ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 94, 2010-01-05 00:00

ראובן ריבלין: כבוד השר, גבירותי ורבותי חברי הכנסת, היום יום שלישי, י"ט בטבת תש"ע, 5 בינואר למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: אני פותח את ישיבת הכנסת ביום שלישי, כמדי שבוע, בנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: כל המבקשים להשתתף בדיון יפעילו את ההצבעה, ואז אני אוכל לבוא ולקבוע.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים, חבר הכנסת דנון – בבקשה, אדוני; ואחריו – חבר הכנסת גדעון עזרא.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, אני רוצה לשאול את כבודו: היכן שר הביטחון?

דני דנון: פניתי ליושב-ראש הכנסת לפני כשבועיים במכתב, ששר הביטחון בוחר להחרים את ועדות הכנסת.

דני דנון: כבוד היושב-ראש פנה לשר הביטחון במכתב נוקב, וקיבל עליו תשובה ששר הביטחון מכיר בחשיבות ועדות הכנסת.

דני דנון: אתמול פתחתי את עבודתי במשכן בוועדת החינוך.

דני דנון: הפלא ופלא, יושב-ראש הוועדה פתח את הישיבה – ששר הביטחון הורה לנציג צה"ל לא להגיע לישיבת ועדת החינוך.

דני דנון: סיימנו ישיבה חשובה זו, עברתי לוועדת חוקה.

דני דנון: בוועדת חוקה, דיון חשוב בנושא הקפאת הבנייה – שר הביטחון בחר שלא להגיע גם לוועדת חוקה.

דני דנון: אני חושב שאנחנו צריכים לומר לשר הביטחון ברק שהחשיבות של עבודת פיקוח הכנסת עליו, על כל משרד ממשלתי, היא חשובה; גם על משרד הביטחון.

דני דנון: זה שהוא בוחר לא להגיע לפה פיזית, זו בחירה שלו, אבל לוועדות הכנסת יש לו חובה להגיע.

דני דנון: תודה.

אחמד טיבי: זה לוקח זמן לרדת מקומה 30 לקומת קרקע.

איתן כבל: זה שרשרת פיקוד, ככה קוראים לזה אצלנו.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, למה, כל אחד יכול לדבר, זה נאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: השר בגין על השנייה הגיע, כמו שצריך להקפיד בכנסת.

ראובן ריבלין: אני פתחתי בשנייה ואתם הגעתם אפילו בזמן, אם כי היו כמה שהגיעו אחרי הזמן וגם אותם רשמנו.

ראובן ריבלין: עכשיו זכות הדיבור לחבר הכנסת עזרא.

ראובן ריבלין: השר בגין, אם יש איזשהו עניין שמעלים חברי הכנסת, שאדוני ירצה לתת תשובה עליו, הוא יוזמן בתום חצי השעה לענות על הדברים שהוא יבחר לענות את תשובתו בהם.

ראובן ריבלין: אבל זה לא חובה, רק אם אדוני ירצה.

זאב בנימין בגין: יפה שתיקה לשרים.

ראובן ריבלין: לא, אני לא אומר.

ראובן ריבלין: יש דברים שיפה השתיקה להם – "והמשכיל בעת ההיא" – ויש כאלה דברים שבוודאי תרצה לענות, ואז תוכל להתייחס.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גדעון עזרא – בבקשה, אדוני.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השביתה של עובדי רשות המים.

גדעון עזרא: נדמה לי שנושא רשות המים נמצא בעין הסערה היום.

גדעון עזרא: חשוב מאוד שעובדי רשות המים יחזרו לעבודה.

גדעון עזרא: אין לי ספק שבסופו של יום הם יחזרו לעבודה.

גדעון עזרא: צריך להאיץ את המהלך הזה עד כמה שניתן.

גדעון עזרא: מצד שני, להבטיח לעובדי רשות המים שחזרתם לעבודה לא תפגע בהישגים שהיו יכולים לקבל גם אם השביתה תימשך.

גדעון עזרא: אני חושב שזאת צריכה להיות קריאה של הממשלה לעובדים.

גדעון עזרא: הנושא של המים עומד באמת באמת באמת במרכז של החיוניות של מדינת ישראל, והייתי מציע שכך ייעשה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת צרצור, ואחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, הרבה דובר על עיקרי האירועים שהיו בשנת 2009.

אברהים צרצור: הרבה דיווחי סיכום בנושאים אלה פורסמו, בנושא מדיניות ופוליטיקה, בנושא מדע וכו'.

אברהים צרצור: אני דווקא רציתי לבדוק את הנושא של פסקי הלכה שפורסמו בשנת 2009, הקשורים לסכסוך הישראלי–פלסטיני.

אברהים צרצור: והנה התוצאות: מצאתי ארבעה פסקי הלכה יהודיים, הזויים יש להגיד, שהם כדלקמן: פסק הלכה ראשון, פסק הלכה המונע מפלסטינים להיכנס לאדמותיהם הפרטיות.

אברהים צרצור: פסק הלכה שני, המורה על עקירת עצים, השחתת מטעים, שרפת שדות של פלסטינים.

אברהים צרצור: פסק הלכה שלישי, המורה על הרעלת מקורות המים הפלסטיניים ופגיעה במקומות הקדושים שלהם.

אברהים צרצור: פסק הלכה רביעי, המורה על רציחת הפלסטינים, כולל תינוקות, בטענה שהם מאיימים על קיום מדינת ישראל.

אברהים צרצור: שאלתי היא: אנשים, לאחר מה ששמענו עכשיו, ממשיכים להאשים את הצד הפלסטיני בכך שהם מסיתים.

אברהים צרצור: יש מקום באמת לעשות את האיזון המתאים ולדרוש מכל הצדדים להפסיק להכניס את הנושא הדתי לתוככי הסכסוך הזה, שאכן, דת זה דבר טהור שלא צריכים לנצל אותו לסיבות או למטרות פוליטיות.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת צרצור, השיח' צרצור.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת חמד עמאר.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשבוע שעבר פורסם מספר ההרוגים בדרכים.

חמד עמאר: אנחנו ראינו ירידה דרסטית במספר ההרוגים.

חמד עמאר: מהמקום הזה אני רוצה לברך את משרד התחבורה, את משטרת ישראל ואת הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

חמד עמאר: אנחנו רואים, אם יש עבודה משותפת, פעילות משותפת של כמה גופים ביחד – משרד התחבורה על-ידי פיתוח התשתיות והרשות הלאומית לבטיחות בדרכים על-ידי הסברה ומשטרת ישראל על-ידי אכיפה – אנחנו יכולים להגיע לתוצאות טובות ותופעות שמורידות וחוסכות בחיי אדם.

חמד עמאר: אני מקווה שהמגמה תימשך.

חמד עמאר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלדד, ואחריו – חברת הכנסת זוארץ.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, לפני מערכת הבחירות האחרונה, כמו בהרבה מערכות קודמות, מתפזרים הפוליטיקאים בכל מיני בתי-ספר ויש פאנלים למיניהם.

אריה אלדד: לפעמים בבית-ספר, אחרי אותו פאנל שבו מופיעים נציגי מפלגות שונות, מקיימים בחירות מדגמיות.

אריה אלדד: הייתי בבית-ספר תיכון, תיכון עירוני א' בתל-אביב.

אריה אלדד: באמת האיחוד הלאומי קיבל שם ארבעה מנדטים, אבל בתיכון עירוני א' בתל-אביב גם חד"ש קיבל ארבעה מנדטים וגם רע"ם–תע"ל.

אריה אלדד: ואני שאלתי, איך מגיע תיכון עירוני א' בתל-אביב לתוצאות מעניינות כאלה?

אריה אלדד: היום מסתבר לנו מי משקה את הערוגות שם.

אריה אלדד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: נדמה לי שהאיחוד הלאומי יש לו ארבעה מנדטים, רע"ם-תע"ל יש לו ארבעה מנדטים.

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: צריך ללכת לשם כדי לדאוג.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ – בבקשה, גברתי.

ראובן ריבלין: ואחריה – חבר הכנסת אורי אורבך.

אורית זוארץ: כבוד היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני מתכבדת להקריא היום את פנייתה של הגברת עטרה ברק-שחם, אחותו של סגן חנן ברק, שנהרג ב-25 ביוני 2006 באירוע בכרם-שלום, האירוע שבו נחטף גלעד שליט.

אורית זוארץ: אחיה היה מפקדו ונהרג באותו אירוע.

אורית זוארץ: האם זכרתם את שמו?

אורית זוארץ: וכך היא כותבת:

אורית זוארץ: את הברק החזרתי אחרי שנהרג אחי כי הייתי צריכה להרגיש את החיבור ואת הקרבה אליו.

אורית זוארץ: אני אחות שכולה, אני אמא ואשה.

אורית זוארץ: אותו חור שנפער בלבי לפני שלוש שנים שינה את חיי ובעיקר שינה אותי.

אורית זוארץ: באותו הרגע השתנה העולם.

אורית זוארץ: ביום שאחרי האירוע היה לי ברור שחיי כמו שהיו קודם לא ישובו להיות.

אורית זוארץ: אני, לעולם כף רגלי לא תדרוך עוד בכיתה, הייתי מורה.

אורית זוארץ: חודשיים אחרי שחנן נהרג הוא היה בן 21.

אורית זוארץ: איך חוגגים לאח אהוב?

אורית זוארץ: הייתי צריכה מישהו לדבר אתו, היתי צריכה אחות או אחות שכולה כמוני.

אורית זוארץ: למזלי מצאתי את יונת, אחותו של יפתח שרייר – מהמלחמה האחרונה.

אורית זוארץ: שתינו מצאנו אחת את השנייה באמצעות הארגון "לנצח אחי".

אורית זוארץ: כאן היא מבקשת שהזיכרון – יש שיראו בנשיאת לפיד הזיכרון נטל, יש שיראו בה זכות גדולה.

אורית זוארץ: אני אישית חושבת שהזיכרון זה כל מה שנשאר.

אורית זוארץ: אם יתפוגג הזיכרון, מה יישאר?

אורית זוארץ: אבל מה יהיה אחרי שהורי, שהם ההורים השכולים, יצטרפו לאחי?

אורית זוארץ: הלפיד יישאר אצלי.

אורית זוארץ: אני פונה ומבקשת ממקבלי ההחלטות של המדינה לאפשר לנו להמשיך ולשאת את לפיד הנופלים ביום שהורי כבר לא יהיו פה, להיות רשומה, להיות מוזמנת, להיות חלק ממשפחת השכול של מדינת ישראל.

אורית זוארץ: לא רוצה להישכח מסיבות אלה.

אורית זוארץ: אני קוראת מכאן למקבלי ההחלטות של מדינת ישראל להכיר במושג אחים שכולים ולאפשר לנו ב"לנצח אחי" לפעול כארגון שייצג את האחים השכולים במדינת ישראל.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: אני לא הפסקתי אותך בגלל הנושא שאת נגעת בו, אבל אני מבקש להצטמצם לדקה, דקה וחמש שניות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורבך, ואחריו – חבר הכנסת פיניאן.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, גם אני ראיתי את המערכון ששודר ב"ארץ נהדרת".

אורי אורבך: מטעמי דת ומצפון לא ראיתי אותו בעת שידורו, אבל לצערי ראיתי אותו אחר כך.

אורי אורבך: זה מערכון מחפיר, עומד בגבולות חופש הביטוי, לטעמי, אף שאני מסכים עם רוח הדברים שאמר ידידי חבר הכנסת יעקב כץ, כצל'ה; אני חושב שלא ראוי גם על מערכון מחפיר שכזה להגיד שזו תעמולה של גבלס ואנטישמיות, משום שלא צריך לרדת לרמה הזו.

אורי אורבך: אומנם עם נבר תיתבר, כתוב במקורותינו, אבל חופש הביטוי מרשה גם את הדברים המכוערים והמחפירים האלה.

אורי אורבך: בואו נשמור את המלים "אנטישמיות" ו"גבלס" ו"תעמולה" לאויבי ישראל ולא לאנשים שהם טועים.

אורי אורבך: סאטירה, לטעמי, אין לה גבולות, אבל יש אנשים שמוציאים שם רע לחופש הביטוי והופכים אותו לחופש השיסוי, ואף שהמחוקק לא צריך להתערב ולא צריך לשפוט את האנשים, אני חושב שהבוז הציבורי והקבס מהמערכון שמציג מתנחלים כאנשים שיחטפו, כמובן בסאטירה, חייל צה"ל, והשימוש בוויז'ואל המוכר הזה של גלעד שליט עם העיתון לצרכים סאטיריים, הוא הרבה יותר גרוע מטעם רע.

אורי אורבך: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פיניאן, ואחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, רצח ועוד רצח ועוד רצח.

ציון פיניאן: פעם רצח היה גורם לרעידת אדמה בדרגה 10 בסולם ריכטר והיה זוכה לכותרות כגון "הרצח שזעזע את המדינה", "הרצח שהסעיר את המדינה", ועוד ועוד.

ציון פיניאן: היום רצח הפך אירוע שבשגרה, אירוע של מה בכך.

ציון פיניאן: לקטוף חיים בעודם באבם כבר אינו דבר חריג, כי בכל יום זה קורה ואין פוצה פה ומצפצף.

ציון פיניאן: לאן הגענו ואיך הגענו עד הלום?

ציון פיניאן: הפכנו למדינה שמסוכן לגור בה, הפכנו למדינה שמסוכן להסתובב בה, פשוט הפכנו למדינת פחד ומורא.

ציון פיניאן: וכל זאת למה ומדוע?

ציון פיניאן: במדינה שבה ניתן בקלות להפוך רצח להריגה, במדינה שבה רוצח הופך בקלות לחולה נפש ובלתי כשיר לשפיטה, במדינה שבה רוצח מקבל עונש מגוחך, אז מה הפלא שהרצח הבא מתבצע עכשיו, כשאנחנו כאן?

ציון פיניאן: הגיע הזמן שמערכת המשפט תתעשת ותפנים כי לקטוף חיים זה לא לקטוף פרח.

ציון פיניאן: הפסקת האלימות תלויה אך ורק בהחלטותיכם, מכובדי השופטים.

ציון פיניאן: ככל שהעונש יהיה כבד יותר, לנו האזרחים יוקל יותר.

ציון פיניאן: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, היום הוא יום הולדתה של מפא"י.

איתן כבל: לפני בדיוק 80 שנה נפגשו נציגי "הפועל הצעיר" ו"אחדות העבודה" בתל-אביב והחליטו על הקמת מפלגה סוציאל-דמוקרטית שתייצג את מעמד הפועלים העברי.

איתן כבל: המפלגה הזאת הקימה את המדינה, את הצבא, את הכנסת והדמוקרטיה שלנו, את ישראל.

איתן כבל: אבל לחגוג למפלגת העבודה יום הולדת זה כמו להתכנס סביב מיטתו של חולה על ערש דווי, כזה שרק מכשירים משאירים אותו בחיים והוא מורדם ומונשם, ולחגוג לו מסיבה כאילו עתידו עוד לפניו.

נחמן שי: אל תפסיק אותו.

איתן כבל: מפלגה שחרתה על דגלה את "האינטרנציונל" ואת שבירת כבלי העבדות של הפועל, הפכה בעצמה לעבד של השררה, לאסקופה נדרסת, לישישה דוויה שאיבדה את הדרה ומתחננת לפירורי שלטון בפני כל מי שרק מסכים לדבר אתה.

איתן כבל: ברל כצנלסון, חיים ארלוזורוב ודוד בן-גוריון, אלו שחתמו על הסכם האיחוד, מתהפכים בקברם כשהם רואים את ההנהגה הנוכחית, שהתאחדה עם נתניהו וליברמן.

איתן כבל: הגבורות, לצערי, הפכו לקבורות.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת כבל.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אילן גילאון.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, תמיד יש נבואת נחמה: עוד אבנך ונבנית בתולת בת מפא"י.

אילן גילאון: כזו נחמה, אדוני?

אריה ביבי: כבל, הם נמצאים בתשבץ של היום.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: נכון.

ראובן ריבלין: אם השר בגין ירצה להתייחס לעניין זה, הוא בהחלט – בבקשה, חבר הכנסת גילאון.

אילן גילאון: אדוני, אני נדרשתי לאותו איש שמשקה את הערוגות בעירוני א' בתל-אביב, ששמו רם כהן, והוא אחד המנהלים המשובחים והמעולים שיש במדינת ישראל, איש חינוך אמיתי, ואני לא הבנתי מה הסערה הגדולה.

אילן גילאון: יש אנשים שרוצים שהאיש הזה יתפטר כי הוא אמר באיזושהי שיחה עם התלמידים שלו לעשות הכול כדי לסיים את הכיבוש.

אילן גילאון: קראתי במילון מה זה "כיבוש", ולא חשבתי שמישהו תומך באופן פוליטי בכיבוש עצמו.

אילן גילאון: כיבוש, כתוב במילון אבן-שושן: לכידה, השתלטות על מקום בכוח הזרוע.

אילן גילאון: זה, אדוני, ערך אוניברסלי.

אילן גילאון: ההתנגדות לכיבוש צריכה להיות התנגדות שהיא בלבו של כל אחד מאתנו כאן, ופתאום מסתבר שיש אנשים שפוליטית דווקא כן בעד הכיבוש.

אילן גילאון: אז אם נניח רם כהן, המנהל, היה מדבר נגד הגזענות או נגד השחיתות, אז אולי היו אומרים לו את אותו הדבר, משום שיכול להיות שזאת התפיסה הפוליטית של מישהו כאן.

אילן גילאון: זה הוויכוח המהותי.

אילן גילאון: ודווקא אותם אנשים שפנו לפטר את רם כהן מילאו פיהם מים כשרבנים, כולל חבר הכנסת בן-ארי, שילמו שלמונים במעטפות מסודרות לאנשים כדי שיסרבו, שיעסקו בהמרדה וגם במתן שוחד, במידה רבה.

אילן גילאון: לא שמעתי את אף אחד מהם מדבר נגד התופעה הזאת.

אילן גילאון: לכן, כדאי לשמור על מחנכים כאלה, ואני מצפה שכל מחנך במדינת ישראל יחנך את התלמידים שלו נגד כיבוש.

אילן גילאון: זה ערך רע.

ראובן ריבלין: ועוד מעט ישאל אותך אחד מחברי הכנסת, האם שיח'-מוניס הוא לא כיבוש.

קריאה: אז למה אתה כובש?

ציפי חוטובלי: אפשר לשאול את חבר הכנסת זחאלקה.

ראובן ריבלין: לא, אין צורך להוסיף.

ראובן ריבלין: אני מתכוון מייד לאחר חברת הכנסת – – –

חיים אורון: למה אתה מסתבך, אדוני היושב-ראש?

חיים אורון: כל מדינת ישראל פעם היתה – – – כבושה, ובצדק.

ראובן ריבלין: אבל חבר הכנסת גילאון דיבר בהתרסה.

ראובן ריבלין: כשמשפחתי חזרה לארץ לפני 200 שנה היא לא כבשה שום דבר, היא התקבלה בזרועות פתוחות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה – בבקשה, אדוני; ואחריו – חבר הכנסת בן-ארי.

ג'מאל זחאלקה: רבותי חברי הכנסת, כבוד היושב-ראש, היום בוועדת הפנים התקבלה החלטה לפנות למשרד הפנים כדי שיקפיא הריסת בתים ביישובים מסוימים.

ג'מאל זחאלקה: תושבים רבים שאלו אותי מה פירוש ההחלטה הזאת, האם באמת יקפיאו את ההריסה?

ג'מאל זחאלקה: כאן אנחנו עומדים בפני בעיה עקרונית, כבוד היושב-ראש, ואני פונה אליך אישית.

ג'מאל זחאלקה: מה משמעות ההחלטות של ועדות הכנסת?

ג'מאל זחאלקה: כי אנחנו רואים משרדים שמתעלמים לחלוטין מהחלטות.

ג'מאל זחאלקה: יש כאלה שנענים להן, יש כאלה שדנים בהן בכובד ראש ומקבלים חלק מהן, מתחשבים בהן.

ג'מאל זחאלקה: אין פרוצדורה, אין שום דבר שמחייב משרד ממשלתי לדון ולתת תשובה לוועדה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזה דבר שטעון תיקון, ואני פונה לכל חברי הכנסת כדי שאנחנו נטכס עצה איך להפוך את החלטות ועדות הכנסת ליעילות יותר ולנהירות יותר וברורות יותר לכולם, כולל לנו, חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: אני מציע לך שבכל פעם שיש החלטת ועדת כנסת שלא מיושמת על-ידי הממשלה, שיושב-ראש הוועדה יתלונן בפני.

ג'מאל זחאלקה: אתה יודע כמה?

ראובן ריבלין: אני אומר לך שכשקיבלתי החלטות שלא יושמו פניתי לשרים, ברוב המקרים זה תוקן.

ראובן ריבלין: בהחלט תבוא ותראה לי בדברים ספציפיים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, בבקשה.

מיכאל בן-ארי: לפני שאני מתחיל, תיקון בשביל הפרוטוקול: אני לא חילקתי שלמונים לאיש.

ראובן ריבלין: לא הבנתי.

ראובן ריבלין: מה אדוני אמר?

מיכאל בן-ארי: אני אומר בשביל הפרוטוקול, כיוון שאנחנו בכנסת.

מיכאל בן-ארי: גילאון אמר שאני חילקתי שלמונים, אז אני אומר בפה מלא: לא חילקתי שלמונים לאיש.

מיכאל בן-ארי: אני לא מתכוון לנהל על זה ויכוח.

מיכאל בן-ארי: פרשת השבוע שלנו היא פרשת שמות.

מיכאל בן-ארי: בני ישראל הופכים ל"הנה עם בני ישראל", ועם זה, כמובן, מתחילות ההתנכלויות הקשות להשמדת עם ישראל.

מיכאל בן-ארי: את הצו של פרעה "כל הבן הילוד היארה תשליכהו", מסביר הרבי מלובביץ' בצורה מקורית ומעניינת ביותר.

מיכאל בן-ארי: הוא מסביר על-פי ההבדל בין ארץ-ישראל לבין מצרים.

מיכאל בן-ארי: במצרים ההשקיה היא – הנילוס עולה ומשקה, כביכול כוחות הטבע, האדם משקה ברגלו, אשר תשקה ברגלך, באופן טבעי; בן-אדם, כוחו ועוצם ידו והטבע עושים את הכול, ומתוך כך האמונה שאין אלוקים ואין ברכת שמים.

מיכאל בן-ארי: לעומת זה בארץ-ישראל זה תלוי – "למטר השמים תשתה מים" – ואתה צריך לפנות בתפילה ולצפות לברכת שמים.

מיכאל בן-ארי: זהו ההבדל הגדול בין ארץ-ישראל לבין מצרים.

מיכאל בן-ארי: פרעה מבקש להטביע את הבנים שלנו בתוך היאור, שיהיה נדמה שאין צורך להתפלל, שרק "כוחי ועוצם ידי עשה לי את החיל הזה".

מיכאל בן-ארי: יציאת מצרים, במובן הזה, היא יציאה מהכפירה, מהתפיסה שהטבע הוא השולט, ומהכפירה באמונה, והעלייה לארץ-ישראל היא היא האמונה בתפילה ובברכת שמים.

מיכאל בן-ארי: שנזכה גם היום לצאת לאותה יציאת מצרים.

מיכאל בן-ארי: תודה.

תודה רבה.

חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, ואחריה – חברת הכנסת אדטו.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני, כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להתריע על משהו שאני חושבת שראו אותו גם לפני, אבל ראוי לחזור ולעיין בו, בעיקר לנוכח המקרים האחרונים.

אורלי לוי אבקסיס: אני מדברת על חוק חופש המידע, ובאיזה הקשר?

אורלי לוי אבקסיס: בהקשר של ועדת שרים לענייני חקיקה.

אורלי לוי אבקסיס: מדי יום ביומו אנחנו קמים למציאות שלפעמים – אתם יודעים מה?

אורלי לוי אבקסיס: היא מזעזעת.

אורלי לוי אבקסיס: היא גורמת לנו להרהורים בלילה, היא גורמת לנו למחשבות ולעשות דברים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל היא גורמת לחלק מהאנשים לצאת בהצהרות שאין להן כיסוי – שאין להן לא רק כיסוי, אין מאחוריהן גם כוונה אמיתית.

אורלי לוי אבקסיס: והציבור בשלו.

אורלי לוי אבקסיס: הוא חושב, כאשר הוא רואה חלק מהאנשים, שהם מי שנושאים את המאבק.

אורלי לוי אבקסיס: בפועל, זה לא ממש קורה.

אורלי לוי אבקסיס: בפועל קורה שיש איזה מסך עשן, מסך שאותם שרים יכולים להתחבא מאחוריו ולהגיד: אני לוחם.

אורלי לוי אבקסיס: אבל בעצם, הציבור לא יודע: לוחם של מי?

אורלי לוי אבקסיס: לוחם של משרד האוצר?

אורלי לוי אבקסיס: לוחם בשם כל מיני אינטריגות אישיות?

אורלי לוי אבקסיס: לוחם של פוליטיקה?

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לספר לך משהו: בתחילת השבוע קמנו, באמת, לאיזה יום נוראי, שבו שני ילדים נרצחו.

אורלי לוי אבקסיס: במקרה היתה על שולחן הממשלה הצעת חוק שנוגעת לטיפול נפשי בנפגעי עבירות מין קטינים.

אורלי לוי אבקסיס: אז יצאו בהצהרות.

אורלי לוי אבקסיס: מה שמסתבר, שבסופו של דבר – ואני חייבת להגיד שהיו שרים מכל סיעות הבית שנאבקו, אבל היו שרים שעל פניו, מול הציבור, אומרים: אנחנו מגיני ילדים, ובשעת השין, איפה שבאמת ראוי וצריך להילחם, הם פשוט מתקפלים.

אורלי לוי אבקסיס: כדאי שהציבור ידע.

אורלי לוי אבקסיס: כשאתה מבקש את הרשימה של מי בעד ומי נגד על מנת לשכנע ועל מנת להגיד, אין קול ואין עונה ואין רישום.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שאנחנו – אולי יושב-ראש הכנסת יעשה – – –

אבל יש לנו דקה – –

אורלי לוי אבקסיס: אוקיי.

– – ואי-אפשר הצעה לסדר-היום כל פעם.

אורלי לוי אבקסיס: בסדר.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני חושבת שצריך באמת שתהיה שקיפות מלאה כדי שהציבור ידע מי באמת מוכר לו לוקשים ומי עומד מאחורי הדברים.

תודה רבה.

אני הכרזתי כבר, הבאה אחריה – חברת הכנסת אדטו; אמרתי.

והאחרון שלחץ – ואחרי זה נתחיל בשמות של האנשים שלא לחצו אלא באו באיחור – חבר הכנסת כץ.

רחל אדטו: האמת שחשבתי שלא לומר את הדברים אחרי הדברים של ציון פיניאן, בגלל שהוא אמר את דברי, אבל מאחר שהנושא הזה כל כך חשוב, אני אחזור עליו פעם נוספת.

רחל אדטו: הפכנו להיות חברה אלימה – מעבר לאדישות הזאת – אשה בת 56 נאנסה במשך 30 שעות כשהבן שלה שוכב רצוח לידה, בחדר לידה.

רחל אדטו: העורך-דין קם היום, התראיין בכל החדשות, בצורה זחוחה, ואמר: אבל הוא היה שיכור.

רחל אדטו: איפה אנחנו?

רחל אדטו: איזה חברה הפכנו להיות?

רחל אדטו: אתמול ילדים, שלשום תאומים, הרווחה יודעת ולא מעבירה, המשטרה מקבלת ולא עושה עם זה שום דבר.

רחל אדטו: רבותי, אנחנו – סדום ועמורה זה ביטוי קטן לעומת מה שקורה כאן.

רחל אדטו: איפה המשרד לביטחון פנים, כאשר קיצצו ממנו במסגרת הקיצוץ 450 מיליון שקל, לסיבות לא מיותרות, כמו חיסון לשפעת החזירים – אם מעט מסכום זה היה עובר למשרד לביטחון פנים.

רחל אדטו: אם התקשורת לא היתה נותנת לעורכי-דין הזחוחים האלה לעמוד ולספר כל פעם שאחד יש לו בעיה נפשית, השני אלכוהוליסט; אסור להם לעמוד בתקשורת, אסור להם להפוך את המקרים האלה למקרים שיפארו וירוממו את שמם.

רחל אדטו: איפה בתי-המשפט המרתיעים בדברים האלה?

רחל אדטו: אנחנו חברה קשה, אלימה ובלתי נסבלת, ואנחנו חייבים להוציא איזה מסר מכאן: לא עוד.

רחל אדטו: זה בנפשנו.

תודה לחברת הכנסת אדטו.

חבר הכנסת כץ, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יעקב כץ: כבוד היושב-ראש, כבוד השר – אני רוצה כמה מלים גם לכבודו – חברי כנסת נכבדים, אתם, גם כבוד השר וגם כבוד היושב-ראש, כמו רבים מחברי הכנסת, אבל במיוחד אתם, משפחותיכם – משפחת ריבלין היקרה, משפחת בגין – משפחות של אנשים גיבורים, נאמנים, ציונים גדולים ואנשים שהורו דרך, גם במעשיהם וגם בדבריהם, במהלך הדורות האחרונים.

יעקב כץ: אני חושב שעם ישראל מחכה למנהיגות ולדוגמה אישית.

יעקב כץ: ואני ממש פונה אליכם, כי חברי הכנסת מסביב מסתכלים עליכם, בייחוד חברי כנסת מתוך המפלגה שלכם, על המושג של נאמנות ואחריות.

יעקב כץ: כולנו נזכרים בסיפור האחרון של ההפטרה האחרונה של דוד המלך, שלקראת מותו הוא פוגש את שלמה בנו, והוא אומר לו על שלושה אנשים – דרך של התנהגות – על יואב, שהיה בן אחותו, שהיה שר המלחמה הגדול ביותר בתולדות ישראל, שהיה הכי נאמן לו, הוא לא סולח לו על זה שהוא הרג שני שרי ישראל: את אבנר בן נר ואת עמשא בן יתר.

יעקב כץ: לברזילי הוא אומר: הכרת הטוב – כיוון שהוא כיבד אותי כשברחתי מאבשלום בני.

יעקב כץ: ולשלישי, שמעי בן גרא, הוא אומר: תוריד את "שיבתו בדם שאול", כי הוא היה זה ש"קללני קללה נמרצת", ואתה בחוכמתך תמצא את הדרך.

יעקב כץ: אני ממש פונה אליכם מדם לבי, בימים קשים אלה, שעם ישראל מסתכל: "אם בארזים נפלה שלהבת, מה יגידו אזובי הקיר", ואתם ארזים, ואתם נותנים דוגמה אישית לחברי הכנסת.

יעקב כץ: תהיו גיבורים, אמינים וישרים, כי נשארו לנו רק כמה כאלה, והעם ילמד מכם ויודה לכם ויזכור אתכם לנצח נצחים.

חבר הכנסת כץ, הוא לא אמר: "והורדתו שיבתו לא בשלום שאולה".

יעקב כץ: לא, זה יואב.

יואב, זה ליואב.

כי אמרת לשמעי בן גרא.

רציתי לתקן אותך, אבל חשבתי: אולי אני טועה.

מגלי והבה: אבל את ההוראה דוד נתן ליואב.

יעקב כץ: סליחה.

יעקב כץ: על יואב אמר: "לא תוריד שיבתו בשלום שאול", ועל שמעי אמר: "בדם שאולה".

בדם שאולה.

זה ההבדל בין יואב לבין שמעי בן גרא.

בבקשה, חבר הכנסת אחמד טיבי, שאולי יוכל להוסיף על אותה מצווה שציווה דוד.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, התוכנית "ארץ נהדרת" היא אחת התוכניות השנונות והאינטליגנטיות ביותר שיש בתקשורת הישראלית.

אחמד טיבי: היא מותחת סאטירה, לפעמים מימין, לפעמים משמאל, לפעמים על ערבים, לפעמים על יהודים.

אחמד טיבי: בדרך כלל תוכניות סאטירה מנגחות, ובצדק, את השלטון, את החזק, על חשבון החלש.

אחמד טיבי: לשמוע יהודי – חבר הכנסת כץ – משתמש במוטיבים נאציים כדי לתאר את התוכנית הזאת, זה מצמרר.

אחמד טיבי: אבל בעצם, אדוני היושב-ראש, לשמוע אמירה והדבקת הביטוי "גזענות" מפי חבר הכנסת כץ, זה כמו לשמוע אותו מדבר – לשמוע את האחים סודמי מדברים על זכויות הילד.

אחמד טיבי: כך בדיוק הרגשתי.

כרמל שאמה-הכהן: השוואה רעה.

אורי אורבך: וזאת השוואה בסדר.

כרמל שאמה-הכהן: השוואה רעה.

אורי אורבך: וזאת השוואה בסדר – – –

רבותי, רבותי.

זה דוגמה למטאפורה.

מה אתם רוצים?

אורי אורבך: אבל זו מטאפורה רעה.

חבר הכנסת אורי אורבך אמר את הדברים בצורה אחרת.

אחמד טיבי: מה לומר?

אחמד טיבי: – – –

אורי אורבך: לא, גם לא.

וחבר הכנסת כץ יאמר את הדברים שהוא רוצה לומר אותם.

אחמד טיבי: – – –

חבר הכנסת טיבי, האם אתה רוצה לעלות לבמה ולהשיב?

אחמד טיבי: בשלב מאוחר יותר.

אה.

בסדר.

אחמד טיבי: יש לי שעת שאלות.

אני יכול לבקש מהשר כץ לוותר לך, ואתה תשיב.

האם אני כבר הכרזתי?

חבר הכנסת פלסנר, בבקשה.

לא, לא, אתה עכשיו נרשמת – חבר הכנסת ביבי, בבקשה.

מסעוד גנאים: מי אחריו?

מסעוד גנאים: – – –

כבר אומר, כבר אומר, גנאים.

לא, לא.

זה רק כי אתה שאלת.

אני לא יכול – כי טיבי היה.

לפניך חבר הכנסת ביבי, אחרי זה חבר הכנסת מקלב, אחרי זה נגיע לגנאים.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הרציחות האלה בימים האחרונים גם אותי זעזעו, וזעזעו את כל עם ישראל.

אריה ביבי: אבל יותר זעזע המעשה של הרצח של הילד הקטן מבני-עי"ש.

אריה ביבי: רצח ילד קטן לא ברא השטן.

אריה ביבי: אנחנו רואים שפדופילים מסתובבים פה בארץ.

אריה ביבי: יש מדינות שפשוט מסמנים אותם, שמים את התמונות שלהם באינטרנט, מודיעים עליהם בשכונה.

אריה ביבי: אני יודע שבכנסת השבע-עשרה היתה הצעת חוק של חבר הכנסת אפללו.

אריה ביבי: אולי כדאי להביא אותה חזרה, על מנת שגם אנחנו נפרסם את הפדופילים.

אריה ביבי: עכשיו, מעבר לכך, פה יש טענות כאילו למשטרה.

אריה ביבי: עשרים פעם אנחנו, גם פה בכנסת הזאת, אמרנו שמשטרת ישראל קטנה על מדינת ישראל.

אריה ביבי: אז בואו נעשה מעשה, אנחנו כחברי כנסת, ונתמוך במשטרה שיגדילו לה את התקציבים, יגדילו לה את כוח-האדם, שהיא תוכל לטפל בכל מקום ובכל עת.

אריה ביבי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מקלב, ואחריו – מסעוד גנאים.

ראובן ריבלין: וכבר אני אומר שנחמן שי הוא אחריו, אחרי מסעוד גנאים.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת מקלב.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, זה נכון שהחדשות המזעזעות האחרונות גם משכיחות וגם מקטינות חדשות קודמות.

אורי מקלב: אבל אני, בכל אופן, יש לי מסקנה אחת שכן קשורה, איזה חוט שני שעובר בין כולם, וזה המשרד לביטחון פנים.

אורי מקלב: מעצרו המתוקשר של ראש עיריית בת-ים וכל הנלווה לכך, ולאחר מכן גם ההתנצלות של המשטרה, שהיא בעצם באה ואומרת: אנחנו מתנצלים, במקום להגיד: אנחנו חוקרים.

אורי מקלב: זה מביא אותי לתשובות ולמחשבות שכל פעם עולות לי מחדש.

אורי מקלב: אני גם רואה את התשובות שהמשרד לביטחון פנים עונה לשאילתות של חברי כנסת, שבחלקן – גם חברי כנסת מציינים את זה וגם אני הייתי עד לכך – אין שום קשר בין התשובות לבין מה שקורה בשטח.

אורי מקלב: ואני חושב שבמצב כזה כן צריך להיות איזה מנגנון שיגיד – הרי מישהו הדליף ומישהו עשה, ואחרי זה מכחישים את הכול.

אורי מקלב: ואותו דבר גם פעולות שמציינים פה.

אורי מקלב: אם יש מח"ש לתלונות שוטרים, אזרחים, אני חושב שגם פה צריך איזה מנגנון שיבדוק את האמיתות של התשובות שיש פה, כי זה מתחיל בדברים הקטנים וזה נגמר גם בדברים הגדולים, וזה אחרי זה גם משפיע על חקירות גדולות.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: לא, לא, רבותי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ביבי, אדוני סיים את דבריו, נכון?

ראובן ריבלין: גם אחרים רוצים.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת גנאים, ו"בעדין" – חבר הכנסת נחמן שי.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, האמת, רציתי שחבר הכנסת אורבך יהיה נוכח משום שהוא הכוכב של הנאום שלי.

מסעוד גנאים: אתמול בכנסת גילינו, כחברי כנסת ערבים, שיש מדד תרבות חדש, או סולם ריכטר להתנהגות תרבותית מבית-היוצר של חבר הכנסת אורבך.

מסעוד גנאים: ומעניין איפה היה חבר הכנסת יעקב כץ בסולם הזה, או במדד התרבות, אחרי שהשווה את תוכנית הטלוויזיה "ארץ נהדרת" לאנטישמית, נאצית, וגם הזכיר את גבלס, שר התעמולה הנאצי.

מסעוד גנאים: ולפני דקות, האמת, שמעתי את חבר הכנסת אורבך מדרג את חבר הכנסת כץ בסולם שלו.

מסעוד גנאים: והוא דירג אותו בעדינות, בלי התנשאות ויהירות.

מסעוד גנאים: זאת לא היתה רעידת אדמה קשה בסולם ריכטר לתרבות, לפי אורבך – אני מדבר על דבריו של יעקב כץ.

מסעוד גנאים: אבל כל התבטאות של חבר כנסת ערבי היא רעידת אדמה תרבותית קשה מאוד לפי סולם אורבך לתרבות.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נחמן שי, אחריו – חבר הכנסת בן-סימון.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הבוקר פורסם כי משלחת של קציני צה"ל שהיתה אמורה לצאת לבריטניה לא תצא מחשש שחבריה ייעצרו בידי גורמים שונים, כלומר על-ידי המשטרה הבריטית, בהתאם לתביעות המשפטיות המוגשות חדשות לבקרים.

נחמן שי: אגב, המוזר הוא שהמשלחת הזאת הוזמנה בכלל על-ידי הצבא הבריטי.

נחמן שי: וכאן אני נאלץ לקבוע בצער רב שבריטניה כנראה מנהלת מדיניות דו-פרצופית כלפי מדינת ישראל.

נחמן שי: מן הצד האחד, היא טוענת – ממשלת בריטניה טוענת – שהיא פועלת ככל יכולתה על מנת לנהל מערכת יחסים תקינה עם ישראל.

נחמן שי: ומצד שני, באמת ישראלים אינם אורחים רצויים היום בבריטניה.

נחמן שי: יש מאות ישראלים בתפקידים רשמיים שלא יכולים להגיע היום לבריטניה מחשש שייעצרו ויועמדו למשפט.

נחמן שי: ואני רוצה להציע, עוד פעם בצער רב, כי אני לא אוהב את זה, אבל אני חושב שזה חיוני, שאנחנו גם נאמר לבריטים בלשון מאוד זהירה שהם אינם אורחים רצויים היום בישראל עד שיפתרו את הבעיה הזאת.

נחמן שי: היא נפתרה בבלגיה, היא נפתרה בספרד, היא צריכה להיפתר בבריטניה.

ראובן ריבלין: הוזמנת על-ידי חבר העמים להשתתף בכנס, ותהיה לך הזדמנות באירלנד לומר את הדברים, שכן הוזמנת על-ידי ה-United Kingdom.

ראובן ריבלין: הכנסת הוזמנה, ואתה תהיה נציגה שם.

ראובן ריבלין: תוכל להביע את הדברים שם מעל הבמה.

נחמן שי: אני אומר את זה.

נחמן שי: תודה.

ראובן ריבלין: לא, אני מכיר את אומץ לבך, ואין לי שום אפילו ספק שתאמר.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת בן-סימון, ואחריו – חבר הכנסת פלסנר, אשר תורו נלקח על-ידי חבר הכנסת ביבי.

יוחנן פלסנר: אנחנו בקדימה מפרגנים אחד לשני.

ראובן ריבלין: מאה אחוז, אתה שאלת אותי, אז אמרתי לך, אני רושם אותך.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת בן-סימון.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, אני מקווה שאני לא מוריד את הרמה של הדיון הזה, ואני רוצה להתייחס דווקא לתופעה נפוצה, שאת החומרה שלה ראיתי היום בעיתון "הארץ" או בעיתונים אחרים.

דניאל בן-סימון: ראשי ממשלה אצלנו מסיימים תפקיד, ומה הם הולכים לעשות?

דניאל בן-סימון: הם הופכים להיות אנשי עסקים כאחד האדם.

קריאה: גם חברי כנסת.

דניאל בן-סימון: רגע, אני מדבר על ראשי ממשלה, ראשי מדינה.

דניאל בן-סימון: ואני רואה פה את בני בגין, אני לא מעלה על דעתי שמנחם בגין, אילו פרש, היה הולך לעבוד אצל משפחת דנקנר; או יצחק שמיר היה הולך לעבוד אצל תשובה.

דניאל בן-סימון: אצלנו התקבע – – –

כרמל שאמה-הכהן: – – –

דניאל בן-סימון: רגע, חבר'ה, תנו לי לדבר.

דניאל בן-סימון: אמרתי – אני מוריד את הרמה לדקה.

דניאל בן-סימון: והתקבע אצלנו מנהג שאדם יוצא מתפקיד ראש ממשלה כשהוא כמעט במעמד שקשה לתאר אותו, לפעמים אחרי מלחמה, לפעמים אחרי הרוגים – ומה הוא עושה דבר ראשון?

דניאל בן-סימון: הוא מחפש עבודה, והוא הולך לעבוד אצל טייקון זה או אחר.

דניאל בן-סימון: ואני אומר, אלוהים אדירים, למה בעולם אדם מסיים תפקיד כראש מדינה, כמלך, והוא הולך לעשות למען הכלל, אם זה בעמותה גדולה, אם זה בקרן מחקר, אם זה קלינטון, אם זה טוני בלייר, אם זה כל אדם שאתה מעלה, אם זה שיראק, אם זה ז'יסקאר ד'אסטן – כל שם.

דניאל בן-סימון: אצלנו מה הם עושים?

דניאל בן-סימון: הם הולכים לעשות לביתם.

דניאל בן-סימון: לכן, התופעה הזאת היא בזויה בעיני, ואני כבר עובד על הצעת חוק כדי למנוע מראש ממשלה ונשיא – – –

יעקב כץ: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ.

ראובן ריבלין: נא לסיים, חבר הכנסת.

דניאל בן-סימון: – – – שאדם שמילא תפקיד ברמה הזאת של ראש ממשלה או נשיא מדינה – ואני לא מתכוון ראש הממשלה האחרון, שעשה לביתו גם כשהיה בתפקיד – במובן הזה אני מתכוון שאדם שמילא תפקיד כלשהו ברמה הזאת, חייב להתנזר מהנאות אישיות ולפעול למען הכלל.

דניאל בן-סימון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אדוני השר, ביציע האורחים יש שתי קבוצות.

ראובן ריבלין: קבוצה אחת היא קבוצת האורחים שלנו המובאים לארץ על-ידי "תגלית", והם ילדים יהודים מכל העולם הבאים לבקר בישראל ולהתרשם ממנה; דבר שקיים עשר שנים.

ראובן ריבלין: היום "תגלית" מציינת עשר שנים להיווסדה.

ראובן ריבלין: וכן יש לנו קבוצה של היחידה לדמוקרטיה, שהם תלמידים מעירוני ה' חיפה.

ראובן ריבלין: אנחנו מקדמים את כולכם בבואכם להיכל הדמוקרטיה הישראלית.

ראובן ריבלין: ברוכים תהיו.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, זכות הדיבור לחבר הכנסת פלסנר; בבקשה.

ראובן ריבלין: ואחריו – חבר הכנסת שאמה.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, היום בוועדת הפנים הגיע, בהכנה לקריאה שנייה ושלישית, חוק סגני ראשי הרשויות, או חוק, בעצם חוק הג'ובים.

יוחנן פלסנר: זה עוד דוגמה לעובדה שהממשלה הזאת החליטה לקחת את כל נושא הפנים ולהפוך אותו למכשיר, למסחרה, לקניית השלטון בכסף, להבטחת השלטון, הרחבת הרשויות המקומיות.

יוחנן פלסנר: בעצם, מתוך התקציבים של הרשויות המקומיות להקצות מיליון שקל נוספים, לכפות על הרשויות לקחת עוד סגנים.

יוחנן פלסנר: ואם עד היום חשבנו שהמהלך הזה בעייתי, אז בא חבר הכנסת דנון, שנמצא כאן, וביושר הסביר לנו במה דברים אמורים.

יוחנן פלסנר: הוא ביקש לבלום את העברת המהלך, ומדוע?

יוחנן פלסנר: כי אנחנו לא נפקיר את אנשי הליכוד בשטח.

יוחנן פלסנר: כלומר, צריך עכשיו את חוק הג'ובים להרחיב, כדי לתת עוד ג'ובים גם לאנשי הליכוד, ומכאן מה – – –

דני דנון: – – –

ראובן ריבלין: דנון, לא להפריע.

יוחנן פלסנר: לפחות ככה אתה מצוטט.

יוחנן פלסנר: אם אתה רוצה להכחיש אז תכחיש, אבל, חברים – ואני חושב שזה ביושר.

יוחנן פלסנר: אם אתה חושב שהחקיקה של מדינת ישראל צריכה להיות כדי לאפשר ג'ובים לאנשי ש"ס וג'ובים לאנשי ליכוד, וככה צריך לנהל את ענייני השלטון המקומי הקורס, אם ככה חושבים שנכון לנהל את ענייני מדינת ישראל, את הכסף הציבורי, אז אני חושב שכדאי שאנחנו נחשוב עוד פעם, ולפני שמאשרים את החוק, גורמים בליכוד, לפחות כך מצוטט, אומרים: אנחנו נוודא שהליכוד יקבל את חלקו בשלטון המוניציפלי, ולשם כך אנחנו נשנה את החוק.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, לא לשם כך יש כנסת, לא לשם כך יש ועדות ומליאה.

יוחנן פלסנר: אנחנו צריכים לפעול כולנו כדי להסיר את החרפה הזאת.

יוחנן פלסנר: תודה.

דני דנון: – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת פלסנר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שאמה, ואחריו – חבר הכנסת חנין.

ראובן ריבלין: בבקשה.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

כרמל שאמה-הכהן: כנסת נכבדה, הסוגיה של התבטאותו של מנהל תיכון עירוני א' בתל-אביב, המנהל רם כהן, אדוני היושב-ראש, היא מקוממת ומסוכנת, ועוד יותר מסוכנת כשיש חברים בתוכנו שמגבים אותה ומסכימים לה.

כרמל שאמה-הכהן: אמר ראש ממשלתנו, זיכרונו לברכה, דוד בן-גוריון: תדע כל אם עברייה בידי מי ביטחון ילדיה מופקד.

כרמל שאמה-הכהן: חובתנו גם שתדע כל אם עברייה בידי מי חינוך ילדיה מופקד – לא בידי פוליטיקאי, מסית להשתמטות מצה"ל – – –

שלי יחימוביץ': לא נכון.

שלי יחימוביץ': הוא לא הסית להשתמטות.

אופיר פינס-פז: לא – – –

כרמל שאמה-הכהן: חברים – – –

ראובן ריבלין: רבותי.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת יחימוביץ, אם את חפצה, אני ארשום אותך.

כרמל שאמה-הכהן: מי שאומר, חברת הכנסת יחימוביץ, חבר הכנסת פינס – – –

ראובן ריבלין: כרגע חבר הכנסת שאמה מדבר, ובנאומים בני דקה לא מפריעים.

כרמל שאמה-הכהן: לא, הם דווקא הרימו לי להנחתה, כמו שאומרים, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: אבל לא יהיה לך זמן להנחית, זאת הבעיה.

כרמל שאמה-הכהן: מי שאומר, ואני מצטט: השירות הוא חובה בצבא שמגן על גבולות אבל לא בצבא כיבוש, ובפסקה אחרת שלו מגדיר את צה"ל כצבא כיבוש ואת פעולותיו כפעולות כיבוש, לא קורא אחרת אלא להשתמטות מהצבא כדי לא לשרת, ושהשירות הוא לא חובה.

כרמל שאמה-הכהן: בנושא הזה יכריע היועץ המשפטי לממשלה – האם אין כאן עבירה של הסתה להשתמטות מצה"ל.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, הדברים האלה והדברים האחרים שהוא אמר – שהוא מבין את המפגעים.

כרמל שאמה-הכהן: הוא לא מצדיק אותם, אך הוא מבין למה הם פועלים כפי שהם פועלים.

כרמל שאמה-הכהן: אלה דברים חמורים שאסור שמנהל תיכון יגיד.

כרמל שאמה-הכהן: הוא אומנם לא מדבר בפני חיילים, אבל הוא מדבר בפני מי שעתידים להיות חיילים בשנה הבאה.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת שאמה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין, ואחריו – חבר הכנסת בוים.

דב חנין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני מאוד מצטער על דבריו של חבר הכנסת שאמה שדיבר לפני, כי קראתי בתשומת לב את הדברים שאמר מנהל בית-הספר התיכון עירוני א'.

דב חנין: בלי שום קשר לשאלה אם מסכימים לדברים או לא, הם בוודאי לא הדברים שאתה הבאת מפיו.

דב חנין: הוא אמר את דעתו, דעתו כמחנך – – –

אלכס מילר: אסור לו, לפי החוק.

דב חנין: זכותו לומר את דעתו כמחנך.

אלכס מילר: אסור לו, לפי החוק.

דב חנין: זכותו לומר את דעתו כמחנך.

ראובן ריבלין: סגן יושב-ראש הכנסת, אי-אפשר להפריע בנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: הנה, עכשיו אני נאלץ לתת לו עוד עשר שניות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

דב חנין: חובתו לומר את דברו כמחנך, אחרת הוא לא מחנך ראוי.

דב חנין: אבל אני, אדוני היושב-ראש, רציתי לדבר על עניין אחר.

דב חנין: היום ביקרנו, חברי סיעת חד"ש, בעיר לוד, בשכונות מאוד מוזנחות ומקופחות בעיר לוד – השכונות הערביות – וגם בכפר הקטן דהמש, שנמצא בין לוד לרמלה.

דב חנין: האווירה שם מאוד קשה ומאוד מתוחה – יש גל של איומים בהריסות בתים.

דב חנין: הדבר הזה יוצר מתח מאוד מאוד גדול ביישובים האלה.

דב חנין: אני מקווה שהכנסת תמצא דרך לקיים דיון רציני – במסגרת הוועדה – בנושא הזה, לשמוע את הצדדים המעורבים ולעשות את מה שאנחנו יכולים כדי לפרק את המתיחות הרבה הזאת וכדי לנסות ולמצוא פתרון לבעיות הקשות שאנחנו מצאנו שם.

דב חנין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת חנין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זאב בוים, ואחריו – חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת בוים.

זאב בוים: אדוני היושב-ראש, לאחרונה שמענו שחיילי מילואים שהתאמנו באזור צאלים נאלצו לנקוט פעולות שמירה מיוחדות על מנת למנוע גנבות ציוד מצד הבדואים, כולל פעולות שהצריכו גריעה מזמן אימונים.

זאב בוים: סוגיית הבדואים בנגב אינה חדשה.

זאב בוים: לפני שנה הונחו על-ידי התוצרים של ועדת-גולדברג, שישבה שנה על המדוכה והציעה פתרונות להסדרת ההתיישבות של הבדואים בנגב.

זאב בוים: חלפה שנה והממשלה החדשה טרם נקטה פעולות ליישום הדוח.

זאב בוים: מן הראוי שהממשלה לא תתמהמה עוד ותיגש להוציא לפועל את ההמלצות, כדי להציל את הנגב, כדי להיטיב את מצבם של הבדואים וכדי להסדיר את היחסים בין הבדואים למדינת ישראל, או אז גם יוכלו חיילי המילואים למצות את שירותם ולהתמקד באימונים לשיפור הכשרתם.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת בוים.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת חוטובלי, אחריה – חבר הכנסת פינס, אחרי אופיר פינס – יריב לוין, ואחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום אירחה הכנסת את ארגון "תגלית", את אותם בני נוער נפלאים מארצות הפזורה השונות שמגיעים לכאן, לארץ, במסגרת המוסדות שבהם הם מבקרים.

ציפי חוטובלי: כמי שבמשך שלוש שנים, בתקופה שבה הייתי סטודנטית למשפטים, ליוותה את התוכנית הנפלאה הזאת – תוכנית שבה כל בן נוער יהודי, סטודנט או בן תיכון, שמעולם לא ביקר בארץ-ישראל, זוכה במימון מלא לביקור בארץ, דרך המקומות המרכזיים ההיסטוריים של עם ישראל, עובר דרך כל אותן תחנות תרבות – התפעלתי מאוד מהפרויקט הזה, וחשוב לי לומר שראוי למערכת החינוך הישראלית לאמץ את אותה שיטה שבה כל אחד שמגיע לכאן רואה גם את הכותל, גם את "יד ושם", גם את הכנסת, גם את בית-המשפט העליון, מבקר ברמת-הגולן, מבקר בדרום הארץ.

ציפי חוטובלי: לצערי תלמידים רבים במדינת ישראל אינם מבקרים במקומות שאותם בני נוער שמגיעים מארצות-הברית או ממקומות אחרים זוכים לראות במסע של עשרה ימים, והייתי ממליצה לשר החינוך לאמץ לעצמו את התוכנית הנפלאה הזאת גם בבתי-הספר בארץ.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת חוטובלי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אופיר פינס-פז, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

אופיר פינס-פז: תודה, אדוני היושב-ראש.

אופיר פינס-פז: אני מסב את תשומת לבה של הכנסת לפרסום על אודות מעצרו של בכיר שופטי הכדורסל של ישראל על-ידי רשות המסים.

אופיר פינס-פז: רשות המסים טוענת שהוא הודה בהעלמות מס בהיקפים גדולים.

אופיר פינס-פז: לפי הפרסום הוא טוען שאין קשר בין זה לבין פרשת מוני פנאן, זיכרונו לברכה.

אופיר פינס-פז: אני יודע דבר אחד – אני מציע שכולנו נתאזר בסבלנות, כאמור, ונאפשר לגורמים למצות את החקירה.

אופיר פינס-פז: אבל אם יסתבר בסופו של יום שאכן מדובר בקשר עם מה שמכונה "הבנק של מוני פנאן", אני משוכנע שזו תהיה באמת רעידת אדמה בכדורסל הישראלי: יצטרכו לעצור את כל משחקי הליגה, יצטרכו לחקור את הדברים גם אחורנית.

אופיר פינס-פז: אני מדמיין, מעלה בעיני רוחי כל כך הרבה דברים מאוד קשים שנעשו, ולכו תדעו לאן הדבר הזה יגיע.

אופיר פינס-פז: זה כמובן רגע מאוד קשה לכדורסל הישראלי.

אופיר פינס-פז: אני מקווה מאוד שהחקירה תוכיח שהדברים האלה לא קרו, אבל אם הם קרו, אסור יהיה לטייח אותם.

ראובן ריבלין: דיה לצרה בשעתה.

ראובן ריבלין: הואיל וזה סוביודיצה, בכל זאת חבר הכנסת פינס נזהר במידה הראויה, אבל פעמים אנחנו צריכים לשקול אם להעלות נושא שהוא עדיין בחקירה.

ראובן ריבלין: כי אם חלילה הדבר אינו באמת קשור – – –

אופיר פינס-פז: זה מה שאמרתי.

ראובן ריבלין: אבל זו פרשה שאי-אפשר להתעלם ממנה.

רחל אדטו: שיחזירו ל"הפועל ירושלים" את הגביע שגנבו לה ברגע האחרון.

ראובן ריבלין: בבקשה, רבותי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, חברת הכנסת יחימוביץ וחבר הכנסת יריב לוין.

ראובן ריבלין: בבקשה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לברך את רם כהן על דבריו.

טלב אלסאנע: אני סבור שהוא מייצג את ישראל האחרת, הנאורה, השפויה, והוא נותן את התקווה בתקופה החשוכה, כאשר יש לנו רק צד אחד שרוצה להנציח את הכיבוש.

טלב אלסאנע: אני רוצה לציין, אדוני היושב-ראש, שהיום בדיון בוועדת החוקה התברר שאסיר עולה למדינת ישראל מדי חודש 8,000 שקלים, והנתון הנוסף, שהרבה עבריינים מבצעים את העבירה – לא שאין חשש מעונש, אלא בגלל הסיכוי שלא ייתפסו.

טלב אלסאנע: מאחר שאנו עדים לתופעה מאוד מדהימה של עלייה חמורה מאוד בפשיעה וגם בסוג הפושעים, אני סבור שמן הדין, במקום להשקיע באסירים – להשקיע בשוטרים: יותר תקציבים למשטרה, יותר אכיפה, יותר נוכחות יגדילו את הסיכוי שייתפסו ותהיה הרתעה.

טלב אלסאנע: הדבר הנוסף – שאותם שוטרים לא יתעסקו בהריסת בתים, אלא יתעסקו בהתמודדות עם הפשיעה, בהגנה על ראשי רשויות, בהגנה על קטינים, בהגנה על ילדים מפני פושעים.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת יחימוביץ, בבקשה, ויסיים באופן חד-משמעי וסופי – חבר הכנסת יריב לוין.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, אני מבקשת לגונן כאן מכלי ראשון על מנהל בית-הספר עירוני א', רם כהן.

שלי יחימוביץ': בתי הקטנה, רמה, לומדת בכיתה ח' באותו בית-ספר.

שלי יחימוביץ': אפשר להגיד על רם דברים רבים – ולמען הסר ספק, טובים: מדובר במחנך מסור, ערכי, קצת נוקשה, אבל נוקשה במובן הטוב של המלה.

שלי יחימוביץ': אפשר להגיד עליו דברים רבים, אבל לסרבנות הוא לא מטיף בשום פנים ואופן.

שלי יחימוביץ': נהפוך הוא, הוא לקח על עצמו להעלות את שיעורי הגיוס בבית-הספר.

שלי יחימוביץ': בעיית ההשתמטות מהצבא אצל בוגרי י"ב בתל-אביב היא בעיה קיימת, גורפת, לצערי.

שלי יחימוביץ': שיעורי השתמטות גבוהים יחסית, ואני כמובן מתנגדת לזה בכל לבי.

שלי יחימוביץ': רם עושה עבודה נפלאה בתחום הזה.

שלי יחימוביץ': מדובר באדם ערכי, שיש לו דעות, והוא מדבר עליהן עם תלמידיו, ואף הם מצדם דנים בסוגיות שונות ונהנים מחופש ביטוי מלא בבית-הספר.

שלי יחימוביץ': כל זה כאמור מתרחש במסגרת חינוכית קפדנית ומתפקדת היטב, ופשוט נאמרו דברים לא נכונים.

שלי יחימוביץ': נהפוך הוא, אין כאן שום הטפה לסרבנות.

שלי יחימוביץ': מותר ורצוי שמנהל יהיה אדם ערכי.

שלי יחימוביץ': אני רוצה לגלות לכם: יש דבר כזה שמאל ציוני; יש דבר כזה, קיים דבר כזה.

שלי יחימוביץ': ראוי ואף רצוי שיהיו גם מנהלי בתי-ספר שכאלה.

שלי יחימוביץ': תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יריב לוין – בבקשה, אדוני.

כרמל שאמה-הכהן: שלי, אפשר להגיד את זה גם על הרב מלמד.

כרמל שאמה-הכהן: אותו דבר – – –

שלי יחימוביץ': לא.

שלי יחימוביץ': בדיוק ההיפך.

כרמל שאמה-הכהן: למה?

כרמל שאמה-הכהן: גם הוא מגדל חיילים.

כרמל שאמה-הכהן: מה קורה – – –

ראובן ריבלין: טוב, תודה.

ראובן ריבלין: אי-אפשר.

ראובן ריבלין: עכשיו זכות הדיבור היא של חבר הכנסת יריב לוין.

שלי יחימוביץ': הוא – – – והוא – לא.

שלי יחימוביץ': זה בדיוק ההבדל.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת יחימוביץ.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת יחימוביץ, עכשיו חבר הכנסת לוין ברשות הדיבור.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני מבקש להעלות נושא שהוא אולי רחוק מבחינה פיזית, ולכן כנראה רחוק מהעין, אבל אסור לו שיהיה רחוק מהלב.

יריב לוין: מדובר בבעייתם הקשה של אחינו היהודים שנמצאים בתימן.

יריב לוין: בימים אלה הולכות ונסגרות אחת אחרי השנייה השגרירויות המערביות שנמצאות בתימן, וכתוצאה מכך למעשה אחינו שם מופקרים לגורלם לחלוטין, במציאות שבה ארגוני טרור אסלאמיים קיצוניים, ובראשם "אל-קאעידה", הופכים לבעלים, במירכאות ואולי שלא במירכאות, של חלק מהשטח.

יריב לוין: אני בהחלט פונה אל כבוד השר בגין שנמצא כאן ומייצג את הממשלה: אני סבור שחובתנו, אולי הראשונה במעלה, שעומדת בבסיס קיומנו כאן, היא להושיט עזרה לאחינו במצב הזה.

יריב לוין: נדרשת כאן פעולה מיידית כדי להציל את אחרוני יהודי תימן ולהביא אותם למקום מבטחים.

יריב לוין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: כ-35 חברי כנסת השתתפו היום בנאומים בני דקה, ללמדכם שחברי הכנסת אוהבים לנאום דקה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את השר בגין להתייחס.

ראובן ריבלין: אדוני עולה.

ראובן ריבלין: שר לא מדבר מהצד, הוא תמיד מדבר מהבמה.

ראובן ריבלין: אדוני, מהבמה.

זאב בנימין בגין: אני כאחד החברים.

ראובן ריבלין: אתה גם חבר הכנסת, ולכן אתה יכול לבחור.

זאב בנימין בגין: כן, כחבר הכנסת.

זאב בנימין בגין: זו לא פעם ראשונה שאני עד לדקות משובבות הנפש האלה.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, זה הסדר נאה מאוד.

זאב בנימין בגין: אני לא יודע מי יזם אותו.

זאב בנימין בגין: הוא הסדר מבורך.

זאב בנימין בגין: הוא, כמובן, מאפשר הבאת מגוון של דעות בתמציתיות ומתוך היכולת הנדירה של חברי הכנסת לדבר ולומר דברים במשך דקה אחת.

זאב בנימין בגין: כיוון שחברים אחדים התייחסו להתבטאות של מנהל תיכון עירוני א' בתל-אביב, אני אינני רוצה להתייחס לשאלה המשמעתית – מה בדיוק הוא אמר, נכון אמר – אלא להתייחס לגופם של דברים.

זאב בנימין בגין: כפי שאמר חברנו, חבר הכנסת אורון, בתחילת הדברים – אני חושב שהדברים נרשמו בפרוטוקול – הרי לית מאן דפליג שאותו חלק של ארצנו שלא היה בידינו על-פי החלטת החלוקה של עצרת האומות המאוחדות ב-1947 – החלק הזה, לכל הדעות, אכן נכבש וביד חזקה ובזרוע נטויה.

זאב בנימין בגין: מי שיביט, יציץ, בכותרות העיתונים באותם ימים, יראה בכותרות ראשיות עבריות גאות: "יפו נכבשה", "נכבשה חיפה", "נכבשה צפת", "נכבשה טבריה".

זאב בנימין בגין: הדברים היו פשוטים ומובנים.

זאב בנימין בגין: כאשר אתה בכוח הזרוע כובש מצר ואויב חלקים ממולדתך – מעשה טוב עשית.

זאב בנימין בגין: אלה היו הכותרות אז.

זאב בנימין בגין: זו היתה השפה הברורה שבה השתמשנו.

זאב בנימין בגין: אני מתקשה לראות, כפי שהתקשיתי שנים רבות להבין, במה ערכו המיוחד של קו שביתת הנשק מ-1949, אותו קו מתפתל והולך מאות קילומטרים.

זאב בנימין בגין: מהו הקו הזה?

זאב בנימין בגין: מהו ערכו ההיסטורי?

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, ארשה לעצמי להגדיר אותו כך: קו שביתת הנשק מ-1949 איננו אלא קו אפיסת הכוחות של הצבאות – לעתים כנופיות מצד שני – שלחמו באותם ימים.

זאב בנימין בגין: עוד קצת תחמושת 303, עוד שש מימיות, עוד מרגמה – והדברים אחרים.

זאב בנימין בגין: יש ברטעה-מזרח, והוואדי מבדיל בינה לבין ברטעה-מערב.

זאב בנימין בגין: ברטעה-מערב ב-1949 היא מדינת ישראל לכל דבר ועניין.

זאב בנימין בגין: אז היא כבושה.

זאב בנימין בגין: ברטעה-מזרח, שאנחנו אכן הגענו לשם במהלך מלחמת מגן ב-1967 – מהו ההבדל?

זאב בנימין בגין: פה בני-דודים.

זאב בנימין בגין: אתן דוגמה נוספת: גבעת-כ"ח, על-שם כ"ח חיילים שנהרגו במערכה שניטשה עליה.

זאב בנימין בגין: מהי גבעת-כ"ח?

זאב בנימין בגין: – קולה.

זאב בנימין בגין: קולה – המשלט הזה, בלשון הימים ההם, עבר מיד ליד שלוש פעמים.

זאב בנימין בגין: עכשיו, שוו בנפשכם שהיה נגמר בפעם השנייה, כלומר לא היתה בידינו – אז היא היתה קולה, וקולה ורנטיס היו שתיהן מעבר ל"קו הירוק", ואילו שחררנו אותן כפי ששחררנו אותן ב-1967 – הן היו שטח כבוש, סוף המוסר, קצה הגבול של המוסר, על-פי אחדים מאתנו.

זאב בנימין בגין: נעלה מבינתי, איך אפשר לערוך את ההבדל הזה, כשמעבר, מזרחה לאותו קו אפיסת הכוחות, חברון, בית-אל ושילה, נחלת אבותינו?

זאב בנימין בגין: כאשר נקרתה בידינו היכולת, במלחמת המגן ב-1967, אכן שחררנו.

זאב בנימין בגין: עכשיו, אדוני היושב-ראש, אני מבקש לציין שיש ארגונים שאינם רואים באדיקות כזאת את חשיבות קווי 1967, כלומר קו אפיסת הכוחות של 1949.

זאב בנימין בגין: אולי החשוב בהם בימים אלה הוא ארגון מתון, על-פי העיתונות – לפחות הזרה – המבקש לעתים וכבר קיים משא-ומתן עם ממשלות ישראל על השכנת הסדר בינינו לבינו, הלוא הוא ה"פתח".

זאב בנימין בגין: אין הכרה ב"פתח" בקווי 1967, לא רק ב"חמאס".

זאב בנימין בגין: מי שחושב שהדברים שאני אומר אינם מעודכנים, יפנה בבקשה להחלטות המעודכנות של ועידת ה"פתח" בבית-לחם באוגוסט שנה זו, החוזרות ומזכירות שוב ומאשרות שוב את התוכנית הישנה: המאבק המזוין שלא יסתיים עד לשחרור פלסטין על-ידי חיסול הישות הציונית.

זאב בנימין בגין: אז פה החברים שלנו צריכים להיות עוד יותר אדוקים מן ה"פתח" בקידוש "הקו הירוק"?

זאב בנימין בגין: אני מתקשה מאוד להבין את הערך המיוחד שמייחסים לקו הזה.

זאב בנימין בגין: לכן, אדוני היושב-ראש, אסיים בציון העובדה המסתברת מאוד, אני מניח, על יסוד הדברים האלה, שלא מקרה הוא שראש הממשלה בנימין נתניהו הודיע בימים האחרונים כי בניגוד לשמועות המופצות מאז השבוע שעבר, ממשלת ישראל לא תנהל משא-ומתן על בסיס הקווים הידועים כקווי 1967.

זאב בנימין בגין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר בני בגין.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים לשעת שאלות לשר התחבורה, ואני מבקש מהשר לעלות.

ראובן ריבלין: בינתיים, הודעה לסגן מזכיר הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 60), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נאזם בדר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: אני מבקש להודות קודם לשר אשר ניאות לענות על השאלות חברי הכנסת בענייני משרדו.

ראובן ריבלין: לפני שאני עוזב את הבמה, אני רוצה לפתוח את החלק של שר התחבורה בסדר-היום היום בברכה גדולה גם לשר הקודם, שאול מופז, ולמשרד התחבורה על כל מרכיביו, על כך שעמדתם באיזושהי מטרה שהצבתם, שהיא רבה וקשה.

ראובן ריבלין: אבל עצם העובדה שירדו השנה שיעורי תאונות הדרכים היא בהחלט דבר שראוי לציון.

ראובן ריבלין: הלוואי שלא ניזקק עוד בכלל לספירה נוראה של קורבנות התאונות.

ראובן ריבלין: אבל בהחלט ראוי לציון, ומחובתה של הכנסת להעלות על נס את פעולות משרדך, אדוני השר.

ראובן ריבלין: מה עוד שבתשעה חודשים מתוך 12 החודשים האחרונים אתה מכהן במשרד התחבורה, ועל כך תבוא על הברכה ועל התודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו מתחילים בשאלות.

ראובן ריבלין: השאלות הראשונות הן שאלותיו של חבר הכנסת אברהם צרצור.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אברהים צרצור: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, פורסם כי היישובים הערביים לא זוכים לתמיכה נדרשת על-ידי משרד הממשלה השונים, כולל משרד התחבורה.

אברהים צרצור: ברצוני לשאול: 1.

אברהים צרצור: מהו גודל התקציבים המוקצים לפיתוח תשתיות עירוניות בתוך היישובים הערביים, ומהו אחוזם מסך תקציב התשתיות במשרד?

אברהים צרצור: 2.

אברהים צרצור: מהו מספר מכוני הרישוי הפועלים ביישובים הערביים, ומהם הקריטריונים להקמת מכונים כאלה?

אברהים צרצור: 3.

אברהים צרצור: מהו אחוז כוח-האדם הערבי המועסק במשרד התחבורה, ובאילו אגפים ומחלקות?

אברהים צרצור: 4.

אברהים צרצור: האם יש תוכנית של משרד התחבורה לכלול את יישובי המשולש הדרומי במערכת התחבורה הציבורית?

אברהים צרצור: תודה.

ישראל כץ: באשר לדברי היושב-ראש לגבי תאונות הדרכים, אני מברך על הירידה במספר ההרוגים ב-100 ביחס לשנה שעברה.

ישראל כץ: כל הרוג הוא עולם ומלואו, כל פצוע הוא עולם ומלואו.

ישראל כץ: רק רציתי לומר שעם כניסתי לתפקיד פרסמו שאני אחראי – אני לא קיבלתי את הקישור הזה בין תפקידי לבין אחריות למותם של אנשים.

ישראל כץ: אני אחראי לעשות את כל הפעולות הנדרשות ולוודא שכל הגופים שאני אחראי להם עושים את כל הפעולות הנדרשות, וכך היה וכך גם עכשיו, גם כשהמספר הוא נמוך מהתחזיות ומהמספר הסטטיסטי הנדרש.

ישראל כץ: בכל מקרה, בפתח מסיבת העיתונאים שעשיתי גם הודיתי לקודמי ולכל שרי התחבורה שקדמו לי, כי לצד נשיאתי באחריות, בהחלט יש להם תרומה בכל הפעולות שהם עשו קודם לכן; לכל הגופים שעוסקים במלאכה: משטרת התנועה, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, אגפי הרכב במשרד, שמשפרים את נושא הטכנולוגיה, כל נושא ההסברה, החינוך וכל תחום אחר – ודאי תורמים את תרומתם, והשקעה עצומה בתשתיות.

ישראל כץ: זה מביא אותנו, אכן, לשאלה הראשונה של חבר הכנסת אברהים צרצור לגבי פיתוח תשתיות ביישובי המגזר הלא-יהודי.

ישראל כץ: 1.

ישראל כץ: במסגרת תקציב התשתיות העירוני ברשויות של המגזר הלא-יהודי מתבצעים פרויקטים תשתיתיים בהיקפים של 100–120 מיליון ש"ח מדי שנה.

ישראל כץ: תקציב זה כולל פיתוח של תשתיות תחבורה ותשתיות בטיחות המתבצעות ביישובים עצמם.

ישראל כץ: לשם השוואה, התקציב השנתי הכולל לפרויקטים עירוניים – מעבר לבין-עירוניים שזה עיקר הסכומים – עומד על כמיליארד ש"ח.

ישראל כץ: רוב רובו של התקציב הזה מופנה מטבע הדברים לשלוש המטרופולינים הגדולות, ורק סכום של כ-150 מיליון ש"ח מופנה לכלל הרשויות האחרות.

ישראל כץ: בהתחשב בנתון זה, הרי שתקציב המוקצה לטובת היישובים של המגזר הלא-יהודי הינו תקציב גדול במיוחד, וניתנת בכך העדפה מתקנת ליישובים אלה.

ישראל כץ: נוכח הנתונים האלה אני לא מקבל את הקביעה שלפיה משרד התחבורה לא מקצה את הסכומים הנדרשים.

ישראל כץ: מעבר לכך, כאשר אני מבקר ביישובים, אני מבקר ביישובים ערביים ודרוזיים ובדואיים כשם שאני מבקר ביישובים יהודיים.

ישראל כץ: הדיון הוא לגופו של עניין.

ישראל כץ: אני לא אומר שיש מכסה וכאן חורגים מהמכסה.

ישראל כץ: כאן יש בעיה, וכאן פותרים את הבעיה.

ישראל כץ: יצא לי להיות ביישובים בדואיים, ויצא לי להיות בעראבה – – –

זאב בילסקי: בכפר-סבא, ברמת-גן, ברעננה.

ישראל כץ: הייתי גם ברעננה.

ישראל כץ: שכנענו את ראש העיר ללכת בעקבות קודמו ולאפשר לפתח את תשתיות התחבורה בעיר.

זאב בילסקי: אני מודה לך.

ישראל כץ: אני שמח על זה.

ישראל כץ: הייתי בעראבה, והייתי בטורעאן, ועלו בעיות לגופו של עניין ונמצאו פתרונות לגופו של עניין.

ישראל כץ: למשל, ביישוב טורעאן, אפילו ביוזמתי – אני פתחתי את הדיון ואמרתי שאני יודע שמספר בעלי המשאיות והמשאיות בטורעאן הוא חריג.

ישראל כץ: אני לא יודע אם הוא הראשון בארץ באופן יחסי, אבל יש שם מאות משאיות.

ישראל כץ: הדבר הכי חשוב, לפני שדנים איך לתקן את הכביש הזה או את הדברים האחרים, הוא: איך אנחנו מאפשרים למשאיות לחנות מחוץ ליישוב?

ישראל כץ: פעלנו, ומאז הביקור ועד היום כבר השגנו קרקע של מינהל מקרקעי ישראל ושל המועצה האזורית גליל תחתון, וכבר סיכמנו שיוקם שם חניון לשימוש בעלי המשאיות ובעלי הרכבים הכבדים בטורעאן, למשל.

ישראל כץ: כך חונכתי, וכך אני עושה: אני פותר בעיות לגופו של עניין.

ישראל כץ: נכון שגם בחלוקה הראשונית יש משמעות.

ישראל כץ: מעבר לכך, עם כניסתי לתפקיד ראיתי חשיבות מיוחדת בשימת דגש על תשתיות ועל תחבורה ציבורית.

ישראל כץ: אני אתמקד בתחבורה ציבורית במגזר הלא-יהודי.

ישראל כץ: אמרתי את זה באחד הדיונים הקודמים: יש כאן אפליה או אי-שוויון מובנה ובולט.

ישראל כץ: הרבה פעמים אתם אוהבים לטעון לאי-שוויון בדברים שהם לא כל כך מדויקים, אבל כאן מי שיטען שהאי-שוויון קיים, יצדק לחלוטין.

ישראל כץ: אחוזי השימוש בתחבורה הציבורית במגזר הלא-יהודי הם נמוכים לאין ערוך מאחוזי השימוש בחברה הישראלית בכללותה.

ישראל כץ: יש לזה, אגב, משמעות מעבר לאי-נוחות, גם מבחינת הצורך הלאומי להגביר את מספר העובדים הקבועים במדינה.

ישראל כץ: בין אלה שלא עובדים בולט במיוחד מספרן של הנשים הערביות – כשליש מהלא-מועסקים בצורה קבועה אלה נשים ערביות.

ישראל כץ: יש כאן צורך לאומי של התושבים עצמם, וכן מבחינת כלכלת ישראל, להעלות את מספר המועסקים.

ישראל כץ: תחבורה ציבורית היא אחד הפתרונות שיכולים לסייע בזה.

ישראל כץ: אנחנו מגבשים תוכנית, אנחנו נמצאים בעיצומה; בחלק מהמקומות ביישובים הלא-יהודיים – בדאלית-אל-כרמל ובעוספיא – כבר החלו לפעול חלק מהקווים, והרבה מאוד יישובים ערביים נכנסים עכשיו למכרזים החדשים של "אגד" ושל חברות פרטיות, והם ייכללו באשכולות כדי לקבל שירות ברמה יותר גבוהה.

ישראל כץ: יותר מכך, מאחר שיש מבנה ייחודי לרחובות – בדרך כלל הרחובות יותר צרים – גם יוכנסו מיניבוסים לשימוש ביישובים כדי לאפשר לבצע וגם לבנות תחנות.

ישראל כץ: אגב, ביישוב רהט – אני עוד אגע בזה, אני לא רואה את חבר הכנסת טלב אלסאנע, אבל אם הוא ישאל אני אענה – השקענו שם לא מעט בהכנסת תחבורה ציבורית.

ישראל כץ: כל כולי מאמין שיש צורך לתת את מלוא התנאים, השירות והתקציבים לשיפור התשתיות ולשיפור תנאי התחבורה הציבורית והנגישות במגזר הלא-יהודי כמו שאני מאמין באופן כללי, אבל כאן ודאי צריך לשים דגש מיוחד.

ישראל כץ: לצערי, משרד האוצר – אני לא נוהג להתלונן, אבל דווקא עם התוכנית הזאת הוא מעכב, אני לא מניח שעל רקע אידיאולוגי.

ישראל כץ: אני נאבק ואני לא מתכונן לוותר בעניין הזה.

ישראל כץ: 2.

ישראל כץ: לגבי מכוני רישוי במגזר הלא-יהודי: בישראל פועלים 60 מכוני רישוי בערים וברשויות השונות.

ישראל כץ: מתוך 60 מכוני הרישוי, עשרה נמצאים ביישובים של המגזר הלא-יהודי, כגון כפר-קרע, פרחאת ברמת-הגולן, ירכא, שפרעם, סח'נין, נצרת, רהט וטייבה.

ישראל כץ: אגב, בנצרת זה מכון.

ישראל כץ: אנחנו כרגע גם דנים בנושא משרד רישוי גם שם.

ישראל כץ: מכוני הרישוי מוקמים על-פי הצרכים בשטח באמצעות הליך מכרזי שבו נבחרים זכיינים העונים על דרישות המכרז, שכוללות בין השאר כוח-אדם מתאים, איתור שטח מתאים לצורכי המכון וציון מתאים בבדיקות הרכבים.

ישראל כץ: 3.

ישראל כץ: העסקת בני המגזר הלא-יהודי במשרד התחבורה: במשרד התחבורה והבטיחות בדרכים מועסקים כ-31 עובדים מהמגזר הלא-יהודי, המהווים כ-3% מכוח-האדם במשרד.

ישראל כץ: העובדים מועסקים באגפים הבאים: מינהל יבשה; אגף תשתיות ותיאום; השירות המטאורולוגי; אגף הרישוי; רשות הספנות והנמלים; אגף הרכב.

ישראל כץ: דרך אגב, ראש אגף הרכב הוא ממוצא דרוזי, עושה עבודה מצוינת; האגף לביקורת פנים; קמ"ט תחבורה באיו"ש.

ישראל כץ: 4.

ישראל כץ: מערכת תחבורה ציבורית ליישובי המשולש הדרומי – כמו שאמרתי, משרד התחבורה חרת על דגלו את עידוד השימוש בתחבורה הציבורית.

ישראל כץ: המדיניות הזאת חשובה פי כמה וכמה ככל שהעניין נוגע למגזר הלא-יהודי, שבו שירותי התחבורה הציבורית, כמו שהבהרתי, לוקים בחסר.

ישראל כץ: כידוע, לתחבורה הציבורית במגזר הערבי יש השפעה משמעותית על יציאת צעירים מהיישובים לצורך רכישת השכלה גבוהה, צעירים וצעירות, הגדלת אחוז המועסקים בקרב בני המגזר, חיזוק מעמד האשה על-ידי מתן אפשרויות לניוד, לעבודה ולניוד לצורך רכישת השכלה ותעסוקה, הגברת הבטיחות בדרכים ועוד.

ישראל כץ: לכן, הנחיתי את אנשי המקצוע במשרדי להכין תוכנית לשיפור התחבורה הציבורית בכל יישובי המגזר.

ישראל כץ: יישובי המשולש שייכים לאשכול התחבורה הציבורית שבו נכללות הערים נתניה וחדרה.

ישראל כץ: במהלך שנת 2010, כמו שאמרתי, יפורסמו מכרזים להפעלת התחבורה הציבורית באשכול זה, ובמסגרתה יינתן מענה גם לצרכים המקומיים והבין-עירוניים של תושבי המשולש הדרומי.

ישראל כץ: אדוני חבר הכנסת, אתה מוזמן בהמשך, אם יהיו הצעות או הערות – בדרך כלל אני מזמין חברי כנסת להצטרף לסיורים, ואם זה לא יפגע בך יותר מדי, אז אני אזמין גם אותך להצטרף לאחד הביקורים – – –

אברהים צרצור: אני אשמח מאוד.

ישראל כץ: אני מקווה שזה לא יגרום לך נזק אלקטורלי.

אברהים צרצור: – – –

ישראל כץ: מאחר שאלה סיורים על רקע מקצועי, תוכל לראות את הדברים וגם להעיר הערות.

יוחנן פלסנר: תודה שאתה מתחשב מאוד.

ישראל כץ: אתה הוזמנת להוד-השרון, עיר מגוריך, והיית עסוק בתפקיד האחראי ורב-התעסוקה לאחרונה של ממלא-מקום ראש סיעת קדימה, ולא יכולת לבוא לביקור.

ישראל כץ: דרך אגב, חברי הכנסת מכל המפלגות נלוו לביקורים.

ישראל כץ: אני חושב שיש לזה חשיבות רבה, גם בראיית הדברים וגם בוועדות הכנסת השונות, כאשר הנושאים מגיעים, והם הרבה יותר מעודכנים ומוכרים, והם יכולים גם לסייע לטובת העניין.

יולי תמיר: תודה רבה.

חנא סוייד: אדוני השר – – – להזכיר את נצרת בתשובתך – – –

יולי תמיר: חבר הכנסת סוייד, יש הרבה שואלים היום ויש רק שעה אחת.

יולי תמיר: אני רוצה שכל מי שהגיש שאילתא יקבל את תשובתו.

יולי תמיר: לכן, אני מזמינה את חבר הכנסת דב חנין.

יולי תמיר: אם בסוף תיוותר שהות, אנחנו ננצל אותה לטובת העניין הזה, אבל קודם כול מי שהגיש שאילתא.

דב חנין: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: אדוני השר, שאלותי הן שתיים.

דב חנין: השאלה הראשונה: לאחרונה התקיים שימוע לזכיינית הרכבת הקלה בתל-אביב.

דב חנין: השאלות שלי: מה תוצאות השימוע?

דב חנין: אם ניתנה הארכה – על איזה בסיס היא ניתנה?

דב חנין: מה לוחות הזמנים להקמת "הקו האדום" של הרכבת הקלה?

דב חנין: מה יבטיח בפועל עמידה בלוח הזמנים הזה?

דב חנין: איך מקדמים מהלך מהיר וזול של "הקו הירוק", שהוא בעצם קו נוסף, משלים ל"קו האדום"?

דב חנין: אדוני השר, כמה מלים של הסבר בהמשך לשאלה הזאת: העובדה שאנחנו עדיין תקועים בלי התחלה של מהלך בפועל מאוד מאוד בעייתית.

דב חנין: אני חושב שאין מקום שהמדינה תיתן הטבות נוספות לזכיינים שלא עומדים במה שהם התחייבו.

דב חנין: מצד אחר, אם הבעיות הן בעיות טכניות, אולי המשרד צריך להיות מעורב בהן כדי לסגור את הבעיות הטכניות האלה.

דב חנין: אם הבעיות הן לא בעיות טכניות אלא בעיות מהותיות, אולי המשרד צריך להיכנס לנעליים האלה ולבצע את המהלך בעצמו.

דב חנין: ביחס לקו הירוק – שוב, גם כאן העסק תקוע.

דב חנין: לא ברור אם אנחנו מדברים על מהלך תת-קרקעי, על-קרקעי, מתי, איך.

דב חנין: ובסיכום: מערכת התחבורה הציבורית במטרופולין גוש-דן תקועה לחלוטין.

דב חנין: השאלה השנייה: לפני יותר משנתיים הוחלט לבקשת משרד התחבורה והחברה הלאומית לדרכים, בוועדה לתחבורה יבשתית, ולאחר מכן במשרד התחבורה ומשרד הפנים, על עריכת בדיקה תחבורתית להשוואת כביש 551 לחלופה המוצעת לו מצפון לרעננה, כביש 541.

דב חנין: עד היום, אף שאותה ועדה כתבה שתסכם בתוך חודשיים ימים, חלפו שנתיים, ולכן רציתי לשאול: מה מצב הבדיקה?

דב חנין: מה תוצאותיה של הבדיקה?

דב חנין: מתי אמור משרד התחבורה להחליט מי מהחלופות עדיפה מבחינתו?

דב חנין: תודה רבה.

ישראל כץ: באשר לשאלותיו של חבר הכנסת דב חנין – אני מוכן להיות אחראי לכל דבר, אם כי אני מעדיף להיות אחראי לדברים שבאמת תלויים בי.

ישראל כץ: 1.

ישראל כץ: נושא הרכבת הקלה בתל-אביב, "הקו האדום" – בהמשך לשימוע שנערך, ועל-פי החוזה הקיים עם זכיינית "הקו האדום" בתל-אביב, ניתנה לזכיינים ארכה של שלושה חודשים להשלמת הסגירה הפיננסית אשר הם מחויבים לה על-פי החוזה.

ישראל כץ: אם בתקופה זו לא יצליחו הזכיינים לעמוד בכך, תעמוד למדינה הזכות להפסיק את ההתקשרות עמם.

ישראל כץ: אני מקווה שהזכיינים ישלימו את המוטל עליהם ויסיימו את הסגירה הפיננסית.

ישראל כץ: ואולם, במידה שהתרחיש הזה לא יתקיים, עומדות בפנינו שתי חלופות לקידום הפרויקט: 1.

ישראל כץ: יציאה למכרזBOT מחודש באמצעות הסקטור הפרטי; 2.

ישראל כץ: ביצוע התשתית כפרויקט תקציבי שיבוצע על-ידי חברות המשרד ויציאה למכרז על ההפעלה וההחזקה של הקו לאחר מכן.

ישראל כץ: כמו שאמרתי, מאחר שמדובר בנושא הפיננסי, משקלו של אגף החשב הכללי במשרד האוצר מאוד גבוה.

ישראל כץ: גם אנחנו מעורבים, ואני פועל במלוא יכולתי – כפוף לחישובים כלכליים ומגבלות משפטיות – כדי לוודא שהפרויקט יצא לדרך.

ישראל כץ: ברור שהאלטרנטיבה הקיימת – כאשר כבר זכו במכרז זכיינים, חברות בין-לאומיות וישראליות – היא המועדפת, כי כל אלטרנטיבה אחרת תיקח הרבה זמן.

ישראל כץ: הרי הפרויקט הזה נגרר כבר כ-15 שנים מהעבר.

ישראל כץ: אני אומר את זה גם ביחס לקו הירוק והצהוב והסגול.

ישראל כץ: זו חרפה למדינת ישראל שאין בה עדיין מערכת של רכבות קלות בערים הגדולות, למעט ירושלים, שגם היא בחבלי לידה מאוד קשים, ועם מאמצים קשים מאוד שלנו – שאני לא אפרט אותם – אנחנו מקדמים את פתיחת הקו הזה.

ישראל כץ: בכל גוש-דן המצב הוא מתחת לכל ביקורת.

ישראל כץ: אני מקווה שתימצא הדרך להפעיל.

ישראל כץ: לגבי הקו הירוק – התכנון של הקו תוקצב על-ידי משרד התחבורה וכולל שתי חלופות: קו עילי או קו עם קטע תת-קרקעי באזור תל-אביב.

ישראל כץ: חברת נת"ע עוסקת בתכנון של שתי החלופות.

ישראל כץ: זו ההנחיה שנתתי וסוכמה כרגע עם עיריית תל-אביב, אחרי עשר שנים של חידלון וחוסר מעש בנושא.

ישראל כץ: מקדמים תכנונית את שתי החלופות, ומקדמים אותן בלוחות הזמנים הקצרים ביותר.

ישראל כץ: עם סיום התכנון, כאשר נראה גם מה המשמעות האמיתית – בעיקר הכספית – תיבחר החלופה העדיפה.

ישראל כץ: בינתיים המדינה – היום ביקרתי בחברת "נתיבי איילון" שקשורה באופן מסוים – השקיעה ב"קו האדום" כמיליארד שקלים, בתשתיות בבת-ים, ביפו, בתל-אביב, בפתח-תקווה ובעוד יישובים.

ישראל כץ: היא ממש עומדת לסיים את חלקה בתשתיות שקשורות למדינה.

ישראל כץ: כמו שאמרתי, הזכיינים לא עמדו – אולי כאן חלק לא אהבו – והעניין הזה כרגע עוד החמיר עם המשבר העולמי והמשבר באחת החברות.

ישראל כץ: חייבים למצוא את הדרך להוציא את זה לפועל.

ישראל כץ: לא צריך לציין כאן את החשיבות העצומה.

ישראל כץ: דבר אחד אני יכול לומר לזכותך, חבר הכנסת חנין, שכנראה ההתמודדות שלך על ראשות עיריית תל-אביב העלתה את נושא התחבורה הציבורית, בין שאר הנושאים, לרמה גבוהה בשיח העירוני, עד כדי כך שיותר קל לנו היום לשכנע ולקבל שיתוף פעולה מצד העיר.

ישראל כץ: אני חושב שהיום – אני לא יכול לדקדק ביחס לעבר – אנחנו פועלים בשיתוף פעולה גם בנושאים האלה וגם בנושאים אחרים, כי האתגר הגדול של תל-אביב וגוש-דן הוא אתגר שמחייב שיתוף פעולה כדי לפתור את הבעיות האלה.

ישראל כץ: 2.

ישראל כץ: לגבי כביש 551 וכביש 541 – משרד התחבורה קיים בדיקה השוואתית בין החלופה של הקמת כביש הרוחב 551 לכביש הרוחב 541.

ישראל כץ: מההשוואה בין היתרונות והחסרונות של כל תוואי עולה שהחלופה העדיפה היא החלופה של הקמת כביש הרוחב 551.

ישראל כץ: לכן הנחיתי כי כביש 551 יקודם ככביש רוחב בין-עירוני והקמתו תבוצע על-ידי החברה הלאומית לדרכים.

ישראל כץ: כביש 541 יקודם ככביש עירוני ברעננה ויקודם בשיתוף הרשויות ובסביבתו.

יולי תמיר: תודה רבה.

יולי תמיר: חבר הכנסת פינס וחבר הכנסת כבל, אתם ביקשתם להתחלף?

קריאה: – – –

יולי תמיר: אז חבר הכנסת פינס, בבקשה.

אופיר פינס-פז: אדוני השר, השאילתא שלי היא בנושא הפרדה בין גברים ונשים באוטובוסים, כמובן בחברות הציבוריות.

אופיר פינס-פז: הוועדה לבדיקת הסדרי תחבורה ציבורית בקווי מהדרין קבעה כי הפרדה בין נשים לגברים באוטובוסים המשרתים את הציבור החרדי היא מפלה ומשפילה ויש לבטלה.

אופיר פינס-פז: האם השר מאמץ את מסקנות הוועדה?

אופיר פינס-פז: במידה שכן, מה בדעתו לעשות כדי ליישם את המסקנות?

אופיר פינס-פז: במידה שלא, מדוע אינו מאמץ את המסקנות ואילו פעולות מתבצעות במשרד בנושא הפרדה באוטובוסים ציבוריים?

אופיר פינס-פז: אני מזכיר, יש גם בג"ץ; אני מזכיר, גם חלף די הרבה זמן מאז שהמסקנות הובאו בפניך.

ישראל כץ: במענה לשאלתו של חבר הכנסת אופיר פז-פינס, עם כניסתי לתפקיד קיבלתי מציאות שבה מכהנת ועדה שהוקמה בהתאם להנחיית שופט בית-המשפט העליון, השופט אליקים רובינשטיין, שהנחה באופן מאוד מוגדר את הוועדה גם מה עליה לעשות.

ישראל כץ: כעבור זמן קיבלתי את דוח הוועדה והמלצותיה.

ישראל כץ: בית-המשפט העליון הקצה זמן של כחודש לכל הגורמים להשיג את השגותיהם ולהבהיר את הבהרותיהם ואת בקשותיהם, ולאחר מכן חודש נוסף – שאנחנו מצויים בתוכו – שבו אני צריך לגבש את תשובתי ואת החלטותי והנחיותי לאנשי המקצוע במשרד התחבורה מה לעשות.

ישראל כץ: מכלל הדיונים שהתקיימו, אני פגשתי גם את נציגי המשיבים בעיקר מהציבור החרדי, אני פגשתי גם את נציגי – ונציגות בעיקר, זה היה העותרים והעותרות – מהמרכז לפלורליזם, והסופרת נעמי רגן ואחרים, שבאו והשמיעו גם את השקפתם.

ישראל כץ: אני גם התעמקתי בדוח שהוועדה, כמובן, כתבה, עוד כמבוא לפגישות האלה, ואני כרגע מגבש.

ישראל כץ: אני גם קיימתי ישיבה נוספת, לאחר מכן, בהשתתפות נציגת – נדמה לי מחלקת הבג"צים או ראש מחלקת הבג"צים בפרקליטות, עורכת-דין דנה בריסקמן – ובאופן כללי אני יכול לומר, מאחר שאני עוד צריך לגבש את זה גם משפטית, שני דברים ברורים לי.

ישראל כץ: אין לי כאן כרגע הנחיית השופט רובינשטיין, אגב, שהיא מאוד ברורה, היא בכלל לא שוללת אגב את המציאות הזאת, רק היא אומרת: יש לגבש את הדרכים איך עושים את זה.

ישראל כץ: אבל אני יכול לומר שני דברים שהם ברורים לי, ואמרתי אותם גם לכל מי שנפגשתי אתו.

ישראל כץ: הדבר הראשון, במדינת ישראל לא תתאפשר מציאות של הפרדה כלשהי בין גברים ונשים, שעומדת בניגוד לחוקי-היסוד ולצביונה של המדינה כמדינה יהודית ודמוקרטית.

ישראל כץ: אני לא אתן ידי לכך שמדינת ישראל תוציא הוראות והנחיות שימסדו הפרדה או ימנעו, במקרה הזה מאשה או נשים, לשבת בכל מקום שהן מעוניינות לשבת בו באוטובוס.

ישראל כץ: יחד עם זאת, אני דוחה בצורה ברורה את ההכללה שהוועדה קבעה לגבי הציבור החרדי, כאילו הציבור הזה נגוע באלימות.

ישראל כץ: אני דוחה את זה מכול וכול.

ישראל כץ: כמו שאני מאמץ את הקביעה הראשונה ועושה את זה בצורה חדה, אני לא מוכן לקבל, הייתי אומר הכפשה והכללה וסטיגמה בציבור שלם, שהוא נגוע באלימות או נגוע באלימות יותר מכל מי שנוסע, במקרה הזה בתחבורה ציבורית או בכל מקום אחר.

ישראל כץ: הדבר השלישי, שהוועדה המליצה עליו גם, זה לאפשר באופן וולונטרי נסיעה באוטובוסים בדרך שאם יש ציבור שרוצה מרצונו, ללא כפייה, ללא הנחיה של המדינה, לעלות – זאת אומרת, השימוש בדלת אחורית, למשל, מבחינה תחבורתית זה דבר שאנחנו הולכים בכלל להפעיל אותו בראש ובראשונה באזור לא חרדי, בחיפה.

ישראל כץ: במטרונית בחיפה – זה יהיה המקום הראשון שבאוטובוסים הגדולים יתאפשר לעלות גם מהדלת האחורית, בשיטת בקרה שלא יהיה מגע עם הנהג אלא יהיו כרטיסים חכמים וכרטיסים רגילים קודם, וזה ילך כמו שמקובל ברוב מדינות העולם, באמצעות בקרה.

ישראל כץ: מי שיימצא שעלה לאוטובוס – כמו שאומרים הצברים, התפלח – ולא שילם, הוא ייענש, אבל אנחנו רוצים למנוע את עיכוב התור על-ידי עמידה מול הנהג והמטבעות והכרטיסים ושאר הדברים, כך שהסידור של הדלת האחורית יכול להתקיים; השאיפה שלנו שהוא יתקיים בכל המקומות.

ישראל כץ: זאת אומרת, שלושה דברים – א.

ישראל כץ: לא תהיה הפרדה בחוק או בהנחיות בין גברים לנשים, במדינת ישראל לא תתקיים מציאות כזאת.

ישראל כץ: הדבר השני, הציבור החרדי הוא בדיוק כמו כל ציבור אחר ואני לא מקבל את הסטיגמה ששמו בו, שהוא ציבור אלים ושהוא מחייב טיפול מיוחד.

ישראל כץ: מה שאנחנו כן נעשה – ואני הנחיתי את מנכ"ל משרדי ואת ראשי אגף התחבורה הציבורית – אין לי כאן הנחיות השופט רובינשטיין, הוא מתייחס לשילוט בפנים, שילוט בחוץ.

ישראל כץ: לא תהיינה הנחיות.

ישראל כץ: יכולה להיות הסברה, יכולות להיות מודעות של הסברה, שלטים של הסברה, ויחד עם זאת אני הנחיתי למצוא כנגד כל אחד את הפתרון הטכני שמאפשר לתת דוח על התנהגות, על לחץ, על איום, על כל התנהגות פסולה באוטובוס, למי שנוהג אותה התנהגות, עם טיפול אפקטיבי לגבי כל מקרה ומקרה.

ישראל כץ: זה יכול להיות על הרקע הזה וזה יכול להיות גם על רקע אחר, ויש הרבה דוגמאות אחרות, לצערי.

ישראל כץ: הנהג – הוא יקבל את הסמכות, ויש לו סמכות כזאת גם היום.

ישראל כץ: היום, הנהגים – אם הם מנסים לעצור את האוטובוס, להזעיק ניידת משטרה, אלה דברים שהם בלתי אפשריים ולא קורים, אבל תהיה לו אפשרות לתת את הדוח, להעביר את הפרטים, ומי שינסה להפעיל לחץ, ימוצה אתו הדין על מנת להבהיר שההסדר הוא הסדר וולונטרי.

ישראל כץ: אני חושב שבמסגרת העקרונות האלה, במסגרת האפקטיביות של הענישה של מי שינסה למנוע מהדבר הזה להיות וולונטרי, אז יתאפשר לאנשים גם לנסוע בהתאם להשקפת עולמם אבל לא תתאפשר פגיעה ביחידים או במיעוטים או בכל קבוצה, לא באלימות פיזית, לא מילולית ולא בכל דבר אחר.

ישראל כץ: אני רוצה להבהיר גם שהאלטרנטיבה לדבר הזה היא לתת רשיון לתחבורה ציבורית פרטית.

ישראל כץ: אתה, אדוני, כבר היית חבר בממשלות, או מפלגתך ודאי היתה, שנתנו ידן להפרטת החינוך – שיקולים פוליטיים.

ישראל כץ: גם אני חבר בממשלות, ומפלגתי היתה ודאי חברה בממשלות שנתנו ידן להפרטת החינוך.

ישראל כץ: זה דבר הרבה יותר משמעותי מאשר התחבורה.

ישראל כץ: במידה שיהיו כאן ציבורים, והם המשתמשים הקבועים הרבים ביותר בתחבורה הציבורית; בעיר מודיעין-עילית, שגרים בה 50,000 נפש, כן ירבו, יש בשנה 6 מיליוני נוסעים.

ישראל כץ: 6 מיליוני נוסעים בתחבורה ציבורית במודיעין-עילית.

ישראל כץ: כל יום שישי יוצאים שם, בטווח של כשעתיים, למעלה מ-150 אוטובוסים.

ישראל כץ: ואם ניקח את בני-ברק ואם ניקח אזורים חרדיים אחרים – השאיפה שלנו ושל כל מי שעוסק בנושא, שייסעו בתחבורה ציבורית.

ישראל כץ: אז הם נוסעים, ונוסעים הרבה, ואנחנו רוצים לעודד את זה.

ישראל כץ: אבל אנחנו לא נרשה רמיסת זכויות, לא נרשה הפרדה במדינה על-פי חוק או על-פי הנחיות.

ישראל כץ: אבל צריך להתחשב בציבור.

ישראל כץ: במידה שלא יהיה סידור וולונטרי שיאפשר להם לנסוע לפי אמונתם, משרד התחבורה, ואני בראשו, ניאלץ לתת להם רשיונות לתחבורה ציבורית פרטית.

ישראל כץ: ואז, אם החינוך הופרט, ודאי שהתחבורה תופרט.

ישראל כץ: וזה לא יהיה – אז יהיו כאן חוקים בכנסת ויהיו החלטות ממשלה, ואם הם היו בחינוך – גברתי היושבת-ראש, ואת מכירה את זה היטב; לא אהבת את זה אבל זה קרה גם בתקופתך – ודאי שזה יהיה בתחבורה.

ישראל כץ: ואז תהיה חצר אחת עם הקו הזה וחצר אחרת עם הקו השני.

ישראל כץ: אגב, מי שייפגע זה הציבור החילוני, כי באותם אזורים כבר לא יהיה מסחרי להפעיל אוטובוס אחר, כי ברור איפה ייסעו רוב הלקוחות, רוב אלה שרוצים לנסוע בתחבורה הציבורית.

ישראל כץ: אני הבהרתי את זה גם לנציגת הפרקליטות, אני חושב שהפגישה גם היתה טובה.

ישראל כץ: לכן צריך להסתכל על מכלול הדברים.

ישראל כץ: יש כאן זכויות יסוד, יש כאן מניעה ברורה של הפרדה בין גברים לנשים על-פי חוק במדינה הזאת – אני לא אתן לזה את ידי, או על-פי כפייה או על-פי הנחיות.

ישראל כץ: יחד עם זאת, יש ציבור שיש לו ערכים, ציבור חשוב, שמשתמש בצורה מאוד משמעותית בתחבורה ציבורית.

ישראל כץ: זכותו להשתמש ולקבל את התנאים, לוודא שזה לא על חשבון פגיעה במיעוט או פגיעה בציבורים אחרים.

ישראל כץ: זאת ההתייחסות שלי.

ישראל כץ: אמרתי – אני גם לא מקבל סטיגמות.

ישראל כץ: כל מי שעבריין, כל מי שילחץ, כל מי שיפריע, כל מי שיאיים באוטובוס, אני אבנה את הדרך שימוצה אתו הדין על-ידי קנסות ודוחות – קנסות גבוהים ביותר.

ישראל כץ: אנחנו בכנסת נסדיר גם את נושא התקנות לגבי סמכויות הנהגים, ולאחר מכן המפקחים, שבלאו הכי בשיטת התחבורה החדשה יסתובבו באוטובוסים לתת את הדוחות, ואם צריך – גם לפרסם טלפון באוטובוס שיאפשר לחייג למוקד חי ופעיל ולהתלונן בזמן אמת.

ישראל כץ: אני לא בטוח שרוב התלונות יהיו נגד חרדים.

ישראל כץ: לצערי, לא חסרים בתחבורה הציבורית ובהרבה מקומות אחרים גורמים שהם אלימים, או איזה – אני חושב שבמסגרת העקרונות האלה, שהם, אגב, יותר מרחיקי לכת מהנחיית השופט רובינשטיין – חבר הכנסת פינס, כדאי שתקרא את הנחייתו של השופט רובינשטיין, שופט בית-המשפט העליון, לוועדה.

ישראל כץ: אגב, הוא כותב שזה על דעת כל הצדדים, ושאלתי גם את העותרות אם זה נכון שזה היה על דעתן, והן אומרות: כן, בזמן העתירה הן היו מוכנות לסידור שיעגן את ההפרדה באופן נורמטיבי.

ישראל כץ: היום הם שינו את דעתן.

ישראל כץ: אבל בזמן העתירה, זה אכן היה המצב.

ישראל כץ: אני חושב שהדרך שהצבעתי עליה היא אפילו יותר – אני לא רוצה להגיד מחמירה או מקלה – יותר משמעותית אפילו, אבל היא שומרת על זכותו של כל אחד, אם אפשר להגיד, מהצדדים, או על כל אחד מהגורמים, גם לחיות את חייו וגם לא למנוע ממישהו אחר את זכויותיו.

אופיר פינס-פז: האם אני מבין נכון מהתשובה שלך, שאתה לא הולך לאמץ את מסקנות – – –

ישראל כץ: אני אגיד לך מה אמרתי לנציגת הפרקליטות: א.

ישראל כץ: זו לא הוועדה הראשונה שאני מאמץ חלק מהמלצותיה.

ישראל כץ: זה תפקידי.

ישראל כץ: אגב, גם ממשלה שמגיע אליה דוח של ועדת חקירה ממלכתית היא במקרה הכי קיצוני מאמצת את העקרונות ולאחר מכן מקימה ועדה, וצוות שידון, והנחיות היועץ המשפטי.

ישראל כץ: אני השר, ולכן אני צריך לשקול את הדברים.

ישראל כץ: יושב-ראש הוועדה יושב בכל הדיונים גם עכשיו, וכולם יושבים, והכול נעשה בשקיפות ובצורה שאני חושב שבה באמת צריך לעשות זאת.

ישראל כץ: אז אני אמרתי שאם אני אחשוב, למשל – הסטיגמה של הציבור החרדי כציבור אלים – – –

קריאה: – – –

יולי תמיר: חבר הכנסת פינס, אתה קודם הערת – – –

ישראל כץ: אני גאה לא לאמץ את המלה הזאת.

ישראל כץ: אני גאה לא לאמץ את הקביעה, אבל אני בהחלט מאמץ את ההמלצה העיקרית של הוועדה, למנוע את אותה הפרדה, וליצור פתרון שגם מבחינה עקרונית וגם מבחינה מעשית יכולים לחיות אתו.

ישראל כץ: אגב, גם בנושא הייבוא האישי אני לא אימצתי את מלוא ההמלצות.

ישראל כץ: אני מצאתי – וזה עובד יפה מאוד, וכך ברוב התחומים.

ישראל כץ: זה תפקידי.

קריאה: – – –

אופיר פינס-פז: שאלתי שאלה – – –

ישראל כץ: אני חושב שאתה מכיר אותי קצת.

ישראל כץ: אני מתייחס ברצינות לתפקידי ואני לא מסתיר את עמדותי, ואני חושב שאפשר למצוא כאן פתרון שהוא נכון, גם עקרונית וגם מעשית.

יולי תמיר: תודה רבה.

יולי תמיר: חבר הכנסת כבל.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, בגלל שאני מתייחס אליך ברצינות, אני משתדל כל הזמן לשאול אותך שאלות.

איתן כבל: בימים האחרונים הסתבר שוב שיהיה עיכוב נוסף בחניכת קו הרכבת הקלה בירושלים, שעבודתו התחילה לפני שנים רבות.

איתן כבל: איך מתכוון משרדך לאכוף את לוח הזמנים המתוכנן על החברה?

ישראל כץ: לגבי שאלתו של חבר הכנסת איתן כבל – הרכבת הקלה בירושלים.

ישראל כץ: פרויקט הרכבת הקלה בירושלים וקידום המערכות להסעת המונים הם בין הנושאים הנמצאים בראש סדר העדיפויות של משרד התחבורה.

ישראל כץ: נכון להיום, ובהתאם לחוזה שנחתם בשנת 2008 עם הזכיין, מחובתו לסיים את הפרויקט ולהתחיל בהפעלה מסחרית של הרכבת הקלה ב-8 בספטמבר 2010.

ישראל כץ: המדינה מבצעת את כל התחייבותיה במסגרת החוזה, ואף הסדירה לאחרונה חקיקה, כאן בכנסת, שתאפשר לזכיין לבצע את הניסוי ובחינת המערכות של הרכבת על קטעי המסילה שהושלמו.

ישראל כץ: המדינה עומדת על מלוא זכויותיה החוזיות והחוקיות על מנת להאיץ בזכיין לעמוד בהתחייבויותיו.

ישראל כץ: במסגרת זו בוצעו הפעולות הבאות: 1.

ישראל כץ: הוטלו על הזכיין קנסות בגין עיכובים בהשגת אבני דרך בשיעור של עשרות מיליוני שקלים; 2.

ישראל כץ: המדינה הגישה תביעות כספיות ואחרות נגד הזכיין על מנת לאכוף את סיום הפרויקט במועד, תוך הדגשה של החומרה שבה היא רואה כל עיכוב במועד שנקבע בהסכם בין הצדדים; 3.

ישראל כץ: המדינה מבצעת פיקוח ובקרה יומיומיים על הזכיין, וכן מקיימת ישיבות מעקב בכל הדרגים.

ישראל כץ: לזכיין יש גישה מיידית לכל גורמי הממשל במטרה למנוע כל עיכוב בפרויקט; 4.

ישראל כץ: במסגרת הליך הבוררות המתקיים בין המדינה והזכיין יושבים מהנדסים ואנשי מקצוע אחרים עם הזכיין מדי שבוע על מנת לסייע לו בפתרון סוגיות טכניות; 5.

ישראל כץ: יובהר כי המדינה לא תשלם לזכיין כל תשלום עד אשר יעמוד במלוא חובותיו החוזיות, על מנת להבהיר לכל הגורמים המעורבים בפרויקט זה, לרבות המערכת הבנקאית, כי המדינה לא תהיה מוכנה לכל עיכוב בפרויקט.

ישראל כץ: הזכיין דיווח כי עבודות ההנדסיות יושלמו על-ידו בסוף הרבעון הראשון של שנת 2010.

ישראל כץ: ככלל, המדינה אינה שבעת רצון מתפקודו של הזכיין, והיא מציפה את כלל הנושאים הללו במסגרת הליכי הבוררות השונים.

ישראל כץ: אנחנו נמשיך לעשות כל מאמץ על מנת לגרום לזכיין לפעול ולהשלים את הפרויקט במועד שנקבע לו.

ישראל כץ: אני רק רוצה להדגיש עוד פעם ולומר: מנכ"ל משרדי, בהנחייתי, וגם בדיונים שאני מקיים, יושב באופן עקבי ורציף ונותן מענה לכל בעיה – מבעיות ארכיאולוגיות שטענו שיארכו שנים ופתרנו את זה במקום, עד בעיות של קברים.

ישראל כץ: הרי ירושלים, ודאי כמו הרבה מקומות במדינת ישראל, נתברכה בהיבטים מהסוג הזה.

ישראל כץ: עיריית ירושלים ואנחנו מתואמים מרגע כניסתי לתפקיד בצורה מלאה לגבי כל הטיפול בנושא הרמזור – שהוא, אגב, לא פחות חשוב מנושא התשתיות.

ישראל כץ: נושא התשתיות ייגמר בזמן – כמו שאמרתי, ברבעון הראשון של 2010.

ישראל כץ: הנושא של העדיפות ברמזור וכל התכנון – אנשי משרדנו ואנשי עיריית ירושלים עובדים צמוד כדי לאפשר ולעשות את זה בזמן.

ישראל כץ: כמו שאמרתי, התקנות כאן אושרו על מנת להפעיל את זה בצורה ניסיונית.

ישראל כץ: אנחנו בקרוב נביא את מכלול התקנות – אם הן עוד לא הונחו, אנחנו נביא אותן לוועדת הכלכלה על מנת לאשר את כלל התקנות שקשורות להפעלת הרכבת הקלה.

ישראל כץ: בכל מה שתלוי בנו זה יהיה במועד.

ישראל כץ: יום ההולדת שלי הוא ב-21 בספטמבר, זו הארכה היחידה שאני מוכן לתת להם, באופן לא פורמלי, כרגע – מ-8 בספטמבר עד 21 בספטמבר, אלא אם כן הבורר יחליט, וכולנו נהיה כפופים, לתת ארכה של כמה חודשים.

ישראל כץ: אני מקווה שהוא לא יחליט לעשות את הדבר הזה.

ישראל כץ: אני מרגיש אחרי הרבה זמן שהעסק הזה זז, וכמו שאמרתי, אני מקווה שהביצוע וההפעלה ימתיקו את הדברים הבאמת קשים שעברו כאן

ישראל כץ: תושבי ירושלים, סוחרי ירושלים, עד כדי כך שהרכבת לא נתחבבה עליהם.

ישראל כץ: בגלל הדברים האלה אני מקווה שגם שני הקווים הנוספים – אגב, גם הארכת הקו הנוכחי עד נווה-יעקב ועד עין-כרם וגם הכנסת שני הקווים הנוספים – סיכמנו כבר לקדם אותם, כדי שיהיה כאן מכלול שלם של רכבות קלות.

ישראל כץ: הנהגנו כבר רפורמה בתחבורה הציבורית, מ-1 בינואר, כדי להתאים כבר את התחבורה הציבורית לזמני, מועדי ומיקומי הגעת הרכבת הקלה, וגם הנהגנו נסיעה בכרטיס אחד למכלול האוטובוסים על מנת להיערך להפעלת הרכבת הקלה.

זאב בילסקי: אולי התאריך העברי של יום ההולדת של השר הוא קצת יותר מוקדם?

זאב בילסקי: אולי אפשר ללכת לפי התאריך העברי?

זאב בילסקי: – – –

ישראל כץ: חבר הכנסת בילסקי, אתה יודע כמה אני רוצה שהרכבת הזאת – אני לא חשוד במתן אפשרות לאנשים להשתמט מההתחייבויות שלהם.

ישראל כץ: אנחנו מצאנו מציאות שהעסק היה יגע, לא היו שם כמעט עובדים, הדברים נגררו.

ישראל כץ: אני חייב עוד פעם לשבח את מנכ"ל משרדי, יעקב גנות, שבאמת נרתם, וגם אני עזרתי לו קצת, אבל הוא מלווה את זה בישיבות כמעט שבועיות עם כל הגורמים, עם הזכיינים ועם כל הגורמים האחרים, ובאמת עוזר להם לפתור הרבה מאוד בעיות, כי אנחנו כבר משתוקקים לראות את הרכבת הזו בעיר הקודש, ירושלים, יוצאת לדרכה.

ישראל כץ: אני רק יכול לומר מה אמרתי לנשיא חברת "ויולה", שפגשתי בצרפת – מחברות התשתיות הגדולות בצרפת ובעולם, שחיפשה דרך לסגת ממחויבותה להקמה והפעלה של הרכבת בירושלים, עקב לחצים שהיו עליה בעולם, בכל מיני מקומות.

ישראל כץ: אמרתי לו: אתה צריך להתגאות בכך שאתה תהיה הראשון זה 3,500 שנה שיפעיל רכבת בירושלים.

ישראל כץ: רק תוכל להתגאות בזה בכל המקומות, אל תירתע בגלל כל הלחצים האלה.

ישראל כץ: זה יהיה יום היסטורי ואני מקווה שזה יגיע בקרוב.

יולי תמיר: תודה רבה.

יולי תמיר: חבר הכנסת בן-ארי, בבקשה.

ישראל כץ: חבר הכנסת פינס לא יודע לסמס באס.

ישראל כץ: אם.

ישראל כץ: אס, שהוא רץ החוצה להודיע שאני לא מאמץ את החלטות הוועדה?

ישראל כץ: או שאני סתם חושד בכשרים.

ישראל כץ: ראיתי שהוא רץ מהר, אז או שהוא הולך לעשות מעשה טוב – – –

שלי יחימוביץ': הוא נרתם למשחק כדור-יד בדימונה.

איתן כבל: יש לו משימת ספורט חשובה.

קריאות: אירועי ספורט.

ישראל כץ: אז אני כבר מתנצל.

מיכאל בן-ארי: נפש בריאה בגוף בריא.

מיכאל בן-ארי: אדוני, אני רוצה לברך אותך ואת משרדך על הפעילות הברוכה שאנחנו רואים עין בעין בנסיעה שלנו בכבישים.

מיכאל בן-ארי: כרגע אני רוצה להפנות את הפנייה שלי לגבי התחבורה הציבורית, ואני חושב שבתקופתך אנחנו נוכל לראות מהפך, אם תמשיך בדרך הזאת.

מיכאל בן-ארי: בלשכתי נתקבלו עשרות תלונות מאזרחים הנוגעות לאי-עמידה בזמנים של רכבת ישראל – הדברים מתפרסמים גם בתקשורת מדי יום – ועומס רב של נוסעים ברכבות, עד כדי עילפון וחוסר חמצן.

מיכאל בן-ארי: לא אקרא פה את הכול, כי אנחנו מאריכים והזמן מאוד קצר.

מיכאל בן-ארי: אני בעיקר מכוון כלפי התחנה של הרכבת שבאה מבאר-שבע ועוצרת בכפר-חב"ד.

מיכאל בן-ארי: התלונות הגיעו משם, של דחיסה, והרבה פעמים אנשים נשארים בחוץ.

מיכאל בן-ארי: מדובר במצוקה שהיא לא רק בימים ראשון וחמישי אלא במשך השבוע כולו.

מיכאל בן-ארי: כחברה שרוצה לעודד את הנסיעה בתחבורה הציבורית, הייתי שמח לדעת איך השר והמשרד מתכוונים לשפר את התחבורה הציבורית, את תנועת הרכבות, שהיא מענה נהדר מבחינת הציבור והקשר של הפריפריה למרכז, וגם מבחינת איכות הסביבה.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

מיכאל בן-ארי: שאלה נוספת שלא נשאלה, ואם לא עכשיו בהזדמנות אחרת, ישנה טענה שבכפר-חב"ד, אחרי השעה 20:30 אין – – –

יולי תמיר: השאלה הזאת לא נשאלה.

ישראל כץ: אם יהיה זמן, תוסיף אותה אחר כך, כי אני לא אזכור אותה.

ישראל כץ: לגבי שאלתו של חבר הכנסת מיכאל בן-ארי: קודם כול, לגבי ההערה המקדמית, לכבוד הוא לי למחוק את האפליה שנהגו ביישובי יהודה ושומרון בתחומים שאני עוסק בהם.

ישראל כץ: אני חושב שריבוד כבישים ושיפור תנאי הבטיחות ותאורה ודברים בסיסיים, זכאים להם אנשים ביהודה ושומרון, ואני אפילו לא אומר יהודים, כי עוברים שם כולם.

ישראל כץ: אבל ודאי שזכאים גם יהודים וגם פלסטינים, ואני מתפלא על המדיניות שהיתה נהוגה בשנים האחרונות, וזה בדיוק הצורך הבסיסי שמעבר לחילוקי דעות פוליטיים בכלל.

ישראל כץ: אדם יכול לחשוב על פתרון כזה או אחר.

ישראל כץ: זאת פשוט חרפה שנוצרה שם מציאות כזאת, ואני שמח שהיה בידי למחוק אותה.

ישראל כץ: באותה מידה טיפלתי מייד בנגב ובגליל, ואני גם תיארתי כאן את ההנחיות שנתתי לגבי המגזר הערבי והדרוזי והאחר באותם תחומים שדורשים השוואה ושוויון, ולכן זאת מדיניותי.

ישראל כץ: לגבי חברת "רכבת ישראל" – רכבת ישראל נמצאת בתנופת פיתוח מרשימה בעשור האחרון, שבו נוספו קווים רבים ונסיעות רבות.

ישראל כץ: למרות תקופת הפיתוח של הקווים, חברת "רכבת ישראל" נמצאת בפער גדול בתחום הציוד הנייד, קרי הקרונות וקטרים.

ישראל כץ: בהתאם לתנופת הפיתוח יש עלייה מדי שנה במספר המשתמשים בשירותי חברת "רכבת ישראל", והם מבססים את חשיבותה במערך התחבורה הציבורית.

ישראל כץ: בכל ימות השבוע, ובפרט בימי חמישי וראשון, קיים עומס רב על כל הקווים – בכל הקווים של חברת "רכבת ישראל".

ישראל כץ: העומס בתחילת השבוע ובסוף השבוע נובע בעיקר מנסיעה של חיילים רבים לבסיסי צה"ל ומהם.

ישראל כץ: בשל העומס הרב פנתה חברת "רכבת ישראל" לצה"ל בבקשה לאחר את הגעת החיילים לבסיסיהם בימי ראשון, ובכך להקל על העומס הרב.

ישראל כץ: בנוסף רכשה חברת "רכבת ישראל" בשנת 2009 קרונות חדשים.

ישראל כץ: כלומר, יצאו מכרזים.

ישראל כץ: זה אחד הדברים הראשונים ששתי את לבי אליהם, שדווקא במקומות שהרכבת מצליחה, איך יכול להיות שעומדים שם או שמורידים חיילים או כל אחד אחר מהקרונות?

ישראל כץ: ואז אמרו לי: אין מספיק קרונות.

ישראל כץ: הרי להקים תשתית רכבת עולה המון, מיליארדים.

ישראל כץ: אבל אם כבר יש תשתית, איך ייתכן שיחסרו קרונות?

ישראל כץ: זה פשוט היה מחדל ופעלנו והצלחנו, וממש לאחרונה יצאו מכרזים לתוספת משמעותית של קרונות וציוד נייד אחר וקטרים.

ישראל כץ: הם אמורים להגדיל את מספר מקומות הישיבה בתשתית הקיימת בכ-15%.

ישראל כץ: זה לא מעט 15%, אבל כמובן זה עדיין לא מספיק.

ישראל כץ: חברת "רכבת ישראל" מפרסמת בימים אלה מכרז לרכישת קרונות נוספים, שישפרו את השירות הניתן לנוסע ויפחיתו מהעומס הרב בקרונות.

ישראל כץ: תנופת הפיתוח של הרכבות תימשך גם בשנים הקרובות.

ישראל כץ: בד בבד תמשיך חברת "רכבת ישראל" בהגדלת הציוד הנייד על מנת לעמוד בביקושים שילכו ויגברו.

ישראל כץ: אנחנו עומדים לקבל בקרוב בממשלה החלטה על תוספת של מסילות רכבת וכבישים.

ישראל כץ: במקרה הזה המטרה היא לחבר ולאחד וליצור שוויון במדינת ישראל מהדרום ועד הצפון, מהנגב ועד הגליל ועד המרכז, דבר שיש לו חשיבות לאומית, כלכלית וחברתית.

ישראל כץ: אפילו לא הייתי חושש, ואני לא חושב שאגזים אם אומר שמהפכת התשתיות הזאת תהיה המהפכה החשובה ביותר שקרתה מבחינה חברתית במדינה מאז עלה מנחם בגין לשלטון והנהיג את פרויקט שיקום השכונות, והנהיג מדיניות של איחוי וחיבור חלקי העם.

ישראל כץ: משום שלא נולדים אנשים אחרים בנתיבות ובתל-אביב, בבית-שאן, בכרמיאל או בירושלים; הפער היחידי הוא במרחק.

ישראל כץ: אם תהיה כאן תשתית, כמו שמקובל ברוב המדינות בעולם, שיכולים להגיע במהירות לשם ומשם לכל צורך שהוא – לימודי, בריאותי, תרבותי, חינוכי, עסקי – אז כל המשמעות של פריפריה תיעלם.

ישראל כץ: איזו פריפריה זאת?

ישראל כץ: חצי שעה יהיה להגיע מנתיבות לתל-אביב?

ישראל כץ: יהיה מסוף מטענים באזור התעשייה של נתיבות, שהוא כמעט שומם היום, או באזור התעשייה של בית-שאן, ותגיע רכבת העמק וגם תתחבר לירדן, ויקימו שם מפעלים ויהיו שם עוד תושבים וזה יהיה הרבה יותר כלכלי – כי יש כאלה שאומרים: אל תקימו רכבות בנגב ובגליל כי זה לא כלכלי.

ישראל כץ: אבל אני יכול לומר לך, חבר הכנסת בן-ארי, שיחד עם זאת אנחנו, כמי שמאמינים בחזון, הייתי אומר הראשונים אחרי הטורקים, שהיו אימפריה אחת באזור הזה והגבולות לא היו מכשול בעיניהם; הם סללו מסילות מעירק ועד חיפה ועד מצרים.

ישראל כץ: אנחנו, במסגרת הצנועה שלנו, מקדמים תוכנית לתשתית רכבות ביהודה ושומרון שתשמש יהודים, תשמש פלסטינים, תתחבר מג'נין לרכבת העמק, שתעבור בין חיפה דרך עפולה ובית-שאן לירדן.

ישראל כץ: היא תוכל גם להוביל סחורות לנמל חיפה – – –

מיכאל בן-ארי: אבל אנחנו צריכים בשורה לאנשים שרוצים ללכת בבוקר לעבודה, ולא בראשון וחמישי.

מיכאל בן-ארי: מה הבשורה לגביהם מבחינת לוחות זמנים?

ישראל כץ: הבשורה היא קודם כול תנופת הפיתוח הנוספת של רכבות, שקיימת, והולכת להתרחב בתקופה הקרובה, עם השקעה מסיבית של הרבה מאוד כספים כדי להשיג את המטרות הלאומיות, הכלכליות והחברתיות.

ישראל כץ: ודבר שני, השיפור ביכולת ההפעלה של רכבת ישראל, שתעסוק בעיקר לא בסלילת מסילות חדשות, את זה ניתן לחברות נוספות, אלא בהפעלה עצמה.

ישראל כץ: אני חייב להגיד לך, חבר הכנסת בן-ארי, שאנחנו תמיד מחשיבים את עצמנו בכל דבר כהכי טובים בעולם.

ישראל כץ: אז יכול להיות שיש כמה תחומים שאנחנו הכי טובים בעולם.

ישראל כץ: אני, למשל, מכיר תחום אחד – בתחום הרפת אנחנו הכי טובים בעולם, דרך אגב, משק החלב.

ישראל כץ: יכול להיות שבהיי-טק אנחנו בין הטובים, יש לנו חיל אוויר מצוין.

ישראל כץ: יש תחומים שעם כל ה"שוויץ" אנחנו לא הכי טובים.

ישראל כץ: אנחנו לא הכי טובים בהפעלת רכבות.

ישראל כץ: אין כאן מסורת כזאת.

ישראל כץ: אני מסתכל על מדינות אחרות – שיא הטכנולוגיה זה צרפת, המאסה של רוסיה, השילוב בארצות-הברית.

ישראל כץ: הרבה מדינות אחרות השיגו אותנו מזמן ברכבות קלות וברכבות כבדות, ואנחנו צריכים להשריש את זה, צריכים ללמוד, להסדיר את הדברים, לעשות את מה שצריך.

ישראל כץ: ברגע שהחליטו להעלות באופן רציני, מסיבי, את היקף הרכבות, לא היתה כאן תשתית ערוכה.

ישראל כץ: לקחו מהנדסים שעלו מברית-המועצות, שהיתה להם הכשרה בתחום הרכבות, ונתנו להם לטאטא רחובות, למשל.

ישראל כץ: אף אחד לא גייס אותם או את הכשרונות שלהם לבוא ולתרום בתחום.

ישראל כץ: חשבנו שאנחנו יודעים יותר טוב מהם, כמו בתחומים אחרים.

ישראל כץ: לכן, כרגע אנחנו נותנים לגורמים נוספים לבצע את התשתיות, ואנחנו נותנים לרכבת ומכוונים אותה להתארגן לצורך הפעלה של הרכבות ברמה נאותה.

ישראל כץ: אבל החזון הלא-רחוק – שיהיו כאן רכבות, ותהיה הפעלה.

ישראל כץ: היום זה מעל 30 מיליון נוסעים בשנה, אנחנו רוצים לפחות להכפיל את זה וגם יותר לאחר מכן.

יולי תמיר: אני מודה לשר על התשובה המפורטת.

יולי תמיר: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי תמיר: אנא קחו בחשבון, השעה 17:50 ויש עוד חמישה שואלים.

יולי תמיר: אני מעריכה מאוד את הפירוט בתשובות, אבל צריך למצוא את האיזון.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, מספר הקורבנות בתאונות הדרכים הינו גבוה במדינה בכלל – ואני מברך על האחוז היותר נמוך בתקופה שלך, כבוד השר, אני מברך על זה, ומקווה שזה ילך ויפחת יותר – ומתוכם אחוז הקורבנות מהמגזר הערבי עולה בהרבה על אחוז הערבים במדינה וגבוה מאחוז הקורבנות בכל מגזר אחר.

מסעוד גנאים: לפיכך, האם למשרדכם יש תוכניות מיוחדות למגזר הערבי?

מסעוד גנאים: אם כן – מהן תוכניות אלו ומה התקציב המיועד להן?

מסעוד גנאים: שאלה שנייה: מתי יהיה מקום תפילה למוסלמים ולנוצרים בנמל התעופה בן-גוריון?

מסעוד גנאים: למה מקום כזה עוד לא יצא לפועל, אף-על-פי שהוא נכלל בתכנון הטרמינל החדש?

מסעוד גנאים: האם קיימים לחצים מגורמים דתיים ולאומיים לא להקים חדר תפילה למוסלמים ולנוצרים?

מסעוד גנאים: משום שבחדשות לפני כשבועיים היה דבר כזה.

מסעוד גנאים: תודה.

ישראל כץ: לגבי שאלתו של חבר הכנסת מסעוד גנאים – תאונות דרכים במגזר הערבי.

ישראל כץ: המגזר הערבי מהווה כ-20% מאוכלוסיית המדינה.

ישראל כץ: עם זאת, בשנת 2008 היו הרוגי המגזר הערבי בתאונות דרכים כ-36% מכלל ההרוגים.

ישראל כץ: יש לי על השולחן ולא הבאתי את נתוני 2009, אבל אני אשתמש כרגע בנתוני – אין מי שיביא את זה.

ישראל כץ: מתחילת שנת 2009 אנחנו עדים לירידה משמעותית בתאונות ובהרוגים בתאונות הדרכים ביחס לשנים הקודמות.

ישראל כץ: ירידה משמעותית ניכרת גם בקרב ההרוגים במגזר הלא-יהודי, שבו שיעור ההרוגים פחת ב-15%.

ישראל כץ: זאת אומרת, המספר גבוה יחסית אבל הירידה היא כמעט – פחות או יותר כמו בכלל האוכלוסייה.

ישראל כץ: עם זאת, גם לאחר ירידה זו המעורבות של בני המגזר הערבי בתאונות דרכים עדיין גדולה ויש לטפל בכך.

ישראל כץ: יש לי טבלאות שם, אבל לא חשוב.

ישראל כץ: לראייתי, הגורמים העיקריים – היפגעות בני המגזר הלא-יהודי נובעת משתי סיבות עיקריות.

ישראל כץ: יש כאן נתונים יותר מדויקים.

ישראל כץ: הירידה במספר ההרוגים במגזר הלא-יהודי זה 17% ביחס לשנה הקודמת, 27 הרוגים פחות ביחס ל-2008.

ישראל כץ: היפגעות בני המגזר הלא-יהודי נובעת משתי סיבות מרכזיות: הזנחה רבת שנים של מערכת התשתיות התחבורתית ברשויות המקומיות של המגזר הלא-יהודי, וחוסר מודעות והתנהגויות מסוכנות היוצרות מעורבות גדולה בתאונות דרכים, לאו דווקא ביישובים עצמם.

ישראל כץ: משרד התחבורה והבטיחות בדרכים פועל במגוון ערוצים על מנת להתמודד עם הסוגיה הזאת: א.

ישראל כץ: המשרד משקיע מדי שנה תקציב בהיקף של 100–120 מיליון שקלים בפרויקטים עירוניים ותשתיות בטיחות ביישובי המגזר הלא-יהודי.

ישראל כץ: מדובר בסכום משמעותי ביותר, ובמסגרתו מתבצעים עשרות פרויקטים מדי שנה; ב.

ישראל כץ: המשרד, בשיתוף הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, ביצע בשנים 2008 ו-2009 תוכנית שבה מופו כל נקודות התורפה הבטיחותיות ביישובי המגזר הלא-יהודי והתבצע טיפול בתשתיות רבות ותוכניות תימרור ביותר מ-100 רשויות במגזר בעלות של 22 מיליון שקלים.

ישראל כץ: נוסף על כך מתבצעות פעולות הסברה, חינוך והדרכה רבות בבתי-הספר ובגנים, הדרכת הורים ואנשי מקצוע, פעילות עם אנשי דת ואנשי רוח מהמגזר, הרחבת פעילות משמרות הבטיחות, פעולות ההסברה בקופות-חולים ובתחנות טיפת-חלב המשרתות את בני המגזר ועוד.

ישראל כץ: בשל המקרים הרבים והטרגיים של היפגעות ילדים בתאונות חצר, התבצעו פעולות הדרכה בכ-18,000 בתי-אב, בדגש על המגזר הבדואי, במטרה להעלות את המודעות של הציבור לתאונות החצר ולמניעת היפגעות ילדים.

ישראל כץ: אני מקווה שהמאמצים האלה יישאו פירות ומגמת הירידה במספר הנפגעים ובמעורבות של בני המגזר הלא-יהודי בתאונות דרכים תימשך גם בשנים הבאות.

ישראל כץ: לגבי הכיכר בכניסה המרכזית לכפר ריינה – החברה הלאומית לדרכים מקדמת תכנון להסדרת כיכר בכניסה ליישוב ריינה בעלות כוללת של 3 מיליוני שקלים.

ישראל כץ: הפרויקט נמצא בהליכים האחרונים לפני מכרז, וזאת הבשורה.

ישראל כץ: ככל הנראה הוא יבוצע במהלך שנת 2010.

ישראל כץ: אגב, הדוגמה הזאת לא נחשבת כתקציב למגזר הערבי, כי זה כביש מע"צ.

ישראל כץ: כביש מע"צ הוא עיוור, הוא לא יודע מי גר לידו.

ישראל כץ: מטפלים, מסדרים את כביש מע"צ, את הכניסות, את כל מה שליד הכביש.

ישראל כץ: כביש עוקף תמרה וסח'נין – משרד התחבורה השקיע בשנים האחרונות סכום של 15 מיליון שקלים להסדרת הכניסה המרכזית ליישוב תמרה.

ישראל כץ: בימים אלה נבחנת הסדרת הכניסה הצפונית ליישוב.

ישראל כץ: החברה הלאומית לדרכים מקדמת בימים אלו תכנון לכביש עוקף-סח'נין.

ישראל כץ: מסגד למוסלמים בנתב"ג – על-פי התשובה שנמסרה לי מרשות שדות התעופה, ונמסרה באופן אישי גם לך, חבר הכנסת גנאים, בפנייתך לרשות שדות התעופה בעניין – כבר בשנת 2006 הצהירה הרשות כי בכוונתה להפעיל חדרי תפילה למוסלמים ולנוצרים בנתב"ג, אולם במיקום חדרי התפילה על-פי התכנון הראשוני התגלו כמה בעיות שמנעו את הקמת האתר במקום זה.

ישראל כץ: רשות שדות התעופה לא הצליחה לאתר מקום חלופי, ועל כן הוחלט כי בתי-התפילה יוקמו במסגרת ביצוע הקמת הזרוע הרביעית.

ישראל כץ: פרויקט זה נמצא בשלבים של תכנון מפורט והוא מתוקצב בסכום של כ-758 מיליון שקלים.

ישראל כץ: לאחר השלמת התכנון יוקם הפרויקט ויכלול חדר תפילה שישרת גם את הציבור המוסלמי.

ישראל כץ: שירות זה יסייע בשיפור השירות הניתן לאזרחים ולתיירים היוצאים ממדינת ישראל.

יולי תמיר: אין אפשרות לעשות משהו ביניים, עד – – –

ישראל כץ: אני לא בטוח שרוצים דברים מאולתרים.

ישראל כץ: זאת תשובת הרשות.

ישראל כץ: אני חושב שעדיף להקים משהו – – –

יולי תמיר: לא, לא, עדיף להקים משהו יפה ומסודר.

ישראל כץ: תארי לעצמך, גברתי היושבת-ראש – אני סתם אומר – שיש בית-כנסת מהודר, אני מניח, ויקימו משהו מאולתר?

ישראל כץ: איך זה ייראה?

ישראל כץ: אני חושב שעדיף לעשות את זה בצורה – – –

יולי תמיר: לא, לא.

יולי תמיר: גם בכנסת בזמנו, אם אינני טועה, היה איזה זמן שבית-הכנסת עבר ממקום למקום, אז הקצו מקום בינתיים.

יולי תמיר: לא שזאת היתה הכוונה, אבל רק נקודה למחשבה.

יולי תמיר: חברת הכנסת זועבי.

חנין זועבי: כבוד השר, כפי שפורסם בעיתון "הארץ" ביום שני, 14 בדצמבר, משרד התחבורה דחה תוכנית להקמת רשת של רכבות קלות בין כרמיאל לעכו והעדיף לקדם הקמת רכבת כבדה, על אף העלויות הזהות של שתי התוכניות.

חנין זועבי: גניזת תוכנית הרכבת הקלה משמעותה נידוי האזרחים הערבים והרחקתם ממוקדי תעסוקה.

חנין זועבי: כמו כן, פרויקט הקמת הרכבת הקלה ילווה בהפקעת אדמות מהאזרחים הערבים ללא כל תועלת עבורם, חוץ מנטילת מקור פרנסה, שכן רוב האדמות המיועדות להפקעה הן אדמות חקלאיות המניבות יבולים חקלאיים.

חנין זועבי: ברצוני לשאול: האם הפרסום בעיתון "הארץ" מדויק?

חנין זועבי: אם כן – מה הן הסיבות לביטול תוכנית הרכבת הקלה, ומדוע הוחלט על קידום תוכנית הרכבת הכבדה, אף שהשיקולים התכנוניים מטים את הכף לכיוון הרכבת הקלה?

יולי תמיר: תודה.

ישראל כץ: טוב, לגבי השאלות של חברת הכנסת חנין זועבי.

ישראל כץ: קודם כול, למה ששאלת אותי בעל-פה בזמנו: אנחנו שוקלים להקים משרד רישוי גם בנצרת, ובקרוב אני אבקר גם בנצרת וגם בנצרת-עילית, ונקווה שנמצא פתרון לעניין.

ישראל כץ: לגבי ההדלפה שפורסמה בעיתון "הארץ" על קו הרכבת הקלה או הכבדה עכו–כרמיאל – כי אף אחד לא פרסם; משרד התחבורה לא פרסם ידיעה, ואף גורם רשמי לא פרסם ידיעה ונימוקיה.

ישראל כץ: היתה הדלפה שנועדה – אולי השיגה את מטרתה – לתת לך תחושה, למשל, כחברת כנסת ערבייה, או לציבור הערבי, כאילו מישהו עושה כאן איזו עוולה, או עלול לעשות משהו שמיועד נגד הציבור הערבי, ולא לטובת כלל האזרחים.

ישראל כץ: אגב, מי שעשה את זה לא כל כך דאג לציבור הערבי, אחרת הוא מזמן היה עושה שם רכבות בתוואי שהוא חושב שצריך, אבל הוא רצה לעכב את הפרויקט, וכל דרך היא טובה.

ישראל כץ: חבל – גם שאל אותי השר בני בגין משהו בנושא – חבל שלא מהססים לעשות שימוש בדברים שנוגעים בנקודות מאוד רגישות לצורכי ויכוחים, הייתי אומר, כספיים, מינהליים, ויכוחים בין אסכולות היכן צריך רכבות – בעיקר בגוש-דן או מחדרה עד גדרה, או גם בפריפריות.

ישראל כץ: לגופו של עניין, לגבי קו עכו–כרמיאל, רשת המסילות – קודם כול, פשוט שיהיה ברור: עם כניסתי לתפקיד מצאתי מציאות שאין שום תקציב לעשות לא רכבת קלה ולא רכבת כבדה ולא רכבת חצי קלה וחצי כבדה באזור הזה; לא רכבת העמק, לא רכבת עכו–כרמיאל, לא רכבת אשקלון–באר-שבע, לא רכבת לאילת, לא רכבת לקריית-שמונה – שום דבר.

ישראל כץ: עמדתי ועמדת ראש הממשלה, כמו שאמרתי אותה גם קודם, היא שיש לבצע ויש לחבר את מדינת ישראל כולה ליחידה אחת, שוויונית מכל הבחינות.

ישראל כץ: במסגרת הזאת, יש תוכנית מגירה במשרד התחבורה, שבתוכה יש גם קו רכבת מעכו לכרמיאל, מכרמיאל עבור ליד צפת, משם עבור לקריית-שמונה – רק רכבת כבדה.

ישראל כץ: אין שום תוכנית של רכבת אחרת.

ישראל כץ: כשנכנסתי לתפקידי אמרו לי שיש כאלה שחושבים שמבחינה מקצועית עדיף לעשות רכבת קלה במקום אותה רכבת כבדה בין עכו לכרמיאל.

ישראל כץ: באתי לבחון את הדברים, בחנתי אותם, כולל ביקור בכרמיאל, שמעתי את בעלי העניין עצמו ואת אנשי הגליל, ובאתי עם אנשי המקצוע, כולל כאלה שמצדדים ברכבת קלה – אני אוהב לשמוע את כולם.

עפו אגבאריה: מה ההבדל בין קלה לכבדה חוץ מהתחנות?

ישראל כץ: אני אסביר, אני אסביר.

ישראל כץ: גם אני, אף-על-פי שאני שר התחבורה, לקח לי זמן ללמוד את זה, אז אני, מהמעט שלמדתי, אני יכול להסביר, אם כי אני אנסה לעשות את זה באמת במהירות: הרכבת הקלה היא כמו מאסף.

ישראל כץ: היא עוברת בהרבה תחנות ומגיעה הרבה יותר לאט ליעד שלה.

ישראל כץ: כלומר, אם המטרה היא שיוכלו לנסוע במהירות מכרמיאל למרכז הארץ למטרות שציינו קודם לכן – וכרמיאל זו כרמיאל, אבל התחנה היא ליד העיר – כל היישובים בסביבה נהנים.

ישראל כץ: יהיה שם חניון, תהיה שם תחבורה ציבורית שתאורגן מכל יישוב ומקום להגיע למקום, כמו שמקובל במקומות אחרים.

ישראל כץ: רכבת כבדה נותנת את המהירות ונותנת את האפשרות להמשיך את זה עד קריית-שמונה.

ישראל כץ: פקידי האוצר לא רוצים בכלל רכבת, והם בטח לא רוצים שהיא תגיע לקריית-שמונה, אז הם מצאו פטנט: תוקם רכבת קלה, שאי-אפשר להמשיך אותה באופן מעשי.

יעקב כץ: למה הם לא רוצים?

ישראל כץ: למה הם לא רוצים?

ישראל כץ: – – –

יולי תמיר: היחידי שיש לו זכות לשאול זה חבר הכנסת סוייד, שהיתה לו שאלה – – – תנו לשאר לדבר.

ישראל כץ: אמרתי את זה, אני חושב שלא היית: יש ויכוח מה כלכלי במדינה.

ישראל כץ: מי שבא למדוד לפי מספר תושבים קיימים בכל מקום ותנועת כלי רכב בכל מקום, אומר: מה שכלכלי זה בעיקר בין גדרה לחדרה.

ישראל כץ: אני חושב שהחזון מביא גם את הכלכלה.

ישראל כץ: אם יהיו רכבות, ואם תהיה תשתית – גם יגורו הרבה יותר אנשים, אז זה יהיה גם כלכלי.

ישראל כץ: ערך הבתים יעלה, וערך הנכסים יעלה, והיכולות של האנשים וההזדמנות שתהיה להם גם כן יעלו.

ישראל כץ: לכן, מי שצריך להכריע זה הממשלה, ולא הפקידות, עם כל הכבוד.

ישראל כץ: אבל בחנתי את הדבר הזה, וביקרתי, והגעתי למסקנה שצריך לקיים את התוכנית המקורית של משרד התחבורה, שהיא תוכנית שהיתה קיימת תחת הרבה שרים ממפלגות שונות, עם השקפות שונות, על-פי הבסיס המקצועי וההיגיון המקצועי.

ישראל כץ: ולכן אני חושב, ואני אומר עוד פעם, שהפרסום הזה היה חמור, כי הוא לא היסס לקחת נושא רגיש כמו יחסי יהודים-ערבים, שבלאו הכי הוא טעון ובלאו הכי מחפשים איך לשפר אותו – מי שרוצה – ולבוא ולהכניס את זה במסגרת הדבר – איך אומרים?

ישראל כץ: שיחקו אותה.

ישראל כץ: הנה, כבר הגשת שאילתא.

ישראל כץ: יושבים וצוחקים להם שם בחדר.

ישראל כץ: ממש מעניין אותם עכשיו אם יהיה זה או זה או לא יהיה.

ישראל כץ: לכן, לגופו של עניין, נוסף על הדברים שאמרתי, אני אומר:

ישראל כץ: הקמת מסילות רכבת כרוכה פעמים רבות בהפקעת קרקעות לתועלת הציבור, ואני סמוך ובטוח שבעלי הקרקעות יפוצו על-פי דין, והתועלת שתצמח לכל יישובי הסביבה ולכלל מדינת ישראל בצמצום הפערים והמרחקים בין הפריפריה למרכז ובחיזוק הצפון היא משמעותית ביותר.

ישראל כץ: זה מה שעומד מאחורי כל תוכנית.

ישראל כץ: גם הטורקים כבר תכננו קווים, ואני לא חושב שזה היה השיקול שלהם.

ישראל כץ: בדרך כלל זה קשור לטופוגרפיה, זה קשור לגיאוגרפיה, זה קשור למרחק מהכרך, לנמל, לשדה-התעופה.

ישראל כץ: יש כל מיני שיקולים היכן להתוות את התוואי – איכות הסביבה, לא לפגוע באתרי טבע מרכזיים – יש הרבה אילוצים.

ישראל כץ: בסוף מגיע האילוץ של הכסף ושל השקפת העולם.

ישראל כץ: כמו שאמרתי: השקפת העולם שלי היא שצריך לחבר את מדינת ישראל, לצד התועלות, כמובן, בנושא איכות סביבה, מניעת זיהום וכל שאר הדברים שיש ברכבות.

ישראל כץ: אני לא חושב שהסוגיה הזאת קשורה להיבט של ויכוח פוליטי כלשהו.

ישראל כץ: היא לא נולדה בצורה הזאת, היא לא קשורה לצורה הזאת, אין לה שום קשר לנושאים האלה.

יולי תמיר: תודה.

יולי תמיר: חבר הכנסת חנא סוייד, כיוון שיש לך שאלה בדיוק על אותו נושא, אתה רוצה להוסיף עוד משהו?

יולי תמיר: הוא שאל בדיוק על אותו נושא – שבעיתון "הארץ" פורסם; פשוט ממש אותה שאלה.

חנא סוייד: השאלה האחרונה.

יולי תמיר: השאלה האחרונה פשוט חוזרת בדיוק על אותו נושא.

ישראל כץ: אה, כן?

ישראל כץ: לא ראיתי אותה.

יולי תמיר: אוקיי.

יולי תמיר: אז רק, כיוון שזה פשוט על אותו נושא, על אותה כתבה שפורסמה בעיתון "הארץ", אם חבר הכנסת סוייד רוצה להוסיף עוד משהו.

חנא סוייד: כן.

חנא סוייד: טוב, ראשית כול, אני רוצה באמת לברך את השר ואת המשרד על השגת היעד מבחינת נפגעי תאונות דרכים.

חנא סוייד: אני חושב שזה הישג גדול.

חנא סוייד: את התשובה על השאילתא שלי אני בעיקר קיבלתי במענה השר על השאילתא של חברת הכנסת זועבי.

חנא סוייד: אני מנצל את ההזדמנות הזאת רק לשאול אם הגיע אליו איזה ויכוח מנצרת-עילית, שאחרי ויכוח כלשהו בין בוחן לבין תלמיד העבירו את כל מבחני הנהיגה מנצרת-עילית לעפולה, וכמובן, יש שם חוסר נחת מההחלטה הזאת, שהתקבלה לפני יומיים.

יולי תמיר: חבר הכנסת סוייד – – –

ישראל כץ: לא, לא נערכתי לזה, לא מכיר את הנושא.

חנא סוייד: לא, אני סתם שאלתי אם הגיע הדבר לשר, ואם הוא – – –

יולי תמיר: אני בטוחה שהוא ילמד את הנושא וישמח – – –

חנא סוייד: אני מבקש, כן, שיתייחס לעניין.

יולי תמיר: תודה.

יולי תמיר: חבר הכנסת מוזס.

ישראל כץ: אתה יכול להעביר לי שאילתא בנושא.

ישראל כץ: אכן, באמת, שאלת, חבר הכנסת חנא סוייד, את אותה שאלה.

ישראל כץ: ניסחו לי את אותה תשובה – בלאו הכי לא הקראתי את זה.

ישראל כץ: אני חושב שהדברים הם ברורים.

יולי תמיר: תודה רבה.

יולי תמיר: חבר הכנסת מוזס.

מנחם אליעזר מוזס: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר – האיש הנכון במקום הנכון.

מנחם אליעזר מוזס: בחג החנוכה האחרון, כדי לעמוד בביקושים, העמידה חברת "אגד" אוטובוסים עירוניים, כולל אוטובוסים דו-מפרקיים, לנסיעות בין-עירוניות.

מנחם אליעזר מוזס: האי-נוחות והסכנה שבנסיעה באוטובוסים עירוניים בנסיעות בין-עירוניות, ללא תאי מטען וללא תנאים מינימליים, ידועות.

מנחם אליעזר מוזס: נוסף לכך דיללה חברת "אגד" קווים סדירים כדי לתגבר קווי נסיעה אחרים שבהם היו ביקושים גבוהים, זאת ללא הודעה לנוסעים על כך.

מנחם אליעזר מוזס: יש לציין שזאת לא הפעם הראשונה שבה חברת "אגד" נוהגת כך.

מנחם אליעזר מוזס: כמעט בכל פעם שיש ביקושים גוברים, המקרים המתוארים לעיל חוזרים על עצמם.

מנחם אליעזר מוזס: ברצוני לשאול את כבוד השר: 1.

מנחם אליעזר מוזס: האם מותר לחברת תחבורה להסיע נוסעים באוטובוסים עירוניים ודו-מפרקיים בנסיעות בין-עירוניות?

מנחם אליעזר מוזס: במידה שלא – האם יינקטו צעדים מעשיים כדי למנוע הישנות מקרים דומים בעתיד? 2.

מנחם אליעזר מוזס: האם כדי לתגבר קווי שירות ספציפיים מותר לדלל ולבטל נסיעות בקווים סדירים?

מנחם אליעזר מוזס: 3.

מנחם אליעזר מוזס: האם יכול משרדך לאסור על חברה לבצע הסעות מיוחדות במקרה שהן באות על חשבון תפעול קווים סדירים שלהם היא מחויבת על-פי תנאי הזיכיון שלה?

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

ישראל כץ: תודה רבה.

ישראל כץ: לשאלתך, חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס: 1.

ישראל כץ: בקווים הבין-עירוניים אמורה חברת "אגד" להפעיל תחבורה ציבורית באוטובוסים בין-עירוניים בעלי תא מטען לכבודה.

ישראל כץ: לכבודה, לכבודה- דגש בכ"ף?

ישראל כץ: שרת החינוך שלנו, לכבודה?

יולי תמיר: – – –

ישראל כץ: היה לנו דיון עם האקדמיה ללשון עברית, והתחייבנו לנסות ולהקפיד.

ישראל כץ: עם זאת, אגף תחבורה ציבורית במשרדי מודע לכך שבמקרים בודדים שבהם היה קיים עומס בלתי צפוי בתחבורה הציבורית הבין-עירונית, נאלצה חברת "אגד" להפעיל בקווים אלו גם אוטובוסים עירוניים, על מנת להיענות לביקושים של ציבור הנוסעים, ולא לשבש את לוחות הזמנים.

ישראל כץ: אגף תחבורה ציבורית מקיים הליכי בקרה על הצטיידות חברות התחבורה הציבוריות באוטובוסים מתאימים לנסיעות עירוניות ובין-עירוניות בהתאם לביקושים ולנסיעות באותם קווים.

ישראל כץ: עם זאת, מדובר במקרה חריג אשר לא ניתן היה לצפות אותו אך חייב את חברת האוטובוסים להעניק שירות לציבור הנוסעים.

ישראל כץ: 2.

ישראל כץ: דילול נסיעות בקווים מסוימים במטרה לתגבר נסיעות בקווים אחרים מתאפשר אך ורק באמצעות אישור של המפקח על התעבורה במשרד התחבורה, ולאחר שהופעל שיקול דעת והתקיימו צעדים לוודא כי ציבור הנוסעים לא ייפגע.

ישראל כץ: 3.

ישראל כץ: אגף תחבורה ציבורית במשרד התחבורה מפקח על ביצוע נסיעות מיוחדות של מפעילי תחבורה ציבורית על מנת לוודא כי לא מתקיימת שום פגיעה בהפעלת קווי התחבורה הסדירים של החברות, והשירות הניתן לנוסעים לא נפגע.

מנחם אליעזר מוזס: – – –

יולי תמיר: לא, סליחה, אדוני.

יולי תמיר: לא נתנו היום שאלות נוספות כי עברנו את לוח הזמנים שלנו.

יולי תמיר: חברת הכנסת זוארץ, השואלת האחרונה.

יולי תמיר: אנחנו במצוקת זמן.

מנחם אליעזר מוזס: – – – להתייחס למה שהשר ענה בפעם הקודמת בשעת שאלות.

יולי תמיר: אז כנראה לא.

יולי תמיר: נצטרך למצוא לזה מועד אחר.

יולי תמיר: אני בטוחה שביחסיכם הטובים אתם תוכלו לדבר במסדרון, והוא יענה לך על כל שאלה ברצון.

אורית זוארץ: ברצוני לשאול: השאלה הראשונה – מתי משרדך יסיים את כתיבת תקנות נגישות תחבורה ציבורית לאנשים עם מוגבלות, ובכלל זה מענה לתעופה נגישה, מוניות נגישות, ספינות נגישות?

אורית זוארץ: השאלה השנייה – האם בכוונתך לאמץ את תקנות נגישות השירות לתעופה של האיחוד האירופי?

אורית זוארץ: השאלה השלישית – מתי בכוונת משרדך לסיים את תהליך ההכרה בתווי חנייה של נכים במדינות העולם?

אורית זוארץ: השאלה הרביעית – כיום מתוכננים ומוקמים שני פרויקטים של רכבת קלה בישראל.

אורית זוארץ: איך ייתכן שאין תקנות מחייבות על-פי חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות המפרטות את הנגישות – אל ובתוך – של הרכבת הקלה?

אורית זוארץ: מתי יוגשו לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות תקנות אלה לאישור?

אורית זוארץ: ובהמשך לתחבורה ציבורית, בתקנות נגישות תחבורה ציבורית לעניין תחנת אוטובוס ישנה דרישה להתקין שלטי ברייל.

אורית זוארץ: תקנות אלה נכתבו לפני עשר שנים.

אורית זוארץ: היום בעולם נהוג להתקין שלטים מדברים.

אורית זוארץ: העלות של שני סוגי השלטים, שלטי ברייל ושלטים מדברים, זהה.

אורית זוארץ: שלט ברייל ייתן מענה לכ-2,000 עיוורים ולקויי ראייה.

אורית זוארץ: שלט מדבר ייתן מענה רחב לכ-250,000 עיוורים, לקויי ראייה, לקויי שפה ולקויי קריאה.

אורית זוארץ: בעניין הזה ידוע לי שעמותת "נגישות ישראל" פנתה למשרדך על מנת שתפעל לזירוז התהליך ועדכון התקנה, כדי שתתאפשר אלטרנטיבה טכנולוגית ופתרון שייתן מענה מודרני לקהל יעד הרבה יותר גדול.

אורית זוארץ: מה בכוונתך לעשות בעניין?

אורית זוארץ: ועוד שני נושאים אחרונים: איך בכוונתך, ומתי, לעודד ולקדם הימצאותן של מוניות נגישות לכיסאות גלגלים?

אורית זוארץ: האם, ומה בכוונתך לעשות לעניין נגישות תחבורה ציבורית בין-עירונית?

אורית זוארץ: תודה.

ישראל כץ: תודה רבה לחברת הכנסת אורית זוארץ.

ישראל כץ: אכן, סדרת שאלות.

ישראל כץ: אני מקווה שאני אספיק במסגרת הזמן גם להקריא את כל התשובות.

ישראל כץ: 1.

ישראל כץ: לגבי השאלה הראשונה, כתיבת תקנות נגישות תחבורה ציבורית לאנשים עם מוגבלויות – כלל תקנות הנגישות לתחבורה הציבורית לאנשים עם מוגבלויות תוגשנה במושב החורף הקרוב.

ישראל כץ: מבחינת הפירוט הספציפי, בהתאם לשאלות חברת הכנסת זוארץ – נגישות בתעופה: נושא נגישות בתעופה מצא את ביטויו בפרק השלישי לתקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות (הסדרת נגישות לשירותי תחבורה ציבורית), התשס"ג–2003; נגישות בספנות – נושא זה מוצא את ביטויו במסגרת הפרק הרביעי לתקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות (הסדרת נגישות לשירותי תחבורה ציבורית), התשס"ג–2003; נגישות מוניות – טיוטת תקנות המסדירות את חובות הנגישות של מוניות יובאו לדיון בפני ועדת העבודה והרווחה של הכנסת במהלך מושב חורף זה.

ישראל כץ: תשובה זו אף ניתנה לבית-המשפט העליון במסגרת בג"ץ עמותת "נגישות ישראל"; תשובה זו נכונה גם לגבי נגישות רכבים להשכרה.

ישראל כץ: 2.

ישראל כץ: אימוץ תקנות נגישות השירות לתעופה של האיחוד האירופי – כל הנוגע לנגישות של בעלי מוגבלויות בתחום התעופה נכלל במסגרת התקנות הכלליות שיוגשו לאישור ועדת העבודה והרווחה.

ישראל כץ: 3.

ישראל כץ: הכרה בתווי חנייה של נכים במדינות העולם – כעיקרון, אין תג חנייה בין-לאומי לנכים בעולם.

ישראל כץ: אנשי משרדי מקדמים בימים אלו הסכמים פרטניים עם מדינות שונות בעולם להכרה הדדית בתווי חנייה, אך בשלב זה טרם הסתיימו המגעים להבשלת היוזמה.

ישראל כץ: בעיקרון, בעל תו נכה המעוניין להשתמש בתג הנכה שלו בחו"ל יכול לתרגם את התו לשפת המדינה שאליה הוא נוסע, להחתים נוטריון על הנוסח, וברוב המדינות הוא יוכל לחנות עם התג המתורגם במקומות חנייה השמורים לנכים.

ישראל כץ: 4.

ישראל כץ: נגישות לרכבות קלות – טיוטת תקנות המסדירות את חובת הנגישות של המערכות להסעת המונים – רכבת קלה – תובא לדיון בפני ועדת העבודה והרווחה של הכנסת במהלך מושב החורף הנוכחי.

ישראל כץ: גם מענה זה ניתן במסגרת בג"ץ עמותת "נגישות ישראל".

ישראל כץ: 5.

ישראל כץ: התקנת שלטי ברייל בתחנות האוטובוס – תקנות הנגישות מחייבות להתקין שלטי ברייל בתחנות האוטובוסים.

ישראל כץ: על כן, אגף תחבורה ציבורית במשרד התחבורה מחויב לכך מכוח החוק.

ישראל כץ: המשרד אינו מודע לקיומם של שלטים מדברים.

ישראל כץ: ככל שיש לחברת הכנסת חומר בעניין היא מוזמנת להעביר אותו אלי, ואני אנחה את אגף תחבורה ציבורית לבחון את הנושא.

ישראל כץ: 6.

ישראל כץ: מוניות נגישות לכיסאות גלגלים – בשנים האחרונות הופעלו מוניות נגישות בישראל.

ישראל כץ: אולם הביקוש לנסיעה במוניות אלו על-ידי ציבור הנכים היה דל, ועל כן הופסק השימוש במוניות בשל חוסר כדאיות כלכלית.

ישראל כץ: המשרד בוחן כיום מתן תמריצים כלכליים לרכישת מוניות נגישות, והנושא ייבחן במהלך השנה הקרובה.

ישראל כץ: 7.

ישראל כץ: נגישות באוטובוסים בין-עירוניים – חברות התחבורה הציבורית מחויבות להפעיל בקווים הבין-עירוניים אוטובוסים בעלי תא מטען.

ישראל כץ: באוטובוסים אלה אין יכולת טכנית לנגישות של ציבור הנכים.

ישראל כץ: כיום אין בישראל אוטובוסים בין-עירוניים היכולים לאפשר נגישות לנכים.

ישראל כץ: אגב, לעומת אוטובוסים עירוניים, שבהם נדמה לי שבין 60% ל-70% הם אוטובוסים שהם כבר נגישים, משנת ייצור מסוימת.

ישראל כץ: חשוב לציין כי משרד התחבורה מכין בימים אלו תוכנית מקיפה לשיפור הנגישות של תחנות האוטובוסים ברשויות המקומיות והתחנות בכבישים בין-עירוניים.

ישראל כץ: הנושא תוקצב על-ידי בהיקף של 90 מיליון שקלים בחומש הקרוב, ואנחנו פנינו לביטוח הלאומי ולגורמים נוספים לתת גם את חלקם על מנת להסדיר את הנושא.

ישראל כץ: גם הטיפול הזה נעשה בתגובה לפניית חבר הכנסת אילן גילאון, שכינס שדולה בנושא בכנסת, וטיפלנו ועדכנו אותו גם בנושא הזה.

יולי תמיר: תודה רבה, אדוני השר.

יולי תמיר: תודה על תשובות מאוד מאוד מפורטות ומהימנות.

יולי תמיר: תודה.

יולי תמיר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/295).

יולי תמיר: ]

יולי תמיר: אנחנו עוברים להצעות חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 27).

יולי תמיר: חברת הכנסת קירשנבאום, בבקשה.

פניה קירשנבאום: היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שאני מבקשת מכם, כנסת נכבדה, לאשר היום בקריאה הראשונה, היא בעיני בקונסנזוס בציבוריות הישראלית.

פניה קירשנבאום: לראיה, כשהצעת החוק עלתה להכנה בקריאה הראשונה בוועדת החינוך, הוועדה אישרה פה אחד, ולא בכדי.

פניה קירשנבאום: יום הזיכרון הוא יום מקודש לכולנו.

פניה קירשנבאום: זהו יום שהמשפחות השכולות מגיעות, כל משפחה ליקירה, להתייחד עמו, לקחת חלק בטקסים הממלכתיים.

פניה קירשנבאום: בשנת 1963 חוקק חוק יום הזיכרון.

פניה קירשנבאום: הוא קבע יום חופש לכל בן משפחה שכולה ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.

פניה קירשנבאום: בתחילת שנות האלפיים החליטה הממשלה כי משפחות נפגעי פעולות האיבה גם הן חלק מיום הזיכרון.

פניה קירשנבאום: טקסים ממלכתיים יוחדו לקורבנות והן צורפו באופן רשמי למשפחת השכול.

פניה קירשנבאום: עם זאת, חלק מן הזכויות שניתנו למשפחות חללי צה"ל בחוק יום הזיכרון לא תוקנו על מנת שיכללו את משפחות נפגעי פעולות האיבה.

פניה קירשנבאום: כך יצא כי ביום הזיכרון משפחות נפגעי פעולות האיבה היו נתונות לחסדי המעסיקים בשאלה אם יום החופש ביום הזיכרון מגיע להן או לא.

פניה קירשנבאום: את הלקונה הזאת בחוק ברצוני לתקן.

פניה קירשנבאום: הזכות הבסיסית של משפחה שכולה היא לקבל את החופש ביום הזיכרון, לציין את היום בדרכה ולקחת חלק בטקסים השונים בהתייחדות עם חללה הפרטי.

פניה קירשנבאום: מדובר בצעד אלמנטרי להרחיב זכות זו לכל משפחת השכול – למשפחות נפגעי פעולות האיבה.

פניה קירשנבאום: על כן, אני מבקשת מכם, חברי חברי הכנסת, לעזור לי לתקן עיוות זה בחוק.

פניה קירשנבאום: בואו לא נותיר את השאלה הזאת, את הלקונה הזאת בחוק, פתוחה לפרשנות של המעסיקים.

פניה קירשנבאום: עזרו לי להעביר את החוק היום בקריאה הראשונה, ותודה רבה לכם על כך.

יולי תמיר: תודה רבה.

יולי תמיר: אנחנו עוברים להצבעה.

יולי תמיר: מי שבעד הוא בעד העברת החוק לוועדת החינוך.

יולי תמיר: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 27) (היעדרות קרוב משפחה מעבודה), התש"ע–2009, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יולי תמיר: אני מוסיפה את הצבעתך, כמובן.

פניה קירשנבאום: הספקתי.

יולי תמיר: ברוב של 11, ללא מתנגדים וללא נמנעים, הצעת החוק עוברת לוועדת החינוך.

יולי תמיר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/294).

יולי תמיר: ]

יולי תמיר: אנחנו עוברים להצעת חוק המים (תיקון מס' 26) (התקנת אביזרים לחיסכון במים בגופים ציבוריים).

יולי תמיר: חבר הכנסת אקוניס, בבקשה.

יוחנן פלסנר: אני מקווה שזה לא נאום נגד האופוזיציה.

יולי תמיר: אנחנו נקפיד שהוא ידבר אך ורק על מים.

אופיר אקוניס: גם בזה אפשר, גברתי היושבת-ראש – – –

יולי תמיר: הכול אפשר.

יולי תמיר: אין גבול לאפשרויות בבניין הזה.

אופיר אקוניס: בהחלט.

אופיר אקוניס: אכן כך.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, חברי, אני מתכבד להציג בפניכם, בפני מי שנמצא כאן – חשבתי שנושא המים מעסיק את הבית הזה בצורה כל כך דרמטית, הייתי אומר, וגם את אזרחי ישראל, וחשבתי שהיה נכון אם יהיו פה קצת יותר חברי כנסת, אבל אני מבין שאנחנו כבר בשעת ערב מאוחרת.

זאב בנימין בגין: הטובים כאן.

אופיר אקוניס: כן.

אופיר אקוניס: כולם טובים.

אופיר אקוניס: כולם טובים, כבוד השר, כולם.

זאב בנימין בגין: – – –

אופיר אקוניס: אתה אומר: אני במקרה פה.

אופיר אקוניס: הבנתי.

יולי תמיר: זה על חשבון זמנך, אדוני.

אופיר אקוניס: יש לי עשר דקות.

יולי תמיר: זה נכון.

נסים זאב: אתה לא חייב להשתמש בכל הזמן.

אופיר אקוניס: אני יודע, אני יודע.

אופיר אקוניס: תאמין לי שאני יודע.

אופיר אקוניס: תן לי קצת ליהנות.

אופיר אקוניס: אני לא יכול להתחרות בזמן ששר התחבורה היה פה?

אופיר אקוניס: שר התחבורה – אני אנצל את הזמן – אני אומר לך: אני רוב הזמן הייתי פה, ויש פה פעולות שנעשות במשרד הזה, ששנים רבות, גברתי היושבת-ראש, לא נעשו.

אופיר אקוניס: אני מנסה לסייע כיושב-ראש ועדת הכלכלה, שאחראית ומפקחת על משרד התחבורה, וחבר הכנסת מוזס, שחבר בוועדה, ואני רוצה להגיד לך שמשרד התחבורה, בראשות השר – – –

ישראל כץ: אני חייב לשבח את הפעילות שלך בנושא.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: לא הזמנתי את התשבחות, אבל הזמן שאנחנו, גברתי היושבת-ראש, עוסקים בנושאי תחבורה בוועדת הכלכלה מעיד על עוצמת העבודה ועל עומק העבודה היסודית והטובה וגם רבת ההיקף שמקיים שר התחבורה, והזמן הרב שהוא היה פה על הדוכן עם התשובות המפורטות, בוודאי מעיד על כך.

אופיר אקוניס: זאת אומרת, הכול מתחבר בסופו של דבר.

יולי תמיר: כולנו מברכים את השר.

אופיר אקוניס: אכן כך.

יוחנן פלסנר: מאז שרון בשיכון לא היה כזה בולדוזר.

אופיר אקוניס: ובכן, אנחנו מתחום התחבורה לתחום התשתיות.

אופיר אקוניס: אני מציע, יחד עם קבוצת חברי הכנסת – חבר הכנסת פלסנר, חבר הכנסת הורוביץ, חבר הכנסת דב חנין, חבר הכנסת מוחמד ברכה, חבר הכנסת חנא סוייד, חבר הכנסת עפו אגבאריה, חבר הכנסת זאב בילסקי וחברת הכנסת רונית תירוש – את הצעת חוק חובת התקנת אביזרים לחיסכון במים בגופים ציבוריים.

אופיר אקוניס: קודם כול, במקרה היום בצהריים, חבר הכנסת פלסנר, ביררתי – הבית הזה לא צריך את החוק, כבר הותקנו בו חסכמים, וזה יפה.

אופיר אקוניס: זה טוב שהכנסת מובילה את הדוגמה הלאומית הזאת.

אופיר אקוניס: אבל מכיוון שזה לא נעשה בשאר מבני הציבור, הגענו, גברתי היושבת-ראש, להצעת החוק הזאת, שמחייבת את כל הגופים הציבוריים במדינה – ויש רבים כאלה, כידוע לך, גם גופי הממשלה וגם שאר גופי הציבור – להתקין את החסכמים.

אופיר אקוניס: אגב, מעניין, הממשלה החליטה כבר בשנת 2001 על התקנת חסכמים.

אופיר אקוניס: קודמינו זיהו את המשבר – לא שהיה קשה לזהות את המשבר במשק המים.

אופיר אקוניס: אני רואה שיש כל מיני דוחות בנושא הזה.

אופיר אקוניס: זה לא דבר שהיה קשה לזהות.

אופיר אקוניס: אנחנו רואים שלא יורד פה מספיק גשם, ויש משבר מים במדינה.

אופיר אקוניס: ובכן, ב-2001 הממשלה קיבלה החלטה, וההחלטה טרם יושמה.

אופיר אקוניס: אנחנו מציעים לחייב התקנת אביזרים לחיסכון במים בכל המבנים המשמשים גופים ציבוריים לצורך חיסכון במים.

אופיר אקוניס: כדי להביא לאכיפה של ההוראה מוצע כי יוסמכו מפקחים מקרב עובדי הרשות הממשלתית שיפקחו על קיום חובת ההתקנה, וכן, אנחנו מציעים שגורם אשר לא קיים את חובת ההתקנה, יוטל עליו קנס כספי.

אופיר אקוניס: הצעת החוק, שבוודאי נאשר בעוד כמה דקות בקריאה הראשונה, היא עדות לאחת מהפעולות – לא הדיבורים – בוועדת הכלכלה בנושא המים.

אופיר אקוניס: יש גם דיבורים, אבל בעיקר פעולות, וזאת אחת מהפעולות החשובות הללו.

אופיר אקוניס: אני חושב שהמגזר הציבורי – אגב, המדינה היא המעסיק הגדול ביותר במשק, כידוע לכם – חייב לשמש דוגמה.

אופיר אקוניס: אני לא יודע אם הייתי משתמש בביטוי "עמוד האש לפני המחנה", אבל בנושא החיסכון במים ודאי שכדאי לתת דוגמה למגזר הפרטי.

אופיר אקוניס: דנו בהצעת החוק בוועדה במהירות די גדולה, עקב דחיפותה ועקב המשבר המחמיר במשק המים, והגענו למסקנה שהמשמעות של יישום החוק – מנתונים שהובאו בפני הוועדה – היא כי התקנת אביזרים לחיסכון במים עשויה להביא לחיסכון של 10%–15% מכלל הצריכה הביתית.

אופיר אקוניס: אני לא בטוח שתהיה פה בכלל מחלוקת על החוק הזה.

אופיר אקוניס: זה חוק שהוצע על-ידי חברי כנסת מכל סיעות הבית וממגזרים שונים ומעדות שונות.

אופיר אקוניס: כולנו חיים בסוף בארץ הזאת, וארץ-ישראל לאורכה ולרוחבה סובלת מבעיית המים וממשבר המים.

אופיר אקוניס: דיברתי כמה דקות לפני כן, גברתי היושבת-ראש, עם חזאי שאני מכיר.

אופיר אקוניס: אנחנו לא הולכים לראות כאן גשם לפחות שבוע.

אופיר אקוניס: אנחנו הולכים לקבל 30 מעלות חום בשבת ברחבי הארץ, פחות או יותר.

אופיר אקוניס: תעמדו בשמש ביום שישי ב-12:00, בצהריים, בחוץ – זה כבר לא אביב, זה קיץ.

אופיר אקוניס: יש לנו בעיה, ואנחנו חייבים לפתור את הבעיה הזאת ללא חילוקי דעות, בקונסנזוס.

אופיר אקוניס: אני מקווה כמובן שנאשר את ההצעה בקריאה הראשונה, ואני מבטיח גם לקדם אותה במהירות בוועדת הכלכלה לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

אופיר אקוניס: תודה.

יולי תמיר: תודה רבה.

יולי תמיר: חבר הכנסת יוחנן פלסנר.

יוחנן פלסנר: תודה רבה.

יוחנן פלסנר: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני יושב-ראש הוועדה, חברים, כבר עברנו כמה גלגולים עם החוק הזה.

יוחנן פלסנר: אני חושב שמשק המים במדינת ישראל – וצריך גם להגיד דברים טובים – מתאפיין ברמות המיחזור של מים והשימוש במי קולחין מהגבוהים בעולם, אם לא הגבוה, ויש לנו הרבה במה להתגאות.

יוחנן פלסנר: יש לנו טכנולוגיות מים מהמתקדמות בעולם, אנחנו יצואנים.

יוחנן פלסנר: משום מה, בנושא הזה של החיסכון, התקנת אמצעים לחיסכון, כל הנושא של הצריכה, הגידול היה דרמטי, בניגוד לנושאים של ההיצע, של הטיפול, של המיחזור.

יוחנן פלסנר: היינו טובים בהיצע; בצד הצריכה עד היום אנחנו מן המפגרים.

יוחנן פלסנר: הגידול הוא דרמטי בעיקר בצריכה העירונית, בצריכה של משקי הבית – כל מה שלא קשור לחקלאות, שדווקא שם אנחנו רואים שינוי חיובי.

יוחנן פלסנר: לכן הצורך בהצעת החוק הזאת:

יוחנן פלסנר: גם כדי לטפל בצריכה במגזר הציבורי, אבל גם כדי לייצר מודעות, כדי לומר אמירה וכדי לגרום לכך שהקמפיין שאמור לצאת ובינתיים מתעכב, להתקנת חסכמים במשקי-הבית, יצליח.

יוחנן פלסנר: בהיבט הזה החשיבות של החוק להעניק לרשות המים סמכות, כדי שהיא תוכל לבוא עם עמדה של עוצמה אל מול כל הגופים הציבוריים, להתקין את החסכמים האלה, לחסוך 15% מצריכת המים של אותם הגופים ולהוביל את התהליך הזה גם למשקי-הבית הפרטיים.

יוחנן פלסנר: אני מקווה שהכנסת – ואני מברך על כך שהכנסת מתאחדת מאחורי העניין הזה.

יוחנן פלסנר: אני מקווה שנסיים לחוקק את החוק הזה במהרה ולחולל את השינוי.

יוחנן פלסנר: תודה.

יולי תמיר: תודה רבה.

יולי תמיר: חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני וחברי לסיעה הנחנו הצעת חוק בנושא, והיא כמובן הצטרפה להצעות של חברי כנסת אחרים, ואנחנו מביאים את זה היום בשעה טובה להצבעה בקריאה ראשונה.

מוחמד ברכה: כמובן, בהמשך לדבריהם של שני חברי שקדמו לי, אין להכביר מלים על חשיבות הצעת החוק ועל חשיבות החיסכון במים דווקא כשהממשלה בוחרת, מתוך נימוקים ושיקולים של מחסור, להעלות את מחירי המים בצורה כל כך מרחיקת לכת.

מוחמד ברכה: אני חושב שהצעת החוק הזאת, זה לא מה שיציל את משק המים, אבל אין ספק שיש בה חיסכון מעשי.

מוחמד ברכה: אבל יש בה גם מסר חברתי, במיוחד כשמדובר על כך שהצעת החוק הזאת תחייב הצבה, או התקנה, של חסכמים במבנים ציבוריים, ומבנים ציבוריים כוללים בתי-ספר, ואני חושב שהמסר לתלמידים הוא חשוב מאוד.

מוחמד ברכה: גברתי, ברשותך, יכולתי לוותר על המשפטים האלה ורק להצביע, אבל היום חברי לסיעת חד"ש ואני היינו בביקור בלוד.

מוחמד ברכה: ביקרנו בכמה מקומות שם, בכמה שכונות ערביות, שבתים רבים שם מיועדים להריסה ויש צווי הריסה.

מוחמד ברכה: אחת השכונות בעצם סובלת ממחסור גם בשירותים בסיסיים.

מוחמד ברכה: אם אנחנו עוסקים במים, לא רק שאין כבישים ואין תשתית בסיסית, אלא גם בחורף המים הופכים את המקומות האלה לעיסה אחת גדולה.

מוחמד ברכה: עליתי על הדוכן כדי לומר שיש היום, לפי מה שנאמר לנו, 57 צווי הריסה של בתי ערבים בלוד.

מוחמד ברכה: בעצם, זה להרוס כפר שלם – אומנם כפר קטן.

מוחמד ברכה: כנראה היד עוד נטויה.

מוחמד ברכה: הדברים האלה אינם מתקבלים על הדעת.

מוחמד ברכה: ממשלה, לא יכול להיות שתהיה לה מדיניות של הריסה.

מוחמד ברכה: ממשלה צריכה לגבש מדיניות של בנייה ושל פתרון בעיות מצוקה.

מוחמד ברכה: על כן, אני קורא לשר המשפטים, שאליו עברו הסמכויות של האכיפה, הפיקוח וההריסה, לעצור לרגע, לעצור לשנייה בעניין הזה.

מוחמד ברכה: אני קורא לממשלה.

מוחמד ברכה: אני דיברתי על זה גם אתמול – על הריסת הבתים – וגם בשבוע שעבר.

מוחמד ברכה: וכשדיברנו על 40 חתימות אני הצעתי אפילו הצעה מרחיקת לכת, של תוכנית לטיפול במה שקרוי משבר הדיור במגזר הערבי.

מוחמד ברכה: דווקא ראש הממשלה, שישב באותה הישיבה כל העת מול כל הדוברים – אני מסיים – התעניין מאוד בדברים שנאמרו.

מוחמד ברכה: אתמול השר ברוורמן, השר לענייני מיעוטים, גם אמר שבעוד תקופה קצרה תפרסם הממשלה תוכניות בנייה במגזר הערבי.

מוחמד ברכה: אם זה כיוון הדברים, אז תעצרו.

מוחמד ברכה: דחפורים שהורסים בית זה מחזה זוועה.

יולי תמיר: חבר הכנסת ברכה, אתה צודק, אבל אנחנו חייבים לעבור הלאה.

מוחמד ברכה: אני מסיים.

מוחמד ברכה: אני לא רואה שסדר-היום כל כך עמוס – – –

יולי תמיר: זה נכון, אבל כיוון שעצרנו אנשים אחרים, ננקוט – – –

מוחמד ברכה: בסדר.

יולי תמיר: עברת את זמנך, והאזנתי בקשב רב כי זה נושא חשוב.

מוחמד ברכה: אני באמת מדבר מדם לבי בעניין.

מוחמד ברכה: אני בא משם, וכולנו חזרנו בהתרשמות מאוד מאוד קשה ועם רשמים קשים מאוד.

מוחמד ברכה: אני מבקש: אם יש לממשלה כוונות, כפי שאמר השר וכפי שאמר ראש הממשלה, לפתור או לפחות לחשוב על פתרון הבעיות – לפחות לעצור את גלי ההריסה.

מוחמד ברכה: נבוא ונשב ונגבש תוכנית שתסדיר את העניין הקיים, אבל תסדיר את העניין שיבוא.

מוחמד ברכה: גברתי, תודה רבה.

יולי תמיר: תודה רבה לך.

יולי תמיר: חבר הכנסת עפו אגבאריה, בבקשה.

עפו אגבאריה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רק יכול לברך על החוק הזה, שבאמת חוצה אוכלוסיות ושכבות.

עפו אגבאריה: אולי באמת בעזרת החוק הזה בסופו של דבר הכפרים הערביים לא יסבלו מסגירת הברזים ותהיה אפשרות שלא נצטרך לדבר פה על זה שבכפר הזה או בכפר השני יש חסימה של המים בגלל חובות של הרשויות המקומיות.

עפו אגבאריה: אבל אני לא יכול לא לדבר על העניין הזה כשאנחנו, הסיעה, היינו היום בלוד וברמלה – ובאמת כואב הלב לראות את הדברים האלה.

עפו אגבאריה: כאשר אתמול חבר הכנסת בן-סימון דיבר על זה שאם אתה רוצה לראות את ההבדל בין כוכב-יאיר לבין טייבה, כמה מאות מטרים משם – אתה יכול לראות את ההבדל.

עפו אגבאריה: אני רוצה לומר לחברי הכנסת שיבקרו בלוד וברמלה ויסתכלו כמה גדול ההבדל בין האוכלוסייה היהודית לבין השכונות הערביות, ובאיזה מצב רעוע המבנים שלהם והתשתיות שלהם, וזה באותה עיר ואלה תושבים של אותה עיר.

עפו אגבאריה: כאשר אנחנו מדברים על מים ועל מי קולחין, אני לא יכול לא לראות את מי הקולחין שזורמים שם בסמטאות וברחובות – שהם כאילו רחובות, זה לא רחובות.

עפו אגבאריה: הכול משובש בצורה כזו, עם ביצות כאלה של מי קולחין – דברים קשים מאוד.

עפו אגבאריה: אתה רואה את הילדים שמסתובבים באזור הזה.

עפו אגבאריה: בתור רופא, אני רק יכול לראות איך הילדים האלה בעוד כמה ימים יימצאו בבית-חולים בגלל כל מיני מחלות וזיהומים.

עפו אגבאריה: אי-אפשר לעבור על זה כאילו ככה זה צריך להיות, והדברים ממשיכים לזרום, וכאילו האנשים האלה הם הבעיה.

עפו אגבאריה: אני חושב שהילדים האלה, שגרים בשכונות האלה, כאשר הם רואים את האפליה הבוטה בצורה כזו, זה דבר מאוד מכאיב.

עפו אגבאריה: ולא רק מכאיב – שלא יבואו אחר כך בטענות שזה יכול להיות פצצת זמן.

עפו אגבאריה: איך הילדים האלה יגיבו לשלטונות כשרואים שהם מפלים אותם בצורה כזו רעה בצורה כזו מפלה, שהם גורמים להם גם להיות חולים, גם בגלל התשתיות, וגם הורסים את הבית שלהם.

עפו אגבאריה: אז איזה תקוות יש לילדים האלה?

עפו אגבאריה: לכן, אני חושב שעל הממשלה להתעשת ולחשוב על העתיד, שלא לבוא אחר כך בטענות למה הילדים האלה – האם הם באמת סוטים ומי גרם לכך שהם יהיו עם מטען כזה נגד הממסד.

עפו אגבאריה: צריך לעשות אתם את הפתרונות, ולהשוות אותם לשאר האוכלוסייה במדינת ישראל.

עפו אגבאריה: תודה.

יולי תמיר: תודה רבה.

יולי תמיר: אכן נושא חשוב.

יולי תמיר: תעלו אותו לדיון במליאה בשבוע הבא.

יולי תמיר: חבר הכנסת הורוביץ.

ניצן הורוביץ: אני מוותר.

יולי תמיר: חבר הכנסת הורוביץ מוותר.

יולי תמיר: חבר הכנסת נסים זאב, אולי גם אתה מוותר?

אופיר אקוניס: אין סיכוי.

אופיר אקוניס: את לא מכירה אותו?

יולי תמיר: אין סיכוי.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, לא הבנתי.

נסים זאב: יש צווי הריסה בלוד, ואתה מדבר עכשיו על מצבם הכלכלי החומרי הקשה.

נסים זאב: אני מסכים אתך.

נסים זאב: אז מה, הממשלה עכשיו תעמיד לכל מי שיש לו צו הריסה בית במקום הבית הזה?

נסים זאב: לא הבנתי.

נסים זאב: מי שבנה לא חוקי, ומי שנמצא על קרקע ירוקה – אני לא יודע בדיוק את הנסיבות – – –

עפו אגבאריה: – – – נסיבות.

מוחמד ברכה: למה אתה צריך לדבר עליו?

נסים זאב: אני צריך לדבר כי זה נשמע פה כאילו הממשלה אשמה בעוני שלהם, במסכנות שלהם, ולא כך פני הדברים.

עפו אגבאריה: אתה לא יודע, אתה – – –

יולי תמיר: חבר הכנסת ברכה, חבר הכנסת – – –

עפו אגבאריה: אל תדבר, תבוא ותבקר אותם.

נסים זאב: – – – בשכונות יהודיות, תראה באיזה ג'ונגל הם נמצאים גם כן, וחיים.

נסים זאב: אז יש אוכלוסייה ערבית שחיה כמו מלכים במדינת ישראל, עם עושר, עם הכול.

נסים זאב: אז למה לא לראות גם את הצד הטוב?

נסים זאב: למטבע יש שני צדדים, ויש אוכלוסייה חזקה יותר וחזקה פחות.

נסים זאב: למה לזרוק את כל הרפש על המדינה הזאת?

יולי תמיר: חבר הכנסת זאב, יש לך עוד דקה לדבר.

נסים זאב: אני רוצה לדבר על המים, אני רוצה לדבר על המים.

יולי תמיר: אז דבר על המים.

נסים זאב: משה רבנו הכה את הסלע פעמיים: "ויצאו מים רבים".

עפו אגבאריה: תשים אותו – – –

נסים זאב: שאל משה רבנו, המן הסלע הזה נוציא לכם מים?

נסים זאב: אז כתוב: "ויך משה את הסלע במטהו פעמים", אז – "ויצאו מים רבים".

נסים זאב: הממשלה הזאת – שתהיה בריאה, ושתמשיך לפעול טוב – בעצם מכה אותנו פעמיים: פעם מס בצורת, ופעם נותנת לנו את היוקר של המים.

נסים זאב: לכן יוצאים מים.

נסים זאב: גם מהסלע יכולים לצאת מים כשמשלמים כל כך הרבה כסף.

נסים זאב: אני רק רוצה להתייחס לדבר מאוד חשוב, גברתי היושבת בראש – הנושא של משפחות ברוכות ילדים.

נסים זאב: בעבר העובדים הסוציאליים היו מלווים משפחות כאלה והיו תומכים בהן.

נסים זאב: אני זוכר בעצמי שכסגן ראש עיריית ירושלים הייתי מסייע לאותן משפחות – לתת להן צ'ק של 100 שקלים לכבוד שבת, 50 שקלים כדי שישלמו מים.

נסים זאב: היום אין מצב שהעובדים הסוציאליים יכולים לעזור ולסייע לאותן משפחות.

נסים זאב: לכן ועדת הפטור, ועדת ההנחות חייבת לחזור.

נסים זאב: אני חוזר ומסביר וגם דיברתי עם שר הפנים – –

עפו אגבאריה: – – –

נסים זאב: – – חייבים להחזיר את ועדת הפטור, ועדת ההנחות, בגלל שהמשפחות אינן יכולות לשלם את ההוצאה הגדולה של חשבון המים.

יולי תמיר: תודה רבה.

נסים זאב: דבר נוסף, אני רק רוצה להציע הצעה נוספת.

נסים זאב: כולם יודעים שהשירותים במטוסים עובדים על לחץ אוויר.

נסים זאב: אני אומר – חלק נכבד מהוצאת המים הוא בגלל הניאגרות, אז אולי בכלל לעשות את זה בלחץ אוויר?

נסים זאב: כל המדינה נמצאת פה בלחץ, אז שגם בניאגרות יהיה איזשהו פתרון שיכול אולי לחסוך במים, ולא רק לחשוב על האביזרים שנמצאים בברזים.

נסים זאב: אני אומר את זה לתשומת לבכם.

נסים זאב: זה נושא מאוד חשוב – –

יולי תמיר: תודה רבה.

נסים זאב: – – ולחשוב על זה ברצינות – –

יולי תמיר: אין לי הבנה באינסטלציה.

נסים זאב: – – ואולי אפשר לחסוך עוד כמה אחוזים של מים.

יולי תמיר: תודה רבה.

יולי תמיר: אנחנו עוברים להצבעה.

יולי תמיר: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המים (תיקון מס' 26) (התקנת אביזרים לחיסכון במים בגופים ציבוריים), התש"ע–2009, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יולי תמיר: ברוב מוחץ של עשרה, אין נמנעים, אין מתנגדים, החוק עובר לוועדת הכלכלה.

יולי תמיר: הודעה למזכיר.

יולי תמיר: בינתיים חבר הכנסת גדעון עזרא יעלה על הדוכן.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 26), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת הכלכלה.

נאזם בדר: תודה.

יולי תמיר: תודה רבה.

יולי תמיר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/298).

יולי תמיר: ]

יולי תמיר: חבר הכנסת גדעון עזרא, הצעת חוק שמירת הניקיון (תיקון מס' 15).

יולי תמיר: כבוד השר, זאת ההצעה האחרונה.

גדעון עזרא: גברתי היושבת בראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שאני מעלה כאן לקריאה ראשונה היא בהסכמת הממשלה, בתמיכת הממשלה אחרי שתוקנו שם, לבקשת הממשלה, כמה תיקונים.

גדעון עזרא: הצעת החוק הזאת מדברת על פסולת בנייה.

גדעון עזרא: במדינת ישראל נוצרת בכל שנה 7.5 מיליוני טונות פסולת בנייה, ומתוכה רק שליש מגיע להטמנה מוסדרת, וכל השאר – בכל רחבי הארץ, וגורמת נזק ענק גם לשטחים הפתוחים, גם למים, לזיהום מים, וכמובן, גם לעומס על הרשויות שמתבקשות לנקות את השטחים הללו.

גדעון עזרא: אין יכולת אכיפה בכל רחבי הארץ, בכל פינה ופינה, ואותם אנשים ששופכים את הפסולת עושים זאת כאשר הם מרגישים שאף אחד לא יעלה עליהם וידווח עליהם.

גדעון עזרא: אני מוכרח לבוא ולהגיד כאן שעל מנת לטפל בבעיה הזאת צריך לעשות משהו דרסטי, בעיקר על מנת להרתיע את מי ששופך פסולת כזאת.

גדעון עזרא: צריך להבין שהיום במדינת ישראל לא רק ההטמנה עולה כסף, אלא מאחר שחסרים מקומות הטמנה, גם המרחק שהמשאית צריכה לעשות עד מקום ההטמנה דורש דלק לא מועט.

גדעון עזרא: לכן משתלם, לכאורה, לאדם שנושא עמו פסולת לשפוך אותה בכל אתר קרוב או רחוק.

גדעון עזרא: על מנת לנסות להילחם בתופעה, ובעיקר להרתיע, עלתה האפשרות – שהיא הצעת החוק – שכל מי שינציח בתמונה משליך פסולת כזאת ויבוא להעיד בבית-המשפט לאחר מכן על שופך הפסולת, יזכה לקבל מקרן הניקיון של המשרד להגנת הסביבה סכום של 5,000 שקל, אם וכאשר העבריין יורשע.

גדעון עזרא: לפי דעתי, תהיה מוטיבציה לאנשים לגלות את האנשים שמזהמים את מדינת ישראל, ואולי כך נפחית את המכה.

גדעון עזרא: זו הצעת החוק, ואני מבקש את תמיכת הכנסת.

גדעון עזרא: תודה.

יולי תמיר: תודה רבה.

יולי תמיר: חבר הכנסת נסים זאב, אתה רוצה לדבר או שאתה מוותר?

נסים זאב: פסולת, איך אפשר לוותר?

נסים זאב: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, זאת הפעם הראשונה שאני רואה שכל אזרחי מדינת ישראל הופכים להיות יחידת בילוש ומעקב אחרי הפסולת.

נסים זאב: זה אולי דבר טוב, אבל אני אומר לך, אם כבר רוצים לאמץ דבר כזה, בואו נאמץ את זה גם בנושא של נסיעות מטורפות ברחבי הארץ, שזה הרבה יותר חשוב, ולתת סמכות שכל מי שיכול לבוא ולהעיד נגד מטורף שנוסע ומסכן את החיים שלו ושל אחרים – שיבוא ויתעד את זה גם עם מצלמה, וגם בלי מצלמה.

נסים זאב: זה הרבה יותר חשוב.

נסים זאב: לא שאני מזלזל בהצעת החוק שלך, אבל אני אומר, אולי זה תקדים, אולי זו פתיחת דלת לחשוב על דברים יותר רציניים.

נסים זאב: אני אומר לך שכמעט אין נסיעה שאני לא רואה מטורפים על הכבישים.

נסים זאב: עם כל הניסיון של המשטרה לבלום את תאונות הדרכים, תמיד אתה מוצא עבריינים שמסכנים את חייהם של נהגים אחרים.

נסים זאב: הנושא השני שרציתי לדבר עליו – אני לא חושב שזה צריך להיות דווקא בנושא של פסולת בניין.

נסים זאב: לפעמים אדם מפנה את הדירה שלו וזורק את כל מה שיש לו בבית, את כל האלטע-זאכן שיש לו, ושם את זה למטה – אלא אם כן יש הסדר שהמשאיות של הזבל לוקחות, כמו שבערבי פסח ובערבי חגים אחרים אני יודע שמשאיות הזבל כן לוקחות את אותם רהיטים ישנים.

נסים זאב: אבל בעיקרון, אני חושב שמי שזורק פסולת לשטח אחר ורוצה להיפטר מהפסולת שלו – זה לא משנה אם זאת פסולת בניין או לא.

נסים זאב: אני אומר לך, מהניסיון שיש לי בעניין הזה, אני זוכר שנכוויתי הרבה, במשך שנים, כשבנינו בכביש 1 את המוסד לתפארת "נוות ישראל", שזה סמינר, שאני עמדתי מאחורי הפרויקט הזה.

נסים זאב: כל משאית שהיה לה זבל – לא משנה איזה סוג של זבל – או אפילו פסולת, לא של בניין, עפר כזה ואחר, מצאו לנכון להיכנס לתוך השטח ולשפוך את הפסולת שלהם.

נסים זאב: לכן אני מברך על כך, וטוב שאפשר לתעד את זה על-ידי אזרח מהשורה ולא צריך דווקא שהפיקוח – כי כמה אנחנו יכולים לשלוח מפקחים בעניין הזה.

נסים זאב: ותבורך על כך.

יולי תמיר: תודה רבה.

יולי תמיר: אנחנו עוברים להצבעה.

יולי תמיר: מי שבעד – הוא בעד העברת הצעת החוק לוועדה – – –

נסים זאב: בעד להעביר את הפסולת למקומות הנכונים.

אברהם מיכאלי: צריך לחכות לנסים עד שיגיע.

אברהם מיכאלי: איך מתחילים כך הצבעה?

אברהם מיכאלי: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שמירת הניקיון (תיקון מס' 15) (תשלום למודיע על השלכת פסולת בניין שלא כדין), התש"ע–2009, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

דוד רותם: אפשר לצרף את הקול שלי, בבקשה?

יוחנן פלסנר: גם שלי.

יולי תמיר: אנחנו מצרפים את הקול של חבר הכנסת רותם ושל חבר הכנסת פלסנר, והחוק עובר ברוב של שבעה, ללא מתנגדים וללא נמנעים לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

יולי תמיר: תם סדר-היום.

יולי תמיר: הישיבה הבאה תתקיים ביום רביעי, כ' בטבת התש"ע, 6 בינואר 2010, בשעה 11:00.

יולי תמיר: ישיבה זו נעולה.