעלם, זו סכנה שגם אתם תשלמו עליה מחיר ולא רק אנחנו.

נחמן שי: תהיה פחות תקשורת – אני אומר לכם, יהיה יותר רע.

נחמן שי: יהיה יותר רע.

נחמן שי: תהיה לכם פחות אפשרות.

נחמן שי: כשהגלגל הזה ישלים את המעגל שלו ואלה שלמעלה יהיו למטה ואלה שלמטה יהיו למעלה, גם אתם תסבלו מכך ולא רק אנחנו.

אורי אורבך: אדוני צודק אבל לא משכנע.

נחמן שי: "אדוני צודק אבל לא משכנע" – אני משכנע וצודק, ידידי חבר הכנסת אורבך.

נחמן שי: לכן, החוק הזה, חוק גרוניס, הוא חוק מיותר.

נחמן שי: הוא חוק שיסודו ולידתו בטעות והם רעים, וצריך להחזיר אותו למקום שממנו הוא בא.

נחמן שי: לא משנים סדרים ככה, מה שנקרא overnight.

נחמן שי: לא עושים את זה.

נחמן שי: מה הציבור בארץ הזה רוצה בסוף?

נחמן שי: מה הוא רוצה?

נחמן שי: אדם שקם בבוקר, מה הוא רוצה?

קריאה: קדימה.

נחמן שי: יציבות הוא רוצה.

נחמן שי: חוץ מקדימה הוא רוצה יציבות.

לימור לבנת: המשך שלטון הליכוד – – –

נחמן שי: הוא רוצה יציבות.

נחמן שי: הוא רוצה לדעת שיש סדרים.

לימור לבנת: – – –

נחמן שי: יכול להיות שהוא רוצה ליכוד.

נחמן שי: אני לא אמרתי שהוא לא רוצה ליכוד.

לימור לבנת: זו יציבות – – –

נחמן שי: אבל אתם הופכים כל הזמן את הדברים upside down; אם זה לא טוב – נהפוך את זה.

נחמן שי: יש כבר איזה כללים, יש איזו מסגרת, יש איזה חיים מסודרים, ואתם מכניסים את האי-יציבות הזאת.

נחמן שי: אתם משנים ימינה ומשנים שמאלה.

לימור לבנת: לא.

נחמן שי: הלוא עכשיו אתם משנים, ומחר יבוא מישהו אחר וישנה שוב.

לימור לבנת: – – –

נחמן שי: והאזרח מן השורה שקם בבוקר וראה גשם – זו כבר היתה התקדמות – אומר: יהיה פה יום טוב.

נחמן שי: והנה, נופלים עליו: משנים את ההרכב שקובע את נציגי לשכת עורכי-הדין, משנים את הכהונה של נשיא בית-המשפט העליון, מחר נשנה משהו שלישי.

לימור לבנת: זו שיטת – – – ממשלת קדימה.

אורי אורבך: גם המהפך הזה – – –

נחמן שי: קדימה תגיע.

נחמן שי: אל תדאגו.

נחמן שי: אני מבין את החרדה.

נחמן שי: קדימה תגיע.

נחמן שי: זה יהיה בסדר.

נחמן שי: אבל אני מתפלל – – –

לימור לבנת: שהציבור ידע מי שינה את זה.

לימור לבנת: שינה את זה שר המשפטים של ממשלת קדימה.

נחמן שי: אבל יש כבר איזה דבר עכשיו שהוא כבר עומד.

נחמן שי: למה הוא רע?

גלעד ארדן: הוא עמד – – –

נחמן שי: למה הוא רע?

גלעד ארדן: הוא עמד – – –

לימור לבנת: – – –

קריאה: למה להזיז את השינוי – – –

לימור לבנת: למה הוא שינה?

נחמן שי: אבל עכשיו הוא כבר עומד, וזקוקים לשלוש שנים כדי להיכנס לכהונה.

נחמן שי: אז למה לשנות?

נחמן שי: עכשיו, אפשר פחות משלוש שנים.

נחמן שי: אחר כך – – –

אופיר אקוניס: תודה רבה לך.

נחמן שי: זה הרעיון.

נחמן שי: אני מציע, מבקש, דורש: תיקחו את החוק הזה חזרה, כמו שהבוקר יעצו היועצות המשפטיות.

נחמן שי: תשקלו אותו מחדש, ואני מקווה שתגנזו אותו.

נחמן שי: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אדוני, אתה עשית היום כנס בנושא תקשורת?

נחמן שי: מה?

אופיר אקוניס: אתה הזכרת פה את מנחם בגין בנאום שלך – –

נחמן שי: נכון.

אופיר אקוניס: – – וגם – לא אותי, אני לא חשוב – את חיים יבין.

נחמן שי: נכון.

אופיר אקוניס: את שני האנשים האלה הזכרת.

אופיר אקוניס: היום פשוט יש לכם איזו האדרה למנחם בגין שלא היתה לפני 30 ו-40 שנה.

אופיר אקוניס: אני לא מדבר אישית עליך.

לימור לבנת: לא הדרה אלא האדרה.

אופיר אקוניס: אבל אני חייב לספר את הסיפור של – – –

לימור לבנת: לא הדרה.

אופיר אקוניס: לא.

אופיר אקוניס: עכשיו, הם עושים את זה.

לימור לבנת: הדרה היתה בעבר.

מגלי והבה: – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מגלי, אני רוצה לספר לך סיפור.

קריאה: הוא דיבר על – – –

אופיר אקוניס: לפני שאני מזמין את חבר הכנסת מולה, תשמע סיפור מעניין, אפרופו הכנס של חבר הכנסת שי.

אופיר אקוניס: השרה לבנת ודאי זוכרת את זה.

מגלי והבה: אתה חוטא לתפקיד שלך.

אופיר אקוניס: לא, תן לי לספר סיפור, לא פוליטי בכלל.

אופיר אקוניס: תן לשמוע.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שי הוא עיתונאי מדופלם ברשות השידור.

אופיר אקוניס: היה אייטם בחדשות כאשר מנחם בגין היה ראש ממשלה שהקריא קריין החדשות הטוב חיים יבין.

אופיר אקוניס: לאחר שהסתיים האייטם הוא עשה פרצוף – עיקם את פרצופו – ואז שאלו את מר בגין: מה אתה אומר?

אופיר אקוניס: אז הוא אמר:

אופיר אקוניס: אנחנו נמשיך ונעשה את הדברים.

אופיר אקוניס: גם אם חיים יבין מעקם את פרצופו, יישאר פרצופו עקום.

אופיר אקוניס: זה סיפור גם על חיים יבין וגם על מנחם בגין, אפרופו הכנס שעשית היום.

אופיר אקוניס: זה לא סיפור פוליטי, חבר הכנסת והבה, סתם סיפור קוריוז, אפרופו הכנס.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מולה, בבקשה.

נינו אבסדזה: זאת דווקא דוגמה טובה.

נינו אבסדזה: הייתם לוקחים דוגמה מבגין, באמת.

אופיר אקוניס: אני בכוונה הבאתי את הדוגמה הזאת, כי, את יודעת – – –

נינו אבסדזה: זאת דוגמה טובה, אז בסדר – – –

אופיר אקוניס: לא, להיפך, כדי להראות.

אופיר אקוניס: היום אתם עושים את מנחם בגין אביר הדמוקרטיה, ואכן, הוא היה כזה, אבל בשנים קודמות לא אמרו עליו את הדברים הללו.

נינו אבסדזה: אין ספק שאם הוא היה רואה מה שקורה היום – – –

נחמן שי: עם הזמן – – –

אופיר אקוניס: השרה לבנת, אנחנו היינו 40 שנה מחוץ למחנה, ועכשיו בגין – טוב, אני שמח.

אופיר אקוניס: זה טוב.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: עשר דקות.

לימור לבנת: "האיש שיושב ליד ד"ר בדר" – – –

אופיר אקוניס: – – – בדיוק.

שלמה מולה: גברתי השרה ואדוני השר, חברי הכנסת, ראשית, לפני שאני נכנס לנושא החוק, אני רוצה שהכנסת וגם אנחנו נגנה בתוקף את ההתקפה שהיתה היום על ילדה בשם שפיצר, ילדה חרדית, שתקפו אותה בירושלים.

שלמה מולה: אני חושב שכמו שאנחנו התקוממנו ומתקוממים נגד הדרת נשים, כמו שאנחנו מתקוממים על השימוש הציני בטלאים וזכר השואה, אני חושב שלא יעלה על הדעת שילדה תתהלך ברחוב, תהיה אשר תהיה – חרדית – ויתקפו אותה.

שלמה מולה: אני חושב שהדבר הזה ראוי לכל גינוי, וחשוב שאנחנו כאנשי הציבור נזכור את הדברים החשובים האלה.

שלמה מולה: ויכוח ציבורי חייב להתנהל, אבל צריך להתנהל באיזה תיחום מסוים, במתחם הסבירות.

שלמה מולה: בשום פנים ואופן לא יכול להיות שילדה שהולכת ברחוב תותקף, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: לעצם החוק, שמע, האמת היא שאני הבעתי את דעתי על החוק בקריאה הראשונה, כשידידי הטוב כצל'ה הביא אותו.

שלמה מולה: אבל גם שמעתי את כצל'ה בדיון שהיה בקריאה ראשונה.

שלמה מולה: יש לי הכבוד להביא את ציטוטו של חבר הכנסת כצל'ה – מה הוא אמר על החוק הזה.

שלמה מולה: הוא אמר כך, לפחות בריאיון עיתונאי שעשו לו; אני לא אגיד איזה עיתון כדי שלא יגידו שאני מפרסם את העיתון, אבל זה היה ב-23 בינואר 2011.

שלמה מולה: הוא אומר ככה: "מטרת חוק גרוניס" – הוא עצמו קורא לו "חוק גרוניס" – "היא להוציא את בית-המשפט מידי קבוצה קטנה ועלובה, חבורה אליטיסטית, תל-אביבית; החוק שמחזיר את השליטה לעם ומוציא את השליטה מידי קבוצה – – – תל-אביבית 'נטורי קרתא החילונית'" – –

אופיר אקוניס: הוא מתכוון ירושלמית, אבל לא חשוב.

שלמה מולה: אני מצטט את חבר הכנסת כצל'ה.

אופיר אקוניס: אגב, כדי להביא את הציטוט כן כדאי שתגיד את שם העיתון, כי אולי יהיו לחבר הכנסת כץ המצוטט השגות.

אורי אורבך: לא, הם עשו את זה קצת מתון ממה שהוא אמר.

שלמה מולה: הוא אומר שהקבוצה האליטיסטית הזאת "משדרת חוסר אהבה לעם ישראל, דבקות בחוקי הגויים וניסיון להשתלט – – – בכוח הדיקטטורה השיפוטית".

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, לא צריך להוסיף שום דבר כדי להבין מה המניעים של המציעים, אדוני היושב-ראש, את החוק הזה.

שלמה מולה: אתה יודע מה, כשמדברים על החוק הזה, אני רוצה לומר לך – אני לא הייתי בין החסידים של פרידמן, דרך אגב, לא בין המשבחים שלו; אבל בהצעת החוק של פרידמן, בעצם, שמבטלים אותה היום, קודם כול חברי הליכוד כולם הצביעו בעד.

שלמה מולה: אז מה קרה?

שלמה מולה: כשהייתם אופוזיציה אתם תמכתם בחוק הקיים, ועכשיו אתם בקואליציה עושים בדיוק הפוך?

אופיר אקוניס: זה מראה לך שהשיקול לא פוליטי.

שלמה מולה: רק שנייה, זה דבר אחד.

שלמה מולה: הרחיקו להגיד ואפילו לשבח את אהרן ברק, את השיטה הקודמת שהיתה – כמה שהיא חשובה, שהיה סניוריטי כמו שצריך.

שלמה מולה: ומה פתאום עכשיו כשאתם הגעתם לשלטון – הכול הפוך.

שלמה מולה: מה שרואים משם לא רואים מפה; מה שרואים מפה לא רואים משם.

שלמה מולה: אני לא יכול לחשוד בכצל'ה, כי כצל'ה לא היה חבר כנסת, וגם לא הצביע, כמו שאני לא הצבעתי.

שלמה מולה: אבל תשמע, אדוני היושב-ראש, הדבר המסוכן ביותר הוא בעצם בחקיקה בכלל.

שלמה מולה: כשאנחנו באים לחוקק חוק אנחנו צריכים לבוא ולהגיד: האם אנחנו שליחים של הקואליציה, או שליחים של השיטה, או של הדמוקרטיה?

שלמה מולה: זה נכון, צריך שתהיה קואליציה שתשמור, אבל לא שלטון עריץ; זה לא שלטון שבא ואומר: אני קובע, אני אחליט, אני אעשה.

שלמה מולה: תשמע, יש לי הנחת יסוד שמאוד מחשידה את כצל'ה ואת הקואליציה הזאת, למה העברתם את החוק.

שלמה מולה: זה הרי היה יכול להיות חוק ממשלתי, אבל זה לא חוק ממשלתי, זה חוק פרטי.

שלמה מולה: מאחר שכצל'ה וארבעה חברי כנסת מהאיחוד הלאומי הם כאופוזיציה – כשהם רוצים הם באופוזיציה, כשהם רוצים הם בקואליציה.

שלמה מולה: ראש הממשלה, כדי לשמר אותם איכשהו על-יד הגחלים שלו, בסביבה, גם אומר: יאללה, יאללה, מדי פעם נעביר להם חוקים.

שלמה מולה: כצל'ה, יש לו דעה נחרצת על ראש הממשלה.

שלמה מולה: דעותיו על ראש הממשלה – הוא לא מסתיר אותן.

שלמה מולה: אז כדי שלא יפנו את מגרון – הוא מפנה את מגרון, עוד מאחז, עוד משהו, אולי הוא לא בונה כמו שהוא הבטיח, ראש הממשלה, ביהודה ושומרון, אבל בא ואומר: לא נרגיז יותר מדי את כצל'ה, ניתן לו עוד חוק שמעניין אותו.

שלמה מולה: שמע, אדוני היושב-ראש, אם זאת המחשבה, בגלל זה מחוקקים חוק שבסופו של דבר אנחנו בוחרים את שופטי בית-המשפט העליון.

שלמה מולה: למה אני חושב שאנחנו צריכים להגן על שופטי בית-המשפט העליון, על בית-המשפט העליון?

שלמה מולה: אני אגיד לך: פשוט, במדינת ישראל אין לנו חוקה.

שלמה מולה: כל נושא זכויות האדם באשר הוא אדם בדרך כלל, כדי שהרוב הדורסני לא ינצל את מעמדו – הגוף היחיד שעוד נשאר כדי להגן על זכויות האדם וזכויות האזרח הוא בית-המשפט העליון, שופטי בית-המשפט העליון.

שלמה מולה: כמו שהיום, למשל, הבאנו את דעתנו בהצעת חוק אחרת של אחד החברים כאן.

שלמה מולה: הוא הביא הצעת חוק, למשל, שמי שמתיישב ביהודה ושומרון לא יכול להיות שופט בית-המשפט העליון.

שלמה מולה: אני חושב שזה דבר קנטרני, זה דבר לא ראוי, זה לא יכול להיות.

שלמה מולה: אני חושב שמי שצריך להיבחר – הוא צריך להיות שופט מצוין בלי קשר לדעותיו הפוליטיות, איפה הוא יושב – –

אופיר אקוניס: נכון.

שלמה מולה: – – אם הוא עשה צבא, לא עשה צבא – זה לא רלוונטי.

שלמה מולה: זה ויכוח שראוי שיתקיים.

שלמה מולה: אבל שינויים וסדרי עולם שאתם משנים כדי שבסופו של דבר אולי יהיה לכם טוב, שהשופט שייבחר ייטיב עם הימין – אני חושב שאתם תשיגו את האפקט ההפוך.

שלמה מולה: להיפך.

שלמה מולה: אותו שופט שייבחר יבוא ויגיד, כדי שהוא יוכל להוכיח שהוא לא נתון בידי אותם אלה שמינו אותו – יכול להיות שהוא אפילו יפסוק אחרת ממה שאתם חשבתם.

שלמה מולה: ולכן, כל פוליטיזציה בבחירת שופטים היא רעה מאוד מן היסוד, היא ראויה לכל גינוי.

שלמה מולה: ואני חושב שהיום הקואליציה הימנית הזאת – אולי בעוד כמה שנים תהיה קואליציה אחרת, אולי קואליציה יותר קיצונית בצד השמאלי, נו, אז מה?

שלמה מולה: ישנו סדרי עולם כדי למנות שופטים, על-פי אותה תפיסה?

שלמה מולה: אם אנחנו היינו כמו באמריקה היו איזונים ובלמים, היתה שיטה של בחירת נשיא, והשיטה היתה משתנה.

שלמה מולה: יכול להיות שראוי אולי שהנשיא שנבחר יבחר את נשיא בית-המשפט העליון.

שלמה מולה: אבל אנחנו הישראלים כל כך גאים שיש לנו בית-משפט אקטיבי, בית-משפט שהשופטים שופטים בדרך כלל ללא משוא פנים, בצורה נכונה.

שלמה מולה: באמת, למה לגעת בזה?

שלמה מולה: למה לעשות את כל האקרובטיקה שאתם עושים כדי אולי לתפור את החוק למידותיו של שופט כזה או אחר?

שלמה מולה: אני לא מכיר את השופט גרוניס, אני מוכרח לומר לכם.

שלמה מולה: לא יודע, גם לא קראתי את פסיקותיו.

שלמה מולה: אבל אני חושב שכל חקיקה פרסונלית, תהיה אשר תהיה, היא לא נאותה, לא נכונה, לא טובה.

שלמה מולה: עכשיו אני אגיד לכם מה מחשיד בעיקר את החוק הזה – אף-על-פי שזה חוק באמת קנטרני, לא היה ראוי – אבל ברגע שאתם מצרפים את החוק הזה, אתם מנסים לקדם אותו במקביל, יחד עם חוק לשכת עורכי-הדין, ואז אנחנו יודעים גם כן מיהם החברים שבוחרים.

שלמה מולה: אני מאוד מעריך – אני יכול להגיד אפילו, אני מאוד אוהב – את השר ארדן, באמת.

שלמה מולה: אין לי שום ספק לגבי יכולותיו.

שלמה מולה: אבל כשאני רואה את אורי אריאל, שלכאורה הוא היה אמור לייצג את האופוזיציה, אבל הוא משרת גם את הקואליציה הקיימת, ואז נבחרו בלשכת עורכי-הדין שני עורכי-הדין – דווקא אשה וערבי, פעם ראשונה ערבי – ואז בעצם נוצר איזה איזון שהאנשים האלה יכולים, אולי באמת לבחור שופט או שופטת ראויה.

שלמה מולה: מה אתם רוצים עכשיו?

שלמה מולה: א.

שלמה מולה: אנחנו נעביר את חוק גרוניס, כי אולי גרוניס יהיה לנו יותר טוב.

שלמה מולה: במקביל נשנה את כללי המשחק, נבטל בחירות שהתקיימו, נרמוס את הדמוקרטיה, ואז יהיה לנו רוב.

שלמה מולה: אבל, אדוני היושב-ראש, לסיכום, אני רוצה לומר לך, יש כתובת אחת לכל ההתנהלות הקלוקלת הזאת, קוראים לה שר המשפטים.

שלמה מולה: שר המשפטים צריך להגן על הדמוקרטיה.

שלמה מולה: הוא צריך להיות קשוב להמלצות מקצועיות שנותנים לו אנשיו שלו במשרד המשפטים.

שלמה מולה: מה שהוא עושה – הוא לא מקשיב להם בכלל, הוא שליחו של אביגדור ליברמן.

שלמה מולה: ליברמן מינה אותו, הוא היום קבלן הביצוע שלו, על חשבון הדמוקרטיה הישראלית.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מגלי והבה, בבקשה.

אופיר אקוניס: אחריו – חבר הכנסת יוחנן פלסנר.

אופיר אקוניס: אם הוא לא יהיה פה – חבר הכנסת חסון.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: עשר דקות.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, כצל'ה, כמה טוב לי, חבר הכנסת כץ, שאתה נמצא פה.

מגלי והבה: כי זה מחזיר אותי שנתיים וחצי אחורה, כשבאת בשמחה לבית הנשיא, ואמרת: אני ממליץ על בנימין נתניהו להרכיב את הממשלה.

מגלי והבה: והיית שמח בחלקך בצורה – ותיארת אותה לכמה אנשים: "מחייך כל הדרך אל הבנק".

מגלי והבה: לא עברה תקופה עד שהתחלת להבין שבעצם עשית טעות.

מגלי והבה: טעות – אני לא יודע להגדיר אותה בסולם ההגדרות שלך, אבל אמרת לנו: אני עשיתי טעות שאמרתי שהאיש הזה הולך להיות ראש ממשלה, ויש לו קואליציה – קואליציה חזקה.

מגלי והבה: ולצערי הרב, ראה זה פלא – אחר כך איך אתה מתחיל להתפשר ולעשות עסקים.

מגלי והבה: אתה עושה את העבודה, אבל המרוויח העיקרי הוא לא אתה, זה ש"ס וזה יהדות התורה.

מגלי והבה: והחקיקה הזאת, שמדברת על דיל ברור – הייתי אומר בצורה המכוערת ביותר בכל פוליטיקה – ויושב-ראש ועדת חוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת רותם, היה בין אלה – הוא באולם, הוא שומע אותי – שבאו ונימקו למה צריך להצביע עבור הצעת החוק, שהביא אותה אז שר המשפטים הקודם, פרידמן.

דוד רותם: מה אמרתי?

דוד רותם: תצטט, אל תמכור לוקשים, כי יואל חסון כבר אמר שאין לו הנייר.

דוד רותם: תגיד מה אמרתי.

מגלי והבה: אני רוצה להגיד שאתה תמכת בהצעת החוק של פרידמן, וזו עובדה.

דוד רותם: הייתי בקואליציה שלכם כמו מסכן.

מגלי והבה: זו עובדה.

מגלי והבה: וראו איזה פלא – כמה שבועות הצעות החוק האלה היו על אש קטנה, ואתה לחצת לעשות חקיקה לגופו של עניין, כי אתה רוצה באמת שהאיש שלך יהיה בבית-המשפט העליון.

מגלי והבה: אבל כפי שאמרתי במקומות אחרים, אתה עשית את העבודה הקשה ואחרים נהנים.

מגלי והבה: הם באו ועצרו לך את הצעת החוק ואמרו: לא יהיה ולא יעבור.

מגלי והבה: יש לנו דיל, יש לנו בקשה.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אזרחי ישראל צופים בנו ורואים, לפעמים יש הצעות חוק שבאמת יש לעשות הכול כדי לתת להן לעבור ולקבל רוב, בתנאי שהן לא פוגעות בבסיס של הדמוקרטיה של מדינת ישראל.

מגלי והבה: ולצערי הרב, תראו כמה דברים נעשו כדי להכשיר את הנושא הזה של תיקוני הגיל, על מנת שנאפשר למישהו שמשרת את האידיאולוגיה שלי, את האינטרסים שלי, את מה שאני רוצה – אני מכשיר אותו.

מגלי והבה: עושים חוק פרסונלי.

מגלי והבה: וכל הממשלה וכל הקואליציה מתגייסת לזה.

מגלי והבה: מה זה צריך להוכיח?

יעקב כץ: איזה כוח יש שם.

מגלי והבה: אתה מבין שאתה התנגדת לה אחר כך, אבל – כל הכבוד.

מגלי והבה: אמרתי: אתה עשית את העבודה – כי בכל זאת, יש לך דברים שאתה צריך להשיג – ואחרים נהנים.

מגלי והבה: אבל ממשלה שטומנת את הראש בחול ומנסה להעביר כל חקיקה שיש בה פגיעה בדמוקרטיה, על זה אנחנו נשלם את המחיר.

מגלי והבה: כי מה אומרים עכשיו?

מגלי והבה: אנחנו נעביר את שני החוקים.

מגלי והבה: בהתחלה נכשיר את המינוי של השופט גרוניס, ולאחר מכן יבוא חוק לשכת עורכי-הדין.

מגלי והבה: עכשיו, שים לב, חבר הכנסת כץ – כי אתה מכיר את העניינים, מה אומרים שם – נציגי לשכת עורכי-הדין, שהם היום – זה מפריע, אדוני, אני לא – – –

אופיר אקוניס: השר ארדן.

גלעד ארדן: – – –

מגלי והבה: לא, אל תפריע לשר, יש לו הרבה עבודה.

גלעד ארדן: הוא בא אלי ואני האשם?

אופיר אקוניס: וחברך לסיעה, חבר הכנסת שי – – –

מגלי והבה: נכון, מפריעים לשר.

אופיר אקוניס: אני מסכים עם השר, שגם חבר הכנסת שי וגם חבר הכנסת שאמה באו אליו, ולא הוא אליהם.

מגלי והבה: אמרתי: מפריעים לשר.

אופיר אקוניס: נא לא להפריע לדובר.

מגלי והבה: לכן, חברי, כשבאים ואומרים בנושא של לשכת עורכי-הדין, מועמד שהוא מתאים לנו, אנחנו משאירים אותו.

מגלי והבה: מוציאים לזה, אתה יודע, הכשר.

מגלי והבה: מי שקיבל הכי הרבה קולות – הוא יישאר שם.

מגלי והבה: וזו הבחירה שמקובלת עלינו, למה?

מגלי והבה: כי אותו מועמד הוא מועמד שמתאים ליהדות התורה.

מגלי והבה: אני לא רוצה להקריא שמות, כי אני לא רוצה לפגוע באנשים.

מגלי והבה: ואז באים ואומרים: המועמד השני – שהוא במקרה הזה איש של ש"ס – מתאים לש"ס.

מגלי והבה: צריך לשנות את החוק בשביל לאפשר מינוי על-ידי יושב-ראש לשכת עורכי-הדין.

מגלי והבה: כשאנחנו באים ומסתכלים על הקואליציה הזאת, ורואים איך היא מכשירה דבר, אז מה זה אם לא דיל?

מגלי והבה: תמיד היה אומר, ד"ר טיבי: יום שחור לדמוקרטיה.

אחמד טיבי: היום היה.

מגלי והבה: היום היה.

מגלי והבה: איך זה יכול להיות שאנחנו חוזרים ומוצאים את עצמנו – ושכחו, דרך אגב, שהגלגל מסתובב.

מגלי והבה: אני באופן אישי אומר: אני מבקר את הממשלה הזאת.

מגלי והבה: מי שהעביר את החוק ומי שרוצה להעביר את החוק הזה, אדוני היושב-ראש, גם מבקר את ממשלתי – אם תעשה חוקים כאלה, שהם פרסונליים, לא דמוקרטיים, שבאים לשרת אינטרסים מפלגתיים – אוי ואבוי, שאנחנו מחפשים ורוצים משטר שתהיה בו רשות שופטת מטעם, והרשות השופטת תשרת אידיאולוגיה מסוימת – אם לצד א' או לצד ב'.

מגלי והבה: ועל זה צריך להיות לנו הקו המנחה שכולנו צריכים להילחם עליו.

מגלי והבה: אני מתפלא על ראש הממשלה, שיש לו קואליציה יציבה, שיש לו קואליציה גדולה – אף-על-פי שכצל'ה היום חולק עליו, יש לו קואליציה גדולה.

מגלי והבה: למה אנחנו צריכים להכשיר כל שרץ שפוגע בלב הדמוקרטיה שלנו, שפוגע בכל מי שמאמין שהמדינה הזאת – איך אתם אומרים את זה, כצל'ה?

מגלי והבה: – "אור לגויים".

מגלי והבה: איך זה מתיישר?

מגלי והבה: אז מתברר שיש אור, אבל האור הזה – עושים אותו, מסובבים אותו, לאיזה כיוון שהם רוצים, וזה פוגע במהות.

מגלי והבה: לא יכול להיות שאנחנו פעם אחרי פעם – כנראה יש איזה יושב-ראש ועדה שאני קראתי לו – ועדת כלכלה במקרה, לא אדוני היושב-ראש – "ההוצאה לפועל של ממשלת נתניהו".

מגלי והבה: הוא יושב פה, והוא מפריע לי.

מגלי והבה: לא אתה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שאמה, נדמה לי שהדובר התכוון אליך.

מגלי והבה: לא, תשמע, אני נותן לך מחמאה – הפכת להיות ההוצאה לפועל של ממשלת נתניהו.

אופיר אקוניס: ההוצאה לפועל זה לא בהכרח דבר חיובי, ויש יותר גרוע גם.

מגלי והבה: אני ראיתי את זה – –

אופיר אקוניס: יש גם דברים יותר גרועים.

מגלי והבה: – – כשהביא לקצה של – – –

כרמל שאמה-הכהן: ראיתי כותרת: "מגלי והבה נגד שאמה".

כרמל שאמה-הכהן: ראיתי כותרת כזאת.

מגלי והבה: נגד?

מגלי והבה: למה נגד?

מגלי והבה: אנחנו בפוליטיקה.

כרמל שאמה-הכהן: "המוציא לפועל של נתניהו" – זה לא כזה מדויק.

מגלי והבה: אני אומר: אתה איש ההוצאה לפועל, כשבסופו של דבר, אתה יושב-ראש.

מגלי והבה: ברגע שמתקבלת החלטה אצלך, אתה המניע, אתה הדוחף.

מגלי והבה: אתה לא מוכן לקבל שום אפשרות לתת לערוץ-10 להמשיך לתפקד כי הנחו אותך.

כרמל שאמה-הכהן: זה לא נכון.

מגלי והבה: אני שמעתי אותך.

מגלי והבה: שמעתי אותך גם בתקשורת, שמעתי אותך במקומות אחרים.

כרמל שאמה-הכהן: בוא נדייק בעובדות.

מגלי והבה: בעובדות אני לא מתווכח אתך עכשיו.

מגלי והבה: אני לא רוצה לנהל את הדיון – –

כרמל שאמה-הכהן: אני עזרתי לערוץ-10 בסיבוב הקודם – – – ואני אהיה צנוע לא פחות ממך.

כרמל שאמה-הכהן: אני אהיה צנוע.

אופיר אקוניס: בסיבוב הקודם.

כרמל שאמה-הכהן: וגם בסיבוב הזה.

מגלי והבה: אז אני לא חוזר בי – – –

אופיר אקוניס: – – –

כרמל שאמה-הכהן: אני לפחות לא עשיתי מזה הון פוליטי.

מגלי והבה: היושב-ראש, אני לא רוצה שהוא ייקח לי את הזמן.

אופיר אקוניס: אבל אתה פנית אליו.

מגלי והבה: לא, אני פניתי ליושב-ראש ועדת הכלכלה – – –

אופיר אקוניס: נכון.

אופיר אקוניס: נכון.

כרמל שאמה-הכהן: אני לא הפקתי הון פוליטי מהמצוקה הפיננסית של ערוץ-10.

מגלי והבה: אתה לא הפקת כי אתה המוציא לפועל.

מגלי והבה: הוצאה לפועל לא מפיקה הון, היא מבצעת מדיניות מוטעית של סתימת פיות, של חיסול הדמוקרטיה, שראש ממשלה מחליט לעשות נקמות, גם אישיות, גם ממשלתיות.

כרמל שאמה-הכהן: אחמד – –

מגלי והבה: כן, מה אתה רוצה מאחמד טיבי?

אופיר אקוניס: הוא רוצה את עזרתו של חבר הכנסת טיבי.

כרמל שאמה-הכהן: – – תגיד לי מה הוא רוצה.

מגלי והבה: אני רוצה – – –

אחמד טיבי: בוא נסכם על הפעלת ערוץ-10.

כרמל שאמה-הכהן: אוה, בבקשה.

כרמל שאמה-הכהן: אתה רואה שהוא פרגמטי?

כרמל שאמה-הכהן: למה אתה אומר שהוא קיצוני?

מגלי והבה: אני אמרתי שהוא קיצוני?

מגלי והבה: אני רוצה שערוץ-10 ימשיך לפעול.

אחמד טיבי: – – –

מגלי והבה: אבל הוא, ההוצאה לפועל, הוא נגד.

מגלי והבה: ואמרתי, הוא הוצאה לפועל לא רק בנושא הזה.

אחמד טיבי: מגלי מבקש – – –

אופיר אקוניס: זה יכול – הוצאה לפועל, לדעתי, אם אתה רוצה, על-פי התקנון – אני לא יודע.

אופיר אקוניס: אם אתה מקבל את הוצאה לפועל כדבר שלילי, אתה יכול להגיב.

אופיר אקוניס: אבל לא – – –

כרמל שאמה-הכהן: זו הוצאת דיבה, ואני מחכה – – –

אופיר אקוניס: לא.

אופיר אקוניס: הוצאת דיבה, הוא – יש לו חסינות.

אופיר אקוניס: מה אתה מדבר?

אופיר אקוניס: יש לו חסינות בדיוק כמו שלך.

כרמל שאמה-הכהן: מהותית.

אופיר אקוניס: בוודאי.

מגלי והבה: תשמע, מה שמוצא חן בעיני – – –

אופיר אקוניס: ואין שום הוצאת דיבה.

אופיר אקוניס: אבל לעלות לדוכן – –

כרמל שאמה-הכהן: מגיע.

אופיר אקוניס: – – אם אתה רואה בזה דבר שלילי.

מגלי והבה: – – – סגן – – – פה, תגיב לפחות.

מגלי והבה: תראה את הצעירים האלה, איך מנהלים מדינה ואיך מנהלים מליאה וישיבה.

מגלי והבה: היושב-ראש, שאמור להיות אובייקטיבי ולנהל את הישיבה, מלמד אותו מה הוצאה – –

אופיר אקוניס: לא, נהפוך הוא, נתתי לך הגנה.

מגלי והבה: תודה.

אופיר אקוניס: אמרתי שאתה לא, ההיפך.

מגלי והבה: אתה מלמד את – – –

אופיר אקוניס: הוא אמר שאתה הוצאת את דיבתו, ואני אמרתי שאתה לא הוצאת משום שיש לך חסינות מהותית בדיוק כפי שיש לו.

אופיר אקוניס: זה מה שאמרתי.

כרמל שאמה-הכהן: אני משוחרר?

אופיר אקוניס: אתה משוחרר.

אופיר אקוניס: תודה.

מגלי והבה: תמיד אתה משוחרר, אני לא ביבי.

אופיר אקוניס: עוד דקה, אדוני, אני מוסיף לך, כי – –

מגלי והבה: אני מאוד מודה לך, באמת, אדוני היושב-ראש.

מגלי והבה: אני באמת רוצה לסכם את הדברים ולהגיד שההתנהלות הזאת של חקיקה שהיא פרסונלית, של חקיקה שבאה בתמורה לשרת אידיאולוגיה ומפלגות מסוימות – וכצל'ה, אתה מפסיד פה, כי שתי המפלגות המרוויחות, צריך להגיד את זה, גם שעם ישראל וצופי ישראל שמסתכלים ידעו שהמרוויח העיקרי זה אגודת ישראל וש"ס.

מגלי והבה: אתה מסכן, רק שלא יהרסו לך מקום כזה או אחר בהתנחלויות.

מגלי והבה: אבל אני אומר, חברי חברי הכנסת: ממשלה לא יכולה להתנהל בצורה כזאת, וראש ממשלה שטוען שיש לו קואליציה לא יכול לנצל אותה, כמו שהיא מנצלת אותו הפוך על הפוך, כדי להרוס את הדמוקרטיה, כי באמת, בדברים האלה – מהר מאוד צריך להביא את הממשלה הזאת שתעזוב אותנו לנפשנו, ואולי ככה יהיה שקט לדמוקרטיה הזאת, שהחקיקות שאנחנו רואים אותן מתבצעות ומאושרות – כל פעם שעובר זמן, אנחנו רואים כמה נזק עושים לדמוקרטיה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

מגלי והבה: אז אל תיתנו ליום השחור הזה לדמוקרטיה, שיהיה כל הזמן מוכתב על-ידי ממשלה שצריכה ללכת מן העולם.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת מגלי והבה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת דב חנין, יש פה – היה איזה שינוי קטן בסדר.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חנין.

אופיר אקוניס: אחריו – חבר הכנסת ישראל חסון, אחריו – חברת הכנסת נינו אבסדזה, ואני מקווה שאתם הפסקתם, או שאני – שוב.

אופיר אקוניס: טוב.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, החוק שאנחנו דנים בו היום הוא חוק פרסונלי, והוא בא לשנות חוק פרסונלי אחר.

דב חנין: בקדנציה הקודמת היה זה השר דני פרידמן שהביא לכנסת הצעת חוק פרסונלית, שאותה היום חבר הכנסת כץ בא לשנות כשהוא בא לבטל את החוק של פרופסור פרידמן.

דב חנין: אני התנגדתי לחוק שפרופסור פרידמן הציע, ואני חשבתי שהמנגנון שהוא ייצר והוא הציע לייצר בבית-המשפט העליון הוא לא נכון והוא פגום.

דב חנין: אני מתנגד היום גם לחוק שמציע חבר הכנסת כץ, והשאלה היא כמובן למה.

דב חנין: התשובה היא מאוד פשוטה: קודם כול, חוקים פרסונליים הם תמיד חוקים רעים: פעם אחת זה לא מתאים; בפעם השנייה מישהו אחר לא מתאים, וכך כל פעם אנחנו תופרים מחדש את מערכת החוקים שלנו לפי צרכים פוליטיים.

דב חנין: טעם שני – הציג אותו ביושר חבר הכנסת כץ, כאן מעל במת הכנסת, כשהוא הסביר מהי מטרתו של החוק.

דב חנין: הוא אמר דברים כדרבונות על כך שצריך לשנות את דמותו של בית-המשפט העליון, שבית-המשפט העליון פועל בצורה בעייתית, שבית-המשפט העליון מזיק, ולכן צריך להשתלט על בית-המשפט העליון, וכדי להשתלט על בית-המשפט העליון צריך את החוק הפרסונלי הזה, שנועד לאפשר לשופט גרוניס להגיע במקום השופטת נאור לכס נשיא בית-המשפט העליון.

דב חנין: אני חושב שזה טעם שמצדיק בדיוק את ההתנגדות לחוק הזה.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, את החוק הזה צריך לראות במבט יותר רחב.

דב חנין: והמבט היותר רחב מפנה אותנו למה שאושר היום בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת – זה מהלך חסר תקדים בהיסטוריה של הכנסת.

דב חנין: בלשכת עורכי-הדין נערכו לפני כמה שבועות בחירות, ומועצת לשכת עורכי-הדין בחרה בבחירות דמוקרטיות שני נציגים שייצגו אותה בוועדה לבחירת שופטים, עורכת-הדין בן-ארי מחיפה ועורך-הדין זועבי מנצרת; אשה וערבי – שני אנשים שהקואליציה והממשלה הנוכחית כל כך רוצות להדיר.

דב חנין: וכיוון שזה לא הצליח להם בבחירות, אין מחסומים, אין מעצורים ואין קווים אדומים בממשלה הזאת.

דב חנין: נכשלנו בבחירות, אז מה עושים?

דב חנין: פשוט מבטלים את הבחירות.

דב חנין: אנחנו מדברים פה רבות, עמיתי חברי הכנסת, על דמוקרטיה מהותית ועל הצורך להבטיח ולהגן על הדמוקרטיה המהותית.

דב חנין: אבל פה אנחנו לא מדברים על עקרונות של דמוקרטיה מהותית; פה אנחנו מדברים על הגרעין של הדמוקרטיה, הגרעין הפורמלי של הדמוקרטיה הפורמלית.

דב חנין: הרעיון הפשוט, המקובל והמובן, שאומר שיש כזה דבר שנקרא בחירות, ולבחירות יש תוצאות, ותמיד לפי התוצאות יש מישהו שמפסיד, תמיד לפי התוצאות יש מישהו שזה לא נראה לו, ותמיד יש מישהו שצריך לקבל את התוצאות גם אם הן לא נראות לו – הממשלה הזאת, גם את העיקרון הבסיסי הזה מנסה למחוק; הממשלה הזאת, גם את העיקרון הבסיסי הזה מנסה לדרוס.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, החוק שאושר היום בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת הוא חוק בלתי חוקתי, הוא חוק בלתי דמוקרטי, והוא חוק שאומר שאנחנו עוסקים פה בממשלה שאיבדה לחלוטין את המעצורים הפוליטיים, החוקיים, החוקתיים והמוסריים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אחד הדברים המשונים והמעניינים שקרו בחוק הזה, זה שהוא ייצר מנגנון לגבי בחירות לשכת עורכי-הדין, והוא אומר: בלשכת עורכי-הדין אנחנו נייצר מנגנון שבו, בסופו של דבר, ייוצגו שתי הקבוצות: קבוצת הרוב שנמצאת בלשכת עורכי-הדין, וגם קבוצת המיעוט שנמצאת בלשכת עורכי-הדין.

דב חנין: אני שאלתי בדיוני הוועדה את השאלה הפשוטה: אם המנגנון הזה נכון לגבי לשכת עורכי-הדין, למה שהוא לא יהיה נכון לגבי הכנסת?

דב חנין: הרי גם בכנסת יש מסורת שנציג אחד בוועדה לבחירת שופטים מייצג את הקואליציה ונציג שני מייצג את האופוזיציה.

דב חנין: למה בכנסת זה לא נכון?

דב חנין: מה קרה פה בכנסת הרי כולנו יודעים: הקואליציה בחרה גם את נציג הקואליציה, חבר הכנסת דוד רותם, איש הימין הקיצוני, וגם את נציג האופוזיציה, חבר הכנסת אורי אריאל, שיושב שם בוועדה לבחירת שופטים כנציג האופוזיציה.

דב חנין: מדוע מה שנכון ללשכת עורכי-הדין, שבו מייצרים מנגנון של ייצוג גם לרוב וגם למיעוט, כביכול, לא נכון לגבי הכנסת?

דב חנין: אין על השאלה הזאת תשובה, כמובן.

דב חנין: לגבי הוועדה לבחירת דיינים והוועדה לבחירת קאדים – שם יצרו מנגנונים אחרים; לא את המנגנון של לשכת עורכי-הדין לגבי ועדה לבחירת שופטים, ולא את המנגנון שיש בכנסת, אלא המצאה חדשה.

דב חנין: למה יצרו את ההמצאה החדשה הזאת?

דב חנין: פשוט מאוד, אדוני היושב-ראש: יש דיל פוליטי עם ש"ס; הבטיחו לש"ס נציג בוועדה לבחירת דיינים, כדי שבסופו של דבר יהיה רוב חרדי מוצק בוועדה לבחירת דיינים.

דב חנין: וכדי לקדם את המטרה הזאת – וראו שהמטרה הזאת איננה מסוגלת להיות מקודמת בכל מנגנון של בחירה דמוקרטית – יצרו שיטה מעוותת שבה במקום בחירה יש מינוי של שני הנציגים על-ידי ראש הלשכה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, ראו כמה הפרות בחוק אחד קטן, חוק כל כך קצר, של עמוד אחד: שינוי ופגיעה בעקרונות יסוד, נורמה כפולה לגבי הכנסת לעומת לשכת עורכי-הדין, נורמה הפוכה בתוך לשכת עורכי-הדין בין ועדה לבחירת שופטים לבין ועדה לבחירת קאדים לבין ועדה לבחירת דיינים, והחמור מכול – ביטול בחירות אחרי שהן התקיימו.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת – משפט אחרון.

דב חנין: אם אנחנו משנים את חוקי המשחק אחרי שהוכרזו התוצאות, עמיתי חברי הכנסת, אין משמעות למשחק הזה.

דב חנין: הבעיה הגדולה היא שאנחנו לא עוסקים כאן במשחק, אנחנו עוסקים בדמוקרטיה ובחיים שלנו, ושניהם נמצאים בסכנה גדולה תחת הממשלה הזאת.

דב חנין: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת חנין.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ישראל חסון, בבקשה.

אופיר אקוניס: לרשותך עשר דקות.

אופיר אקוניס: אחריך – חבר הכנסת מוחמד ברכה, אחריו – חבר הכנסת חנא סוייד, אחריו – חברת הכנסת נינו אבסדזה, ואחריה – חבר הכנסת אגבאריה.

אופיר אקוניס: בבקשה, יש לך עשר דקות.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני לא מתכוון לבזבז את עשר הדקות הללו על דיבורים בעלמא.

ישראל חסון: אני רוצה דווקא לדבר אליך, אדוני היושב-ראש; יושב פה גם חבר הכנסת כצל'ה, גם אליו.

ישראל חסון: לפני ארבעה ימים היה יום עיון ב"בנייני האומה" לזכרו של סגן-אלוף עמנואל מורנו, אחד מגיבורי ישראל.

ישראל חסון: יום העיון הזה עסק במנהיגות, בכלכלה, בביטחון ובחינוך.

ישראל חסון: דיברו במשך יום שלם על מהי מנהיגות, איך היא מנהיגות, איך היא באה לביטוי.

ישראל חסון: כיבדו אותי בכך שהשתתפתי ביום העיון.

ישראל חסון: אני סברתי שמנהיגות היא אמצעי, משום שמנהיגות יכולה לקחת אותנו כמעט לכל כיוון.

ישראל חסון: אותם אלמנטים שמרכיבים מנהיגות שאנחנו מסתכלים עליה כמנהיגות חיובית קיימים גם במנהיג שהולך לכיוונים שליליים, יש לו אותן תכונות.

ישראל חסון: השאלה בעצם, מה עושים עם האמצעי הזה, אילו ערכים ואיזו תרבות מנחים את המנהיג הזה.

ישראל חסון: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אני מתכוון ביום רביעי הזה להעלות פה הצעת חוק שדנה בעניין של השתמטות מטעמי דת משירות צבאי.

ישראל חסון: הצעת החוק שלי דיברה על כך שמדינת ישראל תמשיך לכבד את אמונתם ואת מנהגיהם של כל אלה שבדין מקבלים פטור מטעמי דת, ומוצאים אפיקים כאלה ואחרים, אם בשירות לאומי, אם בלימוד בישיבות.

ישראל חסון: אני לא נגעתי בסוגיה הזאת, אני נגעתי, אדוני היושב-ראש, ב-40% מהבנות החילוניות שמשתמטות מטעמי דת.

ישראל חסון: אני רוצה לספר לך איך היום משתמטים מטעמי דת, 40%.

ישראל חסון: הבת מגיעה לעורך-דין, או לדיין, לא משנה למי, מצהירה בפניו שהיא דתייה.

ישראל חסון: איש מהם לא צריך לבדוק את אמיתות הטענה.

ישראל חסון: היא לוקחת את ההצהרה, שולחת בפקס ללשכת גיוס ומקבלת פטור הביתה.

ישראל חסון: באתי וביקשתי – – –

ניצן הורוביץ: מה, היא לא צריכה להוכיח – – –

ישראל חסון: שום דבר, בפקס.

ישראל חסון: דרך אגב 96% מהבנות מקבלות את זה בפקס.

אופיר אקוניס: 40% מהבנות החילוניות?

ישראל חסון: 40%.

ישראל חסון: אתה רוצה שאני אדייק – 38.7%.

אופיר אקוניס: זה 40%.

אופיר אקוניס: זה נתון שאני לא ידעתי אותו, זה נתון מדהים.

ישראל חסון: ועל התהליך ידעת?

ישראל חסון: לא ידעת.

אופיר אקוניס: גם לא.

אופיר אקוניס: אני ידעתי שצריך ללכת ללשכת גיוס בדרך כלל כדי לקבל פטור, גם בנים וגם בנות.

ישראל חסון: אז אני אומר לך לא, בפקס.

אופיר אקוניס: ממתי התהליך הזה?

ישראל חסון: התהליך הזה הוא כבר עשר שנים.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת הורוביץ, אני ידעתי שהולכים לבקו"ם – ללשכת הגיוס תל-השומר, סליחה, או בירושלים או בבאר-שבע.

אופיר אקוניס: הולכים אומרים חרדי או דתי, ואז מקבלים – לא ידעתי.

ישראל חסון: קודם כול שתדע לך, חרדים ודתיים לא נדרשים בכלל להגיע ללשכת גיוס, מפני שהרשימות מגיעות.

ישראל חסון: רשימות של בתי-הספר והישיבות מגיעות לצה"ל, הם מקבלים את דחיית השירות או את המסלול הרלוונטי להם.

ישראל חסון: אני מדייק חבר הכנסת כץ?

ישראל חסון: אני מדייק.

ישראל חסון: אני אומר לך שהיום בת שרוצה פטור מטעמי דת, זה התהליך שהיא עושה.

ישראל חסון: נכון לנתוני צה"ל, 96% עושות כך, שולחות בפקס.

ישראל חסון: באתי וביקשתי את הדבר הבא – אמרתי: תראו, רבותי, אני מבקש, קחו את הפרמטרים שעל-פיהם אתם דוחים שירות לבנים או פוטרים אותם, לא משנה, תעשו התאמה.

ישראל חסון: בואו נעשה התאמה לבנות, ומאותו רגע אתה בעצם סותם את הפרצה הזאת.

ישראל חסון: הציבו בפני שאלות, והשאלה הזאת, אני בכוונה מפנה אותה, ואני שמח שידידי חבר הכנסת כץ נמצא פה.

ישראל חסון: אמרו לי: הבט, יש הרבה מאוד בנות של הציונים הדתיים שלומדות בבתי-ספר חילוניים.

ישראל חסון: אמרתי: אוקיי, בואו תגידו לי איזה מנגנון אתם רוצים כדי שנאפשר גם להן את אותו מסלול כמו של הדתיות, זה דבר אחד.

ישראל חסון: דבר שני, שאלתי, אם בת בין גיל 14 ל-18, ההורים סבורים שהיא יכולה ללמוד עם הילדים שלי בגיל שההורמונים פעילים בצורה בלתי רגילה, מדוע הבת הזו לא יכולה לשרת בבסיס שלא מחייב לינה?

ישראל חסון: אבל אני גם לא מתעקש על זה.

ישראל חסון: אמרתי: יש גם מסלול של שירות לאומי, גם על זה אני לא מתעקש.

ישראל חסון: אמרתי, בואו תנו לי בבקשה את ההסבר.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, אנחנו בדיון הזה כבר נמצאים שנה וחצי.

ישראל חסון: אני פעלתי על-פי בקשת הממשלה, כל פעם דחיתי.

ישראל חסון: הממשלה אמורה להציג חוק.

ישראל חסון: הממשלה הציעה את החוק הבא, ואני רוצה שתקשיב לי בבקשה, משום שחשוב לי שתדע.

ישראל חסון: הממשלה הציעה את החוק הבא.

ישראל חסון: החוק הבא אומר כך – שימשיך ההסדר של לשלוח בפקס, אבל הבת מתחייבת לקיים את שלושת הדברים הבאים: שמירת כשרות, שמירת שבת, ועוד משהו, אני לא זוכר אפילו מה זה.

ישראל חסון: מהרגע שהיא הצהירה, במשך 24 חודש היא חייבת לקיים את זה.

ישראל חסון: מדינת ישראל תפעיל אמצעי מעקב, שים לב, צה"ל יעקוב אחרי האזרחים, כשמייד אני אדבר מה זה אומר לעקוב אחרי אזרח אם אתה רוצה להשגיח עליו.

ישראל חסון: סתם דוגמה, כשהוא לא שומר שבת – אתה צריך לעקוב אחריו בשבת.

ישראל חסון: מי יעקוב אחריו בשבת?

אופיר אקוניס: משטרה צבאית.

ישראל חסון: לא, היא לא יכולה.

אופיר אקוניס: לא, אמרת שהצבא יעקוב אחרי האזרחים, רק משטרה צבאית יכולה לעשות את זה.

ישראל חסון: לא, אז אתה לא יכול שמשטרה צבאית – מי יעקוב אחריו?

ישראל חסון: יפעילו כמו שעושים במקומות עבודה, יצטרכו לגייס את אחינו הדרוזים, או את אחינו הנוצרים או את אחינו המוסלמים, לעקוב אחרי בנות ישראל בשבת, לראות אם הן שומרות שבת כן או לא.

ישראל חסון: ואני שואל שאלה – – –

אופיר אקוניס: זה הציע משרד הביטחון?

ישראל חסון: כן, זה הצעת החוק הממשלתית שאני מתנגד לה; שאני אומר, אני רוצה לסגור את הפרצה, מה אתם מציעים לי?

ישראל חסון: אומרים לי, תשמע, בוא, אדוני, ניתן להם לגנוב, בסוף נתפוס את הגנבים.

ישראל חסון: באמת רעיון טוב, בכלל, תפיסת עולם בסדר.

ישראל חסון: באתי ושאלתי: תגידו, באמת, מה התכלית בעניין הזה?

ישראל חסון: תראה באיזה תהליך אנחנו נמצאים.

ישראל חסון: אנחנו שנה שמינית ברציפות ש-52% כיתות א' בחינוך לא-ציוני.

ישראל חסון: אחוזי ההשתמטות הולכים וגדלים, אנחנו מושכים מדיניות שהולכת קצת יותר לכיוון, קוראים לזה הימני, אני קורא לזה קצת יותר נוקשה, לא קורא לזה בשמות אחרים.

ישראל חסון: בסוף, מישהו צריך לעשות את העבודה, זה הסדר האזרחי.

ישראל חסון: כאן אני שואל שאלה פשוטה: תגיד, המנהיגות הזאת לאן לוקחת אותנו, לאן היא לוקחת אותנו?

ישראל חסון: שנה וחצי על דבר שהוא obvious, של למנוע שקר בקרב החברה.

ישראל חסון: הממשלה עושה את כל המניפולציות האפשריות, ואני אומר לך, אני מצטער להשתמש בביטויים כאלה, אני לא יודע להתבטא בצורה בוטה כלפי האנשים שנושאים באחריות, אבל היא עשתה מניפולציה במשך שנה וחצי.

ישראל חסון: היא ניסתה לתעתע בי ובציבור שכאילו הם מקיימים הידברות, והלכתי לקראתם כל פעם.

ישראל חסון: היום אתה בא, אתה אומר, תשמע, מה אנחנו עושים, נבלים ברשות התורה?

ישראל חסון: מה אנחנו עושים, מעשה צביעות?

ישראל חסון: מצד אחד, אנחנו באים וקוראים, רבותי, מחפשים את הצדק החברתי, מחפשים את הדברים הללו.

ישראל חסון: על מה?

ישראל חסון: אני אומר לך, אני יכול להרחיב פה את הדיון כשמדברים על הדרת נשים.

ישראל חסון: אני אומר, עזוב אותי מהדרת נשים, בוא דבר אתי על מקצועות ליבה.

ישראל חסון: בוא דבר אתי על לימוד מקצועות הליבה, לא יהיה לנו דיון על הדרת נשים, לא יהיה לנו דיון.

ישראל חסון: וכאן אני סוגר את המעגל עם עמנואל מורנו.

ישראל חסון: ישבתי שם, ישבו בקהל צוערים של בה"ד 1, ישבו בקהל חבריו ליחידה, ישבו בקהל תלמידי מכינות קדם-צבאיות.

ישראל חסון: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אני התביישתי לדבר אתם על מנהיגות.

ישראל חסון: אני הרגשתי בושה לדבר אתם על מנהיגות.

ישראל חסון: אתה יודע, לדבר על מנהיגות, כשברקע נמצאת הצללית של עמנואל מורנו ואני יודע שאנחנו הולכים ועושים שקר בנפשנו, שמע, ברור לי לגמרי לאן הדבר הזה לוקח.

ישראל חסון: אם זה מתקשר לרצף, עם חוק גרוניס או לא חוק גרוניס, אני אומר לך, בעיני הנושא הזה עומד בפני עצמו.

ישראל חסון: בעיני, הנושא הזה הוא חרפה שלנו כלפי הציבור שנושא בנטל, ואני מבקש ממך ומחברי מהקואליציה שיושבים, אנא, ביום רביעי, אל תעשו שקר עם עצמכם וגלו מנהיגות כלפי עמנואל מורנו וחבריו.

ישראל חסון: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מוחמד ברכה – בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: ארבע דקות.

אופיר אקוניס: אחריו – חבר הכנסת חנא סוייד, ארבע דקות.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת אבסדזה לאחר מכן – לה יהיו עשר דקות.

נינו אבסדזה: – – –

אופיר אקוניס: את מסתפקת בארבע?

אופיר אקוניס: מצוין.

אופיר אקוניס: אני מראש מפעיל ארבע, זה הסיכום בינינו.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אגבאריה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, העניין הוא לא החוק הזה.

מוחמד ברכה: גם כששר המשפטים הקודם, דניאל פרידמן, הביא את המגבלה של שלוש שנים לנשיאות בית-המשפט העליון, זה לא, בלשון המעטה, מצא חן בעינינו.

מוחמד ברכה: ההתנגדות להצעת החוק שעומדת לדיון היום היא לא בגלל מהותה.

מוחמד ברכה: מהותה ניתנת למחשבה, ניתנת לתמיכה וניתנת להתנגדות.

מוחמד ברכה: אבל הבעיה עם החוק הזה, שהוא חוק שתפור על מידותיו של איש.

מוחמד ברכה: אם המציעים היו באים ואומרים, אנחנו מציעים את הצעת החוק כי אנחנו חושבים שיש בה היגיון, ויכול להיות שכן, אבל אנחנו מפעילים את זה החל מהתקופה של הנשיא הבא ולא מייד – זה היה נשמע הוגן, ברור, אף שהיה ידוע פחות או יותר מי יהיו הנשיא הבא, או הנשיאה הבאה והנשיא שלאחריה, של בית-המשפט העליון.

מוחמד ברכה: אבל אפילו לא טרחו לעשות כאן מראית עין של נוהל תקין.

מוחמד ברכה: המסוכנות של החוק הזה היא בעצם הצטרפותו למכלול של חוקים ושל התנהלות ממשלתית בריונית, שבאה לכופף את מערכות השלטון ומערכות החוק על-פי מידותיה של הממשלה.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, לעצב את בית-המשפט העליון, לא על מנת שיהיה גוף עצמאי שיכול לבקר וצריך לבקר את הרשות המבצעת, אלא לייצר בית-משפט עליון שיש בו מורא מהמערכת הפוליטית ופחד מהמערכת הפוליטית וכפיות טובה למערכת הפוליטית, וזה דבר שהוא בלתי מתקבל על הדעת.

מוחמד ברכה: זה פשוט מתחבר לחוקים שבאים כדי לתקוף את המיעוט הערבי הפלסטיני, אזרחי מדינת ישראל.

מוחמד ברכה: זה מצטרף לחוקים שבאים לתקוף את חופש הביטוי ואת התקשורת.

מוחמד ברכה: זה חוק שמצטרף להתנהלות של הכלכלה הקפיטליסטית הדורסנית.

מוחמד ברכה: זה מצטרף לכל מיני תופעות שבאות לקעקע מרכיבים מובהקים של הדמוקרטיה וליצור מצב, לדעתי, מסוכן מאוד, שהוא פשוט, על-פי ההגדרה המדעית, אני אמרתי את זה בנאום אחר, אם מחברים את כל הדברים האלה, של ההתנהלות של הממשלה בכל התחומים והמתקפה על הדמוקרטיה, אתה תגיע למסקנה שאתה הולך לבנות משטר שיש בו מאפיינים פאשיסטיים, במובן הקלאסי של המלה, של כרסום בדמוקרטיה, חרחור מלחמה, כלכלה דורסנית, מתקפה על העיתונות, מתקפה על העמותות, מתקפה על חופש הביטוי ומתקפה על מערכת המשפט.

מוחמד ברכה: אלה המבחנים הקלאסיים שביסודו של משטר פאשיסטי.

מוחמד ברכה: ראש הממשלה ושליחיו ודובריו מובילים למצב מאוד מסוכן.

מוחמד ברכה: אני שמעתי והקשבתי לדבריה של ראש האופוזיציה, היא אמרה כמעט את אותם הדברים, אף שאני אמרתי אותם בהזדמנות אחרת, אבל היא, בשלב מסוים אני הרגשתי שהיא חששה להגיע למסקנה.

מוחמד ברכה: אני חושב שהמצב היום מחייב שהאופוזיציה תהיה אופוזיציה לוחמת, אופוזיציה שתשים מעצורים להשתוללות האנטי-דמוקרטית של הממשלה הזאת.

מוחמד ברכה: הבעיה היא לא גרוניס, אדוני היושב-ראש, הבעיה היא הממשלה שמדרדרת את הדמוקרטיה לביבים מסוכנים ביותר.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת עפו אגבאריה, בבקשה, החלפת עם חבר הכנסת סוייד, הוא יהיה אחר כך, ובתווך חברת הכנסת נינו אבסדזה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: ארבע דקות.

אופיר אקוניס: אני אחזור על ההודעה שהזכיר לי המזכיר, שיושב-ראש הכנסת הודיע בתחילת הדיון שההצבעה לא תתקיים לפני 21:30.

אופיר אקוניס: כלומר ב-21:30.

אופיר אקוניס: עד אז יתקיים דיון.

אופיר אקוניס: אם הדיון יסתיים לפני 21:30, כבר נמצא זמן, למשוך זמן עד 21:30, אבל לא לפני 21:30.

לימור לבנת: – – –

אופיר אקוניס: כן, נכון.

אופיר אקוניס: גם את, למשל, אם את תורנית, תהיי מוזמנת.

לימור לבנת: נעשה הפסקה.

אופיר אקוניס: או הפסקה.

אופיר אקוניס: זו גם אפשרות.

אופיר אקוניס: בבקשה.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רציתי לפנות לחבר הכנסת כצל'ה.

עפו אגבאריה: כצל'ה, ככה תמיד קוראים לך.

עפו אגבאריה: מדוע אתה היית צריך את החוק הזה?

עפו אגבאריה: למה אתה הגשת אותו?

עפו אגבאריה: אני לא חושב שאתה המרוויח מהעניין הזה.

עפו אגבאריה: אבל אולי אתה מכין לזה שאתה הולך להיות ראש ממשלה?

יעקב כץ: – – –

עפו אגבאריה: זה מה שאתה חושב.

עפו אגבאריה: זה מה שאתה מצהיר.

עפו אגבאריה: אז אם אתה רוצה להיות ראש ממשלה, אז אתה כבר מכין את הקרקע.

עפו אגבאריה: איך להכין את הקרקע?

עפו אגבאריה: אתה שם את האנשים שלך כבר בצמרת השיפוטית במדינת ישראל.

דוד רותם: לא, לא, לא.

עפו אגבאריה: זה מאוד מאוד מעניין.

עפו אגבאריה: זה רק מזכיר לי דבר אחד.

עפו אגבאריה: אתם זוכרים, כשנפטר נשיא סוריה חאפז אסד ובא הבן שלו, אז היתה שם בעיה עם החוקה – רק בגיל 40 והוא היה פחות מגיל 40.

עפו אגבאריה: אז גם כן התאספו הפרלמנט הסורי – – –

ישראל חסון: – – – בדיחות על בשאר, לפני חצי שנה לא היה.

עפו אגבאריה: זה לא נכון, אנחנו הראשונים שתקפנו את זה, מדוע הם עשו את זה.

עפו אגבאריה: אם אתה לא יודע, תחזור לעיתונות ולספרות שלנו.

עפו אגבאריה: התאספו הפרלמנט ותפרו חליפה שהיא במיוחד – הקטינו את הגיל ל-34 ותפרו את החליפה בשביל שהוא יהיה נשיא, בשביל לשמור על הסטטוס-קוו.

עפו אגבאריה: אז כנראה גם אתה מכין למשהו, שאתה תופר את החליפה הזו, לשופט הזה, למקום הזה, בשביל התוכניות שלך לעתיד.

עפו אגבאריה: אז כנראה זה מה שאתם חושבים לעשות.

עפו אגבאריה: אבל לא אתה המרוויח, המרוויח זה הקואליציה ורותם.

דוד רותם: חבר הכנסת אגבאריה, יש לי שאלה אליך.

עפו אגבאריה: כן.

דוד רותם: מה עשינו לך כל כך רע שאתה מביא לנו אותו כראש ממשלה?

עפו אגבאריה: זה הוא מצהיר.

עפו אגבאריה: אם אתה לא יודע, אז הוא מצהיר.

עפו אגבאריה: בגלל זה, כל פעם שהוא עולה לכאן והוא אומר, יש כבר בשטחים הכבושים – הוא אומר את זה אחרת – יש איזה 300, 400, 600, 800 – – –

אופיר אקוניס: 400.

עפו אגבאריה: לא מזמן, אפילו חילק כמה זה בכל מקום.

אופיר אקוניס: נכון, חילק.

עפו אגבאריה: ואמרתי שהנייר יכול לסבול את הכול.

עפו אגבאריה: למה הוא סופר את זה?

עפו אגבאריה: כי הוא סופר את הקולות והוא אומר שבעתיד הוא יהיה ראש ממשלה, והמתנחלים עכשיו יהיו בצבא, במשטרה ובשלטון.

עפו אגבאריה: אם הוא צריך בשלטון, אז הוא גם צריך במחוקקים.

נינו אבסדזה: ובתקשורת.

עפו אגבאריה: כמובן בתקשורת.

עפו אגבאריה: הרי על ה"עליהום" בתקשורת, זה גם כן.

עפו אגבאריה: אז ההשתלטות על בית-המשפט העליון – מי שמרוויח ממנה, זה לא רק אתה, זה אלה שתפסו טרמפ על החוק שלך ויכולים לממש את הדברים, מה שהם רוצים, כדי להעביר את כל החקיקה ולהצר את הדמוקרטיה – על מי?

עפו אגבאריה: על השכבות החלשות?

עפו אגבאריה: לא; כנראה על האופוזיציה.

עפו אגבאריה: וזה האופי של הקואליציה הדורסנית הזאת, בשם הדמוקרטיה.

עפו אגבאריה: בשם הדמוקרטיה הם יכולים גם לדכא את האופוזיציה ולא לתת להם להתבטא, אבל זו לא הגדולה של הדמוקרטיה, ואם אתם באמת אנשים דמוקרטים, ואני יודע שהליכוד – לא ישראל ביתנו – היתה פעם, דגלה בדמוקרטיה.

אופיר אקוניס: היא עד היום דוגלת.

עפו אגבאריה: אבל הקואליציה היא אנטי-דמוקרטית, והגדולה של הדמוקרטיה – ואני מקווה, ממפלגה אידיאולוגית כמו הליכוד, שתחזור למקורות שלה ובאמת תגן על הדמוקרטיה.

עפו אגבאריה: וגדולת הדמוקרטיה זה כאשר הרוב מגן על הזכויות של המיעוט.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: כיוון שפנית אלי כמי שמייצג את הליכוד – היתה וגם בהווה וגם בעתיד תהיה מפלגה דמוקרטית.

אופיר אקוניס: לדעתי, אדוני, אם פנית אלי כמי שיושב כאן כנציג סיעת הליכוד – – –

עפו אגבאריה: לא נקבתי בשמך.

אופיר אקוניס: אמרת והסתכלת.

אופיר אקוניס: הרי הדמוקרטיה – בסוף נכון שצריך להגן על המיעוט, אבל גם הרוב צריך למשול, כי כך רצה הציבור.

עפו אגבאריה: הרוב יכול למשול בצורה דורסנית כזאת, אבל אם הוא היה עונה על דרישות המיעוט, זה באמת יכול להיות דמוקרטיה.

עפו אגבאריה: אבל לצערי הרב, אתם כבר נגררתם אחרי ישראל ביתנו.

אופיר אקוניס: את זה עוד נראה בבחירות הבאות.

אופיר אקוניס: בבקשה, גברתי.

לימור לבנת: – – –

אופיר אקוניס: זה נכון.

עפו אגבאריה: לא תחלום על זה בחיים.

אופיר אקוניס: נסתפק בדברים האלה, חבר הכנסת אגבאריה.

אופיר אקוניס: בבקשה, גברתי, ארבע דקות, כפי שביקשת.

אופיר אקוניס: אם תרצי בכך – עשר?

אופיר אקוניס: את יודעת מה?

אופיר אקוניס: רשום לפני עשר דקות.

אופיר אקוניס: תעשי מה שאת רוצה בעשר הדקות האלה.

אופיר אקוניס: בבקשה, עשר דקות.

נינו אבסדזה: תודה רבה.

נינו אבסדזה: אדוני היושב-ראש, כפי שהתחייבתי, כנראה אדבר בקצרה, מה שכואב בלב, וכואב ביותר בלב.

נינו אבסדזה: ראשית, אין לי דבר וחצי דבר ועשירית דבר פרסונלית נגד שופט דגול, שופט ידוע ואחד הטובים במדינת ישראל, השופט גרוניס.

נינו אבסדזה: יש לי הרבה נגד החוקים הפרסונליים, ותיכף אתייחס ישירות לחוק הזה.

נינו אבסדזה: אבל לפני כן, אדוני היושב-ראש, ראיתי את החיוכים ושמעתי צחוק ברגע שסיפרת את הקוריוז על מנחם בגין.

נינו אבסדזה: לא אחזור עליו.

נינו אבסדזה: כמובן, זה נראה: תראו, זאת מקדימה, פתאום מדברים על מנחם בגין.

נינו אבסדזה: לצערי הרב, הגענו לשלב שאין לנו מה לעשות אלא להזכיר לכם, לליכוד, וזכותי לומר שלדעתי, גברתי השרה – ואני בטוחה שגם ביניכם יש אנשים שחושבים כך, חלקם אפילו אומרים את זה בקול רם – מנחם בגין היה רואה ועדות חקירה פרלמנטריות, היה רואה קבוצות אינטרסנטיות של פוליטיקאים שרוצים להשתלט על בית-משפט, אם הוא היה שומע שבמדינת ישראל – אתם יודעים מה?

נינו אבסדזה: הייתי עכשיו נוחתת מהמאדים ויודעת עברית, הייתי חושבת שרביב דרוקר באמת סכנה הרבה יותר גדולה מאשר הגרעין האירני.

נינו אבסדזה: מנחם בגין היה רואה שפותחים וסוגרים את הערוצים בגלל עיתונאי כזה או אחר?

נינו אבסדזה: לדעתי, ותרשו לי לעשות פרשנות – – –

אופיר אקוניס: יש לנו זמן, עשר דקות.

אופיר אקוניס: השרה לבנת, קחי עיתונים מ-1978 – בואו נעשה, חבר הכנסת הורוביץ, ניסוי: ניקח עיתונים מ-1978, הממשלה בראשות בגין מבקשת למנות את טומי לפיד למנכ"ל רשות השידור.

אופיר אקוניס: פאשיזם, סתימת פיות, הפגנה מול רוממה על מינוי פוליטי של מי שלימים היה שר המשפטים, השר לפיד, אבל אז גם אמרו אותם דברים שאומרים היום.

אופיר אקוניס: אולי עוד 30 שנה, גברתי השרה, גם אנחנו נהיה מאור הגולה והדמוקרטים הגדולים ומגיני זכויות האזרח.

לימור לבנת: – – – אלה שקראו למנחם בגין, קראו, "האיש שיושב ליד ד"ר בדר", כדי שלא לומר את השם מנחם בגין, מלמדים אותנו עכשיו, מחנכים אותנו, מטיפים לנו על מנחם בגין.

לימור לבנת: זה כל כך משעשע, שאם זה לא היה עצוב הייתי צוחקת.

נינו אבסדזה: בזה אני מאוד מסכימה אתך, גברתי השרה.

נינו אבסדזה: אם זה לא היה עצוב, באמת – ואת יודעת מה?

נינו אבסדזה: כפי שאמר כרגע היושב-ראש, אני פוחדת שעוד 30 שנה לא יהיה כאן המושג "גברתי השרה", כי היום אסור לי ולך לעלות לאוטובוסים אם אנחנו לא נראות בדיוק כפי שהגברים נראים.

נינו אבסדזה: בעוד 30 שנה, בקצב כזה יכול להיות מאוד שהמושג "גברתי השרה" כבר לא יהיה, ואני אישית לא הייתי רוצה ולא מאחלת את זה קודם כול לך.

לימור לבנת: בעניין הזה אנחנו באותו מקום, גברתי.

אופיר אקוניס: גם אני, אגב, באותו מקום, ורבים מהבית הזה – לדעתי, כולם באותו מקום, באמת.

נינו אבסדזה: אין לי ספק.

נינו אבסדזה: לכן אמרתי שאין לי ספק שיש ביניכם אנשים שבאמת חושבים.

נינו אבסדזה: הערכים הדמוקרטיים עוד לא לגמרי נעלמו.

נינו אבסדזה: כנראה באמת אשתמש בעשר דקות.

אופיר אקוניס: שלא יגידו סתימת פיות.

נינו אבסדזה: טוב, במקרה הזה אני מבטיחה שלא להתלונן על סתימת פיות.

נינו אבסדזה: אומר לכם משהו יותר גרוע מזה שאני מקדימה, פתאום מדברת על מנחם בגין.

נינו אבסדזה: עוד יותר גרוע – אני ה"רוסייה", לא משנה, עולה חדשה מברית-המועצות, שנמצאת בארץ בימים אלה 16 שנה, מדברת שוב על מנחם בגין, אבל אני חייבת לומר משהו.

נינו אבסדזה: דיברו כאן החברים שלי על הדברים התיאורטיים, מה ההבדל בין טוטליטריזם לדיקטטורה, ובהחלט יש הבדלים, אין מה לעשות.

נינו אבסדזה: כשאמרתי שאדבר בקצרה על מה שבוער וכואב לי – אני חוויתי את זה, כי הייתי גם שם וגם שם.

נינו אבסדזה: בדיקטטורה, לשמחתי הרבה, לא כל כך הספקתי לחיות, אבל בטוטליטריזם הייתי.

נינו אבסדזה: אני יודעת מה ההבדלים מהחיים שלי.

נינו אבסדזה: אני גדלתי ככה.

נינו אבסדזה: אני רק רוצה להזכיר, חבר הכנסת כצל'ה, אתה יודע מה הבולשיביקים עשו, דבר ראשון, אחרי מהפכת אוקטובר?

יעקב כץ: אני לא יודע מה זה בולשביקים.

נינו אבסדזה: תיכף.

נינו אבסדזה: הם הלכו והשתלטו על אמצעי התקשורת דאז, על הדואר וחברת הטלפונים.

נינו אבסדזה: מזכיר לך משהו?

יעקב כץ: מזכיר לי שהיתה לנו פעם תחנה שקראו לה ערוץ-7, והבולשביקים של פעם השתלטו על התחנה שלנו ולא נתנו לנו לשדר.

נינו אבסדזה: אז אני רוצה להזכיר לך – בהמשך הם השתלטו על התקשורת, וזה קרה כמעט לפני 100 שנה.

נינו אבסדזה: מה, לא למדנו משהו?

יעקב כץ: לא אני הבולשביק; אני המסכן.

נינו אבסדזה: אני חושבת שאנחנו בדרך הנכונה בדיוק לאותו בולשביזם, לצערי הרב.

נינו אבסדזה: לקח להם אחרי זה כמה שנים כדי להגיע למסקנה שלהשתלט על התקשורת זה לא לגמרי מספיק; צריך להשתלט גם על בתי-המשפט.

נינו אבסדזה: ואז באו אותן שלישיות, אותן ועדות חקירה פוליטיות, שבסופו של דבר הביאו למה שהביאו.

נינו אבסדזה: דיבר לפני חברי חבר הכנסת ישראל חסון, ואמר האם הדברים מתקשרים או לא מתקשרים עם חוק גרוניס.

נינו אבסדזה: אני חושבת, ישראל, שכל מה שקורה היום קשור האחד לשני, וזה באמת חוליות באותה שרשרת – כל מה שאנחנו רואים בכנסת הנוכחית; כנראה, לצערי, גם מה שנראה ביום רביעי.

נינו אבסדזה: לדעתי, רק עיוור לא יכול לראות שהדרת נשים, זה שמשפילים ילדים חרדים שהם לא מספיק צנועים, חוק גרוניס – שוב, אני לא נוגעת פרסונלית חלילה בכבוד השופט – זה הכול, רק עיוור לא יכול לראות שהכול חוליות באותה שרשרת.

נינו אבסדזה: אם הממשלה הזאת והקואליציה הנוכחית רוצות להיראות כמו הפסלים המפורסמים – לא רואה שום דבר, לא שומע שום דבר, אז האופוזיציה והציבור, אנחנו הפסל השלישי, ואנחנו לא נשתוק.

נינו אבסדזה: אנחנו כן מדברים, ואנחנו נצעק בכל מקום, והציבור הוא בהחלט – חבר הכנסת רותם, אנחנו לא חמורים ואנחנו לא קופים, ואנחנו אנשים שיודעים לשנות את דעתנו, וגם נדע לשנות את הקואליציה הנוכחית בגלל חוסר הדמוקרטיה, קודם כול בבית הזה וגם בחוץ.

נינו אבסדזה: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, גברתי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חנא סוייד, בבקשה.

אופיר אקוניס: ארבע דקות.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ברור שאנחנו מתנגדים לחוק הזה, שנקרא "חוק גרוניס", מאחר שמדובר בחוק אינדיבידואלי, מוטה כלפי אישיות מסוימת, עם כל הכבוד שאפשר, כמובן, לרחוש לאותה אישיות.

חנא סוייד: מדובר פה בחקיקה אינדיבידואלית, שהיא במסגרת סדר-יום, במסגרת אג'נדה מסוימת, שהמטרה שלה היא להשתלט על המערכת המשפטית; הכוונה שלה היא להטות את עצמאות ראש פירמידת השפיטה והמשפט והשיפוט בישראל.

חנא סוייד: מעניין הוא, אדוני היושב-ראש, שהימין, גם בישראל וגם בעולם, לא אוהב לראות מערכת משפטית עצמאית.

חנא סוייד: אפילו לאחרונה, המועמד הרפובליקני הימני לנשיאות ארצות-הברית, ניוט גינגריץ', מדבר על כך שהוא רוצה להביא את הפסיקות של השופטים בבית-המשפט העליון בארצות-הברית לאשרור בקונגרס, כי הוא לא בוטח בהם.

חנא סוייד: הוא חושב שיש יותר מדי ליברלים בבית-המשפט העליון, וזה מצב שאי-אפשר להסכים לו, וצריך עוד עין, ועוד בדיקה, ועוד הצבעה, על הפסיקות של שופטי בית-המשפט העליון בארצות-הברית.

חנא סוייד: אף אחד עוד לא העז לעשות ולהגיד את הדברים האלה.

אופיר אקוניס: אולי הוא יחשוב אחרת, אדוני, אם תיאורטית – אינני מתערב חלילה בבחירות במדינה אחרת – אם הוא, ניוט גינגריץ', ייבחר בארצות-הברית.

אופיר אקוניס: על-פי החוקה האמריקנית הוא ימנה את השופטים.

אופיר אקוניס: ואז הוא אולי יחזור בו מן האמירה הזאת שאתה ציינת עכשיו.

חנא סוייד: שמה?

חנא סוייד: שהוא מה?

אופיר אקוניס: אם הוא תיאורטית ייבחר לנשיא ארצות-הברית – –

חנא סוייד: תיאורטית, אני מאוד מקווה – – –

אופיר אקוניס: – – וימנה על פי-החוקה האמריקנית – כן, כל אחד – על-פי החוקה האמריקנית הוא ימנה את השופטים – –

חנא סוייד: נכון.

אופיר אקוניס: – – אולי הוא יחזור בו מן האמירה שאתה ציטטת עכשיו, יחשוב אחרת.

אופיר אקוניס: לא ירצה להעביר את זה לאשרור, כי הוא ימנה את השופטים.

חנא סוייד: לא.

חנא סוייד: אבל, כל נשיא אמריקני ממנה, לא ניוט גינגריץ', רק זה – – –

אופיר אקוניס: נכון, נכון מאוד, אז זה מה שאני אומר.

חנא סוייד: לא, הוא הוסיף עכשיו.

חנא סוייד: הוא רוצה להוסיף.

חנא סוייד: תראה, מקובל בארצות-הברית, ב-checks and balances בארצות-הברית – –

אופיר אקוניס: נכון.

אופיר אקוניס: נכון.

חנא סוייד: – – זה שהנשיא יש לו ועדות איתורים, וועדת מינוי, ואחר כך הצבעה בוועדה, ואחר כך הצבעה בסנאט – –

אופיר אקוניס: נכון.

חנא סוייד: – – זה שם מדורג, וזה כל הנשיאים מסכימים.

אופיר אקוניס: נכון.

חנא סוייד: לא, הוא מעבר לזה.

חנא סוייד: הוא רוצה פסיקות אינדיבידואליות, הוא רוצה להביא אותן לאשרור בסנאט.

חנא סוייד: אני אומר שזה בעצם ביזיון לעצמאות של בית-המשפט.

חנא סוייד: אדוני, אני חושב שכאן מתחילה או מסתיימת המערכה על הדמוקרטיה, על שלטון החוק, על עצמאות המערכת המשפטית בישראל.

חנא סוייד: דובר בשבוע האחרון על הצעה שראש הממשלה רוצה ומציע שלחיילי הצבא תהיה סמכות לעצור מתפרעים ולהטיל על הפרקליטות הצבאית להגיש מתפרעים טרוריסטים בשטחים הכבושים לדין, כאילו זה פותר את הבעיה, או כאילו זה יכול לתרום.

חנא סוייד: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, עדיף בלי.

חנא סוייד: זה לא יתרום שום דבר.

חנא סוייד: מה יעשה החייל הקטן, האינדיבידואל, שהוא רואה שאפשר לכפות ואפשר לכופף את החוק כאן בכנסת?

חנא סוייד: אפשר כאן לשנות סדרי בראשית ולקבוע ראש בית-משפט, נשיא בית-משפט עליון, ולשנות חוקים של לשכת עורכי-הדין.

חנא סוייד: אז למה שתהיה לו המוטיבציה הזאת לפעול נגד אנשים שמשכנעת אותו המערכת האידיאולוגית, מערכת ההסברה הימנית, שהנה כאן האתוס והמיתוס של ארץ-ישראל, ושנער הגבעות הזה הוא שבונה את הארץ ומגן על הארץ.

חנא סוייד: מאיפה הוא יביא את האומץ הזה להרים יד על אחד המתפרעים האלה ולעצור אותם, או לאחד התובעים, עורכי-הדין בפרקליטות הצבאית לעשות משהו נגד מישהו?

חנא סוייד: זה לא יעבוד, כי אנשים – כבר נכנס להם לראש שהנציגות, שראש המחנה, שסיירת התורה, כפי שראש הממשלה קרא לאנשים בישיבת הרב – – –

אופיר אקוניס: "מרכז הרב".

חנא סוייד: "מרכז הרב" – סיירת התורה.

חנא סוייד: סיירת התורה כבר שולטת כאן.

חנא סוייד: מי יכול להתנגד ולעמוד בפניהם בגבעות ובשטחים הכבושים?

אופיר אקוניס: תודה.

חנא סוייד: לכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שיש כאן ניסיון – יש כאן מעשה כבר.

חנא סוייד: החוק הזה, אין ספק שהוא יעבור.

חנא סוייד: דובר כאן ארוכות, אדוני היושב-ראש.

חנא סוייד: אני רק מנצל קצת מהזמן – – –

אופיר אקוניס: אני הוספתי לך.

אופיר אקוניס: לא, הוספתי לך דקה, ואתה אחרי הדקה, אז נא לסיים.

חנא סוייד: אז, אדוני היושב-ראש, אפשר היה לחשוב, מרוב שדיברו כאן שצריך לגוון בבית-המשפט העליון, ודובר על נציגות דתית ונציגות מזרחית ונציגות של נשים ונציגות של מיעוטים – לא כל כך דיברו על זה, אבל במשתמע – ואני חשבתי שכבוד השופט גרוניס הוא אחד מהם.

חנא סוייד: אני בדקתי והוא לא דתי, ולא מזרחי, ולא אשה, ולא זה ולא זה.

חנא סוייד: הוא מהברנז'ה, הוא מהברנז'ה.

חנא סוייד: אני לא יודע.

חנא סוייד: אז לכן, מה שקובע כאן זה העמדה הפוליטית.

חנא סוייד: הוא היה טוב אילו היה גם ערבי, אדוני היוזם כאן.

חנא סוייד: כי כאן העמדה הפוליטית, העמדה שהיא בעד הכיבוש, ועד לכפות את הדמוקרטיה ולעקר אותה – זה מה שקובע, ולא הגיוון ולא כל הדברים היפים שאתם העליתם כאן.

חנא סוייד: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אחמד טיבי – שבע דקות.

אופיר אקוניס: אחריו – חבר הכנסת אלסאנע, שש דקות.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בן-סימון, אתה אחרון הדוברים מטעם מפלגת העבודה.

אופיר אקוניס: זה בערך עוד – אני רואה שאתה מתעניין, אז זה ייקח לך עוד איזה 20 דקות בערך.

דניאל בן-סימון: כמה זמן יש לי?

אופיר אקוניס: לך יש שלוש דקות.

אופיר אקוניס: תשאל את זהבה, היא תגיד לך למה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני, שבע דקות.

אופיר אקוניס: תגידי לו למה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, בדרך כלל חברי כנסת מנסים לחוקק חוקים, וכשהם מצליחים יש לפרגן להם.

אחמד טיבי: האמת היא שהעקשנות של חבר הכנסת יעקב כץ השתלמה.

אחמד טיבי: הוא דבק במטרתו, סימן לו שופט שהוא אומר שהוא נוח לו או למשנתו או להשקפת עולמו.

אחמד טיבי: חלק קראו לו שמרן, חלק קראו לו פחות אקטיביסטי, וטבעו חותם מסוים לשופט גרוניס.

אחמד טיבי: אני לא יודע אם גרוניס מעוניין בחותם הזה, רצה שככה יפעלו למענו.

אחמד טיבי: יש אנשים, משפטנים בסדר-גודל כזה, שאם היתה נוצרת קונסטלציה כזאת הם היו מוותרים, הם היו מוותרים.

דוד רותם: – – –

אחמד טיבי: ואז היו אומרים: אדם דגול, אדם בעל ערכים.

אחמד טיבי: מה רע בשופטת מרים נאור?

אחמד טיבי: למה לחסום את דרכה?

אבישי ברוורמן: אשה נאורה.

אחמד טיבי: אשה נאורה.

אחמד טיבי: עכשיו – בניגוד, חבר הכנסת חנא סוייד, לסטריאוטיפ שכאילו בג"ץ הוא עם השמאל ונגד הימין, רק לפני שבוע בית-המשפט העליון בשבתו כבג"ץ אישר לכיבוש להשתמש וליהנות ממשאבי הטבע בגדה המערבית בניגוד לחוק הבין-לאומי.

אחמד טיבי: בג"ץ הוא אשר אישר ונתן הכשר לגירוש, להריסת בתים, להתנחלויות, להפקעות ולחומת ההפרדה.

אחמד טיבי: בלעדי בג"ץ הכיבוש היה קורס.

אחמד טיבי: ולכן, בגדול, חבר הכנסת כץ, אתם לא הייתם קיימים בשטחים הכבושים, בהתנחלויות, אלמלא שופטי בית-המשפט העליון והמוסד הזה הנקרא בית-המשפט העליון.

אחמד טיבי: למרות זאת, אני, כנציג של ציבור שבדרך כלל לא זכה כקולקטיב להגנת בית-המשפט העליון, אני מגן עליו מולכם, בפניכם.

דוד רותם: אתה יושב פה בגלל בית-המשפט העליון.

אחמד טיבי: נכון, אני מודה.

דוד רותם: אז קיבלת ממנו תמיכה גדולה.

דוד רותם: הרי – – –

אחמד טיבי: על בסיס אישי?

אחמד טיבי: אם תחזור למשפט שאמרתי: קולקטיב, כי ידעתי שתגידו.

אחמד טיבי: אלמלא בג"ץ, חלק גדול מאתנו לא היו יושבים כאן.

אחמד טיבי: אני מודה.

אחמד טיבי: אתם רוצים לראות את הכנסת נקייה מהסוג הזה של ערבים.

אחמד טיבי: ולכן – – –

חנא סוייד: אולי זה מה שעומד מאחורי הדחף הזה.

אחמד טיבי: צריך לבדוק את זה, צריך לחשוב על זה.

אחמד טיבי: האמת היא שהוא נחוש, חבר הכנסת כץ, והוא ממשיך.

אחמד טיבי: המיליה והסביבה מאפשרים לו זכייה, ניצחון.

אחמד טיבי: איך חבר כנסת אחד, מוכשר ככל שיהיה, פאשיסט אבל חביב ככל שיהיה, יכול להרים פרויקט כזה של להכריע מי יהיה ראש בית-המשפט העליון?

אחמד טיבי: כנראה הצעתו נופלת על אוזניים קשובות של השלטון כולו.

אחמד טיבי: הרי הוא איש אופוזיציה, אז אולי זה מה שרוצה יעקב נאמן, זה מה שרוצה ראש הממשלה, זה מה שרוצה האגף הזה, ואחר כך, זה מה שרוצה חבר הכנסת כץ.

אחמד טיבי: הצטלבות דרכים של כל האנשים האלה.

אחמד טיבי: ולכן, הניצחון הזה חשוב לך באופן אישי, אבל הוא לא מזיז הרים, כי כל המערכת תומכת בהצעת החוק שלך.

יעקב כץ: כולל השופטת בייניש.

יעקב כץ: זה חידוש.

לימור לבנת: זה לא חידוש.

דוד רותם: זה לא חידוש.

לימור לבנת: ממש לא חידוש.

יעקב כץ: כך כתבה הכוהנת הגדולה צימוקי שלוש פעמים ב"ידיעות האחרונות".

אחמד טיבי: טובה צימוקי מקובלת עלי, היא אמינה.

אחמד טיבי: היא מקובלת עלי יותר מאשר עליך.

יעקב כץ: שלוש פעמים היא כתבה ב"ידיעות אחרונות" שהשופטת בייניש תומכת בחוק.

אחמד טיבי: אבל למה לעצור את האפשרות של מרים נאור?

אחמד טיבי: אשה נאורה תהיה נשיאת בית-המשפט העליון.

אחמד טיבי: יש לך סיבות.

אחמד טיבי: אתה יודע, אתה פגעת, בצורה זו או אחרת, בשני שופטים – פגעת גם בגרוניס, יצרת לו הילה של שפוט הימין, שחייב לך, לכם, ופגעת בשופטת נאור.

יעקב כץ: אל תדאג, הוא כמו כולם.

אחמד טיבי: אם הוא היה כמו כולם לא היית מתגייס בכוחות כאלה כדי לחסום את השופטת נאור ולהביא לבחירתו.

אחמד טיבי: אגב, בזמנו, כשהשר לשעבר פרידמן הביא את התיקון הזה, גם אז התנגדנו.

אחמד טיבי: וההתנגדות שלנו היא התנגדות עקבית, חבר הכנסת דוד רותם, שאני מברך על העובדה שנעדרת היום מהדיון הכי מביש שהיה לאחרונה בוועדת חוקה.

אחמד טיבי: הכי מביש.

אחמד טיבי: הכי מביש.

אחמד טיבי: ולכן, מצאו מישהו אחר, חבר הכנסת שאמה-הכהן.

אחמד טיבי: הכהן – כדי שלא יפשיטו אותו בנתב"ג, חבר הכנסת סוייד.

אחמד טיבי: הכהן הוא הכלי לאי-הפשטה של יהודים בנתב"ג.

טלב אלסאנע: לא החסינות – – –

אחמד טיבי: אחמד, מוחמד, טלב, חנא, כרמל, שאמה – ישר לחדר 13.

אחמד טיבי: אבל שאמה-הכהן?

אחמד טיבי: החגורה נשארת במקומה, המכנסיים נשארים במקומם ואפילו כפתורי חולצתו לא נפתחים.

חנא סוייד: אז זה שכפ"ץ – הכהן.

אחמד טיבי: כהן, כמו – תשובה לחבר הכנסת טלב אלסאנע – אכן, הכהן, היא חזקה יותר מהחסינות שלך ושלי.

אחמד טיבי: בזה, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים.

דוד רותם: טלב אלסאנע-הכהן, תשנה גם אתה.

חנא סוייד: תוותר על החסינות, תקבל את הכהן.

חנא סוייד: זו הדרך היחידה.

אחמד טיבי: גם אם יקראו לו טלב אלסאנע-הכהן, החסינות – לא החסינות המהותית, ולא חסינות הכהן – לא תעמוד לו או לי.

אחמד טיבי: אנחנו נצפצף במכונה בנתב"ג.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך, אדוני, גם על האתנחתא הקומית שסיפקת לנו.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אלסאנע-הכהן, אה, סליחה, בלי, בלי הכהן.

אופיר אקוניס: טיבי בלבל אותי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת טלב אלסאנע, תעלה לדבר, שש דקות.

אופיר אקוניס: אם יפריעו לך נוסיף לך זמן, לא נצפצף, ולא – חבר הכנסת טיבי, הוא לא צריך להוסיף הכהן, הוא יקבל שש דקות, בלי לצפצף וגם בלי הפשטה.

חנא סוייד: מה זה, נתב"ג?

אחמד טיבי: פה זה כנסת.

אופיר אקוניס: נכון.

אופיר אקוניס: שש דקות.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני, בלי הכהן.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להמשיך בדבריו של חברי, חבר הכנסת טיבי, לגבי מפעל ההתנחלויות.

טלב אלסאנע: אלמלא בג"ץ, חבר הכנסת טיבי, מה היה קורה?

טלב אלסאנע: לא היו מקבלים את ההכשר השיפוטי למפעל ההתנחלויות, לא היו מקבלים את הלגיטימציה לכיבוש ולסיפוח, ואם היו מתבצעים פשעים, אז היו מועמדים לדין בבית-המשפט הבין-לאומי בהאג בתור עבירות על אמנת ז'נבה הרביעית, שהיא מעגנת את כל דיני המלחמה: איסור של ניצול המשאבים של השטחים הכבושים, איסור של העברה של קהילות בשטחים הכבושים ואיסור של העברת הקהילה של המדינה הכובשת לשטחים הנכבשים.

טלב אלסאנע: אלא שבג"ץ, אין ספק, נתן הכשר למפעל הזה.

טלב אלסאנע: וזה בניגוד לאמנות הבין-לאומיות, בניגוד לחוק הבין-לאומי.

יעקב כץ: אתם בעד החלפת הבג"ץ?

טלב אלסאנע: יש כאלה שאמרו שלא רוצים "בצלם" ולא רוצים בג"ץ.

טלב אלסאנע: יש כאלה שרוצים, הם המחליטים, ואני רוצה להגיד לך, יש כאלה שיש להם שיטה – – –

אופיר אקוניס: אגב, סליחה, אדוני, אמר את זה ראש ממשלה מהשמאל בראש קואליציית שמאל – רק למען הדיוק; נכון, חבר הכנסת טלב?

אופיר אקוניס: יצחק רבין עליו השלום.

טלב אלסאנע: הוא אמר.

טלב אלסאנע: הוא עשה דברים טובים שאנחנו תמכנו, הוא אמר דברים שלא הסכמנו.

אופיר אקוניס: למען הדיוק רק.

טלב אלסאנע: אבל אנשים אחרים ידעו מה לעשות כדי לחסל את הסיכוי לשינוי באזור הזה, וכולנו סובלים עד היום מאותו מעשה.

טלב אלסאנע: יש כאלה שחושבים שדמוקרטיה זה חוק – מעבירים חוק ובחסות החוק אפשר להכשיר כל שרץ שאפשר להעלות על הדעת.

טלב אלסאנע: אבל דעו לכם, אפילו בסוריה השלטון מבוסס על שלטון החוק.

טלב אלסאנע: יש להם הפרלמנט שמעביר חוקים שאומרים שלנשיא יש סמכויות, ויש מפלגת הבעת', והכול על פי חוק.

טלב אלסאנע: אפילו משטר האפרטהייד בדרום-אפריקה היה מעוגן בחוקה, לא רק בחוק.

טלב אלסאנע: ולכן, השאלה היא לא עניין – – –

דוד רותם: תישאר בסוריה, זה יותר מעניין, אפשר לעשות על זה דיון.

דוד רותם: תישאר בסוריה.

טלב אלסאנע: כן, אבל אני אגיד לך, המומחיות שלך – אני חושב שיתקשרו אליך מסוריה להתייעץ אתך מה לעשות שם, כי אני חושב שאתה עולה על המשטר הסורי ומפלגת הבעת' מבחינת ההמצאות והיצירתיות שאתה מקדם.

טלב אלסאנע: אתה עולה עליהם מבחינת היכולות, אין להם המומחיות הזאת.

דוד רותם: אבל אני – – –

טלב אלסאנע: כאשר אתה מעביר את זה, יש לך את התהילה של ועדת החוקה, חוק ומשפט ומדינה דמוקרטית.

טלב אלסאנע: הם מעבירים את זה, אבל אף אחד לא אומר שסוריה זו מדינה דמוקרטית.

טלב אלסאנע: זה ההבדל.

טלב אלסאנע: איך אפשר להעביר חוקים כמו בסוריה ולהמשיך לדבר על מדינה דמוקרטית?

טלב אלסאנע: לזה בדיוק צריך חוכמה גדולה, ורק דוד רותם מסוגל לעשות דבר כזה.

טלב אלסאנע: ואני רוצה לשאול, הרי ממנים את – איך קוראים לו, השופט שהולכים למנות לבית-המשפט העליון?

טלב אלסאנע: סולברג – – –

דוד רותם: אתם שמים לב מה אתם עושים?

דוד רותם: קודם אחמד טיבי נותן לי קומפלימנטים, עכשיו אתה.

דוד רותם: אני גמרתי עם הקריירה שלי – – –

טלב אלסאנע: עם הקומפלימנטים האלה – תממש אותם בזמן הנכון ובמקום הנכון.

טלב אלסאנע: אבל אני רוצה להגיד, ממנים את – – –

אחמד טיבי: אני רוצה להסביר לו.

אחמד טיבי: כשאנחנו נהיה בשלטון מצבך יהיה טוב יותר מאשר – –

טלב אלסאנע: מאשר המצב שלנו, כן.

אחמד טיבי: – – מצבנו כיום.

דוד רותם: בואו נאמר ככה: כשאתם תהיו בשלטון, אני לא אהיה פה.

אחמד טיבי: אם אתה רוצה לחזור, תחזור.

דוד רותם: לא תהיו בשלטון.

דוד רותם: כמה דמיון יש לך.

טלב אלסאנע: לא, אף אחד לא יגרש אותך, אבל – – –

דוד רותם: לא תהיו בשלטון.

דוד רותם: אל תטרחו, לא תהיו בשלטון.

טלב אלסאנע: תיקח קצת זמן, אתה צריך לחיות עם התקווה, ויש אנשים שאמרו ואחר כך יתממשו התקוות, והחלומות שלנו גם יתממשו.

אחמד טיבי: אתה אי-פעם, לפני חמש שנים, חשבת שאדם בשם דוד רותם יהיה יושב-ראש ועדת חוקה, חוק ומשפט במדינת ישראל?

אחמד טיבי: – – –

טלב אלסאנע: אני גם עד היום לא מאמין שדבר כזה קיים, אבל הוא קיים.

דוד רותם: טיבי, גם היום הוא לא חושב.

טלב אלסאנע: יש דברים שהם בניגוד לחוקי הטבע.

אחמד טיבי: אוקסימורון, דבר והיפוכו.

אחמד טיבי: זה בלתי אפשרי.

דוד רותם: טיבי, טיבי, אתה וטלב לא חושבים גם היום.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת רותם, במצב רוח משועשע – – –

טלב אלסאנע: השופט סולברג, מה הוא עשה?

טלב אלסאנע: חבר הכנסת טיבי, אתה מכיר את הילדה אימאן אל-האמס?

טלב אלסאנע: אתה דיברת עליה רבות.

טלב אלסאנע: אימאן אל-האמס התקרבה לאיזה מחנה צבאי, מפקד המחנה ירה בילדה, שהיתה עם התיק של בית-הספר, ואחר כך רץ בגבורה כדי לעשות וידוא הריגה כשהיא מדממת.

טלב אלסאנע: היה תחקיר של יעל דיין – – –

אחמד טיבי: אילנה דיין.

טלב אלסאנע: – – – אילנה דיין, סליחה, בעניין הזה.

טלב אלסאנע: בסופו של דבר הוא האשים את אימאן אל-האמס שהיא איימה, היא סיכנה, היא הנאשמת והיא הפושעת.

טלב אלסאנע: ואת השופט הזה, בעל הכישורים המיוחדים, צריך למנות, לאור כישוריו, לבית-המשפט העליון, והוא יכול לשבת גם בבית-המשפט הגבוה לצדק.

טלב אלסאנע: תאר לעצמך, המלה צדק עם תפיסת העולם הזאת, איך שני הדברים מתיישבים.

טלב אלסאנע: אולי בית-משפט עליון כן, אבל בית-משפט גבוה לצדק, לעשות צדק – איזה צדק יהיה?

טלב אלסאנע: אוי ואבוי לצדק הזה שיבוא על-ידיו.

טלב אלסאנע: ולכן, יש כאן אנשים שרוצים לחסל את האיזונים שנמצאים במערכת.

טלב אלסאנע: לא צריך איזונים, לא צריך בית-משפט, יש אנשים שיעשו, וכדברים שלהם יישק דבר.

טלב אלסאנע: מה שיגידו, מה שיחשבו, מה שירצו, מה שיחלמו, כך יהיה.

טלב אלסאנע: ולכן הם רוצים למנות אנשים על-פי תפיסות העולם שלהם, לא על-פי הכישורים שלהם.

טלב אלסאנע: ואז ימנו אנשים על-פי הכיפה, צבע הכיפה, על-פי גודל הזקן, על-פי התפיסות הפוליטיות ולאיזה מפלגה הם הצביעו, לא קשור לכישורים המשפטיים.

טלב אלסאנע: וזה מה שאתם הולכים לקדם.

טלב אלסאנע: זה תחילתו של מהלך, זה שינוי – לא שינוי בתוך המשחק; שינוי כללי המשחק כדי להנציח את הרוב הנמצא.

טלב אלסאנע: את תפיסת הרוב – להנציח אותו בכל חוק.

טלב אלסאנע: גם אם אתם עוברים, תפיסת העולם שלכם תישאר שולטת ושרירה וקיימת מכוח החוקים שאתם מעבירים עכשיו.

טלב אלסאנע: אבל החוקים שלכם הם לא פגיעה בציבור זה או אחר, הם פגיעה בנשמת אפה של הדמוקרטיה, הם חיסול של הדמוקרטיה.

טלב אלסאנע: תישארו עם דיקטטורה של רוב דורסני, כוחני, ברוטלי ובוטה ואנטי-דמוקרטי.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה, אדוני.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת טלב אלסאנע.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה; ארבע דקות.

אופיר אקוניס: אחריו – חבר הכנסת יצחק הרצוג; ארבע דקות.

אופיר אקוניס: אחריו – חבר הכנסת ברוורמן; שלוש דקות.

אופיר אקוניס: שאלות – למנהלת הסיעה או ליושב-ראש.

אבישי ברוורמן: אני מקבל את המס באהבה.

אופיר אקוניס: אוקיי.

אופיר אקוניס: לא, נשאלתי על-ידי חבר הכנסת בן-סימון.

אבישי ברוורמן: אתה מבין, מי – – – מקבל פחות.

איתן כבל: אבישי, אנחנו נעשה סדר בסיעה.

איתן כבל: פשוט מאוד, יש מי שהוא חבר בוועדה.

איתן כבל: זה בגלל זה.

איתן כבל: הם הגישו את ההסתייגויות.

איתן כבל: זה שהחלטתי ופניתי לקחת על עצמי את כל הסיעה, זה אפילו לא – – –

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: מה שנקרא, איננו מתערבים בעניינים פנימיים של מפלגות אחרות.

איתן כבל: תודה רבה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת דודו רותם, אני אומר בעיקר לך ולחבר הכנסת יעקב כץ, כצל'ה: תראו, כל ההתנהלות הזאת, שנדמה לכם עכשיו שמסדרים בית-משפט עליון ומסדרים את היושבים בראש הישיבה, שזה יסתדר עם כל תפיסת העולם שלכם – ואני אומר לך, דודו רותם, ואני אומר לך, יעקב כץ, גם אצלכם תגיע הדפיקה בדלת.

איתן כבל: כי אתם, אלה שהיום חושבים שבדרך שלכם אתם שומרי החומות – ברגעים אלה נבנים אלה, דודו רותם, שינקשו אצלך בדלת, או ישבו כאן בעוד, לצערנו, זמן, ויגידו שאתה אינך מספיק שומר חומות.

איתן כבל: כי ככה זה.

איתן כבל: כל אלה שהולכים בדרך שהולכת בדרך טלטלה, בדרך קיצונית – ואני אומר לכם את זה, באמת, שקלתי אם בכלל לעלות.

איתן כבל: וכי מה כבר יש להגיד?

איתן כבל: כמה מלל, כבר כמה דברים אמרנו על כל התהליכים שקורים כאן.

איתן כבל: אני אומר לכם – אני כל כך לא אוהב את המשפט הזה: אינני זוכר ימים כאלה, אבל באמת אינני זוכר ימים כאלה.

לימור לבנת: די, די.

איתן כבל: גברתי השרה, אני יכול לומר לך, זו דעתי.

אופיר אקוניס: הוא לא זוכר.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אתה יושב בראש?

אופיר אקוניס: כן, כן.

אופיר אקוניס: אני אומר על עמדתך – – –

איתן כבל: בבקשה.

איתן כבל: אתה יודע, אני לא מרטין לותר קינג, אני לא צריך שיחזרו על הדברים שלי.

אופיר אקוניס: רק הזכרתי לשרה.

איתן כבל: אז עשה לי טובה.

אופיר אקוניס: בסדר.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אני לא צריך עידוד מאחור.

אופיר אקוניס: בבקשה.

איתן כבל: לכן, מה שאני אומר, אני אומר לך: כן, גברתי השרה.

איתן כבל: אני לא זוכר, ועוד איך אני לא זוכר.

איתן כבל: ואני לא מאלה שמשתלחים כל יום ואומרים דברים כל יום.

איתן כבל: אני מחשיב את עצמי לאיש מתון, מאוד מתון, לכאן ולכאן.

איתן כבל: ואתה מוצא את עצמך, באמת, כשאתה מסתובב במסדרונות, ודורסנות כזאת, גברתי השרה.

איתן כבל: את יודעת, את שרה, את לא מסתובבת – באמת, אני אומר לך.

לימור לבנת: למה אתה אומר שאני לא מסתובבת?

איתן כבל: לא, לא, בוועדות.

לימור לבנת: אה, בוועדות.

איתן כבל: לא, חס וחלילה, אני לא נותן לך עכשיו ציונים על עבודתך כאן.

איתן כבל: את עושה את עבודתך כמו שצריך, נאמנה, ואני עד לזה.

איתן כבל: אבל אני אומר מעבר לעניין הזה.

איתן כבל: אתה בא לוועדות, אתה שואל את עצמך: למען השם, למה לי ללכת לוועדות?

איתן כבל: נטרפו הקלפים.

איתן כבל: אפילו בקדנציה הקודמת, גברתי השרה – את יודעת מה, אני אגיד את זה בלשון של מירכאות כפולות: קואליציה, אופוזיציה, מצאנו את עצמנו משתפים פעולה בכל מיני עניינים, לפעמים על הראש של ראש הממשלה, של השרים, של יושבי-ראש הקואליציה ויושבי-ראש הסיעה.

איתן כבל: זה נגמר.

איתן כבל: זה נגמר.

איתן כבל: זה לא קיים יותר.

איתן כבל: זה הכול בדרך כל כך נוקשה, כל כך קשה, כל כך דווקנית.

איתן כבל: סוג של "וביערת הרע מקרבך".

איתן כבל: זה ממש כאילו – וביערת הרע מקרבך.

איתן כבל: ואני רוצה להזכיר שאני רוצה – אי-אפשר אפילו להתווכח.

איתן כבל: אתה בא לוועדות, זה בכלל – השרה לימור לבנת, אתה מגיע לוועדות, אתה לא יכול אפילו להתווכח.

איתן כבל: מה לעשות?

לימור לבנת: מה זאת אומרת?

לימור לבנת: אתה מתווכח – – –

איתן כבל: לא.

איתן כבל: זה השלב הבא.

איתן כבל: בוועדה אתה מגיע, הצבעה, אומרים לך: מי בעד?

איתן כבל: מי נגד?

איתן כבל: זה ממש כך.

איתן כבל: אני אומר לך, ואני מכיר אותך, ואני חלוק עלייך בדעות בנושאים המדיניים.

אופיר אקוניס: נא לסיים.

איתן כבל: אני מסיים.

לימור לבנת: אני הפרעתי לו.

אופיר אקוניס: נכון.

איתן כבל: אני אומר לך, גברתי השרה, תשמעי, כמו שהיה היום בוועדת חוקה – את יודעת, כבר אנשים שהם לא בצד שלי פוגשים אותי במסדרון ואומרים לי: תשמע, זה כבר באמת, נחצו כל הקווים.

איתן כבל: כי מי שחושב שהוא מצייר קו אחד וזה הקו האחרון, הוא לא מבין שזה הקו הבא לשלב הבא.

איתן כבל: זה תמיד – אתה מייצר, ואתה עולה עוד מדרגה ועוד מדרגה ועוד מדרגה, ומי ישורנו, מה שנקרא.

איתן כבל: ואני לא עוסק פה בשאלות של ימין–שמאל, של החזרת שטחים או לא החזרת שטחים; זה בחיים המשותפים שלנו פה.

איתן כבל: אני אומר את זה לא מתוך ייאוש, אבל במידה רבה – האמת, איך אני אגיד לך את זה, אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, האמת שדי נשבר.

איתן כבל: תודה.

אופיר אקוניס: תודה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת יצחק הרצוג, בבקשה.

אופיר אקוניס: ארבע דקות.

אופיר אקוניס: אחריו – חבר הכנסת ברוורמן.

אופיר אקוניס: אחריך – חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, ואחרון הדוברים מסיעת העבודה – חבר הכנסת בן-סימון.

אופיר אקוניס: בבקשה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, גברתי השרה, אני רוצה להמשיך את מה שאמר חבר הכנסת כבל, ידידי.

יצחק הרצוג: אני הייתי היום בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, ואני חייב לומר שהמחזה שחוויתי כלל כמה פרקים.

יצחק הרצוג: הוא כלל דיון בוקר, אחר כך הצעה שלי לנושא חדש, העברה לוועדת הכנסת, חזרה מוועדת הכנסת, המשך דיון בוועדת חוקה, הצבעה, רוויזיה, עוד רוויזיה, עוד רוויזיה בוועדת הכנסת.

יצחק הרצוג: אבל מי שמסתכל טוב על התהליך רואה תהליך פגום מיסודו; לכל אורך הדרך תהליך פגום מיסודו ובלתי מתקבל על הדעת.

יצחק הרצוג: עומדת שם פקידה בכירה מאוד, משנה ליועץ המשפטי לממשלה, שאני מכיר אותה כדמות מאוד מאופקת, והיא אומרת: רבותי, החוק הזה הוא בעצם על סף האי-חוקתיות.

יצחק הרצוג: היא מסבירה למה.

יצחק הרצוג: היא אומרת: זה חוק שמעוות לחלוטין את תהליכי הבחירה של השופטים.

יצחק הרצוג: ואחרי זה קמה היועצת המשפטית של הוועדה, שהיא לא איזה טירונית, ואומרת בלשון מאוד ברורה, שהרטרואקטיביות שבחוק גובלת באנטי-חוקתיות.

יצחק הרצוג: אבל את אף אחד זה לא מעניין.

יצחק הרצוג: ואתה אומר, אם זה מתחיל כך, אז שלא יבואו אחר כך אותן מפלגות שמצביעות בעד החוק הזה ויתפלאו שהאזרחים ששלחו אותם – גם הם יעברו בסוף דריסה, מחיצה והשתקה.

יצחק הרצוג: כי ככה זה מתחיל.

יצחק הרצוג: אולי זה מתחיל עם ההרכב של הוועדה למינוי שופטים, זה ייגמר עם האדם הנכה, המודר, החלש, העני, הנזקק, האשה.

יצחק הרצוג: אני זוכר אותך, גברתי השרה, מגישה עתירות לבג"ץ בנושא חינוך עוד כשהיית חברת כנסת מן המניין, עוד לפני שהיית שרה.

לימור לבנת: עוד לפני שהייתי חברת כנסת.

יצחק הרצוג: ואפילו הצלחת.

יצחק הרצוג: אז מה את רוצה להגיד לי?

יצחק הרצוג: ייצגת הורים, נכון?

יצחק הרצוג: מה את חושבת, שהתהליך הזה של שיתוק וריסוק של הרשות השופטת, בתהליכים שהם כולם נכלוליים – כי כולם יודעים שהתמורה ניתנה שם לש"ס בוועדה למינוי דיינים, שהם בעצם – את יודעת היטב גם מה קורה בוועדה למינוי דיינים ומה מעמד האשה בוועדה למינוי דיינים, ואחר כך גם קאדים.

יצחק הרצוג: זה דברים שהם בלתי נתפסים, זה פשוט הזניה של המערכת, ובסופו של דבר מי שמשלם וישלם את המחיר זה לא רק ציפור הנפש שלנו – הדמוקרטיה הישראלית, חירויות המחשבה, הביטוי, הבעת הדעה, החיים הנורמטיביים שהנהגנו כאן במדינה חופשית, שזה נתן לנו גם את היתרון האיכותי שלנו מול מדינות אחרות – אלא בראש ובראשונה האזרח הבודד הקטן, שירצה לבוא כדי יומו בבית-המשפט כדי לקבל את מיצוי זכויותיו והגנה מהעוול של השלטון, ולא יהיה מי שיגן עליו.

יצחק הרצוג: לא יהיה.

יצחק הרצוג: לא יהיה, מכיוון שההשתקה מתחילה שם, והיא ממשיכה בתקשורת והיא ממשיכה בארגוני הזכויות והיא ממשיכה בכל מקום שבו אתה מנסה להראות לעומתיות.

יצחק הרצוג: זה לא קל.

יצחק הרצוג: אני מסכים, זה לא קל.

יצחק הרצוג: אבל בשיג ושיח בתוך ועדה כזאת ובתוך מועצת לשכת עורכי-הדין, ימצאו בסוף את האנשים – ונבחרו אנשים ראויים להיות בוועדה, ומודיעים להם שהם עכשיו יעופו מהוועדה, דבר שהוא בלתי נתפס.

יצחק הרצוג: אתה לא רואה התערבות בטריבונל באף מקום, אדוני היושב-ראש; רק כאן.

יצחק הרצוג: זה סוג של חילול, כאילו לקחו עכשיו – לתקוע, לשים את החזיר בתוך בית-הכנסת.

יצחק הרצוג: למה?

יצחק הרצוג: כי ככה המשחק, עכשיו זה מצדיק.

יצחק הרצוג: וכששאלנו מה יקרה כשבפ

יצחק הרצוג: עם הבאה יהיה יושב-ראש לשכת עורכי-הדין שיהיה אופוזיציה לממשלה הנוכחית, אז אמרו: אז נתקן עוד פעם.

יצחק הרצוג: במה?

יצחק הרצוג: בחוק-יסוד: השפיטה?

יצחק הרצוג: בתהליך בלתי ראוי של חקיקה?

יצחק הרצוג: אנשים מרגישים נורא נורא נורא לא נעים לכל אורך התהליך – איתן תיאר את זה נכון – אנשים שמלווים הליכי חקיקה, יועצים משפטיים, אזרחים מן המניין, אנשים שתורמים למדינה.

יצחק הרצוג: זה דבר שהיה לא יהיה.

יצחק הרצוג: ולכן, כל המחלה הזאת שאנחנו רואים מול העיניים היא מבית-מדרשה של הקואליציה הזאת, ואני חושב שבאמת צריך, דקה לפני שעת השין, לעשות חושבים ולעצור את זה.

יצחק הרצוג: תודה, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: לפניך, חבר הכנסת ברוורמן, ביקשה השרה לבנת, על-פי סעיף 31(א) לתקנון הכנסת.

אופיר אקוניס: חמש דקות, גברתי.

אופיר אקוניס: עד חמש דקות ביקשה השרה, ולפי התקנון הדבר גם – לא ידעתי, אגב, אדוני המזכיר, שהדבר מוגבל בזמן, אבל העיר את תשומת לבי.

אופיר אקוניס: חמש דקות.

לימור לבנת: בסדר, אין בעיה.

לימור לבנת: לא אחרוג מחמש דקות.

אופיר אקוניס: עד חמש דקות.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני שמעתי כאן כרגע גם את חברי – גם חבר הכנסת כבל וגם חבר הכנסת הרצוג – וגם לפני זה שמעתי, אבל בעיקר אני ביקשתי לעלות כדי להתייחס לשני הדוברים האחרונים שהתייחסו כאן לישיבה של ועדת החוקה, חוק ומשפט היום בכנסת ולנושא התיקון לחוק שנועד לתקן את חוק לשכת עורכי-הדין למעשה רטרואקטיבית.

לימור לבנת: אז אני עליתי כדי לומר את דברי בעניין הזה.

לימור לבנת: כפי שאתם אולי יודעים, הספקתם אולי לקרוא, לשמוע – כולם עסוקים באייפונים ובחדשות כל הזמן, אני מניחה שהספקתם – היום בישיבת סיעת הליכוד כמה שרים, ובהם אני, הבענו את הסתייגותנו מהמהלך הזה וביקשנו למשוך את החוק ולא להביא אותו לקריאה שנייה ושלישית.

לימור לבנת: אני לא אכנס לפרטים של מה שהיה בסיעת הליכוד – מי שלא היה שם, חלק מזה יכול היה לקרוא באתרים השונים – אבל אנחנו, אותם שרים שהתבטאו בעניין הזה, לא מעט שרים, חשבנו – אני חושבת כך, הייתי ביניהם – שאין מקום לחוקק באופן רטרואקטיבי ועל-ידי כך לבטל רטרואקטיבית בחירות שהתקיימו לפני כחודש וחצי.

לימור לבנת: אם רוצים לחוקק חקיקה עתידית, זאת סוגיה שצריך לשקול אותה, אם כן או לא.

לימור לבנת: גם לגבי החקיקה הצופה פני עתיד בעניין הזה אני חושבת שהיא חקיקה שלא נכון לעשות אותה, משום שהיא חקיקה של התערבות שאינני בטוחה שהגוף המחוקק צריך לעסוק בה.

לימור לבנת: היא נוגעת כאן לאיגוד מקצועי בעניין הזה, אבל ודאי וודאי לא חקיקה רטרואקטיבית.

לימור לבנת: לנוכח הבקשה הזאת של השרים ודיון די סוער שהיה בסיעת הליכוד, לנוכח העניין הזה אני לא יכולה לומר כרגע מה בדיוק יקרה, אבל נראה שייעשה – נראה, אני אומרת בזהירות כרגע כי עוד אין החלטה – אבל נראה שייעשה שיקול מחדש בעניין הזה.

לימור לבנת: אני אומרת את הדברים האלה קודם כול כדי להביא לידיעת חברי הכנסת שהעלו את זה, גם לידיעת הציבור, ובזה אני אומרת דבר נוסף.

לימור לבנת: אני אומרת שלעתים, תוך כדי עבודה פרלמנטרית ותוך כדי עבודה של הקואליציה – ואין זו הפעם הראשונה שזה קורה, לא בקואליציה הזאת ולא בקואליציות קודמות – מתפתחים דברים, מתפתחים תהליכים שמתגלגלים באופן שבו בשלב מסוים או ברגע מסוים עוצרים אותם, ואומרים: רגע אחד, יכול להיות שכאן נעשתה תקלה, נפלה תקלה מתחת ידינו, קרתה טעות כזאת או אחרת, ועוצרים אותה, ונכון לעצור אותה ברגע מסוים.

לימור לבנת: ולכן, להקיש מזה או לחבר את זה עם עוד שורה של דברים, כמו למשל, כמו שנאמר כאן קודם על-ידי חברי כנסת אחרים, לגבי החוק המכונה "חוק גרוניס", שבעצם הוא חוק שבא לתקן את מה שקלקלה הממשלה הקודמת, ממשלת קדימה, כאשר היא באה להגביל את מספר השנים שנותרו לשופט בית-המשפט העליון לכהן כדי שיוכל לכהן כנשיא בית-המשפט העליון – אותה הצעה שהביא שר המשפטים לשעבר, פרופסור דניאל פרידמן – אז אנחנו מחזירים את המצב לקדמותו.

לימור לבנת: הרי מה שאנחנו עושים עכשיו זה מתקנים את הקלקול שקלקלה ממשלת קדימה.

לימור לבנת: אז ממשלת קדימה קלקלה, אנחנו מתקנים.

לימור לבנת: וכאן, בנושא החוק שדובר בו כרגע, אנחנו מנסים לעצור כדי שלא יהיה כאן באמת איזה קלקול.

לימור לבנת: מכאן ועד להגזים ולהגיד, לא היתה תקופה כזאת – אגב, לא היתה תקופה כזאת כי לא היתה תקופה שבה היו 4.8% צמיחה, בצד רק 5% אבטלה.

לימור לבנת: באמת, לא היתה תקופה כזאת.

לימור לבנת: זה נכון, אני גאה בזה.

לימור לבנת: אז בואו נרד מהדרמטיות.

לימור לבנת: אני מבינה שזה חלק מכללי המשחק, זה בסדר, דרמות, כולנו יודעים בדרמות – אז אני בלי דרמות אומרת:

לימור לבנת: אני ממליצה לכולנו לקחת נשימה עמוקה.

לימור לבנת: אנחנו עושים את מה שצריך, ממשלה שמגיעה להישגים בלתי רגילים – הזכרתי אותם כבר ממש ברגע זה, רק קצה מהם, שזה 4.8% צמיחה, 5% אבטלה בלבד.

לימור לבנת: אין מדינה בעולם, אני חושבת, אולי, או כמעט אין – פרופסור ברוורמן יכול לתקן אותי – – –

אבישי ברוורמן: – – –

לימור לבנת: – – – אולי יש, אבל מעט מאוד, שיכולה להתגאות בנתונים כאלה, במצב הכלכלי הבין-לאומי והעולמי, כשמדינות קורסות באירופה, ארצות-הברית בסכנה גדולה, ופה יש נתונים כאלה – אתה יודע מה, חבר הכנסת כבל?

לימור לבנת: אני לא זוכרת תקופה כזאת.

לימור לבנת: תודה רבה, אדוני.

אופיר אקוניס: תודה רבה, גברתי.

עפו אגבאריה: – – – לא היו קורסות – – –

אופיר אקוניס: תודה, חבר הכנסת אגבאריה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אבישי ברוורמן, ואחריו – חבר הכנסת מג'אדלה.

אופיר אקוניס: בבקשה, שלוש דקות לכל אחד.

אופיר אקוניס: לאחר מכן – חבר הכנסת בן-סימון, ואחר כך תורה של סיעת מרצ.

אופיר אקוניס: ראשונת הדוברים מטעמה – חברת הכנסת גלאון, שש דקות.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, תודה, אני אדבר בקצרה.

אבישי ברוורמן: הדבר הכי מסוכן בחברה זה לא שלפתע קורה משבר עז ואנשים מגיבים; הדבר הגרוע ביותר זה התכנסות לגיהינום בשלבים.

אבישי ברוורמן: ואני רוצה לומר פה שתי מלים על משפט שהפך למשפח, ואני רוצה, ידידתי הטובה לימור לבנת, לסבר את אוזנה – –

לימור לבנת: – – –

אבישי ברוורמן: – – ולא מפני שאני באופוזיציה או בקואליציה, לגבי הכלכלה.

אבישי ברוורמן: דבר ראשון, רבותי, אני מסתובב – כולם פה חברים, יש פה איזה הצגה, אבל חבר הכנסת כבל תיאר אותה נכון.

אבישי ברוורמן: כולם נפגשים, צוחקים, אבל אני, שאני גם מתבונן פה וצופה, אני רואה את הפרלמנט הגרוע ביותר בתולדות ישראל, שבו כולם נחמדים, אבל בהדרגה התפיסה של הכבוד, שכאן זה בית-מחוקקים של חברה נאורה, חברה שנוצרה בצלם של ז'בוטינסקי, ברצון של ברל כצנלסון – ליצור חברה שתהיה גאווה לעולם הנאור – לאט-לאט נוצרת קואליציה שבשבילה דמוקרטיה זה שלטון רוב.

אבישי ברוורמן: אוי לה למדינה שמגדירה דמוקרטיה אך ורק כשלטון רוב, ומצד שני שופטת לפי הסקרים.

אבישי ברוורמן: ברור שההמונים, גם בישראל וגם ברחבי העולם, לא מבינים את הדקויות, ובסקרים בטח שינצחו.

אבישי ברוורמן: אם אין אליטה שבאה מדלת העם או מהעשירים או מכל מקום, אינטלקטואלית, איכותית, מוסרית, שמובילה את העם, ואת הסנהדרין, אם הולכים לכל הכוח והבהמיות ו"אני אקבע", זו תהיה התפוררותה של החברה הציונית, שהיתה לה מטרה אחת כדי להתקיים – חברת מופת.

אבישי ברוורמן: בלי שהיא חברת מופת, גם אם תהיה לה פצצת אטום או עשר פצצות אטום, היא לא תתקיים.

אבישי ברוורמן: וכאן אין הבנה.

אבישי ברוורמן: זה בדיחה.

אבישי ברוורמן: חושבים ששלטון רוב זה משחק.

אבישי ברוורמן: ועוד אחד ככה, ואתה מתעורר יום אחד ועל הדבר הזה – על שלושה חטאי ישראל ועל ארבעה לא אשיבנו.

אבישי ברוורמן: ומלה אחת לגבי כלכלה.

אבישי ברוורמן: חברתי היקרה לימור, אנחנו ידידים ואני מעריך אותך, אבל אני רוצה ללמד אותך רק דבר אחד: כלכלה זה לא רק אחוז צמיחה, שבשנה הבאה יהיה הרבה יותר נמוך; כלכלה זה לא רק מספר הסטארט-אפים – כלכלה זה גם האי-שוויון והעוני ורמת החינוך.

אבישי ברוורמן: ולכן, הטעות הגדולה ביותר – אני כבר שנים לא אוהב את המלה "חברתי".

אבישי ברוורמן: מדוע?

אבישי ברוורמן: כי אמרו שכלכלה זה תוצר לאומי, זה אינפלציה, וחברתי זה האי-שוויון, זה העוני, זה שכר המורים.

אבישי ברוורמן: ישראל היא מהמדינות האי-שוויוניות ביותר בעולם המערבי מבחינת העוני.

אבישי ברוורמן: ישראל מידרדרת ברמת החינוך.

אבישי ברוורמן: ולכן, גם אותה אבטלה היא מקרב דורשי העבודה, ומי כמוך יודע שבנושא התעסוקה, כאשר אחוז העובדים בין היהודים החרדים הוא רק 35%, לעומת 75% של יהודים חילונים וערבים מוסלמים, בדורשי העבודה אנחנו מפגרים.

אבישי ברוורמן: ולכן, במקביל, כשיבוא המשבר הגדול באירופה – והוא בא – גם האבטלה תעלה.

אבישי ברוורמן: ואת יודעת שחלק גדול מהעובדים – שכר אינם מקבלים.

אבישי ברוורמן: הם עובדים זמניים.

אבישי ברוורמן: והמשפט הכי חשוב בסטטיסטיקה הוא משפט בלעז.

אבישי ברוורמן: וסלחי לי שאתך, שאת אמונה על העברית, אדבר בשפה האנגלית: Liars figure and figures lie.

אבישי ברוורמן: הטעות הכי גדולה היא לקחת חלק מהסטטיסטיקה ולהציג אותה בתור תורה.

אבישי ברוורמן: ולכן אני אומר לשר האוצר: אל תתגאה בתקציב הדו-שנתי.

אבישי ברוורמן: יש לנו דרך של דם, יזע ודמעות.

אבישי ברוורמן: ישראל צריכה לשנות את הדרך שלה לכלכלה צודקת – לא קבוצה.

אבישי ברוורמן: בארצות-הברית, 1% יש לו 50% מההון.

אופיר אקוניס: לסיום.

אבישי ברוורמן: אני מסיים.

אבישי ברוורמן: בישראל – עדיין לא קיבלתי את המספרים, אני בודק אותם.

אבישי ברוורמן: לא רק שאנחנו האי-שוויוניים ביותר במערב היום, ובעוני, בחלוקת ההון אנחנו הרבה יותר מסוכנים.

אבישי ברוורמן: אבל גם פה, חלק מהשיחה בעיתונים כבר לא קיים.

אבישי ברוורמן: והדבר החשוב ביותר לחברה שרוצה להיות חברת מופת זה מה שאמר המשורר הסקוטי ברנס: המתנה הכי גדולה שחברה ואדם יכולים לקבל היא מראה שמראה לו איך אחרים רואים אותו – –

אופיר אקוניס: תודה.

אבישי ברוורמן: – – ולא איך שהוא אומר: אני ואני ואני.

אבישי ברוורמן: אנחנו במשבר, ודווקא מי שיש לו הכוח, כמו שהיה מנחם בגין המנוח, צריך לכבד את כבוד בית-המשפט ולבחור שופטים נאורים בישראל.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, בבקשה, שלוש דקות.

לימור לבנת: כל הזמן הם מצטטים את בגין.

אופיר אקוניס: וגם את ז'בוטינסקי עכשיו.

לימור לבנת: ז'בוטינסקי, בטח.

אופיר אקוניס: וגם את ז'בוטינסקי.

לימור לבנת: פשוט כולכם נפלאים.

אופיר אקוניס: זה חזון אחרית הימים, גברתי השרה.

לימור לבנת: מה זה?

לימור לבנת: "האיש שיושב ליד ד"ר בדר" – – –

אופיר אקוניס: לא, זה אומר משהו.

אופיר אקוניס: זה אומר משהו.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

אופיר אקוניס: אגב, השרה לבנת, חלק מהכינויים שהיום מכונים בהם חלק מהשרים וחברי הכנסת של הממשלה הזאת – תבדקי בשיח של שנות ה-30, של שנות ה-30 – נאמרו גם על זאב ז'בוטינסקי.

אופיר אקוניס: זה בדוק וזה בספרים.

לימור לבנת: כן, אני יודעת, אני מכירה את זה.

אבישי ברוורמן: מה עניין שמיטה ל– – –?

אבישי ברוורמן: אז אמרו.

אבישי ברוורמן: בימין ובשמאל עשו טעויות.

אבישי ברוורמן: מה זה חשוב?

אבישי ברוורמן: כל אחד יבדוק.

אבישי ברוורמן: מישהו אמר – אנחנו כאן, אנחנו מנהיגי ישראל.

אבישי ברוורמן: לא ז'בוטינסקי, לא בן-גוריון – –

לימור לבנת: חבר הכנסת אקוניס, חבר הכנסת אקוניס – –

אבישי ברוורמן: – – מאתנו הציבור רוצה תשובות, לא ויכוחים של העבר.

לימור לבנת: – – אני מזכירה את זה רק כי זה נאמר פה בכנסת ישראל, כי פה בכנסת ישראל לא רצו להזכיר את השם מנחם בגין וקראו לו "האיש שיושב ליד ד"ר בדר".

לימור לבנת: לכן אני מזכירה את זה.

אבישי ברוורמן: אז אמרו.

אבישי ברוורמן: אז אמרו פה ואמרו שם.

אבישי ברוורמן: מה זה חשוב מה אמרו?

אורי מקלב: טוב, רבותי, רבותי, הדובר הזה, לא נראה לי שהוא יצטט משהו מבגין, ככה שהשרה יכולה להיות רגועה בעניין הזה.

אורי מקלב: לא נראה, נכון?

גאלב מג'אדלה: אפשר להתחיל?

אורי מקלב: כן, בבקשה, הנה.

אורי מקלב: שלוש דקות תמימות.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, עם כל הכבוד לדודו רותם וליעקב כץ, במשמרת של ראש הממשלה נתניהו חוקקו החוקים האלה, שמביישים כל חברה דמוקרטית וכל חברה מתוקנת.

גאלב מג'אדלה: מה לעשות?

גאלב מג'אדלה: אתה מזכיר לי, חבר הכנסת יעקב כץ, את הפיל שהסתתר מאחורי עכבר.

גאלב מג'אדלה: לא לקשור את זה לנמשל.

גאלב מג'אדלה: מה זה משנה מי יזם את החוקים האלה?

גאלב מג'אדלה: החוקים האלה, חוקקה אותם הכנסת ברוב דורסני, שאני אומר לכם, לטווח הארוך, תזכרו, אתם בכנסת הזאת, מי שהוביל את החוקים האלה, שמהם נודף ריח גזענות – אדוני היושב-ראש, אתה מוכן שם לפזר את ההפגנה?

אורי מקלב: עד כדי כך זה מפריע לך?

גאלב מג'אדלה: כן, כן, מפריע לי.

גאלב מג'אדלה: מה, אתה לא שומע את הקולות?

גאלב מג'אדלה: מפריע לי.

אורי מקלב: רבותי, חבר הכנסת דניאל בן-סימון, אתה מייד אחריו, אז תתחיל להתכונן.

גאלב מג'אדלה: – – – לא רק מביישים חברה דמוקרטית וחברה מתוקנת, חברה שהאדם במרכזה.

גאלב מג'אדלה: האדם.

גאלב מג'אדלה: האדם.

גאלב מג'אדלה: אתם גם רוצים לדרוס את האדם כאדם?

גאלב מג'אדלה: ואני אומר לכם, קרסו כל המגבלות החוקתיות של משטר דמוקרטי.

גאלב מג'אדלה: מזמן, לא עכשיו, לא בחוק הזה, שפתאום קמה זעקה ופתאום אני שומע שרים מהליכוד – חזרה אליהם השפיות ונזעקו נגד החוק של יעקב כץ.

גאלב מג'אדלה: איפה היו השפויים האלה?

יעקב כץ: לא נגד החוק שלי, נגד החוק שעבר היום בוועדה.

לימור לבנת: ממש לא.

גאלב מג'אדלה: סליחה?

גאלב מג'אדלה: מה אמרת, חבר הכנסת כץ?

יעקב כץ: לא נגד החוק הזה, נגד החוק שעבר היום בוועדה.

אורי מקלב: חוק עורכי-הדין.

לימור לבנת: אנחנו בעד החוק הזה.

יעקב כץ: אתי אפילו השופטת בייניש מסכימה.

גאלב מג'אדלה: תודה על התיקון.

גאלב מג'אדלה: עכשיו רק נזעקתם?

גאלב מג'אדלה: איפה הייתם אחרי סדרה של שבעה חוקים גזעניים?

גאלב מג'אדלה: איפה?

גאלב מג'אדלה: אם היו מחוקקים דבר כזה בגולה הייתם מפגינים; הייתם אומרים: אנטישמיות.

גאלב מג'אדלה: מה לא הייתם אומרים?

גאלב מג'אדלה: מה שעשו לכם אלפיים שנה בגולה עכשיו אתם רוצים לעשות לאחרים?

אורי מקלב: נא לסיים.

גאלב מג'אדלה: על מה אתה צוחק?

גאלב מג'אדלה: זה מביא לי בכי.

גאלב מג'אדלה: אתה צוחק?

יעקב כץ: על ה"אוי" שלו אני צוחק.

גאלב מג'אדלה: אני אומר לך, הנכדים שלו, של דודו רותם, עוד יצטערו על הגבורה הזאת שמפגין היום יושב-ראש ועדת חוקה, חוק ומשפט.

גאלב מג'אדלה: הנכדים שלו עוד יצטערו על היום הזה.

אורי מקלב: תודה.

גאלב מג'אדלה: אני גיליתי לו פעם סוד – אני מתאפק כאן מעל הדוכן הזה בכל כוחי כדי שאם אני אחזור מוקדם הביתה, ילדי לא ישאלו אותי שאלות על התנהגות לא ראויה שאני מחנך אותם שנים רבות נגדה – בעד שפיות, בעד פרגמטיות.

גאלב מג'אדלה: כדי שלא אשאל.

גאלב מג'אדלה: איך אתם חוזרים הביתה?

גאלב מג'אדלה: מה אתה מסביר לנכדים שלך על סדרת החוקים הגזענית-פאשיסטית שהובלת עם המפלגה שלך?

גאלב מג'אדלה: איך תסביר את זה לנכדים שלך?

גאלב מג'אדלה: מה תגיד להם?

אורי מקלב: תודה.

גאלב מג'אדלה: תודה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

אורי מקלב: חבר הכנסת דניאל בן-סימון, בבקשה.

אורי מקלב: גם לרשותך שלוש דקות.

אורי מקלב: לאחר מכן – חברת הכנסת זהבה גלאון.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

דניאל בן-סימון: אני חושב שצריך לתת יותר משלוש דקות לאופוזיציה.

דניאל בן-סימון: מה יש לה?

דניאל בן-סימון: מה נותר לה חוץ מאשר לקשקש ולדבר ולומר את אשר על לבה?

דניאל בן-סימון: ולכן, שלוש דקות – אתה עוד לא מספיק להיכנס, וכבר – אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בכל זאת אני חייב לומר מלה-שתיים.

אורי מקלב: תתחיל מהסוף, תתחיל מהסוף.

דניאל בן-סימון: להתחיל מהסוף?

דניאל בן-סימון: תתחיל את השעון מההתחלה.

דניאל בן-סימון: אני חייב להגיד מלה אחת.

דניאל בן-סימון: ב-1996 נבחר בנימין נתניהו, ואני חייב לומר שהמהלך האובססיבי הזה להיכנס נגד האליטות והאליטה המשפטית והאליטה הכלכלית והאליטה האינטלקטואלית והאליטה התקשורתית – ואני אומר שהמהלך הזה לא הסתיים.

דניאל בן-סימון: הייתי בטוח שזה עבר להם, ששוק מחנה-יהודה זה כבר לא הליכוד.

דניאל בן-סימון: פעם פגרת בחירות, ישר מחנה-יהודה: אנחנו העם, הם האליטות.

דניאל בן-סימון: ולצערי זה לא עבר גם אחרי כמעט 30 שנות שלטון.

דניאל בן-סימון: תחושת העממיות המלאכותית עדיין מובילה אותם: אנחנו העם, הם האליטות.

דניאל בן-סימון: ולכן מה שמצער פה, שאחרי 30 שנות שלטון ציפיתי למתינות מסוימת בתוך מפלגת השלטון, ולצערי זה רק הקצנה, הקצנה והקצנה.

דניאל בן-סימון: ואני אומר, לימור לבנת: מנחם בגין, אצלו זה לא היה עובר.

דניאל בן-סימון: כל הטירוף החקיקתי הזה לא היה עובר אצלו, וגם לא אצל יצחק שמיר וגם לא אצל אריאל שרון.

דניאל בן-סימון: ועכשיו אתם מפלגת שלטון שנגררים אחרי קצוות, ואנחנו משלמים את המחיר.

דניאל בן-סימון: ההצעה היא של כצל'ה, והוא מייצג מפלגת קצה שבקצה, ונתתם לליברמן את שלו ונתתם לחרדים ונתתם לדתיים.

דניאל בן-סימון: ואני אומר בצער – – –

אורי מקלב: כצל'ה זה כנראה קצה.

דניאל בן-סימון: זה מתחרז פשוט.

דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר שהמהלך הזה לספק את השוליים של הקואליציה על חשבון רוב הציבור הוא מהלך שגוי.

דניאל בן-סימון: הוא מהלך שגוי, ואתם תשלמו את המחיר, כי הקצנתם עד טירוף.

דניאל בן-סימון: לא הייתם כאלה.

דניאל בן-סימון: הסכם שלום עם מצרים לא היה עובר היום; הסכם-וואי לא היה עובר היום; הסכם חברון לא היה עובר היום; ההתנתקות לא היתה עוברת היום.

דניאל בן-סימון: שום דבר לא היה עובר.

דניאל בן-סימון: ואגב, שום דבר לא עבר בשלוש השנים האחרונות.

ציפי חוטובלי: היינו חוסכים הרבה חיי אדם אם זה לא היה עובר.

דניאל בן-סימון: גם את לא עוברת.

דניאל בן-סימון: לא היית עוברת בתקופת בגין.

דניאל בן-סימון: לא היית עוברת.

ציפי חוטובלי: תתפלא.

דניאל בן-סימון: כי ההקצנה שלך היתה פעם לזרא לליכוד.

דניאל בן-סימון: והנה, היום הכול נכנס.

דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר – – –

ציפי חוטובלי: אני זוכרת שהליכוד דיבר – – –

אורי מקלב: סליחה, סליחה, סליחה.

דניאל בן-סימון: אני אומר לך, ההקצנה שלך היתה לזרא לליכוד של שנות ה-80.

ציפי חוטובלי: על איזה הקצנה אתה מדבר?

ציפי חוטובלי: אני מדברת בדיוק על מצע הליכוד מאז ומתמיד.

דניאל בן-סימון: לכן, אני אומר לך ששום הסכם לא היה עובר.

דניאל בן-סימון: אנשי הליכוד הפכו את הקערה, עשו יותר שלום מהשמאל.

דניאל בן-סימון: והיום חזרתם לדבר המקורי שלכם – מפלגה קיצונית, מפלגת קצה, שמנסה לשבור את האליטות האלה כדי למצוא חן, אני לא יודע בפני מי.

דניאל בן-סימון: ויבוא יום, אדוני היושב-ראש, שהליכוד, שבא כמפלגה מתוך העם, כמעט בצורה אותנטית, הוריד את המפלגה מפא"י, שכמעט הסתאבה לגמרי, ואותו תהליך עובר על הליכוד היום, והוא מסתאב בצורה איומה, הוא כמעט פועל נגד המדינה.

דניאל בן-סימון: במובן הזה אני חושב שיבוא יום החשבון, תשלמו אותו.

דניאל בן-סימון: ואולי, אולי החזרה לאופוזיציה תחזיר בכם אותה רוח שהיתה לכם בשנות ה-70 וה-80 ובתחילת שנות ה-90.

דניאל בן-סימון: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת דניאל בן-סימון.

אורי מקלב: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת אילן גילאון.

אורי מקלב: לרשותך שש דקות.

אורי מקלב: בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בנסיבות אחרות הייתי אולי תומכת בניסיון לשנות את החוק, או ליתר דיוק להחזיר את המצב לקדמותו.

זהבה גלאון: הצעת החוק הזאת שחוקק חבר הכנסת פרידמן – סליחה, שר המשפטים לשעבר פרידמן – נועדה לפגוע בבית-המשפט העליון, ואולי בנסיבות אחרות, ואולי עם מציע אחר, הייתי תומכת בהצעת החוק הזאת.

זהבה גלאון: אבל הצעת החוק הזאת אינה תמימה.

זהבה גלאון: אני בכלל מציעה לכם לבחון את הפוזיציה של המציעים.

זהבה גלאון: כל אחד מדבר פה מהפוזיציה שלו.

זהבה גלאון: שימו לב מי המציעים, שימו לב באיזה שטף של אקטיביזם חקיקתי אנחנו נמצאים.

זהבה גלאון: יש כאן קבוצה של חברי כנסת שהחליטה לקעקע, לרסק עד דק את בית-המשפט העליון, בשורה של יוזמות חקיקה.

זהבה גלאון: דרך אגב, זאת הפחות-גרועה מביניהן, אני אומרת מראש.

זהבה גלאון: יכול להיות שבנסיבות אחרות הייתי מצביעה בעדה, אבל במכלול הזה, כשהבוקר היינו בדיון בוועדת החוקה, כשהקואליציה, באמצעות הרוב הדורסני שלה בכנסת, העבירה הצעת חוק לשנות תוצאות של בחירות באופן רטרואקטיבי בלשכת עורכי-הדין, כשחברי כנסת מהקואליציה הזאת העלו על דעתם להביא הצעה שוועדת החוקה תעשה שימוע לשופטים, אז כשמוגשת ההצעה הזאת, אי-אפשר להתייחס אליה במנותק מכל אותן הצעות שמבקשות לשים את חברי הכנסת מעל בית-המשפט העליון, מעל בית-המשפט העליון.

זהבה גלאון: שימו לב מי – יש כאן חברי כנסת שחטפו מבית-המשפט העליון, פוליטיקאים שמחכים לכתבי אישום שבדרך, ופוליטיקאים או מתנחלים שבית-המשפט פסק לפנות אותם מהמאחזים הבלתי-חוקיים או מהשתלטות על אדמות פלסטיניות, ועכשיו הם מבקשים לבוא חשבון באמצעות החוק הזה עם בית-המשפט העליון.

זהבה גלאון: ואני רוצה לומר לכם מעבר לזה.

זהבה גלאון: מה שחברי הכנסת האלה מנסים לעשות – הם מבקשים לאתגר את בית-המשפט.

זהבה גלאון: הם מחוקקים חוקים שיאלצו את בית-המשפט לפסול אותם, ואז הם יבואו ויגידו: שימו לב, שימו לב איך בית-המשפט פוסל חוקים של הכנסת.

זהבה גלאון: אבל מדובר בחוקים שהם לא חוקתיים.

זהבה גלאון: החוק הזה אולי פחות, אבל כל קבוצת החוקים שאתם מחוקקים, שהכנסת הזאת מחוקקת, מונעת ממוטיבציה של נקמה.

זהבה גלאון: שימו לב לחבר הכנסת כץ, שחבריו קוראים לו כצל'ה.

זהבה גלאון: פתאום התעורר חבר הכנסת כץ ורוצה לשנות את החוק שחוקק שר המשפטים פרידמן.

זהבה גלאון: חבר הכנסת כץ, אני מזכירה לכם, היה מאלה ש"חטפו" על ערוץ-7.

זהבה גלאון: הוא מאוד מאוד לא אהב את התערבות בית-המשפט העליון בעניין ערוץ-7, בואו נזכיר את זה.

זהבה גלאון: לא רק שהוא לא אהב, הוא טורח להזכיר את זה.

זהבה גלאון: אז יש אולי פסול במניעים או במוטיבציה של חבר הכנסת כץ, שיושב כאן היום במליאה מדושן עונג ומקשיב כולו לדיון.

זהבה גלאון: איך קרה לו הדבר הזה?

זהבה גלאון: הוא לא האמין שזה קרה לו – חבר הכנסת כץ באיחוד הלאומי, באופוזיציה, מצליח לגייס את הקואליציה הדורסנית הזאת של הכנסת ומחוקק חוק ששמו יהיה רשום עליו.

זהבה גלאון: דרך אגב, אני חושבת שאתה עושה עוול.

זהבה גלאון: אני לא מכירה את השופט גרוניס.

זהבה גלאון: יש לי כבוד לשופטים, גם אם הגישה שלהם או השיטה שלהם היא לא לרוחי.

זהבה גלאון: אני תומכת באקטיביזם שיפוטי.

זהבה גלאון: אני יודעת שהשופט גרוניס נחשב שמרן, אבל אין לי דבר וחצי דבר נגד השופט גרוניס.

זהבה גלאון: אתה, ביוזמת החקיקה הזאת, עשית לו עוול, עשית עוול לשופט גרוניס.

זהבה גלאון: הוא לא מבין מאיפה נפל עליו הטוב הזה, חבר הכנסת כץ.

זהבה גלאון: פתאום הקואליציה – ישראל ביתנו, הליכוד – מי עוד בקואליציה?

זהבה גלאון: כולם הצטרפו אליו, והוא לא ידע שהוא כזה.

זהבה גלאון: כולה הוא כועס על סגירת ערוץ-7.

זהבה גלאון: סגרו לו את ערוץ-7, אז עכשיו הוא מנהל מסע נקמה נגד בית-המשפט.

זהבה גלאון: יש כאן ניסיון של הקואליציה הזאת, ואתם בדרך כלל חוברים אליה, לפגוע בכל מה שזז: בארגוני החברה האזרחית, בתקשורת חופשית ובבית-המשפט העליון.

זהבה גלאון: גם לי יש לעתים ביקורת לא אחת על בית-המשפט, אבל בכל זאת, מכיוון שאין לנו חוקה, בית-המשפט העליון נותר המעוז האחרון להגנה על מיעוטים, על זכויות אדם, על דמוקרטיה, על אופיה הדמוקרטי של החברה הישראלית.

זהבה גלאון: אתם מבקשים באמצעות יוזמות החקיקה שלכם לפגוע בבית-המשפט, לשים את עצמכם מעל החוק.

זהבה גלאון: חבר הכנסת כץ, הדברים האלה יירשמו לך, הם יהיו רשומים על שמך.

זהבה גלאון: הם יהיו רשומים על שמך, אבל הם לחרפה לחברה הישראלית.

זהבה גלאון: מה שאתה והחברים שלך עושים – יש לכם מירוץ, יש לכם תחרות מי יצליח לפגוע יותר בבית-המשפט.

זהבה גלאון: וכל אחד, כמו שאמרתי קודם, מהפוזיציה שלו, מונע ממוטיבציה שמבקשת – אני לא רוצה אפילו לחזור.

זהבה גלאון: אני רוצה לספר לכם, חברי חברי הכנסת, התעמתי היום עם חבר הכנסת כץ בערוץ הכנסת, ואני שמעתי את הגידופים והתוכחה שהוא השמיע כנגד השופטים שיושבים בבית-המשפט.

זהבה גלאון: אני חושבת שהדבר הכי נורא שקרה לכם – ובזה אני מסיימת – זה שאיבדתם את הבושה.

זהבה גלאון: איבדתם את הבושה, ואתם מעזים לעלות לכאן ולקדם חקיקה.

זהבה גלאון: הציבור צופה בכם שאיבדתם כל רסן.

זהבה גלאון: אבל אני רוצה לומר עוד משהו: לא לעולם חוסן.

זהבה גלאון: אני מציעה שתזכור את זה.

אורי מקלב: תודה רבה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

אורי מקלב: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

אורי מקלב: אחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

אורי מקלב: כפי שאתה בוודאי יודע, לרשותך ארבע דקות.

אורי מקלב: אדוני, בבקשה.

אילן גילאון: אדוני, תודה רבה על ארבע הדקות.

אילן גילאון: זה אפילו יותר מדי, כי מה באמת משנות הדקות?

אילן גילאון: אדוני, אין לי שום בעיה עם השופט גרוניס.

אילן גילאון: אף פעם לא היתה לי שום בעיה.

אילן גילאון: שאלתי אנשים, ואמרו לי שהוא איש טוב, איש הגון וישר.

אילן גילאון: אין לי בעיה עם הגיל של השופט גרוניס.

אילן גילאון: הבעיה היא לא הגיל; הבעיה היא התרגיל.

אילן גילאון: אדוני, יש לי בעיה כאשר לאנשים יש כפתור ביד וסביבו הם תופרים חליפה, או בלשון המקומית לדבר הזה קוראים: מכרז הגובלן.

אילן גילאון: אנחנו תופרים על מידותיו של איש את מה שאנחנו רוצים בסופו של דבר שיקרה.

אילן גילאון: בעניין הזה, חבר הכנסת כצל'ה, יש כאן עניין של הקמת מאחז בלתי חוקי במעוז החוק.

אילן גילאון: הבעיה המרכזית היא: אתה לא פעם, כאן על הדוכן, אמרת כמה יהודים יש ביש"ע היום, וכנראה בעיני רוחך אתה רואה צביון אחר לגמרי לדבר הזה שאנחנו קוראים לו מדינת ישראל, ובאיזה מקום אתה עדיין לא מבין שהשיטה של עוד עז ועוד דונם כבר לא קיימת.

אילן גילאון: היא היתה טובה לתקופתה.

אילן גילאון: תקופת "חומה ומגדל" היתה טובה לתקופה שהבריטים שלטו בארץ.

אילן גילאון: היום רשויות המדינות הן אחרות.

אילן גילאון: בסופו של דבר, אתה מוצא קרקע פורייה אצל אנשים שמגמדים את המקום שלנו עד עפר.

אילן גילאון: יכול להיות שאתה בטח יושב תחת גפנך ותחת תאנתך, כך אתה רואה בעיני רוחך, ואתה חושב שיום אחד בבית-המשפט העליון יעמוד נשיא שאולי הוא נער גבעות מזדקן.

אילן גילאון: אבל השאלה היותר חשובה, אדוני, זו איזו מדינה תהיה המדינה הזאת.

אילן גילאון: אני רוצה לקוות – לכן אמרתי לך שזה הרבה זמן בשבילי, ארבע דקות, משום שבגרידיות המטורפת הזאת שבה – הגדרתי את זה בדיון הקודם – יש רק שני סוגי חקיקה, ועל שניהם יש תוכניות בטלוויזיה: אחת נקראת "האח הגדול" – וזה חוקי ה"אח הגדול", וזה אולי המזערי ביניהם, בין חוקי "האח הגדול" – והשנייה נקראת "הישרדות".

אילן גילאון: יש שתי תוכניות כאלה.

אילן גילאון: בניגוד לטלוויזיה, שם לפחות יש כאלה שזוכים, פה אף אחד לא זוכה.

אילן גילאון: יכול להיות שאתה רואה את עצמך, בעיני רוחך, שאתה יושב תחת גפנך ותחת תאנתך ובית-המשפט העליון, אשר נשען על תפיסת עולם דאורייתא, על תפיסת עולם תורתית-תורנית, הוא שישלוט כאן.

אילן גילאון: לכן, אני מקווה שהשם כצל'ה הוא לא יותר מאשר קצה, ושזה לא קץ לכמה דברים, חבר הכנסת כצל'ה – שאתה מאוד חביב עלי ואתה יודע את זה, אבל מסוכן כפי שאתה חביב, ולא פחות מזה.

אילן גילאון: אדוני, תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה, חבר הכנסת אילן גילאון, על העמידה בלוח הזמנים.

אורי מקלב: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, בבקשה.

אורי מקלב: לאחר מכן – אחרון הדוברים, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

אורי מקלב: אתה תסיים את הדיון לפני שהשר – אתה גם?

קריאה: – – –

אורי מקלב: אה, אתה כיושב-ראש הוועדה.

אורי מקלב: חמש דקות יהיו לך אחר כך.

יעקב כץ: גם לי יש – – –

אורי מקלב: זה לא רשום אצלי כאן.

ניצן הורוביץ: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, הבעיה עם החוק הזה, חוק גרוניס, הוא שהוא חוק פרסונלי.

ניצן הורוביץ: מה הבעיה עם חוק פרסונלי?

ניצן הורוביץ: חוק פרסונלי הוא חוק שאיננו צודק.

ניצן הורוביץ: חוק צודק הוא חוק כללי.

ניצן הורוביץ: כצל'ה, כדאי שתקשיב לעניין הזה.

ניצן הורוביץ: אתה מאוד מתגאה בחוק הזה, ואגב, אני לא מבין למה, אבל כדאי שתבין שחוק צודק הוא חוק כללי, והוא חייב להיות נטול משוא פנים.

ניצן הורוביץ: חוק צודק לא אמור להיטיב עם אדם מסוים, ואסור שיחוקקו חוקים שיקדמו אינטרסים פרטיים מסוימים.

ניצן הורוביץ: לכן, חוק שמכוון לאדם מסוים איננו חוק צודק, וזה החוק הזה.

ניצן הורוביץ: צר לי על השופט אשר דן גרוניס, ששמו נכרך במהלך הזה.

ניצן הורוביץ: לגופו של עניין, באמת לא היינו עושים את הסיפור סביב החוק הזה לולא הוא היה חלק מדבר הרבה יותר רחב, דבר שאתה עצמך גרמת להיקף שלו בכך שאמרת שאתה רוצה לסלק את אותה חבורה עלובה – כך אמרת – והתייחסת לבית-המשפט העליון.

ניצן הורוביץ: אז כשאתה אומר כך ומביא חוק כזה, בצדק רב אנחנו רואים בחוק הזה קומבינה של הימין הקיצוני.

ניצן הורוביץ: בסך הכול, גרוניס, למשל היה פסק-דין שהוא היה שותף לו שפסל סעיף בחוק הנזיקין האזרחיים בעניין אחריות המדינה כלפי פלסטינים.

ניצן הורוביץ: גרוניס היה שותף לפסיקה הזאת.

ניצן הורוביץ: לא בטוח שזה משהו שעולה בקנה אחד עם האידיאולוגיה שלך.

ניצן הורוביץ: לכן, אני חושב שעשית עוול לשופט גרוניס בכך שהכנסת אותו לתוך הדבר הזה.

יעקב כץ: גם דמוקרט וגם עשיתי עוול?

ניצן הורוביץ: כן, כי פשוט אתה לוקח – – –

יעקב כץ: – – –

ניצן הורוביץ: אין לי בעיה.

ניצן הורוביץ: אתה אומר שלא צריך אופק כהונה של שלוש שנים – – –

יעקב כץ: – – –

ניצן הורוביץ: לא, תשמע.

יעקב כץ: – – –

ניצן הורוביץ: לא.

ניצן הורוביץ: תשמע, תשמע.

יעקב כץ: – – –

ניצן הורוביץ: לא, לא.

ניצן הורוביץ: אתה אומר: אין צורך באופק כהונה של שלוש שנים.

ניצן הורוביץ: נחזיר את המצב למה שהיה לפני פרידמן.

יעקב כץ: אבל החוק הוא לא חוק גרוניס.

ניצן הורוביץ: אז מאה אחוז.

ניצן הורוביץ: אני יכול לדבר אתך ספציפית, ויכול להיות אפילו שהייתי מסכים אתך שאין צורך באופק כהונה של שלוש שנים ומספיק רק שנתיים, נגיד, או כמה שזה לא יהיה.

ניצן הורוביץ: הבעיה היא שאתה יוצר כאן אווירה של מצור על בית-המשפט, וזאת הבעיה – האווירה מסביב, ולאו דווקא החוק הספציפי, הסידור הזה.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, אני אצטט כאן מדברי הנשיאה דורית בייניש.

ניצן הורוביץ: לא קל לנשיאת בית-המשפט העליון להגיד את מה שהיא אמרה, ואני אחזור על הדברים כאן.

ניצן הורוביץ: היא אמרה כך: בראש מסע הדה-לגיטימציה עומדים מספר פוליטיקאים, חברי כנסת ואף שרי ממשלה, שמנצלים את חסינותם ומוסרים לציבור הרחב מידע מוטעה ומטעה.

ניצן הורוביץ: מסע ההטעיה מעצם טיבו מחלחל ומרעיל.

ניצן הורוביץ: וזו הבעיה עם החוקים האלה.

ניצן הורוביץ: חוק גרוניס, החוק הזה שעבר היום בוועדת החוקה, הם יוצרים אווירה של "עליהום" פוליטי על בית-המשפט העליון.

ניצן הורוביץ: בעניין הזה אני חרד לבית-המשפט העליון.

ניצן הורוביץ: היות שלמדינת ישראל אין חוקה, בית-המשפט העליון הוא המפלט האחרון.

ניצן הורוביץ: גם אתה, חבר הכנסת כץ, כאזרח, כאדם, בפוזיציה אחרת אולי, ייעשה לך עוול – תמיד תדע שתוכל לבוא לפני בית-המשפט העליון, להביא את עניינך ולזכות בתשומת לבו של בית-המשפט.

ניצן הורוביץ: תאר לך שאתה יוצר אווירה בציבור שבה אין מקום למוסד כזה, שבה אין אמון למוסד כזה, שבה אנשים יבוזו למוסד כזה, כמו שהולך וקורה עכשיו בגלל מה שעושה כאן הכנסת.

ניצן הורוביץ: זו ממש חבלה.

ניצן הורוביץ: זו ממש חבלה באושיות המדינה.

ניצן הורוביץ: לכן, צר לי שאיש כמו השופט גרוניס, שאני בטוח שהוא אדם הגון ושופט מצוין, נכרך שמו במהלך כזה שגורם כזה נזק לאושיות הקיום שלנו כאן במדינת ישראל.

ניצן הורוביץ: אני רוצה להגיד לכם שבאמת היום הזה, שהתחיל בו בקומבינה מבישה – אני אמרתי שזה דיל מסריח, וככה נזהרתי במילותי – קומבינה מבישה שנועדה להבטיח רוב לימין הקיצוני בוועדה למינוי שופטים והשתלטות חרדית מוחלטת בוועדה למינוי דיינים – אגב, ועדה למינוי דיינים שאותם חרדים בוועדה לא מכירים בהם בכלל, כי החרדים האלה לא מקבלים את הרבנות הראשית ואת הדיינים האלה – והיום העגום הזה נגמר באישור הזה של חוק גרוניס, שיוצר מציאות קשה ביותר בפני שופטי בית-המשפט העליון.

ניצן הורוביץ: חבר הכנסת כץ, אתה צריך לחשוב לאיזה בור הכנסת את השופט גרוניס.

ניצן הורוביץ: איך האיש הזה באמת אמור לתפקד כשופט, אולי כנשיא בית-המשפט העליון?

ניצן הורוביץ: איך הוא אמור לפסוק?

ניצן הורוביץ: איך הוא אמור להסתכל על הציבור?

ניצן הורוביץ: אם הוא יעשה ככה – יאשימו אותו ככה, ואם הוא יעשה ככה – יאשימו אותו בצד הזה.

ניצן הורוביץ: למה עשית לו את זה?

ניצן הורוביץ: מה הוא עשה לך רע שהכנסת אותו לתוך הבור הזה?

יעקב כץ: – – –

ניצן הורוביץ: אני אומר לך שהדברים היו יכולים להיות אחרת לגמרי – –

יעקב כץ: – – –

ניצן הורוביץ: – – אם היית בחוק הזה קובע שהוא יחול החל מהפעם הבאה, לא לגופו של אדם ספציפי, ויכול אפילו להיות שאני הייתי תומך בחוק.

ניצן הורוביץ: אבל היות שהחוק הזה מכוּון לקונסטלציה ספציפית, והיות שאתה עצמך עטפת את זה בעטיפה של השתלחות בבית-המשפט העליון, צריך לדחות ולזרוק את החוק הזה מכל המדרגות.

אורי מקלב: תודה.

ניצן הורוביץ: כבר נגמר?

אורי מקלב: נגמר מזמן.

אורי מקלב: אבל בסדר.

ניצן הורוביץ: אני מקווה שהמתקפה הזאת על שלטון החוק תיעצר כאן, בחוק הזה.

ניצן הורוביץ: אני יכול רק לקוות שהוא יהיה החוליה האחרונה במה שאתם מנסים לעשות לשלטון החוק ולדמוקרטיה הישראלית.

ניצן הורוביץ: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

אורי מקלב: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

אורי מקלב: לאחר מכן – חבר הכנסת המציע יעקב כץ.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני, שמונה דקות.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אחרי עשרות שנים בשלטון החליט הליכוד לתפוס את השלטון.

ג'מאל זחאלקה: הכותרת של היום היא "הליכוד לעליון".

ג'מאל זחאלקה: פעם היתה "הליכוד לשלטון", עכשיו השלב השני הוא "הליכוד לעליון".

ג'מאל זחאלקה: והחוקים המובאים היום בעצם מבשרים שינוי דרמטי בסדרי השלטון בישראל, כאשר הימין רוצה להשתלט על בית-המשפט העליון, על מערכת המשפט בכלל, ולשם כך הוא דורס ברגל גסה כללים אלמנטריים של חקיקה, של ערכים דמוקרטיים ושל סדרי שלטון.

ג'מאל זחאלקה: היום בבוקר היה דיון בוועדה למינוי שופטים בוועדת החוקה – חוק על נציגי לשכת עורכי-הדין בוועדה למינוי שופטים.

ג'מאל זחאלקה: כאשר נבחר עורך-דין ח'אלד זועבי לוועדה זה היה תקדים; פעם ראשונה שנבחר אזרח ערבי לוועדה הזאת.

ג'מאל זחאלקה: ואמרנו, הנה, יש שינוי לטובה.

ג'מאל זחאלקה: והנה, באה הממשלה ואומרת שרוצים לבטל את הבחירות, לא פחות ולא יותר, באמצעות חוק.

ג'מאל זחאלקה: חקיקה רטרואקטיבית המבטלת בחירות היא דבר – איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: – נדיר ביותר.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך עשרה חוקרים שיחפשו בהיסטוריה של הפרלמנטים בעולם אם היה איזה פרלמנט בעולם שחוקק חוק שמבטל בחירות שנגמרו.

ג'מאל זחאלקה: אני מאתגר את הממשלה שתביא לנו דוגמה אחת של דבר כזה.

ג'מאל זחאלקה: עוד לא קרה.

ג'מאל זחאלקה: מבטלים בחירות בהפיכה, לא באמצעות חקיקה בפרלמנט שהיא חקיקה רטרואקטיבית.

ג'מאל זחאלקה: באמצע ההליך משנים את כללי המשחק, ובמקום שהפוליטיקה תעבוד במסגרת כללי המשחק באה הפוליטיקה ומשנה את כללי המשחק באמצע המשחק.

ג'מאל זחאלקה: על זה אמר שר ההגנה האמריקני לשעבר ספירו אגניו מלים קשות ביותר – על אלה שמשנים את כללי המשחק באמצע המשחק בלי להודיע.

ג'מאל זחאלקה: זה בדיוק המקרה שלפנינו.

ג'מאל זחאלקה: יש כאן תנועה ברורה מאוד, מורכבת מכמה שלבים: חוק גרוניס, חוק לשכת עורכי-דין, הבחירות לנציגי הכנסת בוועדה למינוי שופטים.

ג'מאל זחאלקה: הכוונה היא שהליכוד ישלוט במערכת המשפט, לא פחות ולא יותר.

ג'מאל זחאלקה: והנה, ברוב האוטומטי האטום, הבז לדמוקרטיה ולערכים דמוקרטיים, הבז לכללים הפשוטים ביותר, כללי השלטון, הם הולכים להצליח.

ג'מאל זחאלקה: חבר הכנסת מולה, חוסני מובארק, עם כל השלטון שהיה לו במצרים, 30 שנה הוא ניסה לשנות את הרכב בית-המשפט העליון במצרים ולא הצליח, ומערכת המשפט המצרית שמרה על עצמאותה.

ג'מאל זחאלקה: וזה לא רק אני אומר, זאת האופוזיציה במצרים, כל אחד – גם בימיו החשוכים של חוסני מובארק.

נסים זאב: – – –

ג'מאל זחאלקה: אני מדבר על מצרים.

נסים זאב: לא, לא, כולם – – –

ג'מאל זחאלקה: לא, לא – – – לא נכון, לא, לא, לא.

נסים זאב: – – –

ג'מאל זחאלקה: לא, לא, לא, אני מדבר על מצרים, על מערכת המשפט המצרית.

נסים זאב: – – –

ג'מאל זחאלקה: יש לך הרבה מה ללמוד.

ג'מאל זחאלקה: יש מסורת.

נסים זאב: לומדים, לומדים.

ג'מאל זחאלקה: כי יש מסורת.

נסים זאב: אנחנו לומדים הרבה – – –

אורי מקלב: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: אני לא יודע, כל פעם שמישהו משמיע טענה רצינית אתה קופץ.

נסים זאב: אתה מדי רציני.

נסים זאב: אתה מדי רציני.

אורי מקלב: גם עכשיו זה רציני.

ג'מאל זחאלקה: אתה אכול שנאה עצמית כי אתה באת מארץ ערבית.

ג'מאל זחאלקה: כל דבר שמזכיר לך ערבים, אתה מתחיל להוכיח לאשכנזים פה שאתה לא ערבי.

ג'מאל זחאלקה: זה בדיוק אתה.

ג'מאל זחאלקה: זה בדיוק.

ג'מאל זחאלקה: אתה רוצה להתכחש למקור שלך – –

נסים זאב: – – –

ג'מאל זחאלקה: – – ואתה רוצה להוכיח להם שאתה שונא ערבים יותר מהם.

נסים זאב: – – –

ג'מאל זחאלקה: תתבייש לך.

נסים זאב: – – – שאני אוהב את הערבים.

ג'מאל זחאלקה: תתבייש לך.

ג'מאל זחאלקה: יש גבול לנומך.

ג'מאל זחאלקה: אתה חושב שאני לא מבין את הפסיכולוגיה שלך?

ג'מאל זחאלקה: כשכל פעם מזכירים את המלה "ערבים", אתה קופץ: אני שונא ערבים.

ג'מאל זחאלקה: מי שואל אותך בכלל?

ג'מאל זחאלקה: למה, אתה ממקור עירקי?

נסים זאב: אפילו החירשים שומעים יותר טוב.

ג'מאל זחאלקה: נכון עירקי אתה?

נסים זאב: אפילו החירשים – – –

אורי מקלב: חבר הכנסת נסים זאב.

אורי מקלב: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: הלוואי שמצבנו היה כמו מצב היהודים בעירק.

ג'מאל זחאלקה: 90% מהיבוא לעירק היה בידי יהודים; 50% בפקולטה לרפואה היו יהודים – –

נסים זאב: – – –

ג'מאל זחאלקה: – – אני גאה בזה.

נסים זאב: לקחו אותם וזרקו אותם – – –

אורי מקלב: חבר הכנסת נסים זאב.

ג'מאל זחאלקה: – – – כי אין לנו – – –

זהבה גלאון: למה אתה נגרר?

אורי מקלב: אני גם מציע שלא תדבר אליו – – – קריאות ביניים.

ג'מאל זחאלקה: תתבייש לך.

ג'מאל זחאלקה: יש ערך, כבוד היושב-ראש, למושג בושה.

ג'מאל זחאלקה: הכנסת, כשתחוקק את החוק הזה, תהיה כנסת חסרת בושה.

ג'מאל זחאלקה: אין גבול.

ג'מאל זחאלקה: הפוליטיקאים רוצים לקבוע בידיים שלהם מי יהיו השופטים, והמטרה היא לא רק פרסונלית – המטרה היא פוליטית במהותה.

ג'מאל זחאלקה: כי כל פעם שיש ויכוח על איזה חוק גזעני, חוק אנטי-ערבי, אומרים: אולי בית-המשפט העליון יפסול את הדבר הזה.

ג'מאל זחאלקה: ונזהרים.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו אין זהירות.

ג'מאל זחאלקה: כצל'ה וישראל ביתנו וכולם יכולים לחוקק מה שהם רוצים.

ג'מאל זחאלקה: אין ריסון.

ג'מאל זחאלקה: כל הגזענים, כל הפאשיסטים, כל האנטי-דמוקרטים ישתו "לחיים" אחרי חקיקת החוק הזה, כי אין – המחסום, שהיה מחסום חלש, מבויש, לא עשה את המלאכה שלו, היה יותר עלה תאנה, היה יותר מסכה, אבל לפחות היה משהו.

ג'מאל זחאלקה: אני, כבוד היושב-ראש, רוצה לסיים בדבר אחד שהיה לפני חודשיים: הייתי באוניברסיטת ייל; כל פעם שהשמעתי טענה פוליטית או טענה משפטית, אמרו לי: אבל בית-המשפט העליון בישראל קבע אחרת, והשופט אהרן ברק אמר אחרת.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו אין לכם את זה כבר, ירדו כל המסכות.

ג'מאל זחאלקה: בית-המשפט העליון, שכיסה והיה, איך אומרים, מסכה ועלה תאנה של המדיניות הישראלית בחוץ-לארץ – נפל עלה התאנה והתגליתם בערוותכם, בבושתכם.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אחרון הדוברים, יושב-ראש הסיעה – הוא מציע החוק של גרוניס?

ראובן ריבלין: בבקשה, יש לו רשות דיבור.

ראובן ריבלין: הזכות היא שלו.

ראובן ריבלין: אולי תסביר לחברים אם אתה מכיר את גרוניס.

יעקב כץ: אני בזה רוצה להקדים.

ראובן ריבלין: לא טוב – – –

שלמה מולה: אולי הוא יחזור על הנאום הראשון – – –

ראובן ריבלין: – – – לא טוב חוקים שהם על שם של בן-אדם.

ראובן ריבלין: לפעמים גם גורמים לו עוול על-ידי כך.

ראובן ריבלין: לא טוב, לא טוב.

יעקב כץ: נכון.

ראובן ריבלין: כן, בבקשה.

ראובן ריבלין: חמש דקות לחבר הכנסת כץ, הלוא הוא כצל'ה.

ראובן ריבלין: חמש דקות תמימות, ולאחריו עולה יושב-ראש הוועדה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יעקב כץ: תודה, אדוני היושב-ראש – –

ראובן ריבלין: נא לצלצל.

יעקב כץ: – – מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת – –

ראובן ריבלין: יושב-ראש הוועדה פה.

יעקב כץ: – – ויושב-ראש הוועדה, שזאת ועדת חוקה, חוק ומשפט.

יעקב כץ: לא נכחד שיש מחלוקת בעם ישראל לגבי התייחסותו לבית-המשפט העליון.

יעקב כץ: אני שמעתי את דבריו של פרופסור מני מאוטנר, ואני הבאתי פה דברים מהציטוטים שלו – לשעבר דיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל-אביב, שאמר בכנס הרצלייה – – –

זהבה גלאון: – – –

יעקב כץ: זהבה, אני הקשבתי לך בעיון, למרות – –

ראובן ריבלין: לא, לא, לא, לא מפריעים, כי אחרת לא נסיים.

יעקב כץ: – – שלא דייקת בדברים שאמרת עלי, אבל אני רוצה שתקשיבי למה שאמר – –

ראובן ריבלין: יש גם סולידריות של האופוזיציה.

יעקב כץ: – – פרופסור מאוטנר על בית-המשפט, כיוון שהתייחסתם וכאילו תליתם את כל היחס לבית-המשפט העליון בחוק שאני מביא היום, שבעזרת השם עוד מעט יאושר בקריאה שנייה ושלישית.

יעקב כץ: אז אני רוצה רק שתקשיבו למה שאומר איש מקובל עליכם, איש ידוע, בשם פרופסור מני מאוטנר, ואיך הוא מתייחס לטענה, מדוע בעם ישראל היום יש יחס דו-משמעי – או של ציבורים גדולים בעם ישראל – שהם לא ביחס שאת נוהגת – – – זהבה גלאון.

יעקב כץ: "לבית המשפט היתה תרומה", ואני מצטט: "לבית-המשפט היתה תרומה לא מעטה משלו לתהליכים האלה, שבהם נפגע כל כך מעמדו וכל כך נפגעה הלגיטימציה שלו.

יעקב כץ: נטל לעצמו בית-המשפט את הכוח" – תקשיבי טוב, זהבה גלאון – "לפסול חוקים של הכנסת.

יעקב כץ: זו היתה טעות קשה" – ידידי, חבר הכנסת אילן גילאון – "זו היתה טעות קשה, משום שהוא התעלם לגמרי מתגובת הנגד הצפויה".

יעקב כץ: ועוד אמר הפרופסור מאוטנר: – –

ראובן ריבלין: יש לו חמש דקות.

יעקב כץ: – – "חלק מהאקטיביזם השיפוטי שהפגין בית-המשפט העליון בעשורים האחרונים היה טעות קשה, ונזקו היה רב מתועלתו".

יעקב כץ: חבר הכנסת מולה, מי שאשם ביחס לבית-המשפט העליון, אומר פרופסור מאוטנר, קודם כול זה בית-המשפט העליון עצמו.

יעקב כץ: "זהו חוסר רגישות נורא" – תקשיבו למלים, כבוד היושב-ראש – "אם לא חוסר תבונה ממש" – תקשיבו למלים, המלים הן מזעזעות; את זה אומר מי שנחשב למורה הוראה – "למלא את בית-המשפט, בתנאי הרב-תרבותיות של ישראל, באנשים שכמעט כולם דומים אלו לאלו" – חברת הכנסת ציפי לבני – "מבחינת הביוגרפיה שלהם, מבחינת השמות שלהם – – – מצב כזה אינו יכול שלא להוביל לא רק לניכור כלפי בית-המשפט אלא ממש לעוינות כלפיו.

יעקב כץ: בית המשפט הוזהר – – – אטם אוזניו ומיאן לשמוע", מסיים מני מאוטנר.

יעקב כץ: אלו דברים מזעזעים, ואנחנו צריכים להסתכל במראה ולומר אם אנחנו בעצמנו לא מרגישים.

יעקב כץ: רבים שואלים אותי: מדוע כה חשוב לך החוק – שיש שמכנים אותו "חוק גרוניס"; אני לא יודע למה "חוק גרוניס", אני – – –

ראובן ריבלין: באמת מעניין, כיוזם החוק, האם אתה חושב שבית-המשפט העליון יהיה יותר טוב עם שופט אחד מאשר עם שופטת אחרת?

ראובן ריבלין: או – –

יעקב כץ: לא, אני – – –

ראובן ריבלין: – – הרי אין לך יחס לא לזה ולא לזה, ואתה עושה את זה בתור התרסה כלפי – כי החוק, חוק אישי.

יעקב כץ: אני אסביר מדוע הבאתי את החוק הזה, תנו לי להסביר את הדברים.

יעקב כץ: אני הקדמתי בדבריו של הפרופסור מאוטנר בתגובה על הדברים שנאמרו פה על-ידי ידידי חבר הכנסת ניצן הורוביץ, ואילן ומולה ואחרים, שבאו בטענה שכאילו אנחנו אלה שיזמנו את התחושה הלא-טובה – – –

ראובן ריבלין: אתה קראת את מאוטנר, זה החטא.

ראובן ריבלין: האם עונשו זה גרוניס?

ראובן ריבלין: – –

יעקב כץ: אבל אני מבקש – – –

ראובן ריבלין: – – כי הוא שופט מצוין, אנחנו – – –

יעקב כץ: אני מבקש שכבודו ייתן לי לסיים – –

ראובן ריבלין: אתן לך, כמובן.

יעקב כץ: – – משום שכבודו לא נכח פה במשך שלוש שעות, ואני ישבתי פה שלוש שעות, ותלו בי את כל הבוקי-סריקי: מדוע בית-המשפט העליון היום – לאיפה אני מוביל את היחס של עם ישראל.

יעקב כץ: אומר פרופסור מאוטנר, בדיון שהיה בו גם שופט בית-המשפט העליון בדימוס, השופט לשעבר אהרן ברק: האשמה בך, אהרן ברק, ולא בכצל'ה.

יעקב כץ: לכן אני אמרתי שאני בזה מקדים.

יעקב כץ: אבל אני חוזר לתחילת נאומי, ואני מסביר מדוע החוק הזה היה כל כך חשוב לי.

יעקב כץ: הובא לידיעתי כי בשל קדימות של 41 ימים ביום הולדתו ה-67 של השופט אשר גרוניס – – –

ראובן ריבלין: כמה אתה צריך?

ראובן ריבלין: כמה אני גזלתי ממך?

יעקב כץ: מה?

ראובן ריבלין: אתה צריך שתי דקות?

יעקב כץ: מה?

ראובן ריבלין: אתה צריך עוד שתי דקות?

ראובן ריבלין: אני גזלתי ממך.

יעקב כץ: כן, אני רוצה לפחות עוד שתי דקות, כי אני רק – – –

ראובן ריבלין: לא לפחות, כי אתה כבר – – –

יעקב כץ: אני גומר את זה, אני מבקש – – –

ראובן ריבלין: – – – שתי דקות.

יעקב כץ: אני רוצה יותר, אני רוצה לסיים, כי אני הצעתי את החוק.

יעקב כץ: אני מבקש שיאפשרו לי לסיים את הדברים שאמרתי.

יעקב כץ: – – – למועד פרישתה של השופטת דורית בייניש מכהונת נשיא בית-המשפט, לא יעלה בידו לכהן כנשיא בית-המשפט העליון.

יעקב כץ: כנבחר ציבור של אזרחי ישראל, קשה היה לי לעמוד מנגד ולראות כיצד שופט מוכשר ייאלץ לכהן שלוש שנים פחות 41 יום לצד נשיאה צעירה ופחות ותיקה ממנו, כשהוא בשיא כישוריו ומהווה נכס לעולם המשפטי של מדינת ישראל – אף שדעותיו, ידידי חבר הכנסת אילן גילאון, לא בהכרח הדעות שלי; זו רק ראיה כמה שאני דמוקרט ופתוח.

יעקב כץ: אגב, השופטת היוצאת בייניש בירכה בזמנו על צעדו של נשיא בית-הדין לעבודה, סטיב אדלר, אשר פרש זה מכבר מוקדם מעט מתפקידו כדי לאפשר לשופטת נילי ארד אופק כהונה בת שלוש שנים.

יעקב כץ: עיתון "הארץ" – ידידי, חבר הכנסת מולה, אני הקשבתי לך ברוב קשב – –

שלמה מולה: נכון.

יעקב כץ: – – היטיב להגדיר הבוקר – וזו התשובה על השאלה שכבודו שאל, ובזה אני מסיים – את המהפכה שהחלה היום בכנסת בכותרת הבאה – ככה מופיע היום בעיתון "הארץ" בכותרת שלו, באדום: "הכנסת תקבע מי יחליף את בייניש".

יעקב כץ: ואכן, העיתון צודק מאוד.

יעקב כץ: היום התברר שלא הנשיאה היוצאת, לא הנשיאה היוצאת בייניש תקבע מי יעמוד בראש מערכת המשפט בישראל, אלא העם יחליט, באמצעות נציגיו בכנסת, מי יהיה הנשיא הבא.

יעקב כץ: אין זה מקרה שבראש הלוחמים נגד חוק גרוניס בחצי השנה שחלפה מאז העלינו לראשונה את הצעת החוק, עמד עיתון "הארץ".

יעקב כץ: אותו "עיתון הבית" של הקליקה התל-אביבית, העיתון שמשמש לאותה חבורה "הדף היומי".

יעקב כץ: עיתון "הארץ", עבור שופטי בית-המשפט העליון, משמש כלחם חוקם, וכלוחם את חוק מלחמתם היומיומית של שופטים שנתמנו בשיטת חבר מביא חבר, אשר יצרו גילדה שמאלית-רדיקלית מנותקת מן העם, לדעתי, מתנשאת ממנו ומבקשת לגזול את עצמאותו וערכיו.

יעקב כץ: ואמר השבוע השופט בדימוס – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת – –

יעקב כץ: – – נשיא בית-המשפט העליון אהרן ברק – – –

ראובן ריבלין: – – אני רק רוצה לדעת, האם אדוני לא מבין שהזמן הסתיים?

יעקב כץ: הסתיים, אני מסיים.

ראובן ריבלין: אוקיי, תודה.

יעקב כץ: אני מסיים.

נינו אבסדזה: כצל'ה – – –

ראובן ריבלין: נא לא להפריע.

נינו אבסדזה: – – –

יעקב כץ: אמר – – –

ראובן ריבלין: נא לא להפריע.

נינו אבסדזה: – – –

ראובן ריבלין: נא לא להפריע.

ראובן ריבלין: נא לא להפריע.

יעקב כץ: אמר השופט ברק, התייחס לציבור שלנו ביש"ע באחד ממשפטיו, ואמר – דיבר על הציבור ביהודה ושומרון, וכשהוא התייחס אליו הוא אמר "מיעוט מבוטל בשטחים".

יעקב כץ: בהתחלה הוא תקף את עריצות הרוב, אבל כשהוא התייחס אלינו, ל-700,000 אנשים, אמר "מיעוט מבוטל בשטחים".

ראובן ריבלין: תודה רבה.

יעקב כץ: אני מבקש מהכנסת ומחברי הכנסת ומהשרים להחליט היום פה, במליאה, שלא עיתון "הארץ" יחליט מי יהיה הנשיא הבא, אלא העם, באמצעות נציגיו.

נינו אבסדזה: כצל'ה, תחוקק חוק שיסגור את עיתון "הארץ".

ראובן ריבלין: שיטת הסניוריטי היא שמחליטה.

נינו אבסדזה: כצל'ה, תחוקק חוק שיסגור את עיתון "הארץ".

ראובן ריבלין: שיטת הסניוריטי היא שמחליטה.

ראובן ריבלין: אתה רק אומר, לא אכפת לך אם יהיה זה או זה, אבל אני רוצה את זה.

ראובן ריבלין: והכנסת צריכה להצביע על שם של בן-אדם במקום על שיטה.

ראובן ריבלין: אבל הכול לא עניין אישי.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: אם ביקשתם.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: אפשר, אם 20 חברי כנסת, כשהם קובעים מי יהיה הנשיא, רוצים הצבעה שמית – היא תהיה שמית.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: אתה היית חבר בוועדה לבחירת שופטים, אתה יודע אם היא שמית או לא.

ראובן ריבלין: לפעמים היא שמית, אם דורשים את זה שניים מחברי הוועדה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, יסכם את הדיון יושב-ראש הוועדה, שלרשותו לא יותר מחמש דקות, ואנחנו עוברים להצבעה, או יותר נכון – להצבעות.

ראובן ריבלין: אלא אם כן המתנגדים מסירים את ההסתייגות ורוצים להצביע על החוק עצמו.

ראובן ריבלין: לא? נצביע, אין שום בעיה.

ראובן ריבלין: האם יש דרישה להצבעה שמית?

ראובן ריבלין: אין דרישות.

ראובן ריבלין: אין דרישות.

ראובן ריבלין: אם רוצים, תהיה הצבעה שמית, אין שום בעיה.

ראובן ריבלין: כבוד יושב-ראש הוועדה, אם אתה רוצה לנהל שיחות, אני אקבע הפסקה ואנחנו נמשיך אחרי ההפסקה.

ראובן ריבלין: יושב-ראש הוועדה רשאי לסכם את הדיון בלא יותר מחמש דקות, אבל, מה?

דוד רותם: על כל כך הרבה הסתייגויות אני צריך לענות.

ראובן ריבלין: מה אני יכול לעשות?

ראובן ריבלין: כך נקבע בהסכמה בין הצדדים, היו יכולים לוותר לך.

ראובן ריבלין: חמש דקות, אדוני, כל זמן שידבר לעניין הכול יהיה בסדר, אבל לא צריך יותר.

ראובן ריבלין: אדוני שהציג את החוק בדקות ספורות, יכול לסכם אותו כפי שהציג אותו.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, גברתי יושבת-ראש האופוזיציה, חברי חברי הכנסת, ביום שני, 9 ביולי 2007, עמד במקום הזה יושב-ראש ועדת חוקה, חבר הכנסת פרופסור מנחם בן-ששון, והגיש את הצעת החוק להצבעה, את אותה הצעת חוק שעכשיו מבקשים לבטל.

ראובן ריבלין: אז היא היתה ממשלתית.

ראובן ריבלין: רותם, נכון?

ראובן ריבלין: היא היתה ממשלתית.

דוד רותם: היתה ממשלתית, היתה של השר פרידמן.

ראובן ריבלין: לא, כי הפעם היא של ממשלת כץ, זה לא סתם, של כצל'ה.

דוד רותם: אז אני מבין, מכיוון שהצעת החוק המקורית היתה הצעת חוק של ממשלת אולמרט, מפיו של השר פרידמן, אז אני מבין למה – – –

יוחנן פלסנר: שאתה תמכת ונימקת.

דוד רותם: אני תמכתי ואני הייתי חבר קואליציה.

דוד רותם: חבר הכנסת פלסנר, אני כשהייתי בקואליציה תמכתי בכל חוקי הקואליציה.

יוחנן פלסנר: ההגבלה של שלוש שנים נראית לי סבירה – את זה דודו רותם אמר.

דוד רותם: אני אמרתי את זה, אני לא מכחיש, אני הייתי חבר בקואליציה.

דוד רותם: אבל אני רוצה להקריא לכם את הדברים שאמרו חברי האופוזיציה אז.

דוד רותם: חבר הכנסת יוסי ביילין אמר אז, בין השאר: אני חושש מאוד שהחוק הזה יעבור בגלל צירוף אינטרסים ולא בגלל אותו אינטרס.

דוד רותם: אנשים שונים בבית הזה, מסיבות שונות, עשויים לתמוך בחוק מוטעה שכזה, ואני מקווה שיבוא יום והכנסת תהפוך את החוק הרע הזה על פיו.

דוד רותם: רבותי, זה מה שאמר אז יוסי ביילין, והכנסת היום הופכת את החוק הזה על פיו.

דוד רותם: לא מדובר פה בנושא של דמוקרטיה, מדובר פה בנושא שדיברו עליו אז חברי הכנסת מהאופוזיציה.

דוד רותם: היתה רוח רעה, אמר את זה דב חנין אז, היתה אז רוח רעה של השר פרידמן, שנלחם בבתי-המשפט, שנלחם בבית-המשפט העליון.

דוד רותם: אתם תמכתם, גם אני תמכתי.

ניצן הורוביץ: נכון מאוד.

ניצן הורוביץ: נכון מאוד.

נינו אבסדזה: זה נכון.

נינו אבסדזה: לא מדובר בדמוקרטיה, מדובר בדיקטטורה, אתה צודק.

דוד רותם: והמלחמה הזאת, שניהלה ממשלת אולמרט, ממשלת קדימה, רבותי, אז עכשיו אנחנו באים ואומרים דבר נורא פשוט: את הטעויות של פרידמן מותר לתקן, אתם לא צריכים להיאחז בטעויות האלה ולשים את כל הדמוקרטיה על השגיאות שעשיתם אז.

יוחנן פלסנר: לאיזה דודו רותם צריך להאמין?

יוחנן פלסנר: של היום?

יוחנן פלסנר: של לפני שנתיים?

דוד רותם: לא, תאמין ליוסי ביילין, לדב חנין, אל תאמין לי בכלל.

שלמה מולה: אתה מחליף את קולך – – –

דוד רותם: אני לא מחליף את קולי, רבותי.

דוד רותם: כשאני בקואליציה – אני נוהג לפי הקואליציה, כשאני באופוזיציה – אני אהיה באופוזיציה.

דוד רותם: ולכן, אני מבקש מכם לאמץ את העמדות של ביילין ושל דב חנין, לדחות את ההסתייגויות ולבטל את החוק הרע של פרידמן מאז.

ראובן ריבלין: לאמץ את דעותיהם לעניין זה, אתה מתכוון.

דוד רותם: כן, לדחות את ההסתייגויות.

ראובן ריבלין: לא, כי אחרת, אם אתה מציע לי דברים – לעניין זה הוא מתכוון.

ראובן ריבלין: טוב, רבותי, תם הדיון והגיעה שעת ההכרעה.

ראובן ריבלין: והואיל והמסתייגים עומדים על כל אחת מההסתייגויות שהם הגישו, אנחנו נצביע על החוק בקריאה שנייה, כאשר אנחנו מצביעים על ההסתייגויות כמו גם על הסעיפים על-פי הצעת הוועדה.

ראובן ריבלין: נסיים כך את הקריאה השנייה, ואחר כך נעבור הלאה.

ראובן ריבלין: ובכן, הואיל ויש הסתייגות לפני סעיף 1, אנחנו נצביע על שם החוק לפי הצעת הוועדה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 67), על שם החוק, כהצעת הוועדה – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד שם החוק – 55 נגד – 37 נמנעים – אין שם החוק נתקבל.

ראובן ריבלין: 55 בעד, 37 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע ששם החוק עבר כהצעת הוועדה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו ממשיכים.

ראובן ריבלין: יש הסתייגות של סיעת קדימה, אם אתם רוצים אני אקריא את כל השמות, של כל חברי סיעת קדימה – חברי הכנסת ציפי לבני, שאול מופז, דליה איציק, רוני בר-און, מאיר שטרית, רוחמה אברהם-בלילא, רונית תירוש, נחמן שי, שלמה מולה, רוברט טיבייב, מגלי והבה, רחל אדטו, יוחנן פלסנר, שי חרמש, ישראל חסון, אריה ביבי, עתניאל שנלר, אורית זוארץ, יוליה שמאלוב-ברקוביץ, נינו אבסדזה ודורון אביטל – להלן: קבוצת קדימה – לפני סעיף 1.

ראובן ריבלין: מי בעד ההסתייגות?

ראובן ריבלין: מי נגדה?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 5 בעד ההסתייגות – 37 נגד – 55 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת קדימה לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 37 בעד ההסתייגות, אולם 55 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שההסתייגות לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, לסעיף 1 כמה הסתייגויות: יש הסתייגויות של קבוצת סיעת חד"ש – מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה – ושל חברי הכנסת , אחמד טיבי, טלב אלסאנע ומסעוד גנאים – קבוצת רע"ם, רע"ם-תע"ל.

ראובן ריבלין: אני אומַר פעם נוספת: אחמד טיבי, טלב אלסאנע, מסעוד גנאים ו – להלן: קבוצת תע"ל-רע"ם, מכאן ולהבא.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, ההסתייגויות של קבוצת חד"ש וקבוצת רע"ם-תע"ל.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 6 בעד ההסתייגות – 13 נגד – 75 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת חד"ש ושל קבוצת סיעת רע"ם-תע"ל לסעיף 1 לא נתקבלה.

אחמד טיבי: לא יכול להיות שחבר כנסת בא בסוף – – – לא יכול להיות דבר כזה.

ראובן ריבלין: אני לא שמעתי מה אמרת, אבל תיכף אני אכריז ואז אני אענה לך.

ראובן ריבלין: בעד – 13, נגד – 75, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שההסתייגות של חד"ש ורע"ם-תע"ל לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: מה הערתך?

אחמד טיבי: – – –

ראובן ריבלין: אני מבקש לא להפריע לי בזמן הצבעה בעניינים אחרים.

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים את ההצבעה.

ראובן ריבלין: לסעיף 1 יש הסתייגות – נא לא להפריע בזמן ההצבעה.

ראובן ריבלין: לסעיף 1 יש הסתייגות נוספת, הנקראת הסתייגות 3 במניין ההסתייגויות, של קבוצת קדימה וחברי הכנסת איתן כבל, יצחק הרצוג, שלי יחימוביץ, בנימין בן-אליעזר, עמיר פרץ, אבישי ברוורמן, גאלב מג'אדלה ודניאל בן-סימון – מעתה והלאה: קבוצת העבודה; וכן חברי הכנסת ניצן הורוביץ, אילן גילאון וזהבה גלאון – להלן ומכאן ולהבא:

ראובן ריבלין: קבוצת מרצ; של ג'מאל זחאלקה וחנין זועבי – להלן: קבוצת בל"ד.

ראובן ריבלין: הם מציעים שהסעיף יימחק.

ראובן ריבלין: מי בעד ההסתייגות?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 7 בעד ההסתייגות – 37 נגד – 56 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת קדימה וקבוצת סיעת מרצ ושל חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה וחנין זועבי לסעיף 1 לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: ההסתייגות המצוינת כהסתייגות 3 לסעיף 1: 37 בעד, 56 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שההסתייגות לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: לחלופין, לקבוצת קדימה יש – – –

נחמן שי: – – –

ראובן ריבלין: מסירים את הלחלופין, לחלופין של קבוצת קדימה; גם את השנייה אתה מסיר?

נחמן שי: כן.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, את כל הלחלופין אתם מסירים, ומסירים גם את הסתייגות 4 בעמוד 2?

נחמן שי: כן.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: לכן אין הסתייגויות לסעיף 1.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, סעיף 1 יוצבע עכשיו בהתאם לנוסח הוועדה.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 8 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 56 נגד – 36 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

ראובן ריבלין: בעד – 56, נגד – 36, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שסעיף 1 התקבל כהצעת הוועדה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים לסעיף 2.

ראובן ריבלין: ההסתייגויות לא מתיישבות זו עם זו – כאשר תתקבלנה, נחליט.

ראובן ריבלין: כאשר תתקבלנה, נחליט.

ראובן ריבלין: ההערה היא הערה נכונה.

ראובן ריבלין: עכשיו יש לנו לסעיף 2 הסתייגות מס' 5 של קבוצות קדימה, העבודה ומרצ וחברי הכנסת מבל"ד.

ראובן ריבלין: מי בעד הסתייגות 5 – יצביע.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 9 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 56 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת קדימה, קבוצת סיעת העבודה וקבוצת סיעת מרצ ושל חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה וחנין זועבי לסעיף 2 לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד – 36, נגד – 56, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שההסתייגות לסעיף 2, שמספרה 5, לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: האם להצביע על לחלופין?

נחמן שי: לא.

ראובן ריבלין: להסיר.

ראובן ריבלין: קבוצת קדימה, גם את ההסתייגות הבאה להסיר?

ראובן ריבלין: ב-8? להסיר.

סילבן שלום: – – –

ראובן ריבלין: אין לי בעיה.

ראובן ריבלין: אם הם יסכימו, אין לי בעיה.

ראובן ריבלין: הסתייגות 6, אתה מסיר?

ראובן ריבלין: הסתייגות 6 לסעיף 2, אתם מסירים את כל ההסתייגויות?

ראובן ריבלין: רק רגע.

ראובן ריבלין: רבותי, קדימה הסירה את כל ההסתייגויות.

ראובן ריבלין: קבוצת חד"ש וקבוצת רע"ם-תע"ל, אתם רוצים להצביע?

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: אני אצביע בהרמת יד, אם לא אכפת לכם.

ראובן ריבלין: מי בעד ההסתייגויות – יצביע.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: נא להוריד.

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: נא להוריד.

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: נא להוריד.

ראובן ריבלין: בעד ההסתייגות – מיעוט

ראובן ריבלין: נמנעים – אין

ראובן ריבלין: אני קובע שההסתייגות לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: לכן, אנחנו נמצאים במצב שלסעיף 2 אין יותר הסתייגויות.

ראובן ריבלין: לכן נצביע על סעיף 2 כהצעת הוועדה.

ראובן ריבלין: רבותי, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: הצבעה אלקטרונית, אני הפעלתי אותה.

ראובן ריבלין: נשארו ארבע שניות.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 10 בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 56 נגד – 37 נמנעים – אין סעיף 2, כהצעת הוועדה, נתקבל.

ראובן ריבלין: 56 בעד סעיף 2 כהצעת הוועדה, נגד – 37, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שסעיף 2 נתקבל כהצעת הוועדה.

ראובן ריבלין: יש לנו הסתייגויות לאחרי סעיף 2.

ראובן ריבלין: קבוצת רע"ם-תע"ל, להצביע?

ראובן ריבלין: להצביע.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: מי בעד ההסתייגות לאחרי סעיף 2 – ירים את ידו בבקשה.

ראובן ריבלין: מי בעד ההסתייגות של רע"ם-תע"ל?

ראובן ריבלין: קריאה: – – –

ראובן ריבלין: אתה רוצה אלקטרונית?

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: לאחרי סעיף 2, הסתייגות קבוצת רע"ם-תע"ל, מתבקשת הצבעה אלקטרונית.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד, מי נגד, מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע אלקטרונית – מי בעד ומי נגד ההסתייגות?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 11 בעד ההסתייגות – 35 נגד – 57 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת רע"ם-תע"ל לאחרי סעיף 2 לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 35 בעד ההסתייגות, אבל 57 נגד.

ראובן ריבלין: אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שההסתייגות של קבוצת רע"ם-תע"ל לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: קבוצת קדימה, להצביע?

נחמן שי: כן.

נחמן שי: באלקטרונית.

ראובן ריבלין: להצביע.

ראובן ריבלין: באלקטרונית?

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: נא להצביע על ההסתייגות בעמוד 4, מס' 9, של קבוצת קדימה, לאחרי סעיף 2.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד ההסתייגות?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 12 בעד ההסתייגות – 37 נגד – 57 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת קדימה לאחרי סעיף 2 לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד – 37, אולם 57 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שההסתייגות של קבוצת קדימה לאחרי סעיף 2 לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: לחלופין – לא להצביע?

ראובן ריבלין: לא להוריד?

נחמן שי: להוריד.

ראובן ריבלין: אוקיי.

ראובן ריבלין: הסתייגות 10, קבוצת מרצ מבקשת, לאחר סעיף 2 – מסירה.

ראובן ריבלין: ובכן, אין לנו עוד סעיפים לכן תמה ההצבעה בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הוועדה, אתה לא רוצה לשקול עוד פעם משהו?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: לכן אתה מבקש ממני להצביע בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: רבותי, הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 67), התשע"ב–2011, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: בקריאה שלישית.

אחמד טיבי: רגע, רגע.

ראובן ריבלין: אה, סליחה, סליחה, הנה, עצרתי את ההצבעה.

ראובן ריבלין: אוקיי, בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני, מדובר בחוק שהוא במחלוקת, חוק קשה, שעבר ויכוח קשה.

אחמד טיבי: לכן אני מבקש לראות בהצבעה הזו הצבעת אי-אמון.

ראובן ריבלין: בשם סיעתך, אתה אומר.

אחמד טיבי: כל הסיעות.

ראובן ריבלין: כל הסיעות, אדוני – – –

אחמד טיבי: כל הסיעות שלנו.

ראובן ריבלין: מה זה "שלנו"?

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: אנחנו רק רוצים לדעת, חבר הכנסת טיבי, האם ברכה, האם צרצור, האם זחאלקה הם מועמדים מטעמך, בהצבעת אי-אמון זו, להיות ראשי ממשלה במדינת ישראל היהודית והדמוקרטית?

אחמד טיבי: לא דנים על זה.

ראובן ריבלין: לא דנים על זה.

ראובן ריבלין: החוק קובע, כאשר אתה מבקש הצעת אי-אמון – – –

אחמד טיבי: טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: טלב אלסאנע.

קריאה: יש סיכוי.

ראובן ריבלין: אני לא שואל כרגע על הסיכוי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי – חבר הכנסת טלב אלסאנע, לא שאלתי אותך כרגע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, פשוט אנחנו צריכים להיות צמודים, כי אני לא רוצה שבית-המשפט יפסול חוקים של הכנסת בגלל טעויות מטופשות.

ראובן ריבלין: לכן אני שואל אותך: אתה מבקש אי-אמון, מיהו המועמד לראשות ממשלה?

ראובן ריבלין: בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני, המועמד הטבעי לראשות הממשלה הוא חבר הכנסת טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: לא להפריע.

ראובן ריבלין: ובכן, המועמד לראשות הממשלה.

ראובן ריבלין: רבותי, אדוני ראש הממשלה, היות שאתה כאן, אתה או השר, האם אדוני שמע?

ראובן ריבלין: אני אצטרך להצביע כאי-אמון ביום שני הבא, אלא אם כן אדוני יבקש ממני לראות בהצבעה זו הצבעת אמון ויבקש שאני אצביע עכשיו.

בנימין נתניהו: עכשיו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ובכן, אנחנו מצביעים עכשיו.

ראובן ריבלין: אנחנו מצביעים כך: חבר הכנסת אחמד טיבי, כאשר מועמדו לראשות הממשלה הוא טלב אלסאנע, מבקשים להצביע אי-אמון.

ראובן ריבלין: לכן, מי שמצביע בעד החוק – מצביע נגד אי-אמון.

ראובן ריבלין: מי שמצביע נגד החוק – מצביע בעד האי-אמון.

ראובן ריבלין: כי אנחנו מצביעים על החוק, וכל כישלון של החוק, אם יהיה לו 61, ייחשב אי-אמון.

ראובן ריבלין: השר ארדן, מה רצית?

גלעד ארדן: מי שמצביע בעד החוק, מצביע בעד אמון בראש הממשלה.

ראובן ריבלין: הוא ביקש אי-אמון.

ראובן ריבלין: הבנתי.

ראובן ריבלין: כל מה שאני רוצה להגיד, אנחנו מצביעים על החוק.

ראובן ריבלין: כל מי שמצביע בעד החוק, מצביע גם נגד אי-אמון.

ראובן ריבלין: כל מי שמצביע נגד החוק, מצביע בעד אי-אמון.

ראובן ריבלין: האם, חבר הכנסת, אתה רוצה שאני לא אזכיר את האי-אמון?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, בבקשה.

ראובן ריבלין: אין לי בעיה.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: בבקשה, לא חשוב, עזבו את הבכתב עכשיו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, אתה רוצה לדבר?

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: ויתר.

ראובן ריבלין: פלסנר, בבקשה.

גלעד ארדן: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ארדן, יש לך הרבה שאלות, אבל אני עונה לחברי כנסת, אני לא עונה לממשלה.

ראובן ריבלין: הממשלה אמרה את דברה, היא רוצה להצביע.

ראובן ריבלין: תפסיקו עם המהומות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, בשם סיעת קדימה, היום התברר בישיבת הוועדה שמאחורי החוק הזה יש הסכם פוליטי ברור, פרסונלי, לגבי מינוי דיינים, שהתבצע בין סיעת ש"ס ובין סיעות הקואליציה.

יוחנן פלסנר: אנחנו מבקשים לדעת: א.

יוחנן פלסנר: אם יש הסכם, וב.

יוחנן פלסנר: אם יש הסכם, כפי שמקובל גם לגבי הסכמים קואליציוניים שצריך לחשוף אותם לפני, אנחנו מבקשים שההסכם ייחשף לפני ההצבעה.

יוחנן פלסנר: תודה.

ראובן ריבלין: רגע, אני מבקש את היועץ המשפטי, כי פה אתה – אני לא בטוח שאתה יכול לבקש, אני לא בטוח שאתה יכול לבקש, אלא אם כן מדובר בהצגת הממשלה או בתקציב המדינה.

ראובן ריבלין: לכן, אם היועץ המשפטי יימצא כאן וינחה אותי.

ראובן ריבלין: מי מנציגות היועץ המשפטי נמצא כאן?

ראובן ריבלין: טוב.

ראובן ריבלין: הממשלה לא צריכה להשיב.

ראובן ריבלין: אם אני טועה, הממשלה תשיב לאחר ההצבעה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: למיטב ידיעתי – – –

משה גפני: אתה לא טועה, אדוני היושב-ראש, רק בתקציב ורק בהצגת ממשלה.

ראובן ריבלין: אני לא אומר אף פעם – אני לא יודע אם אני טועה כשאני יודע.

ראובן ריבלין: אני אמרתי, אני לא רוצה, יכול להיות שהיום אחר-הצהריים שינו את החוק.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, גם אם לא מדובר במחויבות חוקית, ודאי שמדובר במחויבות מוסרית, לחשוף בפני הציבור את ההסכם לגבי המינוי הספציפי לאדם הספציפי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר, קטונתי מלהיות אחראי למוסר, כל מה שאני יכול לעשות זה לנהוג לפי מצפוני בענייני האישיים.

כרמל שאמה-הכהן: – – – ממשלה.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: לא, אחמד טיבי עשה את הכול כפי שהנחיתי אותו.

ראובן ריבלין: אני רק מבקש מחבר הכנסת טיבי, הדברים האלה היו ידועים מראש, צריכים להגיש את זה בכתב.

ראובן ריבלין: פשוט טלב אלסאנע, שמו גם מתנוסס לדורות הבאים, אתה הצעת אותו להיות – – –

אחמד טיבי: הוא היסס.

ראובן ריבלין: הוא היסס.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הוועדה, האם שינית – בסדר גמור.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: אני מצביע עוד פעם, כי אני פשוט עצרתי את ההצבעה, זה רק אלה שנקלטו קודם.

ראובן ריבלין: הצבעה, נא להצביע.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 14 בעד החוק – 57 נגד – 37 נמנעים – אין חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 67), התשע"ב–2012, נתקבל.

ראובן ריבלין: בעד החוק ונגד אי-האמון 57, 37 נגד החוק ובעד האי-אמון, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שלישית והיא נכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: הצעת אי-האמון לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/641).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום, רבותי.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (תיקון מס' 14), התשע"ב–2011, קריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: יציג את החוק השר להגנת העורף, כבוד השר וילנאי.

ראובן ריבלין: המשנה לראש הממשלה בוגי יעלון יציג את הצעת החוק.

ראובן ריבלין: בבקשה.

משה יעלון: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (הצבת יוצאי צבא בשירות בתי-הסוהר) (תיקון מס' 6), התשע"ב–2011.

משה יעלון: הצעת החוק מבקשת להאריך את הוראת השעה המעוגנת בחוק שירות ביטחון, התשמ"ו–1986, ומאפשרת את הצבתם של יוצאי צבא ביחידות של שירות בתי-הסוהר שתפקידן אבטחת בתי-סוהר המשמשים להחזקת אסירים ביטחוניים בלבד, או של אגפים בבתי-הסוהר המשמשים להחזקת אסירים ביטחוניים בלבד.

משה יעלון: כמו כן מאפשרת הוראת השעה הצבת חיילים ביחידות אחרות של שירות בתי-הסוהר בתפקידים של שירותי מינהלה הנוגעים לארגון כוח-אדם וטיפול בפרט.

משה יעלון: עיגון הצבת החיילים בחוק נעשה בעקבות סיכום בין משרד הביטחון וצבא-הגנה לישראל לבין המשרד לביטחון הפנים ושירות בתי-הסוהר, ולפיו הועברה האחריות למכלול הטיפול באסירים הביטחוניים מידי צבא-הגנה-לישראל לידי שירות בתי-הסוהר.

משה יעלון: בהתאם להחלטת הממשלה בעניין הצבת חיילים בגופי הביטחון השונים, מוצע להאריך את תוקפה של הוראת השעה עד 31 בדצמבר 2015.

משה יעלון: לכן אבקשכם לאשר את החוק המוצע בקריאה ראשונה, ולהניחו על שולחן ועדת החוץ והביטחון של הכנסת לשם הכנתו לקריאה שנייה ושלישית.

משה יעלון: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר בוגי יעלון.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו פותחים את הדיון בהצעת החוק.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת אורי אריאל.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורי אריאל – אתה מוותר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ישראל אייכלר – לא מוותר.

יצחק וקנין: שלוש דקות לחבר הכנסת אייכלר, ולאחריו – חבר הכנסת כץ.

יצחק וקנין: רבותי, אני סגרתי את רשימת הדוברים.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כבוד השרים, חברי הכנסת, הצעת החוק עצמה היא מאוד חשובה, כי שירות בתי-הסוהר זה דבר מאוד חשוב לחברה כדי לשמור על החברה מפני פשיעה פלילית ומפני בעיות.

ישראל אייכלר: אבל גם צריך לזכור ששירות בתי-הסוהר הוא שירות שעוסק בבני-אדם, ויש הרבה אנשים חפים מפשע שיושבים בגלל מערכת המשפט, שהיא מאוד תלויה בכמה כסף יש לך לשלם לעורך-דין ואיך אתה יכול לצאת ממשפט.

ישראל אייכלר: ולכן מאוד חשוב היחס האנושי של אנשי בתי-הסוהר, וחלקם הגדול באמת מתייחס באופן אנושי לאסירים, חלקם זקוקים לשיפור.

ישראל אייכלר: אבל, אדוני היושב-ראש, גם אם השעה מאוחרת אני לא יכול בימים כאלה, כאשר רוח רעה שורה בעם בעקבות מערך הסתה שהתנהל במשך שבועות ארוכים על-ידי גורמים שרצו להצית אש בכל מושבותינו – היום באוטובוס בקטמון התנפל בריון על ילדה והרביץ לה, וצעק עליה, וקילל אותה, מפני שהיא חרדית, ואף אחד באוטובוס לא עמד לזכותה של ילדה קטנה, וזה מסוכן יותר מאשר שיש בריון.

ישראל אייכלר: כשיש בבית-שמש בריון אחד שיורק, מדינה שלמה עוסקת ומאשימה ציבורים שלמים, וראש ממשלה פותח שתי ישיבות ממשלה נגד זה.

ישראל אייכלר: וכאשר בריון מרביץ לילדה באוטובוס בקטמון כתוצאה מן ההסתה הזאת, אף אחד מן האזרחים באוטובוס לא קם לעזרתה של הילדה הזאת.

ישראל אייכלר: לכן אני רוצה להזהיר את עצמנו, כי אנחנו – יושבים פה אנשים אחראיים, וכל אחד מהם יש לו בוחרים, וצריך לדעת ולהבין כאשר מדברים פה דברי הסתה, כאשר בתקשורת נשמעים דברי הסתה, זה עלול להשליך בהרבה רמות.

ישראל אייכלר: יש אנשים אינטליגנטים שאומרים: אנחנו יודעים שזה מאורגן, אנחנו יודעים שזה פוליטי.

ישראל אייכלר: יש אנשים פחות אינטליגנטים שאומרים: למה אתם עושים ככה?

ישראל אייכלר: ויש אנשים בריונים שמרביצים לאנשים ברחובות.

ישראל אייכלר: וזאת בדיוק אנטישמיות, מזה בדיוק סבלו היהודים בכל הדורות; על זה באמת מדינת ישראל הבטיחה שכשתהיה לנו מדינה יהודית בארץ-ישראל, יהודי לא יהיה הפקר בעיני כל מי שרוצה לפרוע ולהרביץ לו ולא תהיה יכולת לענות לו ולא יכולת להתגונן.

ישראל אייכלר: אני קורא מכאן, מעל במה זאת, לכל כלי התקשורת: מספיק היה העניין הזה של הסיפור שהרצתם במשך שבועות.

ישראל אייכלר: אני יודע על כל האינטרסים שעמדו מתחת לזה, אני יודע את כל הנימוקים הפוליטיים שעמדו מתחת לזה, אבל תחשבו על מיליוני האנשים ברחוב שאינם מבינים, והם באמת נפגעים כשיש קריקטורות שטירמריות, שכל אחד יכול להעיד, העתק מדויק, בכל כלי התקשורת.

ישראל אייכלר: אז כשבאים כמה פרחחים בלתי אחראיים שיושבים מאחורי פחי האשפה השרופים ושמים טלאי צהוב, כל המדינה מזדעזעת.

ישראל אייכלר: אבל כאשר עיתונאים בכירים, אנשי תקשורת, יושבים ומפרסמים קריקטורות כאלה, אף אחד לא נע, ואף אחד לא זע.

ישראל אייכלר: וכאשר יועץ של שר האוצר קם ואומר שמי שיש לו יותר משמונה ילדים, חוטא לחברה – היו זמנים שבן-גוריון היה נותן פרסים לאמא שילדה עשרה ילדים; היו זמנים שהבינו פה במדינה שמיליון ילדים נהרגו בשואה, ומצווה להוסיף עוד ילד ועוד ילד ועוד ילד יהודי בעולם.

ישראל אייכלר: גם אנשים שלא נקראו חרדים הקימו משפחות ברוכות ילדים לתפארת.

ישראל אייכלר: יושבת פה חברת הכנסת לוי אבקסיס.

ישראל אייכלר: זכרו לטוב, שיהיה בריא עד מאה-ועשרים, דוד לוי, היו לו 12 ילדים, הוא אדם בלתי אחראי?

ישראל אייכלר: הוא חוטא לחברה?

ישראל אייכלר: הוא חוטא למדינה?

ישראל אייכלר: והאיש הזה הוא יועץ שר האוצר.

ישראל אייכלר: אם הוא היה אומר את זה בארצות-הברית על הכושים או על היהודים, אפילו, הוא היה מפוטר באותו היום.

ישראל אייכלר: ופה במדינת ישראל לא מתבייש שר האוצר יובל שטייניץ להעסיק את אבי שמחון, שהולך ומסית בתקשורת, ב"דה מרקר", כותב נגד שמונה ילדים במשפחה, ואף אחד לא זע.

יצחק וקנין: אני מבקש לסיים.

ישראל אייכלר: לכן אני מבקש להפסיק את האש בעודה באבה1 אנחנו לא צריכים לחכות לאסון כרמל חברתי, שיבוא מישהו עם "סופר-טנקר" לכבות.

ישראל אייכלר: עכשיו הזמן לכבות את האש.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אין יותר דוברים.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה, רבותי, על הצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (הצבת יוצאי צבא בשירות בתי-הסוהר) (תיקון מס' 6), התשע"ב–2011.

יצחק וקנין: קריאה ראשונה – רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 20 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (הצבת יוצאי צבא בשירות בתי-הסוהר) (תיקון מס' 6), התשע"ב–2011, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: 20 בעד, מתנגד אחד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק תועבר לוועדת החוץ והביטחון להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

זאב אלקין: אני מבקש ועדת הפנים.

יצחק וקנין: אם כן, זה יועבר לוועדת הכנסת, שם יוחלט לאיזה ועדה זה יועבר.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/641).

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (תיקון מס' 14), התשע"ב–2011, קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: השר בוגי יעלון יציג את הצעת החוק, בבקשה.

משה יעלון: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא לאישור מליאת הכנסת בקריאה ראשונה את הצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (תיקון מס' 14), התשע"ב–2011.

משה יעלון: לאחר מלחמת לבנון השנייה והצרכים הדחופים שאליהם נחשפו צה"ל ומערכת הביטחון כולה, לרבות הצורך להכשיר את הכוחות הסדירים ואת כוחות המילואים לצד הפעילות הביטחונית השוטפת, הוארכה הוראת השעה כמה פעמים נוספות.

משה יעלון: בשנים האחרונות מתמודד צה"ל עם ירידה בהיקף סדרי הכוחות עקב ירידה ניכרת במספר המתגייסים, בין השאר נוכח ירידה בהיקף הילודה ובהיקף העלייה.

משה יעלון: ועדת השרים לחקיקה, בעת שאישרה את הצעת החוק, ביקשה לקיים על הנושא דיון בוועדת השרים לביטחון לאומי, והנחת העבודה היא כי כך ייעשה לאחר הכנה נוספת.

משה יעלון: לכן מוצע להאריך בשלב זה את הוראת השעה בשנה נוספת.

משה יעלון: אני מבקש שהמליאה תאשר את הצעת החוק, ותעביר אותה להמשך דיון בוועדת החוץ והביטחון.

יצחק וקנין: תודה לשר בוגי יעלון.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, נרשמו שלושה דוברים; שניים מהם ביקשו להוריד את שמם.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורי אריאל – איננו.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אין דוברים נוספים.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (תיקון מס' 14), התשע"ב–2011 – קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 18 נגד – 2 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (תיקון מס' 14), התשע"ב–2011, לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

יצחק וקנין: 18 בעד, שני מתנגדים.

יצחק וקנין: אם כן הצעת החוק התקבלה, ותועבר לוועדת החוץ והביטחון להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יצחק וקנין: [מס' מ/241; "דברי הכנסת", מושב שלישי, חוב' כ"ד, עמ' 18591ד; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים, הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 113), התשע"ב–2011.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת .

יצחק וקנין: הצעה לקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, על דעת ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 113), התשע"ב–2011, שעניינה הבניית שיקול הדעת השיפוטי בענישה.

דוד רותם: הצעת החוק מקורה בוועדה ציבורית בראשות שופט בית-המשפט העליון בדימוס אליעזר גולדברג, שסיימה עבודתה לפני שנים לא מעטות.

דוד רותם: הכנסת והוועדה התלבטו בנוגע למודל הנכון לקביעת עונשו של אדם: מחד גיסא, שתהיה מדיניות שיש בה עקביות בנוגע לשיקולים המרכזיים ששופט צריך לשקול, ולמשקל שצריך לתת לכל שיקול כשהוא גוזר את הדין, ומאידך גיסא, לא לבטל את האינדיבידואליזציה של העונש – שהרי מי שעומד בפני השופט הוא אדם יחיד, על נסיבותיו ומורכבויותיו.

דוד רותם: ככלל, ניתן לנקוט שתי שיטות: האחת, זו שבחרנו בה בסופו של דבר, היא לקבוע את העקרונות החשובים לענישה, ובמקרנו: הלימה, הגנה על הציבור, שיקום והרתעה, ואת האיזונים ביניהם, וכן לקבוע נסיבות חשובות המשפיעות על גזירת העונש ואת מקומן ומשקלן היחסי.

דוד רותם: והשנייה – לקבוע טבלאות ענישה.

דוד רותם: החלטנו לפצל מהצעת החוק, לדיון ולעיון מעמיק יותר, את החלק בהצעה שהיה בכיוון הזה, שמעורר שאלות של הצרת יתר של שיקול הדעת של השופט, וגם שאלות של יחסים בין המחוקק – שצריך להשקפתי לקבוע את העונש – לממשלה, שביקשה לקבוע ועדת מומחים שתעשה זאת.

דוד רותם: מכאן שהצעת החוק העולה היום להצבעה היא להבנות ולכוון את שיקול דעתו של השופט בגזירת דינו של אדם בשתי דרכים עיקריות: א.

דוד רותם: לקבוע בחוק מהו העיקרון המנחה בענישה פלילית ומהם השיקולים הנוספים ששופט רשאי להתחשב בהם בגזירת העונש, ולהסדיר את ההליך שבו השופט גוזר את הדין על-פי העקרונות והשיקולים המנחים; ב.

דוד רותם: לחייב הנמקה של גזר-הדין בצורה מפורטת, באופן שיגביר שקיפות ועקביות וכן יאפשר ביקורת ערעורית וציבורית על גזר-הדין.

דוד רותם: כוונת הוועדה היא שבכך יוגבר השוויון המהותי בענישה פלילית, תוך הותרת שיקול דעת בידי השופט למלא את אחד התפקידים המרכזיים של שופט בישראל.

דוד רותם: הצעת החוק קובעת בראש ובראשונה כי העיקרון המנחה בענישה הוא עקרון ההלימה או הגמול, ולפיו נדרש יחס הולם בין חומרת העבירה שביצע הנאשם ומידת אשמו בצד אחד של המשוואה, ובין סוג ומידת העונש שמוטל עליו בצד השני.

דוד רותם: נוכח הקביעה כי עקרון ההלימה הוא העיקרון המנחה, מוצע כי בית-המשפט יקבע, בכל תיק, "מתחם עונש הולם" למעשה העבירה שביצע הנאשם, בהתאם לעקרון ההלימה.

דוד רותם: מתחם זה יתבסס על נסיבות הקשורות בביצוע העבירה ונסיבות אשר מצביעות על אשמו של הנאשם, אשר מנויות ברשימה פתוחה בהצעת החוק, וכן בערך החברתי שנפגע מביצוע העבירה ובמדיניות הענישה הנהוגה.

דוד רותם: כך, למשל, אם מדובר במעשה המצדיק מאסר, מתחם העונש ההולם יהיה טווח סביר של שנות מאסר, בהתחשב במעשה.

דוד רותם: כאן עדיין לא מביא בית-המשפט בחשבון את נסיבותיו האישיות של הנאשם.

דוד רותם: לאחר שהשופט קובע את המתחם ההולם, מוצע כי השופט יהיה רשאי לחרוג מהמתחם שקבע אם מצא כי יש סיכוי של ממש שהנאשם ישתקם, או כי השתקם.

דוד רותם: בכך באה לידי ביטוי החשיבות של שיקום אמיתי, ואולם עדיין מוצע כי במקרים חמורים במיוחד, שיקול זה ייסוג, בדרך כלל, מפני שיקול ההלימה.

דוד רותם: כמו כן, מוצע לקבוע כי אם בית-המשפט מצא כי יש צורך בהחמרת העונש כדי להגן על שלום הציבור, רשאי הוא לחרוג מהמתחם ההולם ולהחמיר בעונשו, ובלבד שלא תהיה בעונש החמרה ניכרת מעבר למתחם ההולם שקבע השופט.

דוד רותם: החמרה בשל שיקול זה תתאפשר רק אם יש לנאשם עבר פלילי משמעותי או אם הוצגה חוות דעת מקצועית.

דוד רותם: אם השופט אינו מבקש לחרוג מהמתחם בשל שיקולי השיקום או הגנה על שלום הציבור, מוצע כי השופט יגזור את עונשו של הנאשם בתוך המתחם שקבע.

דוד רותם: אחד הנושאים שבהם עסקה הוועדה היה נטל הראיה ושלב הראיה של נסיבות שהן חלק מ"סיפור" העבירה.

דוד רותם: יש אי-אחידות בפסיקה בעניין זה, והוועדה סברה שצריך לקבוע הוראות ברורות בחוק בעניין.

דוד רותם: הנסיבות שבהן בית-המשפט יתחשב בקביעת המתחם ההולם יובאו בפני בית-המשפט בשלב בירור האשמה, לפני הכרעת הדין, אולם הנאשם רשאי להביא ראיות מטעמו לעניין הנסיבות גם לאחר הכרעת הדין, אם הן אינן סותרות את גרסתו לפני הרשעתו.

דוד רותם: החוק המוצע קובע עוד חובת הנמקה, כך שבית-המשפט יפרט וינמק את קביעת המתחם ההולם, חריגה מהמתחם ככל שתהיה, ואת גזירת העונש הסופי בתוך המתחם.

דוד רותם: כך הנאשם, הציבור וערכאת הערעור יוכלו להבין על מה מבוסס גזר-הדין.

דוד רותם: החוק קובע הוראות פרטניות נוספות בעניין עונש קנס, מקרים של ריבוי אישומים ועבירות בדיון ובעניין ענישת קטינים.

דוד רותם: בעניין אחרון זה מוצע לקבוע כי ימשיך לחול חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול), אולם בית-המשפט יהיה רשאי להתחשב בעקרונות ובשיקולי הענישה כפי שפורטו בחוק זה.

דוד רותם: הוועדה מבקשת לדחות את תחילתו של החוק בשישה חודשים, כדי לאפשר זמן התארגנות לגורמים שעוסקים במלאכה.

דוד רותם: כתשובה לאלה שהבנתי שתוהים על העיתוי של הבאת הצעת חוק זו למליאה, אף שאין הם מכירים את הדיונים שהתקיימו בהצעת החוק ואת הנוסח שמונח בפניכם היום, אציין כי ועדת החוקה קיימה יום עיון ו-22 דיונים בהצעה זו, במשך יותר משנתיים, שבהם השתתפו מומחים ואנשי מקצוע רבים ומגוונים.

דוד רותם: הוועדה עמלה לאזן בין אינטרסים שונים ודעות שונות, ובסופו של דבר ההצעה שמונחת בפניכם היום מוסכמת על כלל הגורמים שהשתתפו בדיונים.

דוד רותם: יש חשיבות רבה בכך שהמחוקק אומר את דברו באשר לעקרונות האמורים להנחות את השופט בגזירת הדין והמשקל שיש לתת לעקרונות ולשיקולים השונים, כך שכל שופט, בכל אולם, יגזור את הדין בהתאם לאותם עקרונות, ומצד שני, הוועדה השתכנעה כי יש להותיר שיקול דעת רחב לשופט בקביעת העונש ובכך לשמר את העיקרון החשוב של אינדיבידואליות בענישה.

דוד רותם: הצעת החוק מוגשת ללא הסתייגויות, ואני קורא לכנסת להצביע בעד הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

דוד רותם: אני מבקש להודות לצוות הוועדה, למנהלת הוועדה הגברת דורית ואג, ליועצת המשפטית סיגל קוגוט, לאפרת חקאק, לגברת נעמה מנחמי, על עבודה מופלאה שהן עשו בחוק הזה, ואני חייב לומר שבמקרה הזה בלי יועצים משפטיים החוק הזה היה נקבר עמוק באדמה.

דוד רותם: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת דוד רותם.

יצחק וקנין: רבותי, להצעת חוק זו אין הסתייגויות.

יצחק וקנין: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 113), התשע"ב–2011, קריאה שנייה – רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 17 בעד סעיפים 1–3 – 14 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

יצחק וקנין: 14 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, להצביע בקריאה שלישית?

יצחק וקנין: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 113), התשע"ב–2011, קריאה שלישית – רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 18 בעד החוק – 13 נגד – אין נמנעים – אין חוק העונשין (תיקון מס' 113), התשע"ב–2012, נתקבל.

יצחק וקנין: 13 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת חוק זו עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: [מס' מ/436; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ד, עמ' 1974, חוב' ט"ו, עמ' 2077; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 68) – אני הייתי מציע שיושב-ראש הוועדה, מאחר שיש לך שלושה חוקים – – –

אברהם מיכאלי: אני יכול להודות לו על הסבלנות שהוא גילה?

פניה קירשנבאום: תן לו לנמק מהמקום.

יצחק וקנין: אין לי בעיה, אם זה רצונו.

יצחק וקנין: רק תן לי להכריז על הצעת החוק.

יצחק וקנין: הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 68), התשע"ב–2011, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת דוד רותם.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, בשם ועדת החוקה אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 68), התשע"ב–2012.

דוד רותם: חוק זה, מטרתו להסמיך את מנהל בתי-המשפט לנייד תיקים בין בתי-המשפט השונים במטרה לאזן את חלוקת עומס הדיונים בין בתי-המשפט.

דוד רותם: כידוע, העומס המוטל על בתי-המשפט במדינת ישראל הוא מהגבוהים בעולם.

דוד רותם: ועדת חוקה דנה בתדירות גבוהה בהצעות חוק שמטרתן לייעל את המערכת ולהפחית את העומסים.

דוד רותם: הצעת החוק המונחת היום בפנינו היא אחד הצעדים שיאפשרו לייעל עוד קצת את המערכת.

דוד רותם: כדי למנוע מצב שבו התייעלות המערכת תפגע במתדיינים, הכניסה הוועדה להצעת החוק כמה תיקונים וסייגים: ראשית, הסמכות הוגבלה רק לתיקים אזרחיים ותיקי תעבורה; שנית, המרחק שאליו ניתן להעביר תיקים הוגבל לטווח של 60 קילומטר; שלישית, הוכנס מנגנון של בקשה לעיון מחדש.

דוד רותם: להצעת החוק לא מצורפות הסתייגויות.

דוד רותם: אני מבקש מהבית לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת דוד רותם.

יצחק וקנין: רבותי, גם להצעת חוק זו אין הסתייגויות.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 68), התשע"ב–2011, בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 19 בעד סעיפים 1–3 – 15 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

יצחק וקנין: 15 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: אדוני יושב-ראש הוועדה, לעבור?

דוד רותם: קריאה שלישית.

יצחק וקנין: אנחנו מצביעים בקריאה שלישית, רבותי.

יצחק וקנין: הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 69), התשע"ב–2011, קריאה שלישית, רבותי – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 20 בעד החוק – 16 נגד – אין נמנעים – אין חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 68), התשע"ב–2012, נתקבל.

יצחק וקנין: 16 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק עברה, נתקבלה בקריאה שלישית, ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: [מס' מ/617; "דברי הכנסת", מושב שלישי, חוב' ל"ט, עמ' ; פ/1976/18, מושב שלישי, חוב' ל"ב, עמ' 20168; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק שחרור על-תנאי ממאסר (תיקון מס' 11), התשע"ב–2011, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת .

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק שחרור על-תנאי ממאסר (תיקון מס' 11), התשע"ב–2012.

דוד רותם: הצעת חוק זו היא פרי מיזוג של הצעת חוק של חבר הכנסת ושל הצעת חוק ממשלתית.

דוד רותם: מטרתה להסדיר את שחרורם על-תנאי, ובפרט את תקופת התנאי, של מי שמשוחרר בהחלטת נשיא המדינה.

דוד רותם: על-פי המצב החוקי היום הוסמך נשיא המדינה לקבוע תנאים בהחלטת החנינה שהוא נותן.

דוד רותם: בנוסף, ביחס לאסיר עולם המשוחרר בחנינה, מוסמכת ועדת השחרורים, בכפוף להחלטת נשיא המדינה, לקבוע תנאי שחרור של אסיר, אך בפרקטיקה אין ועדת השחרורים עושה כן.

דוד רותם: הצעת החוק מבקשת לקבוע ברירת מחדל בשחרור אסיר שקיבל חנינה מנשיא המדינה.

דוד רותם: על-פי ההצעה, אסיר ששוחרר כאמור, שיעבור עבירה נוספת מסוג עוון או פשע בתקופה שבין שחרורו בחנינה ועוד למועד השחרור הרגיל שלו, יישא ביתרת תקופת המאסר שנותרה לו עד שחרורו אלמלא החנינה.

דוד רותם: יובהר כי לוועדת השחרורים שיקול דעת מסוים לפטור אסיר שהורשע בעבירה נוספת מלשוב ולהשלים את המאסר שבגינו קיבל את החנינה.

דוד רותם: עם זאת, שיקול דעת זה מוגבל כאשר האסיר ששוחרר נידון בגין העבירה החדשה למאסר בפועל, שאז מחויבת הוועדה להשיב את האסיר לכל הפחות למחצית התקופה שנותרה לו עד שחרורו הרגיל.

דוד רותם: גם להצעת חוק זו אין הסתייגויות.

דוד רותם: אני רוצה להודות שוב לצוות הוועדה, בעיקר למנכ"לית הוועדה, גברת דורית ואג, וליועצות המשפטיות שעשו עבודה נפלאה ושכנעו את להסכים להצטרף להצעת החוק הממשלתית.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת דוד רותם.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: הצעת חוק שחרור על-תנאי ממאסר (תיקון מס' 11), התשע"ב–2011, קריאה שנייה – רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 21 בעד סעיפים 1–3 – 16 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

יצחק וקנין: 16 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אדוני יושב-ראש הוועדה, לעבור לקריאה שלישית?

יצחק וקנין: אנחנו עוברים, רבותי, להצבעה בקריאה שלישית.

יצחק וקנין: הצעת חוק שחרור על-תנאי ממאסר (תיקון מס' 11), התשע"ב–2011, קריאה שלישית – רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 22 בעד החוק – 16 נגד – אין נמנעים – אין חוק שחרור על-תנאי ממאסר (תיקון מס' 11), התשע"ב–2012, נתקבל

יצחק וקנין: 16 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת חוק זו עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ביקש לברך את כל אלה שעמלו על הכנת הצעת החוק.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, יושב-ראש הוועדה חברי דודו רותם, זה כמו צירי לידה – לא עברתי את זה באופן אישי – זה קשה, זה אטי, ובסופו של דבר משלימים את התהליך בהצלחה.

דני דנון: אני רוצה להודות לכולם.

דני דנון: הצעת החוק נולדה על מנת לטפל בנושא האסירים הביטחוניים שמקבלים חנינה ולאחר מכן חוזרים לדרך הטרור.

דני דנון: היום אין צורך, אחרי שהחוק יעבור, בהרשעה נוספת, אלא אפשר יהיה להחזירם לבית-הסוהר.

דני דנון: במהלך החקיקה משרד המשפטים ביקש שנחיל את החוק גם על אסירים לא ביטחוניים, ואני הסכמתי, יחד עם יושב-ראש הוועדה.

דני דנון: אני רוצה להודות לחברי דודו רותם על הטיפול המהיר בחוק, למנהלת הוועדה, ליועצת המשפטית ולאנשי משרד המשפטים, שעבדנו יחד על החוק הפרטי שהפך לחוק ממשלתי.

דני דנון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה רבה לחבר הכנסת .

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/644).

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 135) (מימון פעולות לפיתוח שירותים לילדים בסיכון), התשע"ב–2011, קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק השר משה בוגי יעלון במקום שר הרווחה, השר משה כחלון.

משה יעלון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הקרן לילדים ובני-נוער בסיכון הוקמה במסגרת חוק ההסדרים שהועבר בשלהי שנת 2004.

משה יעלון: הקרן הוקמה כהוראת שעה עד תום שנת 2007.

משה יעלון: במסגרת תיקונים 104, 112, ותיקון 116 לחוק הביטוח הלאומי מיום 1 בינואר 2010, הוארך תוקף הוראת השעה עד דצמבר 2011.

משה יעלון: מטרת הקרן היא לסייע בפיתוח שירותים לילדים ובני-נוער שטרם מלאו להם 18 הנמצאים בסיכון או במצוקה מיוחדת על רקע הזנחה, מצוקה כלכלית, היעדר טיפול או התעללות, הן במסגרות המשפחתיות והן במסגרות החברתיות והחינוכיות, לרבות ילדים ונוער עבריין.

משה יעלון: המוסד תומך בפיתוח תוכניות ושירותים על-פי תקנות הקרן לפיתוח שירותים לילדים ובני-נוער בסיכון, אשר מטרתם למנוע ולהסיר גורמי סיכון ומחסומים הפוגעים בהתפתחות התקינה של הילדים ובני-הנוער ושילובם במסגרות נורמטיביות.

משה יעלון: מימון פעולות פיתוח התוכניות והשירותים של הקרן הוסדרו בסעיף 74א לחוק הביטוח הלאומי, כך שהסכום הכולל של התחייבות המוסד בשנת כספים פלונית, לרבות התחייבויות לגבי שנות הכספים הבאות, לא יעלה על 15 מיליון ש"ח.

משה יעלון: במהלך שנות פעילותה פותחו בסיוע הקרן מאות פרויקטים בהיקף של מאות מיליוני שקלים, רובם במימון גורמי חוץ.

משה יעלון: היקף הבקשות מעיד יותר מכול על חשיבות קיומה של הקרן והבטחת המשך פעילותה, תוך מימון פיתוח התוכניות והפרויקטים במתכונת הנוכחית.

משה יעלון: הוראת סעיף 74א נקבעה מלכתחילה כהוראת שעה אשר הוארכה מעת לעת.

משה יעלון: תוקפה של הוראת השעה למעשה פג בסוף שנת 2011.

משה יעלון: לאור פעילותה החשובה של הקרן והניסיון הרב שנצבר במהלך שנות הפעלתה, מוצע להאריך את תוקף הוראת סעיף 74א בשלוש שנים נוספות.

משה יעלון: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר משה בוגי יעלון.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, נרשמו ארבעה דוברים.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים שביקש לנמק הוא חבר הכנסת ישראל אייכלר – איננו; חבר הכנסת דב חנין – איננו; חבר הכנסת אורי אריאל – איננו; חבר הכנסת יעקב כץ – איננו.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 135) (מימון פעולות לפיתוח שירותים לילדים בסיכון), התשע"ב–2011.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 23 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 135) (מימון פעולות לפיתוח שירותים לילדים בסיכון), התשע"ב–2011, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יצחק וקנין: תשעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק תועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יצחק וקנין: [נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בנושא האחרון בסדר-היום: בקשת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, לפי סעיף 79(ב) לתקנון הכנסת, לפצל את הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (פטור למרכזי יום לאנשים עם מוגבלות), התשע"ב–2011.

יצחק וקנין: תציג את הבקשה חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, ראשית, תרשה לי להחמיא לך על המקצועיות והמהירות שבהן הצלחת לסיים את סדר-היום.

אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת את אישור המליאה להחלטת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות לפצל את הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (פטור למרכזי יום לאנשים עם מוגבלות), התשע"ב–2011.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת החוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (פטור למרכזי יום לאנשים עם מוגבלות), התשע"ב–2011, נדונה בכנסת בדיון המוקדם ביום י"ח בכסלו התשע"ב, 14 בדצמבר 2011, והועברה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אורלי לוי אבקסיס: הוועדה קיימה דיון בסעיף 1 להצעת החוק שמתקן את פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין), 1938, ועניינו פטור מארנונה למסגרות יומיות לאנשים עם מוגבלויות.

אורלי לוי אבקסיס: לעומת זאת, עניינו של סעיף 2 להצעת החוק הוא הנחה בארנונה בעבור מגורים של נכה שהופנה על-ידי משרד הרווחה והשירותים החברתיים, ולצורך זה מתקן סעיף 2 האמור את חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב), התשנ"ג–1992.

אורלי לוי אבקסיס: על כן מציעה הוועדה להביא את סעיף 2 האמור לקריאה ראשונה במועד מאוחר יותר.

אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת את אישור הכנסת לפיצול.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה על בקשת הוועדה לפצל את הצעת החוק לתיקון פקודת מסי העירייה.

יצחק וקנין: מי בעד, רבותי?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 24 בעד הצעת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות – 8 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בדבר פיצול הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (פטור למרכזי יום לאנשים עם מוגבלות), התשע"ב–2011, נתקבלה.

יצחק וקנין: שמונה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, בקשת הוועדה נתקבלה.

יצחק וקנין: רבותי, תם סדר-היום.

יצחק וקנין: הישיבה הבאה תתקיים ביום שלישי, ח' בטבת התשע"ב, 3 בינואר 2012, בשעה 16:00.

יצחק וקנין: ישיבה זו נעולה.

יצחק וקנין: תודה.