ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 300, 2011-12-26 00:00

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בילסקי, הכנסת, באין חברי כנסת אחרים ובאין שרים, היום יום שני, ל' בכסלו – ראש חודש – תשע"ב, 26 בחודש דצמבר 2011 למניינם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת בברכת חג אורים שמח.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 114) (שינוי הוראות לעניין ריגול), התשע"ב–2011, של חברי הכנסת עתניאל שנלר וציון פיניאן; הצעת חוק שירות התעסוקה (תיקון מס' 20) (הרחבת איסור ההפליה), התשע"ב–2011, של חבר הכנסת נחמן שי וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/3821/18 וכלה בהצעת חוק פ/3844/18 – הצעת חוק הגנת ושיקום ים-המלח, התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת דב חנין, משה גפני, אמנון כהן, ניצן הורוביץ, איתן כבל, זבולון אורלב, זהבה גלאון, אורית זוארץ, אברהים צרצור ואורי מקלב; הצעת חוק ניירות ערך (תיקון – הארכת תקופת הצינון לעובדי רשות ניירות ערך), התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון ויצחק וקנין; הצעת חוק לתיקון פקודת תעריף המכס והפטורים (פטור לאביזרי עזר בשימוש סטודנט עיוור), התשע”ב–2011, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – הנחה בארנונה לסטודנטים), התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – ביטול הגבלת רשיון נהיגה), התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת עפו אגבאריה, מוחמד ברכה, חנא סוייד ודב חנין; הצעת חוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים (מס הכנסה שלילי) (תיקון – שינוי הגדרת "עובד"), התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת חנין זועבי וג'מאל זחאלקה; הצעת חוק נציב תלונות הציבור על פרקליטים, התשע”ב–2011, מאת חבר הכנסת אורי אריאל; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חובת התקנת גלאי אש), התשע”ב–2011, מאת חבר הכנסת חמד עמאר; הצעת חוק המפלגות (תיקון – הצטרפות כחבר מפלגה), התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת יוחנן פלסנר, יריב לוין, איתן כבל ועינת וילף; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – הנחה לסטודנטים), התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס על ריבית שנצברה בקרן להשכלה גבוהה), התשע”ב–2011, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (ניכוי הוצאות שכר לימוד לתואר אקדמי ראשון), התשע”ב–2011, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – פטור מתשלום דמי ביטוח לאומי לאזרח עולה ולקטין חוזר), התשע”ב–2011, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – תשלום בזמן לימודים),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת יעקב כץ, אורי אריאל, דוד אזולאי, אורי אורבך, זאב בילסקי, אריה אלדד, מירי רגב ועתניאל שנלר; הצעת חוק מגן-דוד-אדום (תיקון – ביטול הבלעדיות על הסמל), התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת אריה אלדד, זבולון אורלב, דוד רותם, זאב אלקין, אברהם מיכאלי, אורי אריאל ויריב לוין; הצעת חוק איסור העברת כספים לרשות הפלסטינית, התשע”ב–2011, מאת חבר הכנסת אריה אלדד; הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון – מענק למפעל שאינו מייצא), התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, משה גפני, רוחמה אברהם-בלילא, ציון פיניאן ומסעוד גנאים; הצעת חוק היום לציון המאבק בעוני, התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת דניאל בן-סימון, שלי יחימוביץ, איתן כבל, שלמה מולה, נחמן שי, אורית זוארץ, דב חנין, זבולון אורלב, אורי מקלב, עפו אגבאריה, מגלי והבה, אברהם מיכאלי, יצחק וקנין, אחמד טיבי, אריה ביבי, זאב בילסקי, יעקב כץ, יוחנן פלסנר, ניצן הורוביץ, מירי רגב ומרינה סולודקין; הצעת חוק קרן לאומית להגנה על זכות הציבור לדעת, התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת נחמן שי, דניאל בן-סימון, דב חנין, ניצן הורוביץ, איתן כבל ואורי אורבך וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – חובת התקנת מערכות סולריות על בניינים ללא הגבלת מספר הקומות), התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת זאב בילסקי ודב חנין; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (הרשאת שימוש במקרקעין למוסד ציבורי), התשע”ב–2011, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק שירות הקבע בצבא-הגנה לישראל (גמלאות) (תיקון – אי-תחולה על זכאי לקצבת פרישה שמשתכר מקופת הציבור כעובד חברה ממשלתית), התשע”ב–2011, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון – החלת מדרגות מס רכישה לגבי בנייה עצמית), התשע”ב–2011, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק צער בעלי-חיים (ניסויים בבעלי-חיים) (תיקון – שחרור בעלי חיים וענישה פלילית), התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת רונית תירוש,

ירדנה מלר-הורוביץ: איתן כבל ודב חנין.

ירדנה מלר-הורוביץ: נוסח מתוקן להצעת חוק הגבלת שימוש במקום לשם מניעת ביצוע עבירות (תיקון – החמרת הגבלה בשימוש במקום), התשע"ב–2011, פ/3814/18.

ירדנה מלר-הורוביץ: לוח תיקונים להסתייגויות ולבקשות רשות דיבור להצעת חוק גיל פרישה (תיקון מס' 3), התשע"ב–2011.

ראובן ריבלין: תודה רבה למזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: 1.

ראובן ריבלין: אוזלת ידה אל מול תופעות הדרת נשים, ההקצנה והאלימות במדינת ישראל;

ראובן ריבלין: 3.

ראובן ריבלין: אוזלת ידה אל מול התגברות האלימות והפשיעה בקרב האוכלוסייה הערבית

ראובן ריבלין: ברגע זה נכנסה העותרת מטעם סיעת קדימה לבקשה לאי-אמון.

ראובן ריבלין: אני מזמין אותך לעלות לבמה.

ראובן ריבלין: מובן שלא אפעיל את השעון, אלא אם כן את מבקשת הפסקה, שכן השרה המשיבה אינה נוכחת באולם.

ראובן ריבלין: אנחנו היום במגבלת זמן, מהטעם הפשוט שבשעה 16:00 אנחנו מסיימים את ישיבת הכנסת כי קבענו – וועדת הכנסת אישרה – שבחנוכה אנחנו נקיים את הדיונים בסדר שעות אחר.

ראובן ריבלין: השרה הגיעה, כך שאין לנו שום בעיה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: כתוב אצלי חברת הכנסת זוארץ, אני מתנצל בפניך, חבר הכנסת בילסקי.

ראובן ריבלין: בסדר גמור.

ראובן ריבלין: הרשות היא של הסיעה.

ראובן ריבלין: כתוב היה שאת היא זו שמגישה, שאת תציגי, אבל חבר הכנסת בילסקי – – –

אורית זוארץ: אני אדבר אחר כך, לא אחסוך את שבטי.

ראובן ריבלין: – – – חבר הכנסת בילסקי בהחלט מכובד לפחות – לא לפחות – לא פחות ולא יותר ממך.

ראובן ריבלין: הוא מכובד מאוד ואת מכובדת מאוד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בילסקי, בבקשה.

ראובן ריבלין: השרה נוכחת.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי לסיעת קדימה, יושבת-ראש הסיעה חברת הכנסת ציפי לבני, ידידתי הטובה חברת הכנסת אורית זוארץ, חברי הכנסת נחמן שי, דורון אביטל, עפו אגבאריה וכל חברי הכנסת – – –

עפו אגבאריה: וכל השאר.

זאב בילסקי: כל השאר, כן.

זאב בילסקי: אנחנו רוצים להביע, אדוני היושב-ראש, אי-אמון בראש הממשלה, ואני אעשה כמיטב יכולתי בעשר הדקות הקרובות לשכנע את כל חברי הכנסת שנמצאים פה בצדקת הדרך.

זאב בילסקי: אני מתחיל את הסיפור מזה – כפי שאדוני יודע, אני נולדתי בירושלים, וזה כבוד גדול.

נחמן שי: נכון, היית בתנועה המאוחדת.

זאב בילסקי: נכון, הייתי בתנועה המאוחדת, שיחקתי כדורסל ב"בית"ר ירושלים", יש לי הדר שאדוני מכיר אותו, ויש הרבה זכויות.

זאב בילסקי: ואני זוכר – אני רוצה להתחיל ממבצע "עופרת יצוקה", כשבאמת היינו תחת לחץ גדול, כי שמונה שנים ספגנו, ספגנו, ספגנו, וממשלת ישראל החליטה לצאת למבצע, ובמסגרת המבצע הזה נכנסנו לעזה ועשינו שם את מה שיכולנו לעשות.

זאב בילסקי: והאמת שלכאורה אנחנו רגילים שכל העולם תמיד נגדנו, והפלא ופלא, אדוני היושב-ראש, כל מנהיגי אירופה החשובים ביותר, כשהסתיים המבצע, הגיעו לביתו של ראש הממשלה בירושלים והביעו אמון בממשלת ישראל ובפעילות שלנו.

זאב בילסקי: מדוע?

זאב בילסקי: מסיבה אחת: שזאת היתה ממשלה ששחרה שלום.

זאב בילסקי: שניסתה.

זאב בילסקי: היום – ראש האופוזיציה של היום, שרת החוץ דאז, לא היה יום אחד שלא עשתה כל מאמץ לנסות ולהגיע לדו-שיח עם שכנינו, לנסות ולפתור, גם אם זה קשה, גם אם זה מסובך, אבל לפחות, גם אם הצד השני לא בא וקיבל את ההצעות שלנו, היינו אנשי המשא-ומתן, והעולם קיבל את זה כך.

זאב בילסקי: עכשיו, אדוני היושב-ראש, אנחנו נכנסים לקטע העצוב של ירושלים; נבחרה ממשלה חדשה, והיא ממשלה של כולנו – ראש הממשלה הוא ראש הממשלה שלי גם כן, ואני מסתכל ורואה: כל אותם אנשים שהצביעו בשביל הממשלה הנוכחית לפחות סברו שאנחנו נבנה בירושלים, שאולי נבנה במקומות אחרים, שזה חשוב להם.

זאב בילסקי: הלוא אדוני מסתובב קצת, ורואה מצוקה של אנשים שגרים בקרוונים כבר ארבע שנים, חמש שנים, מקווים לזוז, ואי-אפשר לבנות.

זאב בילסקי: היום אפילו בירושלים – מי היה מאמין, אדוני היושב-ראש, אנחנו – אני מרשה לעצמי להעמיד את עצמי באותו מקום אתך, כאנשי ירושלים – מי חלם שהיום יבדקו אותנו על כל דירה שאנחנו בונים בירושלים, היום, תחת הממשלה הנוכחית.

זאב בילסקי: אבל נלך הלאה, אדוני היושב-ראש.

זאב בילסקי: אנחנו סברנו שכשאתה נבחר לראשות הממשלה, אתה מבין שמוטלת עליך אחריות.

זאב בילסקי: מי כמוך, אדוני, יודע, ביקר הרבה פעמים בלשכת ראש הממשלה, אדם שם בודד, הוא יודע שלא רק גורלו של עם ישראל על כתפיו אלא גם גורל כל עם ישראל, שיושב גם בארץ וגם בתפוצות, וזה מחייב אותו.

זאב בילסקי: תראה לאן הגענו, אדוני היושב-ראש, אין כמעט מדינה אחת בעולם שמדברת אתנו.

זאב בילסקי: אם אנחנו נצטרך לצאת למבצע נוסף בעזה – וכנראה נצטרך – לא נראה לי שראשי מדינות אירופה יבואו לפה לאחר שהם סופגים מממשלת ישראל הנוכחית עלבונות על ימין ועל שמאל.

זאב בילסקי: הלגיטימציה שלנו נשחקת; אנחנו הפכנו להיות גוף שבעולם משתדלים להתרחק ממנו.

זאב בילסקי: אתה יודע, אדוני, מתי יודעים את האמת?

זאב בילסקי: אתה יודע, כשיש מגעים דיפלומטיים או מגעים בטלוויזיה או בעיתונות, זה משהו אחר, אבל כשמישהו לוחש משהו למישהו, כנראה שם הוא מדבר אמת.

זאב בילסקי: הוא יודע שהוא לוחש את זה וזה יישאר.

זאב בילסקי: אבל לפעמים זה יוצא החוצה, ותראה איך מדברים על ראש הממשלה שלי.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, אני כואב את כאבי שראש הממשלה שלי, ככה מדברים עליו, לא מאמינים לו.

זאב בילסקי: בשיחה בין נשיא צרפת ובין נשיא ארצות-הברית, אנחנו צריכים לעמוד ולשמוע מה שניהם חושבים על ראש הממשלה שלנו – איך ראש ממשלה כזה יוכל לצאת למבצעים שהוא יושב ומתכנן כשככה חושבים עליו ובגלל זה גם ככה תהיינה הפעולות לאחר שאנחנו נצא לשם.

זאב בילסקי: אבל בוא נדבר על שר החוץ, זה אדם חשוב מאוד במערכת.

זאב בילסקי: אדוני יודע שכשמר

זאב בילסקי: כיבים ממשלה, יש תפקיד חשוב מאוד, שזה ראש הממשלה, ומייד אחריו, בדרך כלל, שר החוץ.

זאב בילסקי: זה אדם שמייצג את מדיניות החוץ של מדינת ישראל – גם שלי.

זאב בילסקי: איך יכולה להיות ממשלה ששר החוץ שלה מודיע שהבחירות בברית-המועצות הן בסדר גמור, כשר למהדרין, כמו קווי האוטובוס – על סמך מה?

זאב בילסקי: שלחת שלושה אנשים ואתה מודיע לכל העולם שהבחירות הן בסדר?

זאב בילסקי: לא רק זה.

זאב בילסקי: מזכירת המדינה של ארצות-הברית – ואדוני יודע כמה חשובה הפונקציה הזאת, של מזכיר המדינה של ארצות-הברית – בקולה שלה – יואל – בקולה שלה עומדת ומסבירה לעולם מה קרה בבחירות שם.

זאב בילסקי: אנחנו, שר החוץ שלנו, צריך לתת סטירת לחי למזכירת המדינה של ארצות-הברית.

זאב בילסקי: אלוהים ישמור.

זאב בילסקי: ואני חשבתי לתומי שראש הממשלה מייד יקרא לו ויעמיד אותו על מקומו.

זאב בילסקי: הלוא יש מדיניות הממשלה, הלוא זאת הטובה בידידותינו.

זאב בילסקי: אבל במקום שזה יקרה, לא תאמין מה קורה, אדוני היושב-ראש; במקום שזה יקרה עומד שר החוץ, ועכשיו נותן סטירת לחי, אבל בצד השני, לטובות בידידות שלנו – גרמניה.

זאב בילסקי: אני זוכר שקיבלנו את אנגלה מרקל שהגיעה לפה – אני זוכר שכשקיבלנו את אנגלה מרקל בראשות ראש הממשלה אולמרט, הוא הזמין אותי לשדה לקבל אותה – –

רוחמה אברהם-בלילא: לא רק את אנגלה, כל המצעד של מנהיגי העולם שהיו פה.

זאב בילסקי: – – ולחש לי באוזן: זאביק, תשמע, זאת הידידה הטובה ביותר של מדינת ישראל.

זאב בילסקי: מאיפה שר החוץ שלנו לוקח את האומץ לתת סטירה כזאת לגדולה בידידותינו?

זאב בילסקי: ומיד לאחר מכן – לא קורה שום דבר, אפילו שיחה בין ראש הממשלה, שיקרא, יסביר אולי מה מדיניות הממשלה; מי הידידים שלנו; את מי צריך לטפח.

זאב בילסקי: ולכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו עדים פה למצב שהולך ומידרדר, אין דין ואין דיין, ומפה אנחנו עוברים לתופעות של הימים האחרונים, שלצורכן באמת אנחנו הצבענו – אנחנו רוצים, מבקשים, להצביע אי-אמון, ואני עושה עכשיו כל מאמץ – עשיתי חצי דרך בנושאים כלליים ועכשיו באמת אני אבוא לנושא של הדרת – אתה יודע, אדוני היושב-ראש, אנחנו דיברנו בינינו, אתמול היינו בבאר-שבע, וסיכמנו שהמלה "הדרת" היא גרועה מאוד.

ראובן ריבלין: אני רוצה להפנות את תשומת לבך, חבר הכנסת בילסקי, שביציע האורחים יושבת יושבת-ראש והנהלת "נעמת", והן אורחות של ועדת העבודה והרווחה, והן בוודאי ציפו גם לשמוע בנושא השני, של – – –

זאב בילסקי: אנחנו מקבלים אותן בברכה.

זאב בילסקי: אני מכיר את רוב הנשים שהגיעו לפה, ואני מודה לאדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: אפילו יותר חשוב שהן מכירות אותך.

זאב בילסקי: זה גם שהן מכירות אותנו, זה בסדר, ואנחנו מקבלים אותן בהחלט בברכה.

זאב בילסקי: ואז, תראה מה שקורה פה, אדוני, לאחר שגמרנו לסדר את מערכת יחסי החוץ של מדינת ישראל, לאחר שאנחנו יודעים שבטוח אף אחד, כשנצטרך אותם, לא יעמוד לצדנו, כי הוא חטף כבר מספיק מהממשלה – כן, אדוני שר הביטחון, אני שמח שאתה מסכים עם דברי, כי אנחנו, לאט-לאט, גם את הידידים שלנו מאבדים, וזה כל כך חבל.

זאב בילסקי: ועכשיו הגענו באמת למה שקורה בזמן האחרון, ואני תהיתי לעצמי, כי אמרתי – אתה יודע מה, אדוני היושב-ראש, זה לא יהיה נכון שאני אתלה את כל הצרות שלנו, כולל סילוק נשים מהמרחב הציבורי, בראש הממשלה.

זאב בילסקי: כי באמת ראש הממשלה, אתה יודע – אני זוכר, כשהייתי ילד, הייתי הולך במאה-שערים, הייתי שומע מישהו צועק "פריצעס", וזה, וזה, וקצת את זה, ובסדר – היה בסדר.

זאב בילסקי: אתה יודע מה קרה, אדוני היושב-ראש?

זאב בילסקי: אתה יודע מה קרה?

זאב בילסקי: היום גם גפני מקבל מכות שם.

משה גפני: – – – שום דבר לא השתנה.

זאב בילסקי: היום, מה שקרה היום, יש פה איזו תחושה – – –

דוד רותם: הוא יודע למה.

זאב בילסקי: הוא יודע למה, אבל הבעיה היא שאנחנו רוצים לשמור גם על גפני.

משה גפני: – – –

זאב בילסקי: הרב גפני, שומר אחי אנוכי, ואנחנו נשמור גם עליך, אבל בין השאר אנחנו רוצים לשמור על כל אשה במדינת ישראל.

זאב בילסקי: אנחנו לא חושבים שמה שקורה עכשיו קורה סתם.

זאב בילסקי: ואני חשבתי על זה, אדוני היושב-ראש, בכובד ראש לפני שאני בא בטענות לראש הממשלה, ואני הגעתי למסקנה שמה שקורה בימים האחרונים קורה כי יש פה מצב של לית דין ולית דיין: כמו שלא מעמידים במקומו את שר החוץ כשהוא עושה את מה שהוא עושה, וגורם לנו נזק מדיני אדיר, גם לא מעמידים במקומם את אלה שמרשים לעצמם לזרוק אבן על קצין צה"ל, ולהדיר נשים, לסלק אותן מהמרחב הציבורי.

זאב בילסקי: ותראה מה קרה, אדוני היושב-ראש, ילדה בת שמונה וכתב מוכשר מערוץ-2 – פתאום מביאים את זה, והכול מתחיל פתאום להסתדר: פתאום מתקינים שם מצלמות; אתמול הורידו את השלטים שכבר שנים נמצאים שם, וראש הממשלה לא אמר מלה אחת, הוא המשיך לתחזק את הקואליציה שלו יום-יום, לא שם לב, כל פעם כשירקו עליו אמר:

זאב בילסקי: יורד פה גשם; כששר החוץ עושה מה שהוא רוצה הוא שותק, כשהחרדים עושים מה שהם רוצים הוא שותק, העיקר להחזיק את הקואליציה הזאת, העיקר להמשיך עוד יום ועוד יום.

זאב בילסקי: מה קיבלנו, אדוני היושב-ראש, אנחנו, תושבי מדינת ישראל, מראש הממשלה הזה בשנתיים וחצי?

זאב בילסקי: בידוד מדיני, מצב כלכלי שהולך ומידרדר, ואנחנו יודעים את זה פה כולנו, בייחוד הכלכלנים שבנו, שהמצב הזה הולך ונהיה קשה מיום ליום, ולא יהיה מי שיוציא אותנו.

זאב בילסקי: זה לא מצב כפי שהיה לפני כן, כשהיה לנו שר אוצר אחראי, כשהיו אנשים שדאגו.

זאב בילסקי: היום, גם המחאה החברתית לא הזיזה מכיסאו את ראש הממשלה.

זאב בילסקי: לא עשה דבר אחד כדי להשביע.

זאב בילסקי: כי מה שהוא אמר: אתה יודע מה?

זאב בילסקי: יעבור הזמן, יתפרקו, ואכן, אתה יודע מה?

זאב בילסקי: הולך לו, באמת המחאה לאט-לאט – אבל היא לא נעלמה, כי היום תושבי מדינת ישראל, לא טוב להם.

זאב בילסקי: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לבקש ממך דבר אחד: אתה תמיד עוזר לי פה להעביר חוקים נכונים, אולי פעם אחת, באמת, אני אסתייע פה בכמה חברים, ונעביר פעם אחת הצעת אי-אמון שהיא כל כך נכונה, היא כל כך צודקת, המצב פה כל כך קשה, ועוד מעט יבוא הנה ידידי הטוב חבר הכנסת אלקין ויסדר מייד את העניין כדי שההצעה שלי לא תתקבל.

זאב בילסקי: אולי פעם אחת אתה יכול לעזור לי שאולי זה יזעזע – הלוא ממשלה לא נופלת גם אם מתקבל מייד אי-אמון – – –

ראובן ריבלין: יש לי קושי, כי אתה הראשון ששכנעת אותי בזמנו שנתניהו צריך להיות מנהיג הליכוד; אתה משכנע כל כך טוב שהשתכנעתי, ועכשיו יש לי קושי.

זאב בילסקי: תראה, אני לא רוצה להיכנס – –

ראובן ריבלין: לא לא לא, אתה לא נכנס, אני נכנס, אני רק אומר אמת, אני לא – – –

זאב בילסקי: – – זה עניינים שבינו לבינו, אבל, אדוני היושב-ראש – –

ראובן ריבלין: רק אומר, הוא שכנע, מה אני יכול – – –

זאב בילסקי: – – אדוני היושב-ראש, יש הרבה דברים שאתה שכנעת – – –

נחמן שי: אנשים עושים טעויות.

נחמן שי: אנשים עושים טעויות.

נחמן שי: מודה ועוזב ירוחם.

זאב בילסקי: אני אגיד לך את האמת, ידידי שר הביטחון, זה לא היה קל, ואני אגיד לך למה; יושב-ראש הכנסת, יש לו חושים, יש לו הבחנה חדה, והוא הבין מה שאני לא הבנתי אז, שיגיע היום – – –

ראובן ריבלין: לא לא לא – – –

זאב בילסקי: לא, זה אני אומר.

ראובן ריבלין: זה אתה אומר.

זאב בילסקי: זה אני אומר.

ראובן ריבלין: אבל למה לך לומר?

ראובן ריבלין: תאמר עליך.

ראובן ריבלין: למה לך לדבר על החושים שלי?

קריאה: – – –

זאב בילסקי: אוקיי, אז נסתפק במודה ועוזב ירוחם.

זאב בילסקי: ועכשיו, אני באמת מקווה, אדוני היושב-ראש, שממשלת ישראל תתעשת, שראש הממשלה ייקח את הדברים לידיים, שממשלת ישראל תתפקד כתזמורת אחת, כגוף אחד, לא יהיה קול אחד שמרשה לעצמו להגיד כך או להגיד אחרת, ושבסופו של דבר, לאחר ההפגנה שתהיה מחר בבית-שמש, גם ממשלת ישראל תבין את הנושא הזה, ואנחנו נתחיל להחזיר את אותה עטרת כבוד לנשים באשר הן.

זאב בילסקי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת בילסקי.

ראובן ריבלין: אני מזמין את השרה לימור לבנת להשיב בשם הממשלה על נושא – כפי שהוגדר והועבר אליה – שעיקרו הדרת נשים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בילסקי רצה לתת הקדמה – – –

לימור לבנת: – – –

ראובן ריבלין: כן.

ראובן ריבלין: גברתי יכולה להתייחס רק לנושא עצמו, אבל כמובן הרשות בידה.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

ראובן ריבלין: לא כדאי שבדרך לעלייה חבר הכנסת בר-און יפריע לך להגיע – – –

לימור לבנת: הוא ירד כמה קילוגרמים ממשקלו וזה דווקא מתאים לו.

לימור לבנת: זה נאה, זה נאה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת בילסקי ידידי, שמעתי את דבריך – – –

ראובן ריבלין: נא לשבת, רבותי, פשוט לא נהוג – לא נהוג להפריע על-יד הבמה.

ראובן ריבלין: כן, בבקשה.

לימור לבנת: כולם מתרגשים עוד, וכולם מברכים אותו על דברי הטעם שהוא אמר על הדרת נשים, שזה הנושא שהוגדר, אבל כנראה זה לא מספיק חשוב לקדימה וליושבת-ראש קדימה, נושא הדרת נשים – לא באמת חשוב, כי אחרת, מן הסתם, קדימה היתה מתייחסת לנושא שעל סדר-היום שהופיע בהצעת האי-אמון של קדימה.

לימור לבנת: זה כל כך לא חשוב שחבר הכנסת בילסקי בחר, בשם קדימה, לעסוק כאן בשורה של עניינים ולהכות אל השלח את הממשלה ואת ראש הממשלה, ועד כדי כך הוא הגיע – אני תיכף אחזור להתחלה, אבל עד כדי כך הוא הגיע, שהוא אפילו אמר – רשמתי ככה: מצב כלכלי הולך ומידרדר, הולך ונהיה קשה מיום ליום; וואו, במדינה בין היחידות אולי בעולם שהמצב הכלכלי בה יציב, שהמצב הכלכלי בה – אנחנו מזהירים: לא צריך להקל ראש, לא צריך להיות שאננים, אנחנו מזהירים, צריך להביא בחשבון שבכל העולם – וגם אלינו עלולה להגיע תקופה פחות טובה, אבל בכל זאת – בין המדינות היותר-יציבות מבחינת מצב הכלכלה.

לימור לבנת: ומה אומר לנו חבר הכנסת בילסקי: מצב כלכלי הולך ומידרדר והולך ונהיה קשה מיום ליום.

לימור לבנת: על מי דיברת בדיוק?

לימור לבנת: תזכיר לנו – –

יואל חסון: לא היתה מחאה?

לימור לבנת: – – על יוון?

לימור לבנת: על ספרד?

יואל חסון: אנשים לא יצאו לרחובות?

לימור לבנת: על מי דיברת בדיוק, על צרפת?

יואל חסון: השרה לבנת, למה אנשים יצאו לרחובות?

לימור לבנת: על מי דיברת על מצב כלכלי קשה, הולך ומידרדר ומיום ליום – –

יואל חסון: למה אנשים יצאו לרחובות?

לימור לבנת: – – על מי בדיוק אתה דיברת, חבר הכנסת בילסקי – –

ראובן ריבלין: קראת קריאת ביניים, היא שמעה.

לימור לבנת: – – על מדינת ישראל?

לימור לבנת: וואו.

לימור לבנת: אבל בוא נחזור אחורה אולי, חבר הכנסת בילסקי, למה שהתחלת אתו – –

יואל חסון: תחזרי כמה חודשים אחורה.

לימור לבנת: – – על ראשי המדינות שהגיעו לכאן, על כל האופוריה שהיתה כאן.

לימור לבנת: אולי שכחת, חבר הכנסת בילסקי, את דוח-גולדסטון, שהגיע בעקבות "עופרת יצוקה".

לימור לבנת: מה, ממשלת נתניהו המציאה את דוח-גולדסטון אולי?

רחל אדטו: הוא התחרט.

רחל אדטו: הוא התחרט, לא?

ראובן ריבלין: נא לשבת, חברת הכנסת אדטו.

לימור לבנת: או שאולי הוא הגיע – סליחה – או שאולי הוא הגיע אלינו, דוח-גולדסטון השקרי, הנתעב – אבל הוא הגיע בעקבות אותו "עופרת יצוקה" – –

אורית זוארץ: הוא התחרט.

לימור לבנת: – – שאותו ביצעה ממשלת אולמרט, בתמיכה מלאה של האופוזיציה דאז, בראשות בנימין נתניהו?

רחל אדטו: שכחת שהוא התחרט?

יואל חסון: – – – חברת הכנסת לבנת – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אתה חושב שאתה יכול פה כל הזמן לדבר?

ראובן ריבלין: אני רואה קריאת ביניים, אבל אתה לא יכול לנאום במקום השרה.

ראובן ריבלין: עכשיו, רבותי, יש לכם קושי עם דברי תשובה של הממשלה, הצעתי היא פשוטה – אל תגישו אי-אמון, לא תשמעו תשובות.

ראובן ריבלין: השרה לא יכולה לעמוד כאן אלא אם כן היא משיבה לכם.

יואל חסון: השרה צריכה לדייק.

לימור לבנת: אוהו, אוהו, אוהו – –

ראובן ריבלין: השרה תאמר כל מה שהיא רוצה לומר מעל הבמה – –

לימור לבנת: – – אוהו, אוהו – –

ראובן ריבלין: – – ואתה לא תיתן ציונים, זה אפילו לא פרלמנטרי.

ראובן ריבלין: היא אומרת את דבריה, אתה לך לעיתונות, תסביר להם מה אתה חושב שצריך להעיר.

ראובן ריבלין: רבותי, קריאת ביניים – – –

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: כבוד סגן השר.

מנחם אליעזר מוזס: – – – הדרת נשים.

ראובן ריבלין: כבוד סגן השר יתכבד.

ראובן ריבלין: כבוד סגן השר, האם אדוני מתקדם לבמה?

ראובן ריבלין: יש לי חשש כבד.

ראובן ריבלין: רבותי, אני מבקש לא להפריע.

ראובן ריבלין: קריאת ביניים מותרת, לא הרצאות.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

לימור לבנת: – – כמה שאני אדייק.

לימור לבנת: אוהו, כמה שאני אדייק עוד רגע.

יואל חסון: אני מקווה.

לימור לבנת: אני מדייקת עכשיו, ואני אדייק עוד רגע, ואני משיבה על דבריו של חבר הכנסת בילסקי, אבל אני לא מתכוונת לבזבז את זמני על הדברים המופרכים שאמר חבר הכנסת בילסקי בהצעת האי-אמון שהגישה קדימה על הדרת נשים, כאשר הוא דיבר אוסף של דברים שלא קשורים כלל ועיקר לעניין הזה.

לימור לבנת: אבל אני בכל זאת אצטט את פרופסור אלן דרשוביץ, מגדולי עורכי-הדין בארצות-הברית, בריאיון שהוא נתן לפני כשבועיים במוצאי-שבת לכתבת הערוץ הראשון – – –

נחמן שי: זה הגורו החדש?

לימור לבנת: הוא גורו גדול מאוד, חבר הכנסת נחמן שי.

לימור לבנת: הוא גורו עצום וגדול, חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: נכון, נכון, אבל כל דבר בזהירות.

לימור לבנת: הוא מגן גדול על מדינת ישראל, יותר מכל אחד אחר, וגם עורך-דין גדול ועצום.

לימור לבנת: ובכן, מה הוא אמר בריאיון לכתבת תמר אלמוג בערוץ-1?

לימור לבנת: כך הוא אמר – אני מצטטת מהזיכרון, אז אני אולי לא מדייקת במאה אחוז בטקסט, אבל כך הוא אמר – הוא אמר: הולך ונהפך ונהיה לי קשה יותר מיום ליום להגן על מדינת ישראל.

אריה ביבי: הוא דיבר על ראש הממשלה.

לימור לבנת: אתם יודעים למה, הוא אמר?

לימור לבנת: בגלל הישראלים, בגלל אותם ישראלים, הוא אמר, שמקשים עלי, משום שהם תוקפים את מדינת ישראל, כי הם חושבים שהתקפות על מדינת ישראל זה עניין פנימי, כך הוא אמר, כי הם חושבים שזה נשאר כאן, בבית, בתוך ישראל, והם לא מבינים – –

יוחנן פלסנר: אז את מאמצת את העמדה שלו בנושא ההתנחלויות?

לימור לבנת: – – שזה נהפך לעניין בין-לאומי, כך הוא אמר.

לימור לבנת: הוא אמר: אני לא תומך בהצעות חוק – בחלק מהצעות החוק שהובאו עכשיו, אבל אלה שאומרים שאם יתקבלו הצעות החוק האלה – –

יוחנן פלסנר: הוא גם תומך בבית-המשפט.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר – –

לימור לבנת: – – מדינת ישראל תהפוך למדינה פאשיסטית – – –

ראובן ריבלין: – – אתה לפני אזהרה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר, אתה לפני אזהרה.

נחמן שי: מה לעשות.

לימור לבנת: הוא אמר – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נחמן שי.

לימור לבנת: – – – הוא אמר, אלה שאומרים שמדינת ישראל – – –

יוחנן פלסנר: הוא תומך בבית-המשפט.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר.

לימור לבנת: הוא אמר כך: אני אינני תומך בחלק מהצעות החוק שהובאו, לרבות הצעות חוק בעניין בית-המשפט העליון, אבל אלה שטוענים שמדינת ישראל לא תהיה דמוקרטית, ותהיה פאשיסטית, הם טועים, משום שמדינת ישראל, גם אם יתקבלו הצעות החוק שאני מתנגד להן, היא תישאר דמוקרטית, והיא לא תהיה פאשיסטית – –

יואל חסון: את טועה.

לימור לבנת: – – ואלה, האנשים האלה, שכך אומרים, הם לא מסייעים, הם מפריעים לי להגן על מדינת ישראל.

לימור לבנת: והדברים שאתם אומרים כאן ובחוץ מפריעים להגן על מדינת ישראל, כי הוויכוח הזה לא נשאר כאן, בין ארבעת הכתלים.

אורית זוארץ: תראי מה קורה – – – טוב שיש אותנו.

לימור לבנת: אבל נעזוב את זה, כי זה באמת לא הנושא המרכזי שעל סדר-היום.

לימור לבנת: הנושא המרכזי שעל סדר-היום – כפי שאתם הצעתם אותו, לא אני, הוא הנושא של הדרת נשים.

לימור לבנת: והנה, הנושא של הדרת נשים, כאשר יושבת-ראש האופוזיציה לא טרחה להישאר, כי באמת, מה שאתם העליתם, מה שאתה העלית, חבר הכנסת בילסקי, בשם קדימה, הוא לא עניין הדרת נשים, אף שזה הנושא המופיע על סדר-היום.

ראובן ריבלין: לא, הוא התייחס.

לימור לבנת: ובכן – כן, בסופו של דבר הוא התייחס, אבל יושבת-ראש האופוזיציה לא חשבה שזה מספיק חשוב.

לימור לבנת: ובכן, אני חייבת כאן לומר, יושבת-ראש האופוזיציה באמת אף פעם לא חשבה שהנושא של מעמד האשה הוא נושא מספיק חשוב.

לימור לבנת: היא נזכרה בזה רק ערב הבחירות ב-2009.

אריה ביבי: גברתי השרה, לפני שבוע – – –

לימור לבנת: פתאום אז היא נזכרה שנושא מעמד האשה, שהיא מעולם לא עסקה בו, הוא נושא חשוב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ביבי.

לימור לבנת: פתאום היא נזכרה אז שהיא אשה, וגם בקדנציה הזאת היא לא עסקה בזה, גם בהיותה בממשלה, בממשלות ישראל אז, וגם בהיותה עכשיו באופוזיציה, היא לא עסקה בזה.

לימור לבנת: פתאום, כשמתקרבות בחירות, או פריימריס, אולי, בקדימה – –

אורית זוארץ: יש בחירות או משהו?

לימור לבנת: – – פתאום היא נזכרה שהיא אשה.

לימור לבנת: ולכן, כאשר אני קראתי לעזוב את העניינים המפלגתיים, לשלב ידיים, וכולנו, חברות הכנסת, חברי הכנסת – לטפל בנושא הדרת נשים, מעמד האשה, ללא הבדל מפלגות, כאשר זה חוצה מפלגות, לצערי גם היא וגם חלק מחברי הכנסת של קדימה, וגם עכשיו, בנושא הזה, שאתם העליתם כאן, באי-אמון, אתם ממשיכים לתקוף את הממשלה.

לימור לבנת: זאת טעות מצדכם – –

יואל חסון: אתם אחראים לזה.

לימור לבנת: – – זה דבר שחבל שאתם עושים אותו.

לימור לבנת: מה, ראש הממשלה המציא את מה שקרה בבית-שמש, או שזה נושא – –

אורית זוארץ: אבל הוא לא עושה כלום.

לימור לבנת: – – או שזה נושא שקורה שם כבר שנים – –

יוחנן פלסנר: הוא משלם להם.

לימור לבנת: – – כולל תחת ממשלת אולמרט – – –

ראובן ריבלין: תודה, קריאות הביניים נשמעו.

אורית זוארץ: הוא לא עושה כלום, שום דבר.

ראובן ריבלין: קריאות הביניים נשמעו.

יואל חסון: חברת הכנסת לבנת – – –

לימור לבנת: אולי, יואל חסון, תוציא – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ.

יואל חסון: אי-אפשר לשאול?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אתה מיצית את כל קריאות הביניים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון.

לימור לבנת: אולי תחת ממשלת אולמרט השלטים האלה שם על המדרכות היו גם כן?

לימור לבנת: ציפי לבני, ממלאת-מקום ראש הממשלה אז, הסירה אותם?

לימור לבנת: היא באה לשם?

לימור לבנת: היא קראה לראש העיר אז להוריד אותם?

יואל חסון: את הסרת אותם?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

לימור לבנת: ובכן, אני אומר לכם מה, מי שנזכרה פתאום שהיא אשה – אני אגיד לכם, כאשר היתה הצעת חוק שעניינה הגדלת שיעור הגמלאות להורים יחידים, שביקשה לבטל את התיקונים שנעשו בחוק ההסדרים, יושבת-ראש האופוזיציה הצביעה נגד.

לימור לבנת: פתאום אשה.

לימור לבנת: היתה הצעת חוק שעניינה נקודת זיכוי במס הכנסה ומענקים לאמהות – חד-הוריות – ולנשים נשואות, ציפי לבני הצביעה נגד – –

אורית זוארץ: גם ביבי הצביע נגד לפני שבועיים.

לימור לבנת: – – אבל פתאום היא אשה.

לימור לבנת: כאשר היו הצעות חוק שעניינן מתן זיכוי במס הכנסה בעבור הוצאות על מטפלת היא הצביעה נגד, אבל פתאום היא אשה.

לימור לבנת: היא – למשל, בממשלת אולמרט – –

יואל חסון: בנפגעות תקיפה מינית – את הצבעת נגד – –

לימור לבנת: – – הוחלט להרחיב את סמכויות בתי-הדין הרבניים – –

יואל חסון: – – את הצבעת נגד.

ראובן ריבלין: מספיק.

לימור לבנת: – – בנושא נישואים וגירושים, אבל היא, כממלאת-מקום ראש הממשלה, תמכה בזה, עד אשר אז, גם מאיר שטרית, היחיד אז בקדימה, וגם מפלגת העבודה, שלי יחימוביץ, פשוט הצליחו להוריד את זה מעל סדר-היום.

לימור לבנת: אבל היא, כממלאת-מקום ראש הממשלה, הסכימה להרחיב את סמכויות בתי-הדין הרבניים בענייני נישואים וגירושים, אבל – פתאום אשה.

לימור לבנת: מישהו שמע את קולה עכשיו בנושא העלאת גיל הפנסיה לנשים מעל גיל 62?

לימור לבנת: לא.

לימור לבנת: אבל – פתאום אשה.

לימור לבנת: ובהיותה שרת משפטים – –

נחמן שי: היינו שם כל הזמן.

רחל אדטו: הצעת החוק באה מקדימה.

יואל חסון: הצעת החוק של קדימה.

לימור לבנת: – – היא הקימה והובילה ועדה בנושא חזקת הגיל הרך שפוגעת בגרושות ובנשים עניות, אבל פתאום – אשה.

לימור לבנת: ואני יכולה להמשיך כאן עוד שורה ארוכה של חוקים בנושא מעמד האשה שהיא הצביעה נגדם, אבל פתאום היא נזכרה שהיא אשה.

לימור לבנת: אני מצטערת שאני צריכה להגיד את הדברים האלה.

לימור לבנת: אני אומרת אותם בצער, אני אומרת אותם בכאב, מטעם אחד פשוט: כי אני קראתי, כי אני פעלתי, כי אני רציתי, שכל הנשים, וגם גברים, ישלבו ידיים.

נחמן שי: כמה נשים יש בממשלה?

לימור לבנת: אני פועלת עוד מלפני שנבחרתי לכנסת בשנת 1992.

נחמן שי: כמה נשים יש בממשלה?

לימור לבנת: בדיוק – יותר ממה שהיו בממשלות הקודמות, אגב.

אריה ביבי: – – –

לימור לבנת: אני פעלתי, עוד לפני שנבחרתי לכנסת בשנת 1992, ובוודאי ב-1992, יחד עם חברות כנסת ממפלגות אחרות, ולא רק כמו קדימה ולא רק ממפלגת העבודה עם יעל דיין, אלא גם עם נעמי חזן ממרצ ועם גוז'נסקי מחד"ש.

לימור לבנת: פעלנו בשילוב ידיים.

אריה ביבי: – – –

חבר הכנסת ביבי, אתה מדבר אל עצמך כל הזמן – – –

לימור לבנת: פעלנו כולנו יחד.

אריה ביבי: זה מזכיר לי את – – –

מספיק.

חבר הכנסת ביבי, אי-אפשר להפריע לאנשים בנאומיהם.

לימור לבנת: פעלנו כולנו יחד על מנת שנוכל לקדם חקיקה, ואכן משנת 1992 פעלנו בשילוב ידיים כאילו אין בינינו מחלוקות פוליטיות.

רחל אדטו: הורדתם – – –

לימור לבנת: אנחנו פעלנו, נאבקנו, ופה הם במחלוקות מפלגתיות כאילו אנחנו לא משלבות ידיים בנושא קידומן של נשים.

לימור לבנת: את כל זה אנחנו עשינו מתוך הכרה שאנחנו צריכות לכופף את כל המחלוקות המפלגתיות בינינו למען פמיניזם ולמען ההסכמות הפמיניסטיות בינינו.

לימור לבנת: כך אני מאמינה שצריך לעשות.

לימור לבנת: יש בכנסת הזאת גם חברות כנסת שעושות את זה, אבל, לצערי, לא כולן.

לימור לבנת: אנחנו הצלחנו משנת 1992 להעביר שורה של חוקים חשובים ביותר, כמו החוק למניעת הטרדה מינית, החוק להקמת הרשות למעמד האשה, החוקים שנוגעים – –

נחמן שי: – – – זה לא הנושא.

לימור לבנת: ודאי שזה לא הנושא.

לפנסיה לנשים.

לימור לבנת: – – לפנסיה לנשים, נפגעות תקיפה מינית, המעונות לנשים מוכות.

אלמנות צה"ל.

לימור לבנת: אלמנות צה"ל – עכשיו אני תיווכתי בין האוצר לבין אלמנות צה"ל, הצעת חוק של דני דנון.

רחל אדטו: אל תיקחי את זה – – –

לימור לבנת: אני תיווכתי בין האוצר – – –

רחל אדטו: – – –

לימור לבנת: סליחה.

לימור לבנת: אני עשיתי – – –

רחל אדטו: – – –

לימור לבנת: סליחה.

לימור לבנת: אני תיווכתי בין אלמנות לבין – לא, את פשוט לא יודעת.

רחל אדטו: אני יודעת.

לימור לבנת: אני תיווכתי בין אלמנות צה"ל, באין-סוף ישיבות, בין משרד הביטחון ובין משרד האוצר.

רחל אדטו: די, די, די – – –

לימור לבנת: אבל אני מדברת כרגע על מה שאנחנו עשינו לאורך שנים.

רחל אדטו: – – –

לימור לבנת: זה היה אז.

לימור לבנת: בממשלה הזאת אנחנו עשינו שורה ארוכה של פעולות למען מעמד האשה.

יוחנן פלסנר: כלום, כלום וכלום.

לימור לבנת: אנחנו העברנו תיקונים, אנחנו העברנו גם חקיקה של מינוי יועצות למעמד האשה בכל הרשויות המקומיות אז, אחרי 1992, בשנת 2000.

אורית זוארץ: זה היה בקדימה.

אורית זוארץ: זה היה בקדימה, סליחה.

לימור לבנת: סליחה.

לימור לבנת: קדימה עוד לא היתה קיימת.

לימור לבנת: זה היה בשנת 2000.

לימור לבנת: חקיקה.

אורית זוארץ: בסדר.

אני אוציא אותך, ומייד תוכלי לדבר.

את רשומה לדיבור.

משה גפני: – – –

לימור לבנת: היתה חקיקה בשנת 2000.

משה גפני: – – –

לא, לא, לא.

לימור לבנת: הממשלה הזאת קיבלה כמה החלטות בנושא שילוב אמהות במעגל התעסוקה באמצעות השתתפות במימון שהייה בצהרונים ועידוד תעסוקת אמהות לילדים מגיל אפס עד חמש.

לימור לבנת: אנחנו קיבלנו שורה ארוכה מאוד של החלטות בנושאים האלה שיקלו על אמהות לצאת לעבודה.

לימור לבנת: אבל מובן שגם הדברים שאמר ראש הממשלה בשתי ישיבות ממשלה ברצף, גם הקודמת וגם האחרונה, גם ועדת שרים בראשותי שקיבלה החלטות לפני כשלושה שבועות בנושא הדרת נשים, גם בעניין של טקס שהיה במשרד הבריאות, ונציבות שירות המדינה, בעקבות הישיבה של ועדת השרים, הוציאה הנחיות לכל משרדי הממשלה שלא יקרו עוד מקרים כאלה, כפי שהיה דבר מביש ביותר – שנשים לא יכולות היו לגשת ולקבל פרסים.

לימור לבנת: מוציאים עכשיו הנחיות ברורות של נציבות שירות המדינה.

לימור לבנת: גם נושא בתי-העלמין, שלא הממשלה הזאת המציאה אותו אלא הוא קיים מזה שנים ארוכות – כרגע, משרד המשפטים יחד עם המשרד לשירותי דת מוציא הנחיות לחברה קדישא בעניין הזה.

לימור לבנת: צוות בין-משרדי, שאני הקמתי, ישב לראשונה ביום רביעי והוא יקפיד בדיוק על כל הנקודות שבהן אנחנו עוסקים, ויעשה פעולה על-פי הנחיית ראש הממשלה, ויבדוק את כל הנקודות אחת לאחת, כדי שייאכפו גם פסיקות בג"ץ גם בנושא התחבורה הציבורית.

לימור לבנת: אז אתם יושבים כאן ואתם צועקים צעקות, וזה בסדר, מותר לכם לצעוק.

לימור לבנת: אתם באופוזיציה.

יואל חסון: באמת תודה.

לימור לבנת: אני מבטיחה לכם שתישארו באופוזיציה עוד הרבה זמן, והממשלה הזאת עשה תעשה, פעול תפעל.

לימור לבנת: מדובר בנושאים שחלקם רבי-שנים.

יואל חסון: – – – חוגגים תחת הממשלה הזאת.

לימור לבנת: יש בהחלט הקצנה.

לימור לבנת: אנחנו נפעל נגד ההקצנה, כי אנחנו לא נאפשר ואנחנו לא ניתן שתהיה לא רק הדרת נשים במרחב הציבורי – לא נאפשר שנשים לא יוכלו לקבל פרסים.

נחמן שי: הכול קורה – – –

לימור לבנת: לא נאפשר שנשים יודרו במדרכות ובתחבורה הציבורית.

לימור לבנת: אנחנו לא נאפשר שנשים יודרו בבתי-העלמין.

לימור לבנת: אנחנו נילחם וניאבק למען שכר שווה לנשים, כמו שאני עושה שנים רבות יחד עם חברותי.

לימור לבנת: אני קוראת שוב, גם לאנשי קדימה: תרדו מהעניינים המפלגתיים.

לימור לבנת: בשם אותן נשים, בשם מיליוני נשים – –

יואל חסון: את עשית קמפיין עכשיו.

יואל חסון: את עשית הכי פוליטיקה עכשיו.

לימור לבנת: – – שמצפות ומחכות שנחזור ונשלב ידיים, שנחזור ונפעל בצוותא, שנניח לכל העניינים המפלגתיים – –

רחל אדטו: – – –

לימור לבנת: – – ונפעל ביחד למען שוויון הזדמנויות בין המינים, נגד הדרת נשים, למען מעמדן של נשים בישראל.

לימור לבנת: בואו ונשלב ידיים, נניח לכל המפלגתיות ונכופף את העניינים המפלגתיים בפני הפמיניזם – לכל מי שמאמינה ולכל מי שמאמין באמת שהוא פמיניסט לאורך כל ימות השנה ולא רק לצורך קמפיינים על אוטובוסים או במקום אחר.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

לימור לבנת: אני מציעה להוריד את ההצעה הזאת, כמובן, מסדר-היום ולהצביע אמון בממשלה.

לימור לבנת: תודה רבה.

תודה רבה לשרה.

כבוד השר לביטחון פנים, השר אהרונוביץ, האם אדוני מבקש לענות על שתי ההצעות ביחד ולא בנפרד?

יצחק אהרונוביץ': איך שאתה רוצה.

נדמה לי ששני הנושאים שונים, כי פה מדובר במגזר הערבי ופה – – –

יצחק אהרונוביץ': – – –

לכן, אני מזמין עכשיו קודם כול להצעת האי-אמון של סיעות העבודה ומרצ, כפי שיציג אותה חבר הכנסת אבישי ברוורמן, בנושא:

לוחמי האש ומערך הכיבוי ממשיכים להיות מופקרים גם שנה לאחר אסון הכרמל.

והצעת האי-אמון הבאה, של סיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד – אוזלת ידה של הממשלה אל מול התגברות האלימות והפשיעה בקרב האוכלוסייה הערבית, שהיא נושא אחר.

אדוני ישיב פעמיים.

כבוד חבר הכנסת והשר לשעבר אבישי ברוורמן, הזמן עומד לרשותך.

הצעת האי-אמון של מרצ והעבודה – אדוני, בבקשה.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, אני מביע, בשם הסיעות, סיעתי העבודה והסיעות האחרות, אי-אמון בממשלת ישראל והעומד בראשה.

אבישי ברוורמן: אני מתייחס, בראש ובראשונה, קודם כול לנושא השרפה בכרמל.

אבישי ברוורמן: אסונות קורים.

אבישי ברוורמן: אסונות גם יקרו.

אבישי ברוורמן: אבל אחד הדברים המרכזיים – ועוד פעם אנחנו שולחים את תנחומינו למשפחות – הוא שיש דבר אחד שבישראל כבר לא קיים.

אבישי ברוורמן: זוכר אני שכאשר ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו הופיע בכינוסים רבים בארץ וגם בקונגרס האמריקני, ודיבר על החולשה של השפה הישראלית, השפה העברית.

אבישי ברוורמן: בשפה העברית אין מונח ל-accountability.

אבישי ברוורמן: to be accountable – מה זה accountable?

אבישי ברוורמן: ואז האקדמיה לאחרונה באה ואמרה: אחריותיות.

אבישי ברוורמן: בנימין נתניהו אמר: יש מושג אחריותיות.

אבישי ברוורמן: מה זו אחריותיות?

אבישי ברוורמן: אחריותיות אומרת שכאשר לא עושים את אשר מוטל עליך או על שריך; אתם יוצאים לפני המחנה.

אבישי ברוורמן: לא משתמשים במלה "אחריותיות" ו"אחריות" כהבל, כמלים ריקות, אלא מתפטרים, כמו במדינות אחרות בעולם שמתיימרות עדיין והן מדינות נאורות.

אבישי ברוורמן: לצערי, גם כשהייתי חבר בממשלה וביקרתי בזמן האסון, וראיתי את הפעולה האדירה של הכבאים, וראיתי את האנשים הנפלאים שנאבקו באש – ביקשתי אז שתהיה ועדת חקירה פרלמנטרית, כדי שנתחיל לעשות סדר בישראל, ואז, לצערי, היתה קומבינה, הוחלט שהמבקר בממשלה יעשה איזה מין – לא דוח ביקורת, אלא משהו של חוות דעת.

אבישי ברוורמן: הגשנו – הגשתי ערר בממשלה, ואז יושב-ראש ועדת הביקורת הגיש את ההצעה, והתוצאה – – –

ראובן ריבלין: אדוני ביקש כשר בממשלה ועדת חקירה ממלכתית.

אבישי ברוורמן: כן.

ראובן ריבלין: אמרת "פרלמנטרית".

אבישי ברוורמן: סליחה.

אבישי ברוורמן: תודה, היושב-ראש, אתה מקפיד בכל מלה.

ראובן ריבלין: אני יושב פה, אז אני שומע.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: – – – ועדת חקירה ממלכתית, ולאחר מכן הגשנו את הערר, ובאמצעות זה יושב-ראש ועדת הביקורת הצליח בכך שיהיה דוח מבקר המדינה שאנחנו מחכים לו.

אבישי ברוורמן: אבל מסתמן שהממשלה ידעה טוב מאוד מדוע היא ניסתה להתחמק בצורה כה גסה מכתיבת דוח על-ידי המבקר לאחר אסון הכרמל וניסתה למסמס את הדוח הזה.

אבישי ברוורמן: לשמחתי, הצלחנו לעצור את המהלך הזה, מה שהוביל לכתיבת דוח הביקורת המלא.

אבישי ברוורמן: אני קורא לדרגים הבכירים אשר יימצאו בעלי אחריות למחדל לגלות מנהיגות אמיצה ומוסרית ולהתפטר מתפקידיהם.

אבישי ברוורמן: השלב הראשון ליצירת פוליטיקה אחרת, פוליטיקה שהצעירים יצאו לרחובות לדבר עליה, מחייב – פוליטיקה אחרת שתבטיח את המשך קיומה של מדינת ישראל היא לקיחת אחריות במקום הצהרות ריקניות על אחריות.

אבישי ברוורמן: ולגבי אחריותיות – אחריותיות זה כללי משחק.

אבישי ברוורמן: אותו הדבר אנחנו רואים לגבי הטייקונים במדינת ישראל.

אבישי ברוורמן: זה קרה לא רק במדינת ישראל, 20 שנה זה קורה במערב וכמעט מביא לקריסת משטר השוק החופשי, שאנחנו תומכים בו, שחייב להיות תיקון מרכזי שלו.

אבישי ברוורמן: מהם כללי משחק?

אבישי ברוורמן: כאשר אתה מצליח – תקבל תמורה.

אבישי ברוורמן: אנחנו בעד התעשרות, בעד הצלחה, לפום צערא אגרא, גם במידה, עם צניעות.

אבישי ברוורמן: אבל כשאתה נכשל, לך ותוציא מכיסך, שלם את אשר מגיע ממך.

אבישי ברוורמן: מה קרה ב-20 השנה האחרונות, ואנחנו התבוללנו באותה שחיתות חוקית שקרתה בארצות-הברית, בברית-המועצות ובמקומות אחרים – כאשר מצליחים, לוקחים משכורות עתק; אומרים שמגיע לנו פערי שכר לא 1 ל-30 כמו שהיה בעבר, אלא 1 ל-100, 1 ל-200, 1 ל-500, 1 ל-1,000, וכותבים מסביב, גם כלכלנים שהם כלכלנים מכורים, שאכן אלה הם המוצלחים ביותר ולכן מגיע להם פי-2,000 ופי-3,000.

אבישי ברוורמן: הם לא אלי הורביץ, זיכרונו לברכה, והם לא סטיב ג'ובס.

אבישי ברוורמן: וכאשר נכשלים באים לממשלת ישראל, באים לציבור, באים לעולם, למעמד הביניים בכל רחבי עולם, ואומרים: תצילו אותנו, כי העולם ייפול.

אבישי ברוורמן: אין כללי משחק, אין שכר ועונש, ולכן בכל העולם המערבי וגם בישראל חייבים לחזור לכללי משחק הגונים, של קירחים ולא של סַפָּרים.

אבישי ברוורמן: רק בצורה כזאת נציל את משטר השוק החופשי, שהוא בשביל יוזמה חופשית, אבל ביסוד קיים אותו עיקרון – אחריותיות.

אבישי ברוורמן: אני שר שלא תפקד – אני הולך; אני בעל-בית שלא ביצע – אני הולך.

אבישי ברוורמן: מחליפים בעלות, משלם בכיסי.

אבישי ברוורמן: לא נושא שבו כשאני מצליח, וחלק לא בגללי – אני לוקח את הכול; כשאני נכשל, ולעתים בגללי – אינני משלם את המחיר.

אבישי ברוורמן: להחזיר את כללי המשחק לממשלה, לשוק החופשי, שאם לא כן תתפורר החברה המערבית, ואתה מדינת ישראל שקמה להיות חברת מופת.

אבישי ברוורמן: יושב פה מולי חבר הכנסת נסים זאב, ולכן, ברשותך, אגיד מה קרה – שאינו נכון מבחינה כלכלית חברתית – בישראל.

אבישי ברוורמן: הלוא אנחנו אומרים: איזו כלכלה נפלאה.

אבישי ברוורמן: כן, אנחנו יציבים.

אבישי ברוורמן: אנחנו יציבים רק בגלל סיבה אחת – אנחנו יציבים פיננסית – שבנימין נתניהו, שרצה להתבולל בתחרות האמריקנית של השווקים הפיננסיים, לחקות את "גולדמן סאקס", לחקות את "ליהמן ברדרס", כאן, שאנחנו נבנה נגזרות ונהיה – תל-אביב תהיה בירה פיננסית.

אבישי ברוורמן: במקרה הזה, הביורוקרטיה הישראלית, שהיא בעייתית, שצריך לעשות בה רפורמות, הצילה אותנו, כי יש לנו רק "מרקסטון" אחת, רק חברה אחת שלקחה את כספי הפנסיה וקופות הגמל, שמה אותם על קרן הצבי – שם אפילו, נדמה לי, היתה שחיתות, לא רק שהיא חוקית, גם שחיתות לא חוקית היתה שם, בניו-יורק, ורבותי, פה קבור הכלב, כי יש כלכלה שהיא צודקת ויעילה, ויש כלכלה שהיא רק לקבוצה קטנה.

אבישי ברוורמן: והכלכלה הזאת, בעבורה יצאו ברחבי העולם למחאות, וגם בישראל.

אבישי ברוורמן: ומי שאומר: אנחנו יציבים פיננסית, לא תיקנו את זה בעבר, ועכשיו ניקח לנו חמש שנים, נגיד שאנחנו נשמור על היציבות, לא נרחיב, לא נשנה – בעוד חמש שנים יצאו לרחובות אותם צעירים, שהם סטודנטים שלי, אדוני היושב-ראש, שהם רופאים, והם מורים, והם עובדים סוציאליים.

אבישי ברוורמן: הם לא שובתים ומפגינים רק כי הם יודעים שלא תהיה להם דירה והכנסה בעוד 20-10 שנה, אלא מכיוון שהם שואלים את השאלה ששכחנו לשאול: מה מטרת מדינת ישראל, אם לא באנו להיות חברת מופת, כאשר בן-גוריון הלך לישעיהו ועמוס ולקח משם את מטרתנו?

אבישי ברוורמן: מה זאת חברת מופת?

אבישי ברוורמן: כלכלה הוגנת, חברה צודקת, מנהיגות מוסרית, אחריותיות, ואם תרשה לי, ידידי היקרים, לצטט – שלי יחימוביץ, יושבת-ראש מפלגתי, ואנוכי ביקרנו לאחרונה בבית-המדרש, חוג של מפלגת העבודה, ולמדנו קצת, ואני חוזר על דברים שלמדנו כדי שכאן, בכבוד העם היהודי ובכבוד הדת, נדבר – מה זו כלכלה צודקת ומה זו כלכלה מושחתת.

אבישי ברוורמן: קודם כול, העם היהודי – בראשית, פרק י"ח, נסים זאב, פסוק י"ז, תחילת תקומתו של עם ישראל באמצעות אברהם: "וה' אמר המכסה אני מאברהם אשר אני עֹשה ואברהם היו יהיה לגוי גדול ועצום ונברכו בו כל גויי הארץ כי ידעתיו למען אשר יצוה את בניו ואת ביתו אחריו ושמרו דרך ה' לעשות צדקה ומשפט".

אבישי ברוורמן: אנחנו איננו עושים משפט, ולא צדק, ולא כלכלה צודקת ולא צדקה.

אבישי ברוורמן: ואתה זוכר היטב, ידידי נסים זאב, נגד מי יצא ישעיהו – נגד המלך עוזיהו.

אבישי ברוורמן: המלך עוזיהו בנה אימפריה: וייבן עוזיהו מגדלים בירושלים ויחזקם – לא היה כמוהו, נכון?

אבישי ברוורמן: עושר, בנייה – נגד מי יצא ישעיהו?

אבישי ברוורמן: ואמנה, הוא אמר לו, משל הכרם: "אשירה נא לידידי שירת דודי לכרמו כרם היה לידידי בקרן בן שמן ויעזקהו ויסקלהו ויטעהו שֹרק, ויבן מגדל בתוכו וגם יקב חצב בו ויקו לעשות ענבים ויעש באֻשים".

אבישי ברוורמן: ולאחר מכן: "ויקו למשפט והנה משפח לצדקה והנה צעקה".

אבישי ברוורמן: המשטר הזה – כן, גם אנחנו בעבר חטאנו, חלק מאתנו, אבל אם לא נחזור עכשיו, ונבנה כלכלה צודקת, איפה אנחנו מתבוללים?

אבישי ברוורמן: עם ישראל, עם לבדד ישכון ובגויים לא יתחשב – זה נכון מבחינה מוסרית, אבל תמיד, כתב גם בן-גוריון, אם לא תהיה לנו תמיכת העולם הנאור, לא רק שלא נהיה חברת מופת, גם לא נתקיים.

אבישי ברוורמן: והיום, מי הם ידידינו?

אבישי ברוורמן: אנחנו נותנים גיבוי לבחירות לא-דמוקרטיות בברית-המועצות, ולפוטין – כן, ברור.

ראובן ריבלין: אדוני נכנס עכשיו לשלב נוסף.

ראובן ריבלין: היו לך הפרעות רבות, אני נותן לך עוד שתי דקות שלמות, אבל לא יותר.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: אני מסיים.

אבישי ברוורמן: אני מסיים.

ראובן ריבלין: אוקיי.

ראובן ריבלין: אם אתה צריך עוד שתי דקות – – –

אבישי ברוורמן: אני בעד – ישראל היא לא מעצמה.

אבישי ברוורמן: היא מדינה קטנה.

אבישי ברוורמן: ואני בעד שנהיה ביחסים טובים עם פוטין ועם כל מי שצריך ועם מי שהוא – אבל הסמל, האם אנחנו לא רוצים להיות חלק מהמערב הנאור?

אבישי ברוורמן: אירופה – אנחנו מצפצפים עליה, היא לא חלק.

אבישי ברוורמן: פוטין, לדוגמה, או גינגריץ' או רון פול – –

קריאה: – – –

אבישי ברוורמן: – – אנשים שמחכים למלחמת עולם כדי שהרעיון הנוצרי, האוונגליסטי, שלא דרך אהבה, והיום אנחנו אחרי חג המולד של ישו – הלל הזקן, שהדרך הזאת תוביל את העולם.

אבישי ברוורמן: אלה – בן-גוריון מתהפך בקבר, גם ז'בוטינסקי.

אבישי ברוורמן: ולכן, אדוני ראש הממשלה, אני מסכם, אנחנו רוצים להעביר את הממשלה הזאת, ממשלת זדון, מן הארץ.

אבישי ברוורמן: אינה עושה משפט; אינה עושה כלכלה צודקת; אינה לוקחת אחריותיות, וחוטאת, יותר מכול, בחטא היוהרה.

אבישי ברוורמן: הצנע לכת עם אלוהיך, אדוני ראש הממשלה.

אבישי ברוורמן: מנהיגות היא שליחות ולא יוהרה.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אבישי ברוורמן, השר לשעבר.

ראובן ריבלין: אני מזמין את השר אהרונוביץ על מנת להתייחס להצעת אי-אמון זו, שכן האי-אמון של חבר הכנסת אגבאריה בשם הסיעות הוא בנושא שונה בתכלית.

ראובן ריבלין: בבקשה.

נסים זאב: אני מבקש שיתייחס גם לאברהם אבינו על הציווי שלו – – – אחריו.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ידידי חבר הכנסת אבישי ברוורמן, למה אתה רוצה שאני אתייחס קודם?

יצחק אהרונוביץ': לבחירות ברוסיה?

שלי יחימוביץ': למשל הכרם.

יצחק אהרונוביץ': על משל הכרם?

יצחק אהרונוביץ': או על אסון הכרמל?

אבישי ברוורמן: על משל הכרם, ואחרי זה אסון הכרמל.

יצחק אהרונוביץ': סיעות העבודה ומרצ הגישו הצעת אי-אמון בממשלה בנושא: הפקרת לוחמי האש ומערך הכיבוי במלאות שנה לאסון הכרמל.

יצחק אהרונוביץ': אני כבר פעמים מספר התייחסתי, אף שזה לא היה בתחום אחריותי – לוחמי האש, שאני מאוד מעריך ומוקיר – אבל אני, מאחר שהייתי וביליתי שם כמה ימים אחרי האסון, אני, כנציג הממשלה, אשיב על הצעת האי-אמון.

יצחק אהרונוביץ': כזכור לכולנו, מדובר באסון כבד.

יצחק אהרונוביץ': אסון קשה שגבה את חייהם של 44 איש: סוהרים, כבאים, שוטרים, נהג אוטובוס, נער מתנדב, אשר מצאו את מותם באש שהשתוללה בכרמל.

יצחק אהרונוביץ': בעקבות האסון החליטה ממשלת ישראל, בתאריך 9 בינואר 2011, ששירותי הכיבוי יעברו למשרד לביטחון הפנים, תוך הקמת מינהלת בראשות מנכ"ל המשרד, אשר תפעל להשלמת הליך ההעברה בתוך שנתיים, זאת אומרת עד סוף שנת 2012.

יצחק אהרונוביץ': מאז תחילת ההליך פעלנו ללא לאות לשם הקמת הארגון המבצעי: שינוי המבנה הארגוני של הכבאים מתוך כוונה לפעול כרשות לאומית ובניית מוקד ארצי לכולם, הסדרת מערכת הקשר, גיבוש נהלים, יצירת שיתוף פעולה אזורי ובין-אזורי.

יצחק אהרונוביץ': להלן הדברים שנעשו נכון לרגע זה, שאני נמצא בו כרגע: לגבי כוח-אדם, גויסו מעל 300 כבאים, לוחמי אש; מצויים בהליך הכשרתם, והם תוספת של 20% לכוח הקיים היום.

יצחק אהרונוביץ': בשבוע שעבר נכחתי בטקס סיום – כ-130 לוחמי אש סיימו והצטרפו לתחנות הכיבוי בארץ.

יצחק אהרונוביץ': מטה הנציבות זכה לתוספת – לחזק את המטה ואת כל גורמי הארגון שם, כי הוא כמעט לא היה קיים.

יצחק אהרונוביץ': הוקם מערך מתנדבים, שזה חלק גדול מאוד, שאנחנו כרגע מנסים למנף ולחזק את הלוחמים במתנדבים כמו המתנדב הצעיר שנספה באסון; גם מתנדבים נוספים כמו שיש למשטרה או לגופים אחרים.

יצחק אהרונוביץ': יחידת כיבוי אווירית – הוקמה במאי 2011 בפיקוד ובפיקוח של חיל האוויר.

יצחק אהרונוביץ': כוללת חמישה מטוסים רגילים, שני מטוסים נוספים שעוברים את ההסבה.

יצחק אהרונוביץ': סך הכול יהיו שבעה מטוסים – חמישה מתוכם נמצאים, עוד שניים צריכים להצטרף.

יצחק אהרונוביץ': המטוסים שנמצאים היום מבצעים עשרות פעולות כיבוי בארץ.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו מדברים פה באמת על קרוב ל-150 מטסים או כיבויים שהיו דרך האוויר.

יצחק אהרונוביץ': רכש – נרכשו רכבי כיבוי מהמתקדמים בעולם.

יצחק אהרונוביץ': לא המתנו רק לייצור שלהם בארץ, אלא הפעלנו את כל הקשרים שיש גם בחו"ל, והבאנו – עיקר הרכש של הכבאיות הוא מהארץ, אבל הבאנו גם מחו"ל 91 כבאיות חדשות.

יצחק אהרונוביץ': מרכז ציוד למיגון אישי עבור הלוחמים – נרכש חומר מעכב בעירה, וכיום יש לנו מלאי לשנים, לעשר שנים, שזה דבר שלא היה קיים קודם.

יצחק אהרונוביץ': מכולות כיבוי – אספקה של 24 מכולות כיבוי של ציוד חירום שנמצא היום בשטח.

יצחק אהרונוביץ': הבינוי – שיפוץ בית-הספר לכבאות והצלה.

יצחק אהרונוביץ': לא היה דבר כזה.

יצחק אהרונוביץ': בית-הספר לא היה קיים, או כמעט שלא היה קיים.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו לוקחים את כל בית-הספר, משפצים אותו, הוא נמצא כרגע בעבודה.

יצחק אהרונוביץ': ביקרתי בימים האחרונים.

יצחק אהרונוביץ': אני מקווה שבתוך חודש-חודשיים יהיה בית-ספר מסודר למערך הכבאות.

יצחק אהרונוביץ': כמו כן, אושרה ותוקצבה תוכנית להקמת מרכז שליטה ארצי.

יצחק אהרונוביץ': המרכז הזה למעשה יהיה בנציבות, ולמעשה הוא יוכל לשלוט באירועים קטנים כגדולים.

יצחק אהרונוביץ': אני מקווה שבפברואר אנחנו נחנוך את מרכז השליטה הארצי.

יצחק אהרונוביץ': בנוסף, החל הליך בינוי מואץ של תחנות כיבוי בכל הארץ, ובדגש על הפריפריה, ששם אנחנו חלשים.

יצחק אהרונוביץ': חקיקה – נושא מאוד חשוב.

יצחק אהרונוביץ': הצעת חוק שירותי הכבאות – תזכיר החוק הופץ למשרדי הממשלה.

יצחק אהרונוביץ': אני יודע שחברת הכנסת שלי יחימוביץ וחברי שנמצאים פה בכנסת מאוד מתעניינים לגבי האיגודים.

יצחק אהרונוביץ': ואני חוזר ואומר, לא נפגע בלוחמי האש הקיימים.

יצחק אהרונוביץ': כל הנושא של שכר ותנאי שירות לא ייפגע.

יצחק אהרונוביץ': הוועד ימשיך להיות, אנחנו נמצא את הפתרון לזה, גם בתזכיר החוק זה מופיע.

יצחק אהרונוביץ': ואני חושב שישנן שיחות לא פשוטות, מתקיימים מגעים לא פשוטים עם האיגודים, עם הרשויות, עם יושב-ראש השלטון המקומי, אבל אנחנו נמצאים במקום אחר.

יצחק אהרונוביץ': אני אמרתי שאני מתחייב להעביר את זה בימים הקרובים – זה יכול להיות עוד שבוע, יכול להיות עוד שבועיים – לוועדת שרים לחקיקה ואחר כך לכנסת.

יצחק אהרונוביץ': נדון בזה.

יצחק אהרונוביץ': בטח גם שם יהיו תיקונים.

יצחק אהרונוביץ': אבל הצעת החוק היא מאוד מאוד חשובה כדי באמת לאפשר את המהלך ולהקים מערך כבאות כארגון ארצי ולא כפי שקיים היום.

יצחק אהרונוביץ': לסיכום, בכוונתי להמשיך במלוא העוצמה להשלים את תהליך בניית ארגון הכבאות הארצי.

יצחק אהרונוביץ': נפעל להקצאת תקנים נוספים.

יצחק אהרונוביץ': אני כבר ביקשתי להעלות דרישה נוספת לתקנים נוספים – מעבר ל-300 – כדי באמת להעלות את היחס של מספר לוחמי אש או כבאים באוכלוסייה.

יצחק אהרונוביץ': יש פערים אדירים שעשרות שנים לא מולאו.

יצחק אהרונוביץ': צריך להמשיך להתעסק בנושא הרכש והציוד, ויש הרבה הרבה דברים שעדיין לא נעשו ונמצאים בעבודה.

יצחק אהרונוביץ': אני מקווה שהעבודה תסתיים עד סוף 2012.

יצחק אהרונוביץ': דבר אחד אני מבטיח: מה שהיה באסון הכרמל לא צריך ולא יכול להיות פעם נוספת.

יצחק אהרונוביץ': לכן המערך הזה שעבר אלי מקבל שינוי דרמטי, ויחד עם גורמי ההצלה הנוספים נפעל כדי שאסון כזה, כמו שהיה, לא יחזור.

יצחק אהרונוביץ': תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר אהרונוביץ, והוא גם ישיב על הצעת האי-אמון הבאה, שכותרתה היא: אוזלת ידה של הממשלה מול התגברות האלימות והפשיעה בקרב האוכלוסייה הערבית, של סיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת עפו אגבאריה לנמק את פרטי האי-אמון, והשר אהרונוביץ ישיב להצעה זו.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, על אוזלת ידה של המשטרה במאבק נגד הפשיעה והאלימות במגזר הערבי במיוחד, ובכלל במדינה, דובר רבות מעל הבמה הזאת, וכל פעם עולה עניין חדש שבגללו אנחנו מדברים.

עפו אגבאריה: אבל קודם כול אני רוצה להביא קצת נתונים סטטיסטיים ומספרים שקיבלתי מהמשטרה על הפשיעה, ובזה אנחנו יכולים לראות איפה הבעיה, מה בעצם המכשול בפענוח מקרי האלימות והפשיעה במגזר הערבי.

עפו אגבאריה: וזה רק מלפני שנתיים.

עפו אגבאריה: את הנתונים הסטטיסטיים בשנתיים האחרונות המשטרה עדיין לא הוציאה.

עפו אגבאריה: בשנת 2007 היו כ-40% מקורבנות הרצח ערבים.

עפו אגבאריה: בשנת 2009 זה זינק ל-48%.

עפו אגבאריה: והשנה, עד עכשיו, אנחנו יודעים שזה מעל 50% – עד עכשיו.

ראובן ריבלין: מכלל הארצי.

עפו אגבאריה: מכלל הארצי, כן.

עפו אגבאריה: העלייה היא מתמדת.

עפו אגבאריה: בשנת 2009, למשל, נפתחו במשטרה 7,907 תיקים בגלל תקיפה חמורה, מהם ב-41% החשוד הוא ערבי.

עפו אגבאריה: מכלל התיקים שלא פוענחו בשנת 2008 – נפתחו במשטרה 122 תיקי רצח, מהם היו 55 מקרי רצח במגזר הערבי.

עפו אגבאריה: כאשר במגזר הערבי שיעור התיקים שלא פוענחו עומד על 23.7%, במגזר היהודי התיקים שיעור שלא פוענחו עמד על 10.5%.

עפו אגבאריה: זאת אומרת, 13% – זה ב-2008.

עפו אגבאריה: עכשיו, תראה מה זה – ב-2009 היה המספר קצת יותר.

עפו אגבאריה: נפתחו במשטרה 129 תיקי רצח, 61 מה-129 היו קורבנות במגזר הערבי, שזה 49%, כאשר מספר התיקים שלא פוענחו במגזר הערבי זינק עוד פעם מ-23%, הפעם – 27.7%.

עפו אגבאריה: אבל בתמורה אנחנו רואים שאחוז המקרים שלא פוענחו במגזר היהודי הוא רק 4%.

עפו אגבאריה: זאת אומרת, בין 4% ל-27% ההבדל הוא עצום, הוא גדול מאוד.

עפו אגבאריה: אז זאת אומרת, שכנראה המשטרה לא עושה את אותם הדברים, או אותן הפעולות, ואכיפת החוק במגזר היהודי היא לא כמו במגזר הערבי, או שכנראה יש איזו העלמת עין מכמה מקרים, ואנחנו באמת לא יודעים מדוע.

עפו אגבאריה: אולי אחר כך כבוד השר ישיב לנו מדוע.

עפו אגבאריה: המשטרה לא מפרסמת את הנתונים.

עפו אגבאריה: אבל האחוזים הם בעלייה מתמדת.

עפו אגבאריה: עכשיו, מדוע הדברים האלה?

עפו אגבאריה: למה יוצא ככה ששיעור האלימות בקרב האוכלוסייה הערבית הוא גדול?

עפו אגבאריה: האלימות היא יותר גדולה, האלימות במשפחה היא יותר גדולה, ושיעור הגשת התלונות, אנחנו יודעים שהוא אפילו פחות מהאחוז שזה באמת קורה.

עפו אגבאריה: ומדוע זה קורה?

עפו אגבאריה: כנראה בגלל האחוזים ובגלל המספרים שאמרתי קודם, שהבן-אדם שהולך להגיש תלונה יודע שבמקרים רבים, או אם זה 27%, אין לו התשובה, ואין לו המענה מהמשטרה.

עפו אגבאריה: אז יש חלק מסוים שאפילו מוותר על הזכות הזאת ולא הולך להתלונן.

עפו אגבאריה: אנחנו עדים גם כן להתקפות שהיו אפילו על נבחרי ציבור, וכולנו זוכרים את ההתקפה ואת מעשה האלימות נגד ראש עיריית נצרת, נגד סגן ראש העיר טירה, ראמז ג'ראיסי וסאמח חאסקיה.

עפו אגבאריה: אנחנו עדים לדברים האלה שעד היום אין, לא היה פענוח של האלימות הזאת, ועד היום לא נמצאו האשמים שגרמו לפשעים האלה.

עפו אגבאריה: רק בחודש האחרון או בחודשיים האחרונים אנחנו היינו עדים לרצח של משפחה – שלושה בני משפחה מאום-אל-פחם שנרצחו באישון לילה.

עפו אגבאריה: בא מישהו וירה בהם במיטותיהם בשעה 01:00, וזה החודש השלישי, ועדיין אין תשובה, ועדיין אין התקדמות.

עפו אגבאריה: רק אתמול היו כמה מקרי רצח גם בטירה, גם בג'דיידה-אל-מכר, כאשר נרצח ילד בן 12 – בן 12 – בגלל איזה ריב בין יריבים בכפר.

עפו אגבאריה: קודם כול, אנחנו לא ראינו שעד עכשיו יש התקדמות בחקירה.

עפו אגבאריה: אבל אולי תהיה.

עפו אגבאריה: אנחנו מקווים.

עפו אגבאריה: דבר שני, כאשר האנשים, אנשי ג'דיידה, יצאו להפגנה נגד האלימות, אז ירו עליהם אנשים.

עפו אגבאריה: אז איפה המשטרה במקרה הזה?

עפו אגבאריה: איפה היא היתה?

עפו אגבאריה: האם היא באמת – איך היא נותנת לעבריינים כאלה, אפילו על אנשים שרוצים למנוע את האלימות, לירות עליהם תוך כדי הפגנה נגד אלימות?

עפו אגבאריה: האם זה באמת היה קורה ברחוב היהודי או במגזר היהודי?

עפו אגבאריה: לא שמענו וגם לא ראינו שאפילו העיתונות והמדיה במדינה שלא זעקו את זעקתם כאשר קורה דבר אחר בצורה קצת שונה, ואני לא רוצה להשוות בין המקרים.

עפו אגבאריה: אבל ראינו שכאשר מדובר בילדה שהחרדים הציקו לה, תסתכלו בכל העיתונות – כל העיתונים מלאים בגינוי של הדברים האלה, וזה מוצדק.

עפו אגבאריה: וזה מוצדק.

עפו אגבאריה: אבל משום מה על רצח של ילד בן 12, ההתייחסות היא כזאת קטנה בדפים הפנימיים של העיתונות, שזה מאוד מצער.

עפו אגבאריה: אז אני רוצה להסב את תשומת לב המשטרה שזה שהיא לא עוסקת באכיפת החוק והסדר במגזר הערבי, כנראה יש איזו מדיניות או איזו עצימת עין כלפי העבריינים האלה.

עפו אגבאריה: וידוע על הרבה מקרים שאנשים שאמרו שהגענו עד כדי כך שאנחנו מפענחים בעיה מסוימת או רצח מסוים, ובסופו של דבר פתאום כל ההר הזה כאילו לא היה.

עפו אגבאריה: אז מה קורה?

עפו אגבאריה: מדוע המשטרה לא עושה מספיק כדי לפענח את הרציחות האלה?

עפו אגבאריה: וכאשר מדובר בהתערבות של איזה גורם ביטחוני אז אנחנו רואים שהמשטרה עושה את הדברים על הצד הטוב ביותר.

עפו אגבאריה: אם העבריין הוא ערבי מהשטחים, נניח, אז יש כוח למשטרה למצוא אותו באיזה כפר נידח ולהביא אותו לדין.

עפו אגבאריה: אבל כאשר מדובר בחבורות, ואני מתכוון לחבורות ה"תג מחיר" שהתחילו בשטחים הכבושים, ושרפו מסגדים, ושרפו מכוניות, והרביצו לאנשים ואפילו רצחו פלסטינים, אז האנשים האלה עד היום לא הובאו לדין.

עפו אגבאריה: וכאשר הם עברו את הגבול לתוך מדינת ישראל, ושרפו גם מסגדים בתוך מדינת ישראל לאוכלוסייה הערבית, והיה להם אפילו העוז להיכנס ולחלל בתי-קברות של מוסלמים ושל נוצרים ביפו, אז עד היום – והכתובת היתה על הקיר.

עפו אגבאריה: ה"תג מחיר" ידוע, והאנשים האלה ידועים, אבל משום מה האנשים האלה אף פעם לא מובאים לדין, והמשטרה לא מביאה אותם.

עפו אגבאריה: יש תמיד איזה משפט שאומרים גם השר לביטחון הפנים וגם כל המשיבים שאנחנו אומרים להם, שאין מספיק שיתוף פעולה במגזר הערבי לפענח את הדברים האלה.

עפו אגבאריה: אני אומר לכם, זה דבר באמת הזוי להגיד את הדברים האלה, ואני אביא דוגמה אחת.

עפו אגבאריה: בחור אחד בוואדי-עארה ירה.

עפו אגבאריה: יש לו כלי ירי, והוא ירה.

עפו אגבאריה: ו"למזלו הרע", הכדור נפל על מכונית שנסעה בוואדי-עארה.

דני דנון: הוא ירה בשמחה, בחתונה או משהו?

עפו אגבאריה: אני לא יודע אם זה בשמחה או בחתונה.

עפו אגבאריה: אין לי הפרטים.

עפו אגבאריה: אבל הוא ירה באיזה מקום והמכונית היתה של יהודי שנסע שם.

עפו אגבאריה: אז הוא עצר במקום, הזעיק את המשטרה.

עפו אגבאריה: בתוך פחות משעה או שעה וחצי הבן-אדם היה כבר עצור.

עפו אגבאריה: זה היה לפני כמה חודשים.

עפו אגבאריה: הבן-אדם הובא לבית-דין – אני אומר שזה מוצדק; אבל אני מדבר על האיפה ואיפה – והוא קיבל פסק-דין של שלוש שנים.

עפו אגבאריה: אז איך זה יכול להיות?

עפו אגבאריה: בן-אדם מאום-אל-פחם, מהרחוב הערבי, ובתוך שעה וחצי היה כבר המודיעין, ויש לו שיתוף פעולה, עד כדי כך שהביאו את הבן-אדם לדין, וכאשר מדובר ברצח של אנשים, בחורים צעירים, ובחורה אפילו, לפני כמה שנים, שעד היום לא יודעים מה קרה ומי רצח אותם, עד היום המשטרה לא מביאה את העבריינים לדין.

עפו אגבאריה: הדבר הזה משפיע לא רק על החברה הערבית.

עפו אגבאריה: אנחנו יודעים שכל אלימות משפיעה.

עפו אגבאריה: אומנם זה מתחיל במגזר הערבי, אומנם זה מתחיל בשכבות החלשות, אבל תמיד זה יכול לזלוג ולעבור למקומות אחרים.

עפו אגבאריה: ואנחנו יודעים, שיתוף הפעולה בין ארגוני הפשע ובין משפחות הפשע עובר פוליטיקה, ועובר עדות, ושיתוף הפעולה בין משפחות הפשע היהודיות והערביות קיים.

עפו אגבאריה: אבל כאשר מדובר – אם המשטרה רוצה למגר את הפשע בנתניה, ולהוריד את סף הפשע בנתניה, אז את זה היא עושה טוב מאוד, אבל כאשר בטייבה, בטירה, באום-אל-פחם, אנחנו רואים שהפשע כל כך גואה, אז אנחנו רואים את אוזלת יד המשטרה בצורה כזאת, והמספרים שהבאתי מדברים בעד עצמם.

עפו אגבאריה: בגלל זה אנחנו מביעים אי-אמון בממשלה, שמלבה את האלימות, וזה אחד הדברים שיכולים לא רק לזעזע את הביטחון – גם את הדמוקרטיה במדינה.

עפו אגבאריה: תודה.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

דני דנון: ישיב על הצעת האי-אמון השר לביטחון הפנים, השר יצחק אהרונוביץ.

דני דנון: הודעת המזכיר.

דני דנון: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק רשות השידור (תיקון מס' 26), התשע"ב–2011, שהחזירה ועדת החינוך, התרבות והספורט.

נאזם בדר: תודה.

נאזם בדר: 1.

נאזם בדר: אוזלת ידה אל מול תופעות הדרת נשים, ההקצנה והאלימות במדינת ישראל;

נאזם בדר: 3.

נאזם בדר: אוזלת ידה אל מול התגברות האלימות והפשיעה בקרב האוכלוסייה הערבית

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חייב, ככה, לומר כמה משפטים להתחלה, כי על הדברים האלה, של אלימות במגזר הערבי, דיברנו לא פעם ולא פעמיים מעל דוכן זה.

יצחק אהרונוביץ': אני רוצה דווקא להשיב לך על הסיפא של הדברים שלך, חבר הכנסת אגבאריה.

יצחק אהרונוביץ': אם אתה חושב, או חבריך חושבים, שהמשטרה מבצעת רצח, אתה טועה ומטעה; תפקידה של המשטרה לחקור, לגלות את העבריינים ולהעמידם לדין.

עפו אגבאריה: – – – עומדים בצד.

יצחק אהרונוביץ': לא, אני נותן לזה פירושים.

ניצן הורוביץ: הוא לא אמר.

ניצן הורוביץ: הוא לא אמר.

יצחק אהרונוביץ': לא, אני שומע, הוא לא האשים, אבל משתמע.

יצחק אהרונוביץ': אם משתמע מדבריך – אני אנקוט לשון שתובן יותר נכון; המשטרה נמצאת לקיים את החוק והסדר – –

עפו אגבאריה: זה מה שאנחנו רוצים.

יצחק אהרונוביץ': – – ומתפקידה לחקור ולגלות.

יצחק אהרונוביץ': המשטרה היא לא – היא צריכה לבוא לזירה ולנסות באמת למצוא את האשמים.

יצחק אהרונוביץ': אם חבר הכנסת אגבאריה טוען שהמשטרה מפלה בין המגזר היהודי למגזר הערבי – וזאת לא הפעם הראשונה שאני שומע את הדברים – אתה טועה ומטעה, ואני אומר לך, לא כך הדברים, אין הבדל בין המגזר היהודי ללא-יהודי, בין עבריין כזה לעבריין אחר, בין מוצא כזה או מוצא אחר.

יצחק אהרונוביץ': ובואו נפסיק עם כל הססמאות; אני אומר את זה, להפסיק עם הססמאות האלה, כי ברגע שנכנסים לזירת אירוע, כולם שווים בפני החוק, והחקירה נפתחת מאפס ומתקדמת בהתאם.

יצחק אהרונוביץ': אני אתן לך דוגמה אחת, מה קרה לפני כמה ימים במשולש.

יצחק אהרונוביץ': אני גם יכול להגיד לך את שם הכפר, אבל אתה בלי ספק יודע.

יצחק אהרונוביץ': משפחות – ופה אני יכול להגיד, אתם מכירים את זה – משפחת חרירי, משפחת עבד אל-קאדר – יורים, עושים שם ירי האחד בשני שלא היה מבייש שום מטווח בצה"ל.

יצחק אהרונוביץ': בזירה נמצאו טילי "לאו", קלצ'ניקובים, M-16, "קרל גוסטב", רימונים, אלה זירות הלחימה.

יצחק אהרונוביץ': זאת הלחימה.

יצחק אהרונוביץ': ואתם חושבים שזה גבולות?

יצחק אהרונוביץ': שזו עזה?

יצחק אהרונוביץ': שזו בקעת-הירדן?

יצחק אהרונוביץ': זו לבנון, ה"חיזבאללה"?

יצחק אהרונוביץ': זה קיים בתוך ארצנו.

יצחק אהרונוביץ': אלה הדברים שמוצאים בזירות הלחימה בין ארגוני הפשיעה.

עפו אגבאריה: אבל איך הגיע אליהם הנשק הזה?

יצחק אהרונוביץ': איך הגיע?

יצחק אהרונוביץ': זאת שאלה, זאת שאלה.

עפו אגבאריה: איך הגיע?

עפו אגבאריה: לא מעזה ולא מירדן, זה מצה"ל ומהמשטרה.

יצחק אהרונוביץ': איך הגיע?

יצחק אהרונוביץ': איך הגיע?

יצחק אהרונוביץ': נו, תשאל את עצמך, אולי לך יש תשובה.

עפו אגבאריה: – – –

יצחק אהרונוביץ': אין לך תשובה, נכון?

יצחק אהרונוביץ': אני אעזור לך בתשובה, אני אעזור לך ולחבריך.

עפו אגבאריה: יפה, תעזור לי – – –

יצחק אהרונוביץ': הנושא של ארגוני הפשיעה, זה לא השנה הראשונה שלו, זה קיים בשנים האחרונות, ודווקא בתחום הזה משטרת ישראל עושה עבודה – אני יכול להגיד, ואני מכיר את המשטרה – עושה עבודה טובה.

יצחק אהרונוביץ': הרבה מארגוני הפשיעה – כולל מהארגונים שהזכרתי – נמצאים בפנים.

יצחק אהרונוביץ': צריך להמשיך להילחם בהם.

יצחק אהרונוביץ': אלה ארגוני פשיעה שיש להם הראש, ויש להם הגוף, ויש להם המטה שלהם, והם מתעסקים בכל מיני עבירות חמורות מאוד.

יצחק אהרונוביץ': על זה משטרת ישראל מתעסקת, או מפעילה את מיטב היחידות.

יצחק אהרונוביץ': יש שם גם הצלחות יפות, אני אומר את זה בצניעות רבה.

יצחק אהרונוביץ': אבל יש הרבה נשק והרבה תחמושת – ואני עוד מעט אגיד לכם מספרים שכולם פה ישמעו – ורבותי, מה שאנחנו נוגעים, ומה שאני אפרסם, זה אולי אולי 10%-5% במקרה הטוב – במגזר הערבי, ולא רק, גם ביהודי, יש הרבה נשק לא חוקי, נמצא.

יצחק אהרונוביץ': עכשיו, להגיע לכל בית ולכל מחסן למצוא את הנשק?

יצחק אהרונוביץ': אי-אפשר להגיע לזה.

יצחק אהרונוביץ': אני אומר שכל נושא האלימות בחברה הישראלית, ובעיקר בחברה הערבית, הוא תחום עיסוק מרכזי, ואני אגיד גם מה אנחנו עושים בתחום הזה.

יצחק אהרונוביץ': אני, לפחות בתחומים האלה, אני אומר לכם, יש פה הרבה פעילויות לחיזוק נושא אכיפת החוק, וגם כמובן לגבי גילוי אותם מבצעים.

יצחק אהרונוביץ': אני רוצה, לגבי הנתונים – התחלת לדבר על מספרים, על נתונים – 80% מאירועי הירי בארץ הם במגזר הערבי.

יצחק אהרונוביץ': זה מתאים לנתונים.

דני דנון: אדוני השר, אתה מתייחס ל-2010 בנתון הזה?

יצחק אהרונוביץ': 2011.

יצחק אהרונוביץ': 51% ממקרי הרצח הם במגזר הלא-יהודי, מתוכם – 18 מתוך 60 תיקי רצח מפוענחים.

יצחק אהרונוביץ': 18 מתוך 60 זה 30%.

יצחק אהרונוביץ': מפוענחים.

יצחק אהרונוביץ': צריך לשים לב.

יצחק אהרונוביץ': מפוענחים.

יצחק אהרונוביץ': זה לא מספיק, אבל זה לא מעט, ולבוא ולהגיד – רבותי, גם פה עשינו כמה דברים, 18 מתוך 60 זה לא מספיק, יש עוד הרבה עבודה לעשות, אבל זה לא מעט.

יצחק אהרונוביץ': 48% מההצתות – במגזר הערבי; 52% ממקרי השוד בנסיבות מחמירות.

יצחק אהרונוביץ': כלומר יש לנו פה רמת פשיעה גבוהה מאוד במגזר.

דני דנון: אתה מתייחס לנתונים במגזר הערבי – מקרי הפשיעה האלו לא מבוצעים במגזר, המבצעים אותם באים מהמגזר, זאת אומרת, אם אתה מתייחס – – –

יצחק אהרונוביץ': הם מבוצעים במגזר ומבצעים אותם מתוך המגזר.

דני דנון: אבל הצתות ושוד – מה – – –

יצחק אהרונוביץ': ההצתות, אנשי המגזר מבצעים אותן גם במגזר וגם מחוץ למגזר.

דני דנון: גם מחוץ למגזר.

יצחק אהרונוביץ': אני מדבר כרגע – – –

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, במגזר היהודי אין פושעים ואין פשיעה, הכול בסדר.

נסים זאב: הוא אומר לך את האחוזים – – –

מגלי והבה: גם אתה תפסיק, אני שואל את היושב-ראש על – – –

נסים זאב: – – – מה אתה רוצה?

נסים זאב: זה נתונים.

דני דנון: תודה רבה, חבר הכנסת זאב.

מגלי והבה: – – –

עפו אגבאריה: איפה המשטרה?

יצחק אהרונוביץ': רבותי, רבותי, עוד מעט נגיע – איפה המשטרה.

יצחק אהרונוביץ': קודם כול אמרתי איפה המשטרה, אבל עוד מעט נגיע – מה עוד עושה המשטרה ומה עושה המשרד.

יצחק אהרונוביץ': שנייה, דקה, חבר הכנסת אגבאריה, תן לי להשלים את התשובה, כי שאלת שאלות.

יצחק אהרונוביץ': אני אומר שהרוב – חלק גדול מראשי הרשויות גם הם מאוימים – חלק גדול – יש גם אצל היהודים, אבל חלק גדול מאוימים, הזכרת את ראש העיר נצרת כדוגמה.

יצחק אהרונוביץ': כדי להתמודד עם האלימות במגזר הערבי בוצעו כמה פעולות: א.

יצחק אהרונוביץ': גיוס של בני מיעוטים.

יצחק אהרונוביץ': רבותי, מאז נכנסתי לתפקיד – ב-2009 גויסו, לא מספיק, אבל 109 – 107 שוטרים; ב-2009.

יצחק אהרונוביץ': ועד היום השלמנו מעל 200 גיוסים, שוטרים לא-יהודים שהצטרפו למשטרה.

יצחק אהרונוביץ': אני מברך עליהם, ואני חושב שאפשר להמשיך לגייס.

טלב אלסאנע: מתוך כמה?

טלב אלסאנע: מתוך כמה?

טלב אלסאנע: מתוך סך – – –

יצחק אהרונוביץ': חבר הכנסת אלסאנע, אני אמרתי, אני פתחתי תקנים, אני פתחתי בתחילת הקדנציה 300 תקנים.

יצחק אהרונוביץ': כמה אתה הבאת?

יצחק אהרונוביץ': כמה אתה הבאת?

יצחק אהרונוביץ': אני פתחתי תקנים.

טלב אלסאנע: אני עוד לא שר, אני עוד לא שר, לא ידעת?

טלב אלסאנע: אני עוד לא שר.

טלב אלסאנע: כשאני אהיה שר, תשאל אותי.

יצחק אהרונוביץ': לא, אני עונה לך.

טלב אלסאנע: המצב יהיה יותר טוב.

יצחק אהרונוביץ': אז אני אומר לך, המצב יהיה יותר טוב?

דוד רותם: – – – של-300 תקנים שבחרת יהיה עבודה.

יצחק אהרונוביץ': לגבי שירות לאומי – 239 גויסו לשירות הלאומי, גם לא מספיק.

יצחק אהרונוביץ': "עיר ללא אלימות" – הפרויקט הזה שאנחנו, המשרד מוביל, פתחתי לפני שנה ל-21 רשויות במגזר, ועוד 12 ערים נוספו השנה, דבר שלא היה קיים.

יצחק אהרונוביץ': השנה.

עפו אגבאריה: היו – – –

יצחק אהרונוביץ': היו 21, נוספו עוד 12.

יצחק אהרונוביץ': יש הערים המעורבות, אני לא סופר אותן.

יצחק אהרונוביץ': אגף "מצילה" פועל ב-75 רשויות, 49 מתוכן חדשות.

יצחק אהרונוביץ': לגבי כוחות משימה – נכנסנו, אפילו כמה מבצעים, יש תפיסות, אני אתן ככה באופן כללי.

יצחק אהרונוביץ': במהלך השנה, מעל 600 חשודים שהחזיקו אמל"ח באופן בלתי חוקי; נתפסו 500 אקדחים, 200 רובי סער, מעל 80,000 כדורים, 800 מחסניות, עשרות רימוני רסס, 150 מטעני חבלה.

יצחק אהרונוביץ': זו ספירה, איך אומרים, רק בשביל לדווח כאן בכנסת על מה שתפסנו.

יצחק אהרונוביץ': אני אומר, זה פרומיל ממה שיש עדיין.

יצחק אהרונוביץ': באשר למקרי הרצח, דיברתי כבר.

יצחק אהרונוביץ': לגבי הנושא, בחודשים האחרונים הכנסנו כוחות משימה נוספים על הקיימים.

יצחק אהרונוביץ': נכנסנו בטירה – פתחנו תחנת משטרה, והכנסנו שם כוחות משימה; אנחנו מדברים על קרוב ל-60 לוחמים או שוטרים.

יצחק אהרונוביץ': בנצרת – אותו דבר.

יצחק אהרונוביץ': שגב-שלום וערוער – גם הוספנו שם כוחות, כרגע נמצאים בגיוסים, כדי לשפר את השירות ולמען תחושת הביטחון.

יצחק אהרונוביץ': מעבר לכך, אני מבקש שוב להדגיש, כי המשרד לביטחון פנים והמשטרה לא יכולים לבד להרים את הנטל; אני אומר לכם, חברי הכנסת, אני אומר את זה לראשי רשויות.

יצחק אהרונוביץ': יש לי פגישות גם השבוע וגם בשבועות הקרובים, רבותי, כולנו, אני לא אומר אתם, אני אומר כולנו, מחויבים לעשות יותר, כי יש שם בעיה.

יצחק אהרונוביץ': איתרנו את הבעיה.

יצחק אהרונוביץ': דרך אגב, גם העליתי את הנושאים האלה בפני ראש הממשלה, והוא ביקש שאני אכין תוכנית, והיא מוכנה – להציג לו את הדברים האלה, לתת פתרון הרבה יותר חזק לדברים האלה.

יצחק אהרונוביץ': אני מאמין שאתם ואנחנו יכולים לעשות את זה.

יצחק אהרונוביץ': זה לא ייקח שנה, אבל חייבים להוריד ולשלוט באירועים.

יצחק אהרונוביץ': עדיין יש פורצים, ויש גנבים, ויש באמת כנופיות וארגוני פשיעה, אבל ניתן, וחייבים, זאת משימה שלי ושלכם, לשלוט באירועים.

יצחק אהרונוביץ': כמובן, מה שאתה דיברת, זה לפענח את מקרי הרצח.

יצחק אהרונוביץ': 30% זה לא מספיק; אני יודע שזה לא מספיק.

יצחק אהרונוביץ': נמשיך לעשות את זה, נמשיך ללוות את זה.

יצחק אהרונוביץ': אני יודע מה גודל המשימה, אני אמשיך ללוות את זה ולתת לכם את כל הסיוע.

יצחק אהרונוביץ': תודה רבה.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: אני מודה לשר אהרונוביץ.

דני דנון: אנחנו ממשיכים בדיון סיעתי.

דני דנון: ראשונת הדוברים – חברת הכנסת אורית זוארץ, ואחריה – חבר הכנסת דוד רותם.

אורית זוארץ: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, נציגות ארגוני הנשים, אלה שעוסקות במלאכה, "נעמת", שנמצאות אתנו כאן ביציע, אני רוצה להודות לכן באופן אישי על העבודה הסיזיפית שאתן עושות במחתרת כמעט בתוך הוועדות.

אורית זוארץ: את זה לא רואים – זה לא אוטובוסים, זה לא מדרכות, זה לא מרפאות, זה לא בתי-ספר, לא מצטלם טוב, זה לא מעניין אף אחד, ולכן השולחן הזה, העלוב, של הממשלה, הוא ריק.

אורית זוארץ: זה רק מעיד על החשיבות שמייחסים לסוגיה הזאת.

אורית זוארץ: אבל כולם רצים ומוציאים הודעות לתקשורת ומודיעים – – –

נסים זאב: השר עומד – – –

אורית זוארץ: חוץ מהשר שיש לי לומר עליו רק דברים טובים גם בנושא המגדרי, לגבי אחרים אין לי מה לומר.

אורית זוארץ: אין לי הרבה דברים טובים לומר על הממשלה הצבועה הזאת, על מסכת השקרים, על הדרת הנשים בחברה החילונית, שהיא הרבה יותר חמורה מהדרת הנשים בחברה הדתית, ומי כמוך יודע.

אורית זוארץ: חבר הכנסת נסים זאב, נעשה לכם עוול, משתמשים בכם ככסות למה שנעשה פה ליד שולחן הממשלה.

אורית זוארץ: יושב שר הביטחון עם הרמטכ"ל ומסתלבטים על חיילות.

אורית זוארץ: זה לא הדרת נשים?

אורית זוארץ: זה לא פגיעה בכבודן ומעמדן?

אורית זוארץ: אני לא מכירה אדם דתי שיעמוד ויצחקק על הנערות האלה שבאו לשחק לפנינו.

עינת וילף: ממש לא, אנחנו הראשונים לדבר.

עינת וילף: אורית, את יודעת יפה מאוד שאנחנו – – – ממש לא.

אורית זוארץ: די לצביעות, ודי למוסר הכפול שלכם, השותפים הקואליציוניים.

אורית זוארץ: השתיקה שלכם נותנת להם לגיטימציה.

אורית זוארץ: כשהדירו נשים באוטובוסים, שתקתם; כשהדירו נשים במרפאות, שתקתם, לא נעשה כלום.

אורית זוארץ: למה לא – – –

עינת וילף: – – –

אורית זוארץ: אותו הדבר קרה גם בחטיבת אפרים.

אורית זוארץ: למה אין עצורים?

אורית זוארץ: האלימות הזאת גואה בחברה הישראלית, וראש הממשלה רדום, משותק, לא עושה שום דבר.

אורית זוארץ: למה אין עצורים?

אורית זוארץ: רק דיבורים, הודעות לתקשורת, אתם טובים בזה.

אורית זוארץ: אבל חוץ מזה למה לא עצרו אף אחד בבית-שמש?

אורית זוארץ: למה אף אחד לא יושב במעצר?

אורית זוארץ: למה לא עצרו את העבריינים ביהודה ושומרון שפגעו במח"ט?

אורית זוארץ: ותפסיקו להטיל את זה על החברה החרדית.

אורית זוארץ: אתם יותר גרועים, פי-אלף יותר גרועים.

אורית זוארץ: הצביעות שלכם גואה ופושה – אין דבר כזה.

אורית זוארץ: משאירים את זה, זה מאוד נוח להיטפל לחרדים, לדתיים, זה מצטלם יפה, באוטובוסים.

אורית זוארץ: ומה קורה כאן, ליד שולחן המליאה, ליד שולחן הכנסת, ליד שולחן השרים?

אורית זוארץ: בשביעייה הסודית, הביטחונית, אין אף אשה – למה את שותקת?

עינת וילף: לא שותקת.

אורית זוארץ: למה את שותקת?

אורית זוארץ: שלוש שרות – – –

דני דנון: רבותי – – –

אורית זוארץ: לא, למה אתם שותקים?

נסים זאב: למה את לא מציעה את עצמך?

אורית זוארץ: אין שום בעיה, אנחנו נגיע, היינו ונהיה, לאט לאט.

אורית זוארץ: הממשלה הגרועה הזאת הגיעה לעם ישראל עד כאן, וכשעמדה כאן השרה ודיברה בשם הממשלה ואמרה על האזרחים ועל המאבק של האופוזיציה, זה לא המאבק של האופוזיציה, זה המאבק המתמשך של אזרחי מדינת ישראל שאומרים: די נמאסתם, הגעתם לנו עד לכאן.

אורית זוארץ: גם בתחום הכלכלי, גם בתחום המדיני.

אורית זוארץ: גם בתחום המדיני, אתם שולחים פירומנים לכל העולם להצית את היחסים שלנו עם כל מדינות העולם – גרמניה, ידידת ישראל, אתם שורפים את כל הגשרים, ולצערי הרב יש גם שותפים קואליציוניים שלא מסכימים אבל נותנים לזה יד.

אורית זוארץ: ולכן אני אומרת, כשמדובר במיגור תופעות האלימות כלפי נשים, צריך להתחיל בשולחן הזה.

אורית זוארץ: אני רוצה לראות נשים ליד השולחן.

דני דנון: נא לסיים.

אורית זוארץ: אני אסיים, אני רק אומר ואשאל את מר נתניהו אם לא רעדה לו היד שהם הצביעו נגד הצעות חוק מגדריות שאני ניסיתי לקדם – ביטול ועדת ההשפלות וההפלות, מניעת אלימות כלכלית בין בני-זוג – הצביעו נגד.

אורית זוארץ: לא רעדה לכם היד?

אורית זוארץ: הכרה בתקיפה מינית כתאונת עבודה – לא רעדה לכם היד?

אורית זוארץ: מה עשיתם למען נשים?

אורית זוארץ: שוויון וייצוג הולם של נשים במועצות המקומיות – לא רעדה לכם היד?

אורית זוארץ: כשאורי אורבך ואני יזמנו קריאת רחובות על שמות נשים והתנגדתם – לא רעדה לכם היד?

אורית זוארץ: יש לי שורה ארוכה – הכרה בהוצאות טיפול בילדים ואלימות כלפי נשים באוטובוסים – לא רעדה לכם היד, והצבעתם נגד.

אורית זוארץ: מה שיש לי לומר זה שהממשלה הצבועה הזאת וראש הממשלה הצבועים האלה צריכים ללכת הביתה.

דני דנון: תודה רבה לחברת הכנסת זוארץ.

דני דנון: הדובר הבא – חבר הכנסת דוד רותם.

נסים זאב: – – – אפילו במאה-שערים אין את זה – – –

דני דנון: אתה מוזמן, חבר הכנסת נסים זאב, לפנות אליה ולבקש הבהרות והערות באל"ף ובעי"ן.

דני דנון: תודה.

דני דנון: בבקשה, אדוני, חבר הכנסת דודו רותם, יושב-ראש ועדת חוקה, חוק ומשפט.

דוד רותם: אדוני היושב ראש, אדוני השר – השר לביטחון פנים, אני מדבר, אני מבקש שתקשיב.

קריאה: – – –

דוד רותם: לא, אני רואה שחבר אופוזיציה מפריע לך.

דוד רותם: חברת הכנסת זוארץ, יש לי שאלה אלייך: מה את רוצה מהממשלה?

דוד רותם: מי הגיש את הצעת האי-אמון היום, בין היתר סיעת קדימה – תראי איזה הרכב אתם?

דוד רותם: אתם מגישים הצעה והולכים, כי זה לא מעניין אתכם באמת.

דוד רותם: זה חלק מההצגה שלכם כדי להיות פופוליסטים, כדי להיות פופולריים, אז אתם משחקים את המשחק.

שי חרמש: לא יפה לדבר ככה לאלה שמקשיבים.

אורית זוארץ: אנחנו כאן, ואל תסיט את הדיון מהמקום שלו.

אורית זוארץ: תענה לעניין, למה אתם מדירים נשים?

דוד רותם: תיכף אני אגיע גם להדרת נשים.

שי חרמש: אבל באנו לשמוע.

דוד רותם: עכשיו, אני קודם כול אתחיל עם ידידי חבר הכנסת בילסקי.

דוד רותם: אתה סיפרת לנו שכשהגיעה אנגלה מרקל, מי לקח אותך לשדה התעופה ולחש לך משהו באוזן?

זאב בילסקי: ראש הממשלה.

דוד רותם: אהוד אולמרט.

זאב בילסקי: ראש הממשלה.

דוד רותם: הבנתי.

דוד רותם: זאת אומרת, אתה רוצה שהממשלה הזאת, הקיימת, ושר החוץ בתוכה, יקבלו את הדברים שאמר לך באוזן אולמרט כתורה למשה מסיני.

דוד רותם: רבותי, זה נגמר.

אורית זוארץ: ברור.

דוד רותם: יש שר חוץ – –

זאב בילסקי: הוא אמר לי – – –

דוד רותם: – – יש שר חוץ שיגיד את מה שהוא חושב – בלי למצמץ, בלי לפחד, בלי להרכין ראש.

זאב בילסקי: גרמניה לא ידידתה של מדינת ישראל?

דוד רותם: אתה רוצה שאני אגיד לך משהו?

דוד רותם: גרמניה כבר איימה עלינו שאם אנחנו לא נעשה את זה אז היא לא תעזור לנו בצוללות, וגרמניה איימה עלינו בהרבה דברים.

דוד רותם: אתה רוצה שאני אגיד לך משהו, אדוני?

דוד רותם: גרמניה חייבת לנו יותר, הרבה יותר, ממה שהיא עושה למעננו וממה שהיא תעשה אי-פעם למעננו.

דוד רותם: אנחנו במדינת ישראל רק 7 מיליון יהודים.

דוד רותם: אתה יודע למה?

דוד רותם: כי את 15 האחרים שהיינו יכולים להיות גרמניה לקחה.

דוד רותם: אז בוא נאמר ככה: שר החוץ יודע בדיוק מה הוא עושה, והוא עושה את זה במכוון.

דוד רותם: אז אני יודע, באופוזיציה לא אוהבים את שר החוץ, כי האופוזיציה – – –

ציפי לבני: למה להגיד כזה דבר?

קריאה: למה אתה מלכלך על הקואליציה?

ציפי לבני: אנחנו מאוד אוהבים את שר החוץ, אנחנו לא יכולים לשאת את המדיניות של ראש הממשלה והממשלה הזאת.

דוד רותם: אתם מאוד אוהבים את שר החוץ, וזה ברור לי.

דוד רותם: הרי אני יודע – –

מגלי והבה: גם פוטין אמר – – – אוהב אותו.

דוד רותם: – – גברתי יושבת-ראש האופוזיציה – –

מגלי והבה: גם פוטין – – –

דוד רותם: – – שאם את היית ראש הממשלה, שר החוץ היה אותו שר חוץ, עם אותה מדיניות.

ציפי לבני: עם אותה מדיניות?

דוד רותם: עם אותה מדיניות.

דוד רותם: זה הכול היה כתוב באותו נייר.

זאב בילסקי: גם אנחנו אוהבים את יושב-ראש ועדת – – –

דני דנון: אדוני היושב-ראש, אני הייתי שמח מאוד לראות את הנייר שאתה מדבר עליו, אבל זמנך תם ואני מבקש שתסיים.

דוד רותם: מה זמני תם?

דוד רותם: יש לי עוד דקה.

דני דנון: אתה נהנית לפלרטט עם אנשי האופוזיציה, אבל זמנך – – –

דוד רותם: אני מאוד אוהב את אנשי האופוזיציה.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, נא לסיים.

דני דנון: בבקשה.

דוד רותם: עכשיו לגבי הנושא של הדרת נשים.

דוד רותם: רבותי היקרים, אני מסכים עם מה שאומרת חברת הכנסת זוארץ, זה לא עניין של דתיים, מה שראינו בבית-שמש זה לא עניין של הדרת נשים.

דוד רותם: מה שראינו בבית-שמש זה הניסיון להשתלט על מבני ציבור בשביל האוכלוסייה שלנו, ולכן מנסים לדחוף את הילדות המסכנות האלה מתוך בית-הספר.

דוד רותם: זה לא הדרת נשים, זה לא אמיתי, זה לא עניין של דת בכלל.

רחל אדטו: מה אתה מדבר, יריקה ברחוב.

אורית זוארץ: כולנו מדמיינים.

דוד רותם: זה לא עניין של דת, זה עניין של שליטה במבני ציבור, זה הכול.

אורית זוארץ: של אין שליטה בכלום.

דני דנון: תודה.

דוד רותם: אין שליטה בכלום, זה – הם מנסים לשלוט אבל.

דני דנון: אני מודה לחבר הכנסת דודו רותם.

דני דנון: הדובר הבא, איציק וקנין מסיעת ש"ס, בבקשה.

יצחק וקנין: יצחק.

דני דנון: ואחריו, אחרי יצחק וקנין – –

שי חרמש: לא הצליח לך, לא השתכנעתי.

דני דנון: – – חבר הכנסת איתן כבל.

רחל אדטו: גם אתה לא השתכנעת.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, רבותי, אני רוצה להגיד משהו, ככה, מכל לבי.

יצחק וקנין: אני שומע בזמן האחרון את הקמפיין הגדול הזה, של הדרת נשים, והדרת נשים והדרת נשים.

יצחק וקנין: רבותי, אני רוצה להגיד לכם משהו, לכל חברי הכנסת, לכל אלה שמתכנסים בכינוסים וכותבים מכתבים וחותמים על מכתבים – רבותי, אני אומר לכם, אני מתבייש במה שקורה במדינת ישראל.

רחל אדטו: אתה צודק.

יצחק וקנין: ואני רוצה שתבינו – אני יודע שאני צודק – מכיוון שלצערי הרב לוקחים איזה מקרה ספציפי, נקודתי, במקום מסוים, ועליו בונים תלים, ותלי-תלים, איזה מגדל רעוע כזה גדול שהוא יתרסק לכולנו על הפנים.

יצחק וקנין: על מה, רבותי, אתם עושים את כל הקמפיין הגדול הזה – הדרת נשים?

יצחק וקנין: מישהו רוצה ללמד אותנו מה זה כבוד אשה?

יצחק וקנין: מכבדה יותר מגופו, חז"ל אומרים.

יצחק וקנין: גמרנו את כל הצרות שלנו במדינת ישראל?

יצחק וקנין: הכול נשאר בקטע החרדי?

יצחק וקנין: אנחנו מגנים – ואני אומר את זה פה מעל הדוכן – אנחנו מגנים כל אחד שנוהג באלימות בציבור שלנו.

יצחק וקנין: אם יש איזה חרדי כזה בבית-שמש, שעושה איזה מעשה, יורק על ילדה, צריך לקטוע לו את הידיים ואת הרגליים.

יצחק וקנין: פה אני אומר את זה, אבל, רבותי – –

רחל אדטו: אתה לא – – –

יצחק וקנין: – – אל תיקחו את זה פוליטית נגד החרדים.

יצחק וקנין: אתם בונים פה תלי-תלים, ואני יכול להגיד לכם את מה שקורה בחברה החילונית.

יצחק וקנין: אז מה אני אגיד, זה החברה החילונית?

יצחק וקנין: – –

קריאה: – – –

יצחק וקנין: – – זאת החברה החילונית, שמכים?

יצחק וקנין: תלכו למעון לנשים מוכות, מי נמצא שם?

רחל אדטו: גם חרדים.

יצחק וקנין: נשים חרדיות?

רחל אדטו: גם.

יצחק וקנין: 98% זה נשים חילוניות.

רחל אדטו: לא.

יצחק וקנין: אז איפה זה הדרת הנשים שלכם?

רחל אדטו: אבל זה לא נכון.

יצחק וקנין: כל היום אתם מנסים לבנות פה תלים.

יצחק וקנין: ואני אומר לכם, בושה וחרפה.

יצחק וקנין: אם התקשורת היתה מתעסקת, כמו שהיא מתעסקת בהדרת נשים, ב"פרוטקשן" שלוקחים בחנויות בנהרייה כל היום, ברצח של העולם התחתון – במה מתעסקים כל היום?

יצחק וקנין: יש לכם איזה מנטרה, זה הציבור החרדי, זה מתלבש לכם טוב מאוד.

יצחק וקנין: ואני מתבייש, אני אומר לכם, אני כחבר כנסת מתבייש במה שאתם עושים.

יצחק וקנין: תפסיקו עם הבלוף הגדול הזה.

יצחק וקנין: אף אחד לא ילמד אותנו מה זה כבוד האשה.

יצחק וקנין: תודה רבה.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק וקנין.

דני דנון: הדובר הבא – חבר הכנסת איתן כבל, יושב-ראש סיעת העבודה, ואחריו – סגן השר אליעזר מוזס.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני רוצה לומר בשלוש הדקות שעומדות כאן לרשותי – – –

אורי אריאל: אתה יכול להגיד משהו על ראש הממשלה?

אורי אריאל: על התכונות החיוביות?

אורי אורבך: יצרת ציפיות.

דני דנון: אפשר לשלוח לך את הסרטון, חבר הכנסת אריאל.

אברהם מיכאלי: הרגלת פה אנשים – – –

דני דנון: לפלאפון.

איתן כבל: אני מאתגר את עצמי, אדוני.

איתן כבל: אני רוצה לדבר, ברשותכם, על נושא של הדרת הנשים, ברשותך, אדוני היושב-ראש.

אברהם מיכאלי: – – –

איתן כבל: ברשותכם, אני רוצה לומר לחברי, כמי שמכבד, מוקיר, מעריך, ורואה את עצמו כאדם שהוא הרבה יותר משומר מסורת, ויודע בדיוק גם כשמדובר – לא בכל – אתה צודק, חבר הכנסת וקנין – אבל יחד עם זאת אני רוצה לומר לך ולחברים שלי, שהדרת הנשים הראשונה כמעט היתה עם בנות צלפחד.

איתן כבל: כשבנות צלפחד, אני רוצה להזכיר, אביהן, רש"י במקום אומר שזה כנראה היה אותו מקושש עצים בשבת שנסקל בעקבות כך, ואז נשארו בנות צלפחד לבדן, והן באו למשה ותבעו את הזכויות שלהן – –

יצחק וקנין: – – –

איתן כבל: – – אבל אז, ברשותך – –

יצחק וקנין: מה פסקה התורה?

איתן כבל: – – אז היה משה רבנו, שידע לקום ולהגן על הזכויות.

יצחק וקנין: גם משה לא ידע.

אורי אריאל: משה לא ידע.

איתן כבל: נכון, אלוהים נתן לו את ההנחיה.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: נעלמה ממנו, נעלמה ממנו – – – הקדוש-ברוך-הוא אמר את זה.

איתן כבל: חברים יקרים, יצחק, אתה צודק, אתה צודק.

איתן כבל: אז אתה אומר לי שאם משה רבנו לא ידע, מה אני טוען כלפיכם?

איתן כבל: עזוב, אני לא שם, ואני חוזר ואומר לך ולחברים, ואני לא עושה הכללות, ואני לא רוצה לעשות הכללות, אבל אני אומר לכם כמי שבא מהעולם הזה – מה שראינו בטלוויזיה ביום שישי, מי שצופה, לא יקום ולא יהיה.

איתן כבל: אין כאן שאלה לא של ימין, לא של שמאל, אין כאן שאלה של קואליציה ואין שאלה של אופוזיציה.

איתן כבל: ישראל, מדינת ישראל, עם ישראל, לא יכול לסבול ולא יסבול.

איתן כבל: והטענה הגדולה שלי כלפיכם, חברי, היא שאתם עומדים מנגד ולא קמים.

איתן כבל: זה בידיכם, כי אין לי ספק שזו איננה דרכה של תורה.

איתן כבל: ואני אומר יותר מכך, יותר ויותר – אני אומר את זה לכם כמי שגדל בבית דתי: מה, יהדות תימן, שהגיעה אחרי אלפי שנים בגולה, וידעה לשמור בתוך כל אלפי השנים האלה על הדת היהודית, לא היה בה מה שאני צופה?

נסים זאב: – – –

איתן כבל: נסים זאב, אל תפריע לי.

נסים זאב: – – –

איתן כבל: נסים זאב, אל תעזור לי.

איתן כבל: נסים זאב, אל תעזור לי, זו לא עת לליצנות.

נסים זאב: – – –

איתן כבל: זו לא עת לליצנות, אל תפריע לי.

מיכאל בן-ארי: זו עת לפופוליזם.

איתן כבל: או, עוד מי דיבר.

איתן כבל: ואללה, מי דיברנו.

דני דנון: חברי הכנסת בן-ארי ונסים זאב, אתם מפריעים.

איתן כבל: ואללה, הגיע בדיבור ישיר.

דני דנון: זמנו של חבר הכנסת כבל תם ואתם מפריעים.

נסים זאב: תראה את הנאום שלו.

דני דנון: אתם מפריעים לו לסכם את דבריו.

איתן כבל: אני מציע לך, חבר הכנסת נסים זאב, שב ליד הרב מהפינה ותחליפו רשמים ביניכם.

איתן כבל: אני חוזר ואומר לכם, זה לא יעזור.

איתן כבל: זה לא יעזור בשום פנים ואופן, ואני מצפה ותובע ומקווה – ומקווה – שאתם תדעו לעמוד ולהיות חוצץ.

איתן כבל: זו איננה דת ישראל.

איתן כבל: זו איננה הדת שעליה גדלתי, חונכתי וחונכו דורות במשך כל השנים.

איתן כבל: זו לא הדת שהביאה אותנו עד הלום, "נשות טליבאן" ודומיהן.

איתן כבל: ואתם יודעים את זה.

איתן כבל: וחבר הכנסת וקנין, שאתה אחד האנשים שאני הכי מכבד בבית הזה, מעריך ומוקיר, אתה יודע שזה לא זה.

איתן כבל: כתוב בויקרא פרק י"ח פסוק ה': "ושמרתם את חֻקֹתי ואת משפטי אשר יעשה אותם האדם וחי בהם אני ה'".

איתן כבל: וחי בהם.

איתן כבל: אני מקווה, אדוני היושב-ראש – ואני מסיים בזה – אני חוזר ואומר: זו איננה שאלה של ימין ושמאל, זו שאלה של הקיום שלנו במקום הזה.

איתן כבל: תודה.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל.

דני דנון: הדובר הבא, חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, בבקשה.

נסים זאב: אתה מתפרץ לדלת פתוחה, ואתה יודע את זה.

נסים זאב: אתה מדבר בכלל לא לעניין ולא לגופו של עניין.

בנימין בן-אליעזר: הוא צודק.

נסים זאב: אתה מדבר על מה שכולם מסכימים אתך ואתה מטיף לנו מוסר.

בנימין בן-אליעזר: הוא צודק.

נסים זאב: חוצפה.

בנימין בן-אליעזר: הוא צודק.

איתן כבל: אני סיימתי, עכשיו תגיד מה שאתה רוצה.

נסים זאב: שייתן לי שלוש דקות – – –

דני דנון: חבר הכנסת נסים זאב – – –

נסים זאב: בקשה מיוחדת לכבוד חנוכה.

קריאה: תן לו, תן לו.

דני דנון: החבר שיושב לימינך דיבר בשם סיעתך.

דני דנון: מה שאתה כן יכול לעשות זה לפנות לספסלי מרצ, או הסיעות האחרות שטרם דיברו, ואני אשמח מאוד שתדבר בשמן.

דני דנון: חבר הכנסת, סגן השר מוזס, בבקשה.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בראשית דברי אני מגנה כל אלימות, אם מסוג יריקות או כל סוג שלא יהיה.

מנחם אליעזר מוזס: אתמול בלילה נכחתי יחד עם שר החינוך, מר גדעון סער, ועוד יהודים טובים בהדלקת נר חנוכה של האדמו"ר מבעלזא.

מנחם אליעזר מוזס: כולנו שמענו את דבריו בפני אלפי חסידים, על הגינוי של האלימות, וכולנו מצטרפים לזה.

מנחם אליעזר מוזס: אבל יחד עם זאת אני רוצה גם להסביר לכם מה שקורה היום בתחבורה הציבורית הכללית, ואני מקריא לכם נתונים של היחידה לקידום מעמד האשה במשרד ראש הממשלה, אותו ראש ממשלה שיצא נגד ההדרה במרחב הציבורי.

מנחם אליעזר מוזס: מה אומרת היחידה לקידום מעמד האשה במשרד ראש הממשלה: מחצית מהנשים נתקלו בתופעה של מעשים מגונים והטרדות מיניות בתחבורה הציבורית.

רחל אדטו: נו, אז מה?

מירי רגב: אוי, באמת.

אריה ביבי: אז מה אתה רוצה להגיד?

מנחם אליעזר מוזס: כמו כן, עיריית תל-אביב – – –

קריאה: – – –

מנחם אליעזר מוזס: הנה, היחידה, יש לי כאן, יעבירו לך את זה תיכף, טוב?

מירי רגב: זו בושה וחרפה – – –

מנחם אליעזר מוזס: כמו כן, סקר שהזמינה עיריית תל-אביב מגלה כי 83% מהנשים הוטרדו במרחב הציבורי בתל-אביב, וכמעט כל אשה שנייה הוטרדה בתחבורה הציבורית בתל-אביב.

מנחם אליעזר מוזס: אז מה אתם רוצים, שאני אתן גם לנשים והילדות שלי ללכת שם להיטרד?

מנחם אליעזר מוזס: מה קורה לכם, הצביעות הזאת.

מנחם אליעזר מוזס: הנה נתונים, שחור על גבי לבן.

רחל אדטו: מה הקשר?

מנחם אליעזר מוזס: מה הקשר?

מנחם אליעזר מוזס: את יודעת מה הקשר.

מנחם אליעזר מוזס: את מכניסה את הכול לפוליטיקה.

אורי אורבך: שהגברים ילכו ברגל.

מנחם אליעזר מוזס: הדמגוגיה, תשמעו, עברה כל גבול.

מנחם אליעזר מוזס: אם אני רואה היום בקריקטורה, היושב-ראש, תראה ב"הארץ", כל החרדים.

מנחם אליעזר מוזס: תראה, קריקטורה שה"שטירמר" הנאצי לא היה מתבייש בה.

מנחם אליעזר מוזס: אני מוצג שם, כל החרדים.

מנחם אליעזר מוזס: קהילה כמו "תולדות אהרן" שמוכרת, האדמו"ר והחסידים, יהודים, אנשים ישרים, על בית-הכנסת, תראה איך מציגים אותם.

מנחם אליעזר מוזס: במקום אחדות.

מנחם אליעזר מוזס: אין לנו שום בעיות לא באירן, לא במצרים, לא בסוריה.

מנחם אליעזר מוזס: זו הבעיה שלנו.

מנחם אליעזר מוזס: אני רואה שהדמגוגיה הגיעה – אני רואה היום בעיתון, חילוני כמובן – משה אבוטבול: בתקופתו הוחלט על הקצאת זמני רחצה נפרדים בבית-שמש.

קריאה: – – – האוטובוסים.

מנחם אליעזר מוזס: תארו לעצמכם, עיר של 53,000 חרדים, 27,000 דתיים לאומיים, לא מגיעה להם אפילו שעה אחת הפרדה בבריכה.

מנחם אליעזר מוזס: זה נורא ואיום.

מנחם אליעזר מוזס: במערכות החינוך בבית-שמש 23,000 חרדים – 7,000 בממלכתי-דתי, 3,000 ממלכתי – לא זכאים לשעות הפרדה.

מנחם אליעזר מוזס: אני רואה בכותרת ראשית בעיתון שני: עיריית פתח-תקווה מפרידה בין בנים לבנות.

מנחם אליעזר מוזס: אני מסתכל בגוף הידיעה: היחידה לחינוך חרדי בעיריית פתח-תקווה עושה הצגות לכבוד חג החנוכה לילדים חרדים, רחמנא ליצלן, מי שרוצה להגיע לשם רואה שזה מופרד.

מנחם אליעזר מוזס: ממש פלא.

אריה ביבי: זה ראש עיר זמני.

מנחם אליעזר מוזס: לפי הרעיון הזה צריך גם לבטל אולי בבתי-כנסת את עזרת הנשים, מה?

מנחם אליעזר מוזס: בגלל הדרת נשים.

עינת וילף: לא רעיון רע בכלל.

רחל אדטו: לא רעיון רע.

מנחם אליעזר מוזס: נכון, בהחלט, זו מדינה יהודית כמובן, לפי התפיסה שלכם.

מנחם אליעזר מוזס: ואמש בטלוויזיה, 23 דקות על השעון: הדרת נשים.

מנחם אליעזר מוזס: זוהי ההצגה.

מנחם אליעזר מוזס: תשמעו, כפי שאמר כאן ר' יצחק וקנין, אף אחד לא ילמד אותנו מה זה כבוד האשה.

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו יודעים בדיוק מה זה כבוד האשה.

מנחם אליעזר מוזס: בציבור שלכם כל זוג שלישי – מתגרשים.

מנחם אליעזר מוזס: כך אומרת הלמ"ס, תסתכלו, כל זוג שלישי – מתגרשים.

מנחם אליעזר מוזס: זה לא קורה אצלנו.

מנחם אליעזר מוזס: ולא יטיפו לנו מוסר אלה שנשים אצלם זה כמו רכבים, כמו שמחליפים רכב.

מנחם אליעזר מוזס: זכותו של הציבור החרדי לחיות על-פי אמונתו ועל-פי השקפתו ולעשות את הדברים שהוא בוחר בשכונות החרדיות, בערים החרדיות.

מנחם אליעזר מוזס: אף אחד לא מתערב במה שיהיה בקו ירושלים–תל-אביב או בקו ירושלים–חיפה או אילת.

מנחם אליעזר מוזס: אף אחד לא דרש שום דבר.

מנחם אליעזר מוזס: אבל איפה שאני נמצא, ואני רוצה לנסוע בקו, אני לא רוצה שהילדים שלי יוטרדו על-ידי מי שלא צריך.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה לכם.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת מוזס.

דני דנון: הודעה לסגן מזכירת הכנסת, ואחריו תדבר חברת הכנסת עינת וילף.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 32), התשע"ב–2011, שהחזירה ועדת הכנסת.

נאזם בדר: תודה.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: 1.

דני דנון: אוזלת ידה אל מול תופעות הדרת נשים, ההקצנה והאלימות במדינת ישראל;

דני דנון: 3.

דני דנון: אוזלת ידה אל מול התגברות האלימות והפשיעה בקרב האוכלוסייה הערבית

דני דנון: חברת הכנסת וילף, בבקשה.

עינת וילף: כבוד היושב-ראש, תודה רבה לך, השר וחברי חברי הכנסת, לפני כחודשיים עמדתי פה בשעת ערב מאוחרת בדיון בהצעה לסדר-היום בנושא הדרת נשים במרחב הציבורי.

עינת וילף: הודות לדורון אביטל, נחמן שי ומיכאלי, הכנסת לא היתה ריקה.

עינת וילף: גם איש משרי הממשלה לא רצה לענות על ההצעה הזאת לסדר-היום, ואף היתה התחמקות.

עינת וילף: התחושה אז היתה שזה נושא שולי, קטן, ועדיף שלא לעסוק בו.

עינת וילף: אז אני שמחה שיש עכשיו התגייסות כוללת, רחבה, גם פוליטית וגם תקשורתית.

עינת וילף: אבל בדיון שמתקיים היום אני מתחילה להריח ריח של פספוס בנושא שהוא חשוב.

עינת וילף: אנחנו הופכים אותו לסתם מאבק בין דתיים וחילונים, בין חרדים, דתיים וחילונים, הזדמנות להשמיץ האחד את השני, את אורחות החיים – האחד של השני, דבר לחלוטין לא ראוי.

עינת וילף: אנחנו מנצלים את זה גם – לפתע דווקא הדיון בנושא הזה התחיל מספסלי הקואליציה.

עינת וילף: אני עסקתי בזה בהצעות לסדר-היום, יושבת-ראש הוועדה למעמד האשה עוסקת בזה, באופן אמיץ, לפעמים נגד הציבור שממנו היא באה, כדי לקדם את הדברים האלה.

עינת וילף: השרה לבנת התגייסה לנושא, שרות הממשלה.

עינת וילף: אז עכשיו, כשהאופוזיציה גם מתגייסת, הדבר בא בד בבד עם הניסיון להפוך את זה לדבר של קואליציה ואופוזיציה, וזה פספוס, כי בדיוק המאבקים האלה הם המאבקים שמאפשרים את המשך הבעיה.

עינת וילף: קיפוח נשים, השפלתן, הדרתן, הזזתן, כל התפיסה של נשים כמי שאינן יכולות להיות שותפות במרחב הציבורי, בקבלת החלטות, החל מדייניות בבית-משפט וגדולות בתורה ובמדרשות וכלה בשביעייה – הדיון הזה יכול להתקיים רק אם כל חברות וחברי הכנסת יניחו לפיתוי – והפיתוי כאן גדול, אני מבינה את זה – הפיתוי להשתמש בזה כניגוח פוליטי אופוזיציוני גדול, אבל הוא לא נכון והוא מפספס את הנושא.

עינת וילף: ואם סוף-סוף יש לנו הזדמנות להתגבש על דברים שהם קריטיים לעתידה של מדינת ישראל, לפעול, בין שזה כנגד פוליגמיה במגזר הבדואי; כנגד הדרתן של נשים ממקומות של קבלת החלטה; כנגד הדרתן של נשים במרחב הציבורי; כנגד הדרתן בצה"ל; כנגד הדרתן בבתי-הדין של הרבנות – צריך שלא לפספס את ההזדמנות הזאת.

עינת וילף: ואם רק נעסוק בריבים, בהשמצות ובניסיון להשיג נקודה כאן או שם, את הנושא הגדול יותר ואת רגע החסד הזה שניתן לנו לעיצוב החברה בישראל, את הרגע הזה נפספס.

עינת וילף: ואני מבקשת מכם, אל תנצלו את זה למטרות האלה, בואו נתגייס לטובת חברה שוויונית שבה נשים הן שוות ולא נפרדות.

עינת וילף: תודה רבה.

דני דנון: תודה רבה לחברת הכנסת עינת וילף.

דני דנון: הדובר הבא – חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – חבר הכנסת אורי אריאל.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתחיל להבין מדוע הממשלה הזאת איננה מוכנה לקדם את תהליך השלום.

טלב אלסאנע: הרי אם ובמידה שיהיה כאן

טלב אלסאנע: באזור שלום, אז אני רואה, מתאר לעצמי, מה יכול להיות כאן, מה יתחולל כאן, כאשר אנחנו רואים את המריבות, את המלחמות שבגלל הסכסוך הפלסטיני-ישראלי הן נעלמות מהעין.

טלב אלסאנע: חברה מקוטבת, חברה מסוכסכת.

טלב אלסאנע: וכאשר אני רואה את ההתייחסות לאשה בתוך החברה הישראלית, אני גאה בחברה הערבית.

טלב אלסאנע: אני גאה בחברה הערבית אפילו בתימן, חבר הכנסת אגבאריה, שהנשים יוצאות בראש החזית כדי לשנות את השלטון ולשנות את המשטר – – –

נסים זאב: – – – למה הערבים רוצים – – –

טלב אלסאנע: העולם משתנה לקדמה ואתם משתנים בחזרה לתקופות הכי האפלות.

טלב אלסאנע: האשה היא האמא שלנו, היא האחות שלנו, היא בת-זוג שלנו, היא הבת שלנו – –

נסים זאב: – – – כל שני וחמישי רוצחים ערבים – – –

טלב אלסאנע: – – אי-אפשר לדבר על חברה ללא שיתוף מלא של האשה.

טלב אלסאנע: ואני רוצה לעבור מכאן, חבר הכנסת מסעוד גנאים, לנושא שהשר העלה, השר לביטחון פנים.

טלב אלסאנע: חברי חבר הכנסת עפו אגבאריה העלה נושא מאוד חשוב – עניין האלימות בחברה הערבית.

טלב אלסאנע: אבל אני רוצה לשאול אתכם, רבותי, מה זאת אומרת אלימות?

טלב אלסאנע: כאשר כוחות גדולים, מאות שוטרים מגיעים בבוקר יום חמישי להרוס שבעה בתים ולהותיר משפחות, ילדים, נשים, ללא קורת גג, איך אפשר להגדיר את זה אם לא אלימות ברוטלית של השלטון עצמו?

טלב אלסאנע: כאשר היה מקרה של ירי במפגינים, איך אפשר להגדיר את זה אם לא אלימות?

טלב אלסאנע: כאשר השלטון נוהג באלימות כלפי אזרחיו, אז גם כן זה תרבות של האלימות.

טלב אלסאנע: כאשר יש עוני ואבטלה ואנשים מתוסכלים מוציאים את התסכול שלהם על השכנים שלהם ועל אנשים שהם נתקלים בהם – זה כי אנשים עניים, אנשים מובטלים מאבדים מכבודם והופכים גם להיות מתוסכלים ואלימים.

טלב אלסאנע: ולכן, המציאות הזאת משליכה וגם היא גורמת לתופעת האלימות.

טלב אלסאנע: לא רק אנחנו מדברים על חוסר התמודדות אלא על יצירת והזנת התופעה הקשה – אבל באותו זמן אני לא פוטר את עצמנו ואת החברה שלנו מאחריות לתופעה הקשה הזאת.

טלב אלסאנע: אנחנו צריכים לקחת אחריות למציאות, אנחנו צריכים לקחת אחריות לגורל.

טלב אלסאנע: זה העתיד שלנו, זה החיים שלנו, זה החברה שלנו, ואנחנו צריכים להיות אחראים לחברה שלנו.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

דני דנון: הדובר הבא – חבר הכנסת אורי אריאל, ואחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

אורי אריאל: אדוני היושב בראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, חנוכה שמח, חודש טוב, חורף טוב ברוך השם.

אורי אריאל: אני רוצה לפתוח את דברי בחיזוק לחברה החרדית שיש ניסיון להעליל עליה דברים, לעשות הכללות מצד רבים וטובים ופחות טובים.

אורי אריאל: במקום להתייחס לבעיה מנסים להשתלח בציבורים שלמים, ואני, שמכיר היטב את החברה החרדית, אומר לכם: חזקו ואמצו.

אורי אריאל: ואני מציע לכולנו, במקום לדפוק האחד על חזהו של רעהו, לעשות את הפעולה הפשוטה; הרי בכל חברה, בכל חלק מהחברה, יש מה לתקן.

אורי אריאל: מי שרוצה, יסביר לאחרים מה הם צריכים לתקן, אבל אצלו הוא לא יעשה שום דבר.

אורי אריאל: אני לא מתכוון לנקוט את הדרך הזאת, בטח לא בהכללות.

אורי אריאל: מדוע ראוי להצביע אי-אמון בראש הממשלה?

אורי אריאל: בדקה ו-50 שניות – אני חושב שבעצם הוא היה צריך לקבל מקום ראשון באולימפיאדה.

אורי אריאל: הייתי נותן לו מקום ראשון בתפיסת גלים.

אורי אריאל: ראש הממשלה, מר נתניהו, מזהה גל, עושה מהר סקר, עולה על הגל, ואז, נניח, הוא יוצא נגד ההדרה.

אורי אריאל: מה קרה?

אורי אריאל: זה טוב, עכשיו זה מתאים, זה מביא בוחרים, זה מסתדר טוב, זה לא משנה מה יהיה בעוד שבוע, זה לא משנה מה הוא יעשה כראש ממשלה.

אורי אריאל: מזהה גל – תופס גל.

אורי אריאל: מזהה גל שנקרא "תג מחיר" בפי העם – עולה עליו, טראח, משייט אתו, מחזיק מעמד שבוע עד הגל הבא.

אורי אריאל: מה, אתה ראש הממשלה שאחראי לשב"כ, שאחראי לכול, לא יודע שזה לא הציבור?

אורי אריאל: אתה לא יודע שזה בודדים?

אורי אריאל: אני דרשתי מראש הממשלה, כמו מהשר לביטחון פנים, כמו מהמפכ"ל: תעצרו את מי שאחראי לדבר הזה, תעמידו אותו למשפט.

אורי אריאל: בית-המשפט יחליט מה צריך לקרות.

אורי אריאל: אבל זה לא קורה.

אורי אריאל: תשאלו את המשטרה, למה לא עוצרים אף אחד.

אורי אריאל: שאלו את השב"כ, למה לא עוצרים אף אחד.

אורי אריאל: עוצרים ליום, עושים חקירה, כן, אומרים, מודיעים בכל החדשות: עצרנו אחד.

אורי אריאל: למחרת משחררים.

אורי אריאל: אולי למישהו יש פה תשובה על ההתנהלות הזאת?

אורי אריאל: אולי יש משהו אמיתי בכך שיש גופי ביטחון שמפעילים פרובוקטורים?

אורי אריאל: הרי היו דברים מעולם.

אורי אריאל: אני לא אומר את זה, אני לא בטוח בזה, אבל אני מציע לראש הממשלה לתפוס את הגל הבא: הגל הבא זה הסודנים, זה המסתננים.

אורי אריאל: זיהה גל.

אורי אריאל: שנתיים אומר ידידי חבר כנסת כץ – היה יושב-ראש ועדת עובדים זרים – יחד עם הוועדה, יחד עם אחרים, מסבירים לראש הממשלה: זה תקלה גדולה, זה דבר אסטרטגי.

אורי אריאל: הוא לא מטפל.

אורי אריאל: יום אחד הוא מזהה, רואה גל – הופ, הוא תפס גל.

אורי אריאל: אני מסיים בזה, אדוני היושב-ראש, אני מציע לראש הממשלה בעיקר – בעיקר, לא רק – לדבר על הדברים החיוביים: על אלה שמתגייסים לצה"ל, על אלה שלומדים תורה ברצינות, על אלה שמתגייסות לשירות לאומי וכן הלאה וכן הלאה.

אורי אריאל: יש הרבה דברים יפים מאוד במדינה שלנו, כי הארץ שלנו טובה מאוד.

אורי אריאל: תודה.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת אורי אריאל.

דני דנון: הדובר הבא – חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ, אלא אם כן, ניצן, אתה מעביר את זה לנסים זאב, את זכות הדיבור.

ניצן הורוביץ: אם הוא יעביר לי, אני אעביר לו.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בהצעת האי-אמון שהגישה סיעתנו בנושא השתוללות האלימות וחוסר המעש של המשטרה בקרב האוכלוסייה הערבית, חבר הכנסת עפו אגבאריה אמר והציג את הדברים בצורה שלמה ונכונה, אבל אני רוצה להתייחס למקרה אחד בודד.

מוחמד ברכה: לפני יומיים ביקרתי בכפר ג'דיידה, אצל משפחתו של מר שחאדה כיאל, שכמה ימים לפני כן בנו, שעוד לא מלאו לו 12 שנים, נהרג מכדור במהלך אירוע של יריבות, כל אחד יקרא לו איך שיקרא לו.

מוחמד ברכה: אבל הקלות הבלתי-נסבלת, שילדים – או אזרחים בכלל, אבל ילדים – משלמים בחייהם על מזבח ההפקרות והאנרכיה בכל מה שקשור בהחזקת נשק, זה דבר באמת מקומם ובלתי נסבל.

מוחמד ברכה: פעם עצם העובדה שלמישהו יש נשק שהוא לא ברשיון היתה אירוע כמעט ביטחוני.

מוחמד ברכה: היום יש עצימת עין – אני אומר את זה במלוא האחריות – עצימת עין, שיכולה להגיע אפילו לסוג של הסכמה של הרשויות ושל המשטרה עם התרחבות התופעה הזאת, של החזקת נשק.

מוחמד ברכה: פעם דיברו על עזה ואנרכיית הנשק.

מוחמד ברכה: היום רוצים לפורר את האוכלוסייה הערבית ואת האזרחים הערבים דרך העסקתם בסכסוכים פנימיים שאין להם סוף.

מוחמד ברכה: האבא, באותו מפגש בבית, כעס מאוד, ואפילו הטיח בי דברים, כנבחר ציבור: מה אתה עושה, ואיך זה שהדם של הבן שלי הפך להפקר, כי – למה?

מוחמד ברכה: כי אף אחד לא נעצר.

מוחמד ברכה: אנשים בכפר אומרים שכמעט – אני לא רוצה לקחת אחריות – כמעט הזהות של היורה ידועה.

מוחמד ברכה: אני מתריע מכאן, מעל הדוכן הזה, שמי שחושב שבכך הוא באמת יגזור קופונים על התפוררות חברתית בקרב האוכלוסייה הערבית, סופו שימצא את התופעה הזאת מתנקמת בו.

מוחמד ברכה: אבל מעבר לזה, באותו יום שישי התקיימה תהלוכה בכפר, בהשתתפות מאות, אם לא אלפים, ברשיון מהמשטרה – קיבלו רשיון מהמשטרה לתהלוכה, ובאישור המשטרה, והמשטרה התנתה תנאים למסלול התהלוכה, וכו' וכו', וכמה סדרנים שיעמדו עם סרטים של סדרן – ועל המפגינים נורו יריות, ובנס לא היו עוד הרוגים.

מוחמד ברכה: אז איפה המשטרה?

מוחמד ברכה: זאת אומרת, מילא הם יכולים לבוא ולהגיד: אנחנו לא יכולים לצפות מעשי אלימות בכל רגע ובכל מקום ובכל זמן.

מוחמד ברכה: נכון, אי-אפשר לצפות.

מוחמד ברכה: אבל פה, על פניו, אנשים מבקשים רשיון כדי שיהיו מחויבים לתנאים של המשטרה, כדי לשמור על ביטחון המפגינים.

מוחמד ברכה: המשטרה לא נקפה אצבע.

מוחמד ברכה: אפילו לא היו שני שוטרים שילוו את מהלך ההפגנה.

מוחמד ברכה: הדברים האלה מביאים אותי, אדוני היושב-ראש, לכך שהתשובה של השר לביטחון פנים מעל דוכן הכנסת על הצעת האי-אמון היתה תשובה לצאת ידי חובה, ולא תשובה כדי למלא את החובה שלו כשר המופקד על התחום הזה, על תחום ביטחונם האישי של האזרחים.

מוחמד ברכה: וכל עוד הדברים האלה מתנהלים ככה, חובת ההוכחה חלה על השר ועל משרדו ועל המשטרה.

מוחמד ברכה: ואם הם לא מוכיחים אחרת בשטח, סימן שהם נותנים יד לאלימות ולהשתוללות ולאנרכיית הנשק.

מוחמד ברכה: תודה.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

דני דנון: הדובר הבא – חבר הכנסת ניצן הורוביץ, ואחריו – חבר הכנסת אורי אורבך.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, קורה דבר מעניין במדינה.

ניצן הורוביץ: בקיץ, כשהיתה כאן תנועת מחאה המונית בממדים, באמת, שהם גם חסרי תקדים בעולם – הנה, עכשיו יש מחאה על הדמוקרטיה ברוסיה, במוסקבה, 40,000 איש, 50,000.

ניצן הורוביץ: בתל-אביב יצאו חצי מיליון – אמרתם שזה לא אמיתי, לעגתם למפגינים, אמרתם שזה זיוף, טענתם שארגונים מממנים את זה, הדבקתם לזה את מילת הגנאי הידועה "פוליטי" – זה פוליטי.

ניצן הורוביץ: ואז, בגל השני, הממשלה הבינה את ממדי העניין וניסתה למסמס ולמרוח את המחאה על-ידי טרכטנברג וטרכטנבלוף, ושום דבר לא יצא מזה.

ניצן הורוביץ: וכשהכנסת חזרה מהפגרה הבאתם עלינו את כל החקיקה האנטי-דמוקרטית כדי להכות במחאה הזאת ולסתום לה את הפה – דרך הארגונים, דרך התקשורת, דרך בית-המשפט, דרך האקדמיה – בכל הערוצים.

ניצן הורוביץ: עכשיו שוב יש גל של מחאה, וגם נגד הגל הזה אתם נוקטים אותה שיטה: זה זיוף, זה לא אמיתי, תופסים טרמפ, זה פוליטי – כן, גם בעניין הזה פתאום אני שומע מפוליטיקאים, שזה מקצועם: זה פוליטי.

ניצן הורוביץ: ודאי שזה פוליטי.

ניצן הורוביץ: ואני מצפה לראות, אדוני היושב-ראש, איזה חוקים תביאו עכשיו בשביל לנסות לסתום את הגולל על המחאה הזאת.

ניצן הורוביץ: אני רוצה להגיד לכם, חברי הכנסת, בדיוק כמו שהמחאה בקיץ היתה אמיתית ואותנטית ונכונה וצודקת מאין כמוה, גם המחאה הזאת היא נכונה והיא אמיתית וצודקת, והיא תוציא אנשים לרחובות, וגם היא בסופו של דבר גורמת לממשלה לזוז.

ניצן הורוביץ: בשלב זה זה הצהרות שהן די חלולות, מצד ראש הממשלה ואחרים, ואני מניח שככל שהדברים יתקדמו – הנה, כבר יש כמה שרים שמקימים צוות, ובטח יגישו מסקנות, וגם את המחאה הזאת אין לי ספק שתנסו למרוח.

ניצן הורוביץ: הדברים הללו, הן המחאה החברתית שהיתה בקיץ והן המחאה החופשית שמתקיימת עכשיו מדברות על חברה ישראלית פתוחה, צודקת והוגנת.

ניצן הורוביץ: אני רוצה לומר, ניגש אלי חבר הכנסת מוזס והראה לי דברים, ואני מזדהה אתו בעניין הזה; אני לא עומד כאן בשביל להשמיץ חרדים ולתקוף חרדים.

ניצן הורוביץ: אני לא גזען, ואני מתנגד להכללות ולהכפשות כלפי ציבורים שלמים, כזה ציבור או ציבור אחר.

ניצן הורוביץ: לי יש, אדוני חבר הכנסת מוזס, עמדה עקרונית, ואתה מכיר אותה: אני חושב ששורש הבעיה הוא בחיבור בין דת לפוליטיקה, בין דת למדינה, ואני טוען, ואני אמרתי את זה הרבה לפני המשבר הזה, בבית-שמש ובמקומות אחרים, שהדרך להתמודד עם העניין היא להוציא את העניין הדתי – ולא רק היהודי, כל דת; ממסדים דתיים כאן, שהם חלק מהמדינה, יש לנו גם בדתות אחרות, וגם הם פסולים בעיני.

ניצן הורוביץ: העירוב הזה, הבלתי-נסבל, בין דת לפוליטיקה, את העניין הזה צריך לנתק.

ניצן הורוביץ: בכך שורש הבעיה – בבתי-הדין הדתיים, בנישואים הדתיים, בתחבורה הציבורית, בגיור, בגיוס, במערכות החינוך הסקטוריאליות.

ניצן הורוביץ: אני אומר: אדם באמונתו יחיה – אבל יחיה; יחיה כפי שהוא רוצה לחיות, ולא יקבע לי את חיי.

ניצן הורוביץ: בעניין הזה, חברים, אל תזלזלו במחאה הנוכחית כפי שניסיתם לזלזל במחאה בקיץ.

ניצן הורוביץ: היא מעידה על זרמי מעמקים ועל אנרגיות אמיתיות מאוד, ואני מקווה שגם היא תתרום לשינוי בחברה הישראלית.

ניצן הורוביץ: תודה.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

דני דנון: הדובר הבא – חבר הכנסת אורי אורבך.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אפשר יהיה לנתק את הדת מהפוליטיקה ביום שבו יהיה אפשר לנתק את החילוניות מהפוליטיקה.

אורי אורבך: דתיות זה לא רק אורחות חיים, זו גם השקפת עולם, ואנשים רוצים שהשקפת העולם שלהם תבוא לביטוי בחייה של המדינה.

אורי אורבך: על כן אלה – בסדר – אמירות שנשמעות מאוד טוב, אבל אני חושב שבינן לבין המציאות והצורך של אנשים דתיים שתהיה משמעות לדת לא רק בחייהם הפרטיים אלא גם בחייה של אומה ושל מדינה, אלו דברים שניתוק הדת ממה שאתה קורא פוליטיקה יפגע בזכויותיהם של המוני דתיים פרטיים.

אורי אורבך: אבל אפשר לדבר על הממסד הדתי.

אורי אורבך: זו שיחה אחרת.

אורי אורבך: הדרת נשים היא עניין בעייתי מאוד.

אורי אורבך: קיפוח נשים, אפליה של נשים, אבל צריך לבוא בעונה.

אורי אורבך: אם לפני שבועיים או בעוד חודשיים יעמוד פה חבר כנסת או תעמוד פה חברת הכנסת וילף ותדבר על הדרת נשים, אפילו את הסמינר באוניברסיטה שעוסק בהדרת נשים זה לא יעניין.

אורי אורבך: צריך לבוא בעונה.

עינת וילף: אבל אני עדיין אדבר.

אורי אורבך: כן כן, אבל זה לא – כשבאים בעונה, הכול זה הדרת נשים; הפרדה בין בנים לבנות בבית-ספר, כיתות בנים וכיתות בנות – אגב, רעיון שצריך לשקול אותו לפעמים גם במגזר החילוני, רק אסור לדבר ככה.

אורי אורבך: אם יוכח שמבחינה חינוכית בגיל מסוים עדיף – לחילונים, לא על רקע דתי, אלא על רקע הישגים לימודיים – יותר טוב שבנות ילמדו לבד, או שבנים ילמדו לבד, אני חושב שיש בתי-ספר כאלה באנגליה – פה בארץ אפילו אי-אפשר להעלות את הרעיון הזה, כי ברגע שאתה אומר – בעונה, אני מתכוון – כשאתה בא בעונה ואתה מדבר על כל דבר של הפרדה בין בנים לבנות ובין גברים לנשים, זה נכלל בתוך ההדרה, אז לא מתנהל פה דיון.

אורי אורבך: עכשיו, ודאי שיש תופעות של קיפוח נשים והדרת נשים בחברה הדתית.

אורי אורבך: אגב, בבית-שמש זה לא הדרת נשים; שם מדובר בבריונות מתמשכת, ששיאה נראה לכולם ביריקה הזאת, אבל בעצם יש שם התנכלות נמשכת של חרדים קיצונים לדתיים-לאומיים שגרים שם.

אורי אורבך: מנסים לסלק אותם משם ואת בית-הספר שלהם.

אורי אורבך: אבל צריך פעם – לא בעונה, לא בעונה כשהכול סוער והכול זה הדרה והכול זה נורא – לדבר על מעמדה של האשה בחברה הישראלית.

אורי אורבך: יש הצד האחד, בדרך כלל בחוגים השמרניים, של קיפוח, אפליה, של דחיקתה לאחורי האוטובוס.

אורי אורבך: שם, אגב, הבעיה היא לא שהאשה רוצה לשבת מאחור; משפחות חרדיות סובלות מזה כי הן רוצות לשבת יחד – לא עם גברים זרים שיטרידו אותן, אלא עם אבי המשפחה ואם המשפחה וילדיהם באוטובוס, אבל נעזוב את זה רגע.

אורי אורבך: אבל יש גם צד שני, ההיפך מההדרה; אני באמת מתחבט איזה עיתון אני מעדיף לפעמים – האם את "יתד נאמן" ו"המודיע", שם אפילו אין תמונה של אשה, או את "ידיעות אחרונות", "מעריב" ו"ישראל היום", שאיך שהתמונה של האשה שם אולי יותר טוב "יתד נאמן".

אורי אורבך: יש פה משיכה לשני קיצוניויות ששתיהן אומרות שמעמד האשה הוא בכי רע.

אורי אורבך: כי יש מקומות שאומרים: אשה, מאחורה, ותסתמי, ואל תשירי, ובתחנת רדיו מסוימת אפילו: אל תדברי.

אורי אורבך: ויש מקומות, כמו הערוצים המסחריים שלנו, שיש תוכנית – אני לא מבקר טלוויזיה – כמו "מעושרות" שאומרים לה: סתומה – זה מה שאומרים בעצם לאשה – את נשואה לאיש עשיר, ועכשיו בואי ונשמע אותך מקשקשת ככה פעם-פעמיים בשבוע.

אורי אורבך: אז לא שצריך לבחור.

אורי אורבך: זה לא טוב וזה רע.

אורי אורבך: אבל אלו שמטיפים כל כך הרבה מוסר על הדרת נשים באוטובוס או בשכונה חרדית, הואילו מדי פעם להסתכל במראה, או לפחות במכשיר הטלוויזיה שבביתכם, ולהגיד אם כך אתם רוצים לראות את האשה החופשית הליברלית בחברה הישראלית.

אורי אורבך: דרך הביניים, שביל הזהב, מתינות, הסתכלות בהיגיון, ולעסוק בנושאים החשובים האלה כל השנה, ולא רק בעונה.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת אורי אורבך.

דני דנון: אני מקווה שלא היה פה פרומו לתוכנית טלוויזיה מסוימת, בדבריך; שלא עודדת צפייה בתוכנית טלוויזיה מסוימת.

אורי אורבך: אין חשש.

אורי אורבך: אני לא יודע אם הערוץ יהיה – אתה מדבר אתי על תוכנית – – –?

עינת וילף: הוא מנסה להציל את הערוץ.

דני דנון: כולנו מקווים.

דני דנון: הדובר הבא הוא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הצעת האי-אמון בממשלה בגלל אוזלת ידה בטיפול באלימות ובפשיעה הגוברת ביישובים הערביים ממקדת את הדיון בנושא כאוב, מכריע מבחינת התפתחותה של האוכלוסייה הערבית, ואפשר בהחלט להאשים את הממשלה באחריות בנושא הזה, כי הממשלה אחראית למשטרה, והמשטרה לא עושה כדרוש ואת הנדרש כדי לטפל בבעיית האלימות והפשיעה ביישובים הערביים.

ג'מאל זחאלקה: עד כדי כך היא לא מטפלת, שהרוב של מקרי הרצח בארץ הם ביישובים הערביים, על רקע של עבריינות – הרוב, אף-על-פי שהציבור הערבי הוא 17% מאוכלוסיית המדינה, כלומר פי-שלושה מאחוזנו באוכלוסייה.

ג'מאל זחאלקה: לפני 30 שנה זה היה 10%, כלומר מחצית מאחוזנו באוכלוסייה.

ג'מאל זחאלקה: בשלושת העשורים האחרונים, אם ניקח את מקרי הרצח כאחד המדדים – וזה מדד חשוב, ואולי הוא הכי חשוב – יש פי-שישה מקרי רצח.

ג'מאל זחאלקה: כנ"ל גם אחוז האנשים שנמצאים בבתי-סוהר, כנ"ל במקרי ירי, כנ"ל במקרי אלימות, כנ"ל בעבירות שונות.

ג'מאל זחאלקה: ואנחנו רוצים להילחם בתופעה הזאת.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, אין לנו כלים.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר: אנחנו – ראשי הציבור הערבי.

ג'מאל זחאלקה: קודם כול, העניין של המאבק בפושעים והענשתם הוא מונופול של המדינה.

ג'מאל זחאלקה: רק למדינה יש משטרה.

ג'מאל זחאלקה: לנו אין משטרה.

ג'מאל זחאלקה: ואם המשטרה פועלת על-פי הנורמות הקיימות, כלומר נורמה של אפליה כלפי הציבור הערבי, כמו שיש אפליה בתקציבים, ויש אפליה בתשתיות, בחינוך, בחקלאות, בתעשייה – בכל דבר, יש אפליה בטיפול המשטרה באלימות ובפשיעה ביישובים הערביים.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש – –

אדוני, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: – – המשטרה לא מטפלת באותה חוזקה, באותו כוח, באותה נחישות, ברצח באום-אל-פחם כמו ברצח בתל-אביב.

אני מחדש לך לדקה נוספת.

בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כאשר רואים שיש כאן בעיה שמתגברת, יש כאן מוקד של אלימות, צריך לטפל בעניין בהתאם.

ג'מאל זחאלקה: כאשר הממשלה והמשטרה ראו לפני שש-שבע שנים בערך, שיש אלימות בעיר נתניה, שיש פשיעה גוברת בעיר נתניה, התקבלה החלטה למגר את הפשיעה בנתניה, ונעשה מאמץ ממוקד; הוקצו תקציבים, כוחות, עניין, מיקוד.

ג'מאל זחאלקה: ואכן – אני זוכר שבאותם ימים אנשים פחדו לנסוע לנתניה – המשטרה עשתה את המאמץ ומיגרה את האלימות בנתניה, ונתניה חזרה להיות כאחת הערים בנושא הזה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב, כבוד היושב-ראש – ואני קורא מכאן לממשלה להביא לנו תוכנית של מאמץ ממוקד לטפל באלימות ביישובים הערביים במטרה למגרה ולא רק לצמצם אותה פה ושם.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

תודה רבה.

אני מזמין את חברת הכנסת ציפי חוטובלי לבוא ולשאת את דברה.

לאחר מכן אנחנו עוברים להצבעות, אם לא יהיה שר שיסכם.

רבותי, היום אנחנו מסיימים ב-16:00.

לא ימשכו פה זמן.

יש לנו חוקים שאנחנו צריכים להעביר אותם עד 1 בינואר, ואם יתחילו פה משחקים פוליטיים אנחנו נמצה את הדין הפוליטי.

מוחמד ברכה: אבל תקדים את גיל הפרישה, היושב-ראש.

מוחמד ברכה: תקדים את גיל הפרישה.

אני חושב שזה הדבר החשוב ביותר.

צריכים מהקואליציה והאופוזיציה להסכים – – –

מוחמד ברכה: מחר זה בלתי אפשרי.

מוחמד ברכה: ביום – – –

ראובן ריבלין: אם אתה מסכים, אני מסכים, אין לי בעיה.

ראובן ריבלין: יתחילו את הדיון בנושא הבא ונמשיך אותו מחר עד – – –

מוחמד ברכה: גיל הפרישה – אפשר לשאול את כל המציעים.

ראובן ריבלין: אין לי בעיה.

ראובן ריבלין: אנחנו בנשיאות – – –

מוחמד ברכה: יושב-ראש הוועדה – – –

ראובן ריבלין: סגן יושב-ראש הכנסת מוחמד ברכה, אנחנו בנשיאות קבענו סדר-יום.

ראובן ריבלין: אני רוצה להקפיד.

ראובן ריבלין: אם אני צריך להפעיל את שיקול דעתי, אני אפעיל אותו.

מוחמד ברכה: תתאפק.

ראובן ריבלין: אני אפעיל אותו אם יהיה צורך.

ציפי חוטובלי: תרשה לי?

ראובן ריבלין: גברתי, אנחנו פשוט דנו בנושא הכנסת כולה, וודאי שגיל הפרישה של נשים הוא דבר חשוב ביותר, ולכן חשבתי שבאמת סדר העדיפויות מחייב אותנו בעניין זה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת ציפי חוטובלי, הבמה לרשותך.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, אנחנו נמצאים, להזכיר לכולנו, בימי חג החנוכה, ואולי חלק מהיושבים כאן לא יודעים, אז אני קצת ארענן את זיכרונם מבחינה היסטורית, שמרד חג החנוכה מתחיל על-ידי אשה.

ציפי חוטובלי: לאשה הזאת קראו חנה, היא היתה בתו של מתתיהו.

ציפי חוטובלי: אותו אחד שאנחנו זוכרים, בעיקר את הבנים הגיבורים שלו, היתה לו גם בת, קראו לה חנה.

ציפי חוטובלי: ויום אחד חנה מחליטה לשים קץ למציאות המזעזעת שבה הלילה הראשון של כל כלה היה צריך להיות בביתו של ההגמון, והיא אומרת:

ציפי חוטובלי: אני מחליטה לשים לזה סוף דרך מעשה מאוד פרובוקטיבי – היא קמה ועולה על השולחן, פושטת את בגדיה בפומבי, וכשכולם מזדעזעים ובאים אליה בטענות היא אומרת: כשהדברים האלה נעשים במחשכים אין לכם בעיה עם זה, אבל עכשיו כשאני מביכה את כולכם, עכשיו יש לכם בעיה עם זה.

ציפי חוטובלי: היא בעצם מצליחה לייצר זעזוע במעשה הזה, ובעקבות המעשה הזה של חנה, על-פי המסורת היהודית, מתחיל נס חג החנוכה והמרד הגדול ביוונים.

ציפי חוטובלי: ואני חושבת שהגענו למצב שבו אנחנו זקוקים לחנה שלנו.

ציפי חוטובלי: אנחנו זקוקים לאותה אשה שלא תתבייש לומר – כמובן אני לא מתכוונת באופן מעשי, אבל אני כן חושבת שאנחנו זקוקים לאשה שתקום ותאמר באופן ברור: עד כאן.

ציפי חוטובלי: יש רגעים בחברה הישראלית שבה נתנו במשך יותר מדי שנים, דרך יותר מדי ממשלות – וכאן אני שותפה לדבריה של השרה לימור לבנת.

ציפי חוטובלי: אין ספק שהמאבק הזה הוא מאבק ארוך שנים, מימי לידתה של התנועה הפמיניסטית, אדוני היושב-ראש.

ציפי חוטובלי: להאשים את הממשלה הנוכחית בזה שהיא יצרה את הפערים התרבותיים המובנים האלה בחברה, זה באמת לעג לרש – –

אורית זוארץ: בזה שהיא שותקת.

ציפי חוטובלי: – – חוסר הבנה בסיסי מה היא הדרת נשים ומהו מאבקה של התנועה הפמיניסטית.

ציפי חוטובלי: אבל אני רוצה לחזור לרגע לנס החנוכה ולעובדה שאנחנו זקוקים היום יותר מתמיד להנהגה נשית ברורה שתציג גבולות וגם תציב גבולות להלכה היהודית.

ציפי חוטובלי: כי מה שקורה היום זה לא הלכה, זה סילוף של ההלכה.

ציפי חוטובלי: מה שקורה היום זה בשם ההלכה רמיסת כבודה של האשה, שזה דבר שמנוגד לחלוטין לעקרונות היהדות.

ציפי חוטובלי: ביהדות שאני מכירה, ברמב"ם שאני מכירה כתוב: "אוהבה כגופו ומכבדה יותר מגופו".

ציפי חוטובלי: בשום מקום לא כתוב שאשה צריכה לשבת בספסלים האחוריים, לא באוטובוס וגם לא בכנסת ולא בשום מקום אחר.

ציפי חוטובלי: וזאת לדעתי הבעיה מספר אחת, שבאצטלה דתית ובאצטלה של אוטונומיה, אנחנו אפשרנו לתופעה הזאת להתקיים במשך שנים ארוכות.

ציפי חוטובלי: עשר שנים יש קווי מהדרין בעולם, ועד שזה לא התפתח לכדי אלימות אנחנו שתקנו.

ציפי חוטובלי: ולכן אני חושבת קודם כול שהאחריות היא על המדינה.

ציפי חוטובלי: כשמדינה נותנת זיכיון לתחנת שידור לשדר ללא נשים, זאת טעות קריטית של המדינה.

ציפי חוטובלי: ולכן המדינה צריכה להתנות כל זיכיון לשידור ציבורי בכך שיתקיים בו שוויון מגדרי, מה שהיה מובן מאליו, אבל הוא כבר לא מובן מאליו.

ציפי חוטובלי: והדבר היותר חשוב, התחיל ברוח הדברים האלה לדבר חברי חבר הכנסת אורבך.

ציפי חוטובלי: אסור שהדיון הזה, שעוסק סוף-סוף במעמדה של האשה בזירה הציבורית – אסור שהדיון הזה יתנהל בצביעות, כי אין צביעות גדולה מאשר לומר: הכול מתרחש שם בספסלים האחוריים של החברה הישראלית; שם, בתחנת האוטובוס של הציבור החרדי, מתרחשת תופעת האפליה או חוסר השוויון.

ציפי חוטובלי: חברים יקרים, מי שדואג לדמותה של האשה בזירה הציבורית, שישאל את עצמו למה בכנסת ישראל אין 60 חברות כנסת; שישאל את עצמו למה סביב שולחן הממשלה אין 15 שרות; שישאל את עצמו למה כשמדובר בסוגיות מדיניות-ביטחוניות יראיינו תמיד גנרלים ולנשים לא תהיה אמירה.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שכאן מתחילה ההדרה המשמעותית כשמדובר בחברה שלנו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: החברה שלנו מעדיפה עדיין לראות נשים כשעשוע, כשעשוע להמונים, שמקשט את מסכי הטלוויזיה, שמקשט את שלטי הפרסום.

ציפי חוטובלי: זאת התצוגה של האשה באותה חברה שמכנה את עצמה "נאורה".

ציפי חוטובלי: וכל עוד זה יהיה על סדר-היום, ולא היא על סדר-היום, ההדרה הזאת שאנחנו נאבקים בה תמשיך לצערי להיות חלק בלתי נפרד מחיינו.

ציפי חוטובלי: וכאן, מהבית הזה, צריכה לצאת בשורה שתיאבק בכל סוגי ההדרה, גם אלה של החברה הנאורה, או המכונה "נאורה".

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת ציפי חוטובלי.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, מי מהממשלה מבקש לסכם?

ראובן ריבלין: גברתי השרה, אני מבקש להזכיר שהיום אנחנו מסיימים את הדיון בשעה 16:00, השרה תדבר לעניין, ואנחנו מייד מצביעים, שכן אין לנו אפשרות היום למשוך את הדיון לצורך הבאת מצביעים, שאחרת אנחנו נמצא את עצמנו חסרים בסדר-היום בדברים שהמדינה לא יכולה להזניח אותם, אלא אם כן היא מאשרת את זה לפני 1 בינואר.

ראובן ריבלין: יושב-ראש הוועדה, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, חבר הכנסת כץ, האם אתם מוכנים לסדר-היום על-פי הסכמה?

ראובן ריבלין: הוא מוסכם?

ראובן ריבלין: כי אנחנו נתחיל בהצעה שבה אנחנו ב-16:00 נפסיק, ואם תרצה הממשלה להמשיך, זה יהיה רק מחר, אחרי הנושאים שמחויבים על-פי החוק.

ראובן ריבלין: גברתי השרה, בבקשה.

ראובן ריבלין: אין לי ספק שלא תדברי אפילו דקה אחת יותר ממה שאת צריכה כדי להסביר מדוע האי-אמון צריך להידחות.

לימור לבנת: ודאי, אדוני יושב-ראש הכנסת.

ראובן ריבלין: אני רק אומר את המובן מאליו.

לימור לבנת: גם המובן מאליו לפעמים צריך שייאמר, אדוני היושב-ראש.

לימור לבנת: טוב שאמרת את זה וטוב שהזכרת לי את זה, כדי שלא אדבר סתם שלא לצורך.

ראובן ריבלין: ודאי.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לברך גם את חברות "נעמת" שנמצאות ביציע יחד אתנו, זו הזדמנות טובה.

לימור לבנת: גם היושבת-ראש טליה לבני כאן?

לימור לבנת: אני לא רואה.

לימור לבנת: היא היתה פה קודם.

לימור לבנת: כן, היא היתה פה, היא היתה פה, ראיתי אותה קודם.

לימור לבנת: נכון.

לימור לבנת: אני מברכת אתכן – אני לא שומעת את עצמי, אני לא יודעת – – –

ראובן ריבלין: רבותי, נא לשבת.

ראובן ריבלין: מי שרוצה לדבר, יצא החוצה.

לימור לבנת: אני עניתי כאן קודם, וגם חלק ניכר מהדיונים עסקו בנושא שעומד על סדר-יומנו במהלך הימים האחרונים ועל סדר-יומה של החברה הישראלית – הנושא של הדרת נשים.

לימור לבנת: כבר שמעתי שמציעים אולי לא לקרוא לזה "הדרה".

לימור לבנת: יש בזה משהו, יכול להיות שהמלה הדרה היא מלה שגם לא לגמרי מוכרת, אולי לא לגמרי מובנת, אולי גם יש בה איזה סוג של מלה רכה במידה כזאת או אחרת, אולי באמת לא מלה כל כך מוצלחת, אולי אפשר לקרוא לזה "הנמכה", "השפלה".

לימור לבנת: אבל בנושא של מאבק למען זכויות נשים יש היסטוריה ארוכה.

לימור לבנת: בנושא הזה אני אישית עוסקת למעלה מ-20 שנה, גם כשהוא לא היה כל כך פופולרי, גם כשלא רוב הציבור נזעק למענו, גם כאשר היו מעטים מאוד – נכון יותר לומר, מעטות מאוד שעסקו בו, והתייחסו אליהן, עוד לפני אגב, כאל קצת תימהוניות, או מה זה בכלל זכויות נשים, מה זה בכלל שוויון זכויות לנשים.

לימור לבנת: אבל בכל זאת אנחנו עסקנו בזה.

לימור לבנת: בכל זאת אנחנו האמנו שנכון שלנשים יהיו זכויות שוות, נכון שלנשים יהיה שוויון הזדמנויות קודם כול לפני כל דבר אחר, שנכון שנשים אינן שונות מבחינת שוויון ההזדמנויות שמגיע להן על פני גברים.

לימור לבנת: הממשלה הזאת, אדוני היושב-ראש, לא רק מדברת, היא גם עושה.

לימור לבנת: הממשלה הזאת עושה – – –

ראובן ריבלין: – – –

לימור לבנת: הממשלה הזאת, אדוני היושב-ראש, עושה דברים רבים, היא לא רק מדברת.

לימור לבנת: מה היא עושה?

לימור לבנת: אני אתן אולי דוגמאות מספר למה שהממשלה הזאת עושה.

לימור לבנת: לא רק שראש הממשלה דיבר פעמיים רק בשבועיים האחרונים נגד הדרת נשים, אבל הנה אני אומַר כך: הממשלה החליטה שבחברות ממשלתיות ימונו ממונות לקידום מעמד האשה; הרשות למעמד האשה היום כפופה לסגנית שר במשרד ראש הממשלה, שממונה על נשים וצעירים.

לימור לבנת: הממשלה החליטה לתמוך בהצעת חוק לחלוקת זכויות פנסיה בין בני-זוג.

לימור לבנת: הממשלה החליטה לתמוך בהצעת תיקון לחוק בתי-דין רבניים הקובעת מנגנון המוודא ואוכף את ביצועה של הסנקציה הקבועה בחוק כלפי סרבני גט.

לימור לבנת: אנחנו עוסקים בנושא של פערי שכר וקידום נשים בעבודה.

לימור לבנת: אנחנו עוסקים בשילוב אמהות במעגל התעסוקה באמצעות השתתפות במימון שהייה בצהרונים ובעידוד תעסוקת אמהות לילדים גילאי אפס עד חמש.

לימור לבנת: מדובר בהחלטות ממשלה בנושאים הללו, ובעוד ועוד, שורה ארוכה של נושאים – –

ראובן ריבלין: שמצדיקות את דחיית האי-אמון.

לימור לבנת: – – שאנחנו עוסקים בהם, שבהחלט מצדיקים את ביטול האי-אמון.

לימור לבנת: אלא, אדוני היושב-ראש, שלצערי הרב, דווקא סיעת קדימה, שהגישה את הצעת האי-אמון בנושא הדרת נשים היום, לא הציגה כאן שום נושא שקשור להדרת נשים, ודווקא – –

אורית זוארץ: 15 – – – שהגשתי – התנגדתם לכולם.

לימור לבנת: – – מי שעומדת בראש סיעת קדימה, למרבה הצער, לא עוסקת בנושא של מעמד האשה ובנושא הפמיניסטי, כי זה כנראה קטן עליה.

לימור לבנת: זה לא קטן עלי, אדוני היושב-ראש וחברי חברי הכנסת.

לימור לבנת: זה לא קטן, חברי חברי הכנסת – –

אורית זוארץ: – – –

ראובן ריבלין: מספיק, חברת הכנסת זוארץ, היא עונה לך.

ראובן ריבלין: את דיברת, היא עונה לך.

לימור לבנת: – – על חברותי.

לימור לבנת: זה לא קטן, חברי חברי הכנסת, על אף אחד מאלה שעסקו בנושאים האלה, חבר הכנסת רוני בר-און, שמעולם לא שמעתי אותך עוסק בנושאים הללו.

לימור לבנת: חברי חברי הכנסת – – –

אורית זוארץ: – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, היא עונה לך.

ראובן ריבלין: את לא רוצה שהיא תענה – אל תגישי אי-אמון, היא לא תענה.

לימור לבנת: – – – נשים – – – רבות פוליטיקאיות – –

ראובן ריבלין: מספיק.

לימור לבנת: – – שכאשר הן הולכות, למשל, אל הרב עובדיה יוסף, בוחרות לשים על ראשן כיסוי ראש.

לימור לבנת: ראיתי כאלה פוליטיקאיות.

לימור לבנת: זה בסדר.

לימור לבנת: זה מרצון חופשי.

לימור לבנת: אני לא רואה בזה שום דבר פסול – –

אורית זוארץ: – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ.

לימור לבנת: – – זה דבר ראוי, מי שמוצאת לנכון כך לנהוג.

לימור לבנת: ראיתי תמונות כאלה בעיתונים.

לימור לבנת: זה בסדר גמור.

לימור לבנת: אין בזה כל דבר פסול.

לימור לבנת: ולכן, מה שפסול הוא הכפייה.

לימור לבנת: רק הכפייה היא זו שפסולה.

לימור לבנת: אנחנו ניאבק ואנחנו נילחם ואנחנו נפעל נגד כל כפייה.

לימור לבנת: אנחנו נילחם ואנחנו נפעל ואנחנו נילחם נגד הדרת נשים, ואנחנו נילחם ואנחנו נפעל ואנחנו נעשה הכול כדי שנשים לא רק לא תודרנה מהמרחב הציבורי, אלא כדי שיהיה להן שכר שווה, כדי שהנשים החלשות ביותר בחברה לא תהיינה מוכות – –

אורית זוארץ: – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, את רוצה – את מוכרחה שאני אקרא אותך לסדר?

ראובן ריבלין: אם את מוכרחה – אני אקרא.

לימור לבנת: – – לא תהיינה מודרות.

לימור לבנת: כדי שנשים בכל שכבות החברה לא תהיינה נשים סוג ב' בכל מקום שהוא.

לימור לבנת: ולכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו, שאנחנו מאמינים בזה, משלבים ידיים.

לימור לבנת: אני קוראת לכל מי שמאמין בכך, אני קוראת לכולם, לעזוב את המפלגתיות ולשלב ידיים למען הפמיניזם; לעזוב את השלטים האלה של המפלגות, המתפרסמים בתשלום, ולשלב ידיים למען נשים, למען הפמיניזם, ולהסיר את ההצעה הזאת – להצביע אמון בממשלה.

לימור לבנת: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשרה לבנת, אשר דיברה רק לעניין ולא משכה זמן.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה, כפי שהבטחתי לכם.

ראובן ריבלין: נא לשבת, כדי שאיש לא ייפגע.

ראובן ריבלין: השר איתן, ללכת לאט לאט.

ראובן ריבלין: אנחנו אחראים גם לשלומם של השרים.

ראובן ריבלין: ראש האופוזיציה, בבקשה.

ראובן ריבלין: רבותי, נא לשבת.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה על כל אחת מהצעות האי-אמון בנפרד, וההצבעה הראשונה היא על בקשתה של סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה בכותרת:

ראובן ריבלין: אוזלת ידה של ממשלת נתניהו אל מול תופעות הדרת הנשים, ההקצנה והאלימות במדינת ישראל, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת זאב בילסקי.

ראובן ריבלין: אני קורא לחברים להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

נסים זאב: מה עם הדרת גברים?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זאב, נא לא להפריע לי בהצבעה.

ראובן ריבלין: אתה עלול לבלבל אותי.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 38 נגד – 54 נמנעים – אין הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 38 בעד, 54 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעת קדימה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון של סיעות העבודה ומרצ, כפי שנומקה על-ידי השר לשעבר, חבר הכנסת אבישי ברוורמן, בכותרת:

ראובן ריבלין: לוחמי האש ומערך הכיבוי ממשיכים להיות מופקרים גם שנה לאחר אסון הכרמל.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חברי הכנסת ואת השרים חברי הכנסת להצביע בעד האי-אמון או נגדו.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות העבודה–מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 39 נגד – 55 נמנעים – אין הצעת סיעות העבודה–מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 39 בעד, 55 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שגם הצעתן של סיעות עבודה ומרצ לא עברה, וירדה מסדר-היום.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון של סיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת עפו אגבאריה, בכותרת:

ראובן ריבלין: אוזלת ידה של הממשלה אל מול התגברות האלימות והפשיעה בקרב האוכלוסייה הערבית.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 28 נגד – 55 נמנעים – אין הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 28 בעד, 55 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: [מס' כ/416; "דברי הכנסת", חוב' ב', עמ' 23182, ומושב שלישי, חוב' ל"ו, עמ' 21131, עמ' 21132, עמ' 21133 ועמ' 21136; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו משנים בסדר-היום בהסכמת הצדדים, ואנחנו עוברים לדון בנושא שהוא חשוב ביותר, והוא קריאה שנייה וקריאה שלישית בהצעת חוק גיל פרישה (תיקון מס' 3).

ראובן ריבלין: אני מזמין את יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, והוא כבר עלה, ויציג את החוק כהצעת הוועדה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק גיל פרישה (תיקון מס' 3), התשע"ב–2011, שלי ושל חבר הכנסת אילן גילאון.

חיים כץ: בהצעת חוק זו מוזגו ארבע הצעות חוק שיזמו חברי הכנסת משה גפני, יעקב אדרי, ציון פיניאן, שלי יחימוביץ, מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין, עפו אגבאריה, דליה איציק, ציפי חוטובלי, זהבה גלאון וניצן הורוביץ.

חיים כץ: אבהיר בפתח דברי כי הצעת החוק המונחת בפניכם היא הצעה שאושרה פה-אחד על-ידי חברי הוועדה – קואליציה ואופוזיציה – שגיל הפרישה לאשה במהלך חמש השנים הבאות יהיה 62.

חיים כץ: כלומר הקפאת המצב כפי שנחקק בחוק בשנת 2004 לחמש שנים נוספות.

חיים כץ: חוק גיל הפרישה, 2004, קובע שגיל הפרישה שבו אשה רשאית לפרוש מעבודה הוא גיל 62, בכפוף להוראות פרק ד'.

חיים כץ: לפי פרק ד' נדרש שר האוצר להקים ועדה ציבורית, אשר חברים בה נציגי המעבידים, העובדים והממשלה, שתבחן את גיל הפרישה לאשה שנולדה בשנת 1950 ואילך, ואשר תגיע לגיל 62 בינואר 2012 ואילך.

חיים כץ: במידה ששר האוצר לא יקים ועדה לבדיקת גיל הפרישה, תתחיל העלאת גיל הפרישה ל-64 באופן אוטומטי, ולכן חשוב להעביר את הצעת החוק הזאת היום.

חיים כץ: הצעת החוק הזאת סוגרת שני דברים: האחד, שנשים שלא עובדות יקבלו את מענק הזיקנה ומענק הסיעוד מהיום ועד עוד חמש שנים, בלי לדבר.

חיים כץ: נשים שהגיעו לגיל 62 וימשיכו לעבוד יקבלו את המענקים שמקבלים כבונוס על שנים עודפות.

חיים כץ: מה שיש עוד בהצעת החוק, ששר האוצר צריך להקים ועדה בעוד חמש שנים שתבוא בפני הכנסת ותסביר למה צריך להעלות את גיל הפרישה.

חיים כץ: אני חושב שבתקופה הזאת של הדרת נשים, היה הקטע של להעלות את גיל הפרישה בלי שום קשר לקרנות הפנסיה מוטעה ביסודו, כאשר רוצים לפגוע בביטוח הלאומי.

חיים כץ: כמו כן, סוכם שמאחר שדחייה לחמש שנים תביא לגירעון של פחות מ-0.65, הגמלאים בקופות הוותיקות לא ייכנסו למצב של איזון אקטוארי שיצטרך להוריד את הגמלה שלהם.

חיים כץ: מאחר שהגענו למצב שגם הנשים יכולות להיות מרוצות בחמש השנים הקרובות, וגם הגמלאים לא ייפגעו עקב דחיית גיל הפרישה בחמש שנים, כל התהליך בחמש שנים, ואני בטוח שכנסת ישראל בעוד ארבע שנים, או ארבע וחצי, תתעורר ותפעל על מנת לדחות בכלל את גיל הפרישה, כי כבר לא יהיה בו עוד צורך, בגלל קופות מאוזנות.

חיים כץ: אז אני חושב שהחוק הזה הוא במקום, בזמן, וצריך לאשר אותו.

חיים כץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אין הסתייגויות לחוק זה.

ראובן ריבלין: כמה חברי כנסת ביקשו לדבר ברשות דיבור בהתאם לתקנון.

ראובן ריבלין: אני אקריא את שמותיהם, ואומר רק מי נשארו: חבר הכנסת עפו אגבאריה, חברת הכנסת רחל אדטו, חברת הכנסת דליה איציק – גם היוזמת של החוק – אריה אלדד, אריה ביבי, אילן גילאון, זהבה גלאון, ציפי חוטובלי, אורלי לוי אבקסיס, אברהם מיכאלי, משה מוץ מטלון ומרינה סולודקין.

ראובן ריבלין: בהסכמת כל מבקשי הדיבור ידברו רק שתיים.

ראובן ריבלין: הראשונה היא חברת – גם אתה?

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: אין הסתייגויות.

מוחמד ברכה: לא, יש תוספת של – – –

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: יש שניים נשארו ברשות דיבור.

ראובן ריבלין: אתה בסוף תברך, אתה מהיוזמים?

ראובן ריבלין: רגע, אנחנו – אה, אחרי מרינה סולודקין צריך להיות ניצן הורוביץ, מוחמד ברכה ודב חנין.

ראובן ריבלין: ידברו רק שניים בהסכמת כל מבקשי רשות הדיבור.

ראובן ריבלין: הראשונה, חברת הכנסת דליה איציק, בבקשה.

ראובן ריבלין: הרשות היא לחמש דקות, אבל כל אחד ביקש שתי דקות כדי שנוכל להספיק בצוק הזמנים.

ראובן ריבלין: ואחריה – חברת הכנסת זהבה גלאון.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, זהו אחד ההישגים הגדולים שלי בכנסת הזאת.

דליה איציק: הודות לחברותי חברות הכנסת, חברת הכנסת פאינה קירשנבאום – היא לא פה – מישראל ביתנו, וחברותי שלי וחברות וחברי הכנסת.

דליה איציק: השרה לימור לבנת, יש משהו אחד – ואולי לך, השר יובל שטייניץ – שצריך להפיק לקח מהדבר הזה.

דליה איציק: כאשר אנחנו נחושים אנחנו גם מצליחים.

לימור לבנת: – – –

דליה איציק: אני אומרת לך את זה כמחמאה.

דליה איציק: את לא רגילה.

דליה איציק: כשאנחנו אומרים את זה, אנחנו גם מצליחים.

דליה איציק: ואני זוכרת שאפילו חברותי שיושבות שם למעלה מ"נעמת", שיש לי כבוד ענק אליהן – איפה טליה לבני?

דליה איציק: חבל, כי מגיע לה באמת הרבה כבוד – וארגוני הנשים שצלצלו אלי ערב קודם ואמרו לי: יפילו לך את זה, תיזהרי.

דליה איציק: זה ייקבר לחצי שנה.

דליה איציק: לא כדאי לך, אין לך רוב.

דליה איציק: ודווקא היתה זו ציפי לבני שאמרה: תלכי עד הסוף, והלכנו עד הסוף.

דליה איציק: וחברותי בסיעה – כולן שעזרו לי, כל חברות הכנסת וחברי הכנסת בסיעתי שלי, ואמרו לי: גם אם זה ייפול, תלכי עם האמת שלך.

דליה איציק: ובסוף באה ישראל ביתנו ועשתה את המעשה.

דליה איציק: אני יודעת לתת קרדיט, וזה מגיע לכם.

דליה איציק: וכולנו יחד עשינו את הבלתי ייאמן, מהאופוזיציה, והעברנו את החוק הזה.

דליה איציק: רק איש אחד התנגד לו, זה שר האוצר.

דליה איציק: אבל אני רוצה גם להגיד לשר האוצר – הוא ידע גם מתי לסגת.

דליה איציק: גם זה צריך לדעת, והוא עשה את זה.

דליה איציק: אבל יש יושב-ראש ועדה שלא יודע מורא ופחד מהם.

דליה איציק: אף אחד לא היה מצליח להוציא את החוק בתוך קואליציה קשה, לא פשוטה – גם אני הייתי שם.

דליה איציק: עשית את זה, אדוני יושב-ראש הוועדה.

דליה איציק: תודה לך.

דליה איציק: וציבור הנשים בישראל חייב היום, קודם כול, לומר תודה – בעצם הוא לא צריך להגיד תודה.

דליה איציק: מה?

דליה איציק: אנחנו צריכים בעצם לומר שזה מסוג הגזירות שציבור לא צריך לעמוד בהן, לא יכול לעמוד בהן.

דליה איציק: היום הזה הוא יום בשורה לנשים.

דליה איציק: אין יותר מעסיק שיתקשר אלייך בגיל 62 ויגיד לך: גברתי, הגיל הגיע, לכי הביתה.

דליה איציק: את תגידי לו: אדוני, אני, אם ארצה, אצא בגיל 67; ואם ארצה, אצא בגיל 62.

דליה איציק: זאת הבשורה האמיתית.

דליה איציק: תודה לכם, חברים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת גלאון.

ראובן ריבלין: אחרי ההצבעה, אם שר האוצר ירצה להתייחס, אאפשר לו.

קריאה: אני לא יכול לפני?

ראובן ריבלין: לצערי הרב, לא.

ראובן ריבלין: אם היית מגיש הסתייגות, בוודאי היית יכול.

ראובן ריבלין: תמיד צריך לשמור הסתייגות.

ראובן ריבלין: אבל אני אתן לך רשות דיבור, כי התייחסו אליך אישית כמובן.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום אנחנו מציינים הישג גדול מאוד לנשים במדינת ישראל.

זהבה גלאון: גיל הפרישה לא יועלה – אומנם רק לחמש שנים.

זהבה גלאון: צריך לבטל לחלוטין את העלאת גיל הפרישה.

זהבה גלאון: והדבר שהתברר לנו, שכל איומי האוצר היו ספין אחד גדול.

זהבה גלאון: על גבן של נשים רצו לשדוד את זכויות הפנסיה שלהן, ולכסות את הגירעונות התקציביים.

זהבה גלאון: אני רוצה לעמוד כאן ולהודות לכמה וכמה אנשים.

זהבה גלאון: בראש ובראשונה, חבר הכנסת חיים כץ.

זהבה גלאון: באמת, אני כבר בכנסת הזאת הרבה שנים.

זהבה גלאון: המאבק הנחוש, הבלתי מתפשר שניהלת, הביא אותנו להיום, ומגיעה לך תודה גדולה.

זהבה גלאון: אני רוצה להודות לכל חברותי חברות הכנסת, חברת הכנסת פאינה קירשנבאום, שביחד אתי ארגנה כאן את הכנס בהשתתפות כל ארגוני הנשים וחברות הכנסת.

זהבה גלאון: ל"נעמת", לשתי"ל, לכל מי שנשא במלאכה.

זהבה גלאון: אבל המלאכה עוד לא תמה, אדוני היושב-ראש.

זהבה גלאון: המלאכה לא תמה.

זהבה גלאון: צריך לשנות את שוק התעסוקה בישראל, שנשים תוכלנה להשתלב בשוק התעסוקה שיהיה שוויוני יותר.

זהבה גלאון: ושלא יחשבו אף פעם באוצר, אדוני השר, שאם יש גירעון, הכתובת היא נשים.

זהבה גלאון: יש דרכים אחרות לצמצם גירעונות תקציביים.

זהבה גלאון: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת ברכה לא ויתר על זכות הדיבור, ואני נותן לו לדבר משתי סיבות.

ראובן ריבלין: קודם כול, כי לא דובר אתך שלא תדבר.

ראובן ריבלין: והשני, שלא יכול להיות שרק שתי נשים יברכו את הנשים.

ראובן ריבלין: ולכן, אני מזמין את חבר הכנסת ברכה לשתי דקות.

אילן גילאון: לא, לא.

אילן גילאון: – – – או שכולם מדברים, או שאף אחד לא מדבר.

ראובן ריבלין: הבנתי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה לא היה – אתה הסכמת, קראתי את שמותיכם.

ראובן ריבלין: הוא לא הסכים, מה אני יכול לעשות?

ראובן ריבלין: אנחנו נתחיל את הדיון בסעיף הבא.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, קודם כול תעלה.

ראובן ריבלין: אל תסכימו.

ראובן ריבלין: אני לא, אני לא – חבר הכנסת גילאון, יש לי הערכה וכבוד רב אליך.

ראובן ריבלין: לא אמרו לי את ההסתייגות שאתה מביע אותה.

ראובן ריבלין: היא מאוד הגיונית.

ראובן ריבלין: אבל לי לא אמרו אותה.

ראובן ריבלין: לי לא אמרו אותה.

אילן גילאון: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה – שתי דקות, אדוני.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: אני מבין ללבך, אילן.

ראובן ריבלין: אני מבין ללבך.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני, ראשית, רוצה לברך על המוגמר.

מוחמד ברכה: ואני חושב שמה שהושג היה לא מעט בזכותו של יושב-ראש הוועדה חבר הכנסת חיים כץ.

מוחמד ברכה: אבל אני רוצה גם כן להבהיר דברים, ולהעמיד אותם על דיוקם.

מוחמד ברכה: הצעת החוק הזאת הוגשה על-ידי ועל-ידי סיעתנו כבר בכנסת השש-עשרה, מייד אחרי שאושרה העלאת גיל הפרישה.

מוחמד ברכה: ומי שהכניס את העז באותן שנים, עכשיו הוא רוצה להוציא.

מוחמד ברכה: זה בסדר, זה מצוין.

מוחמד ברכה: אבל אני זוכר קואליציה אחרת שהתנגדה, וקואליציה נוכחית שהתנגדה, ועכשיו כולם רוצים לגזור קופונים.

מוחמד ברכה: זה מצוין שהכנסת מתאחדת סביב אי-העלאת גיל הפרישה לנשים.

מוחמד ברכה: אבל במבחן ההיסטוריה, במשפט ההיסטוריה, אני רוצה להזכיר שבמשך שלוש קדנציות אני מנסה להשיג את ההישג הזה, ומכל סיעות הבית כאן, מהקואליציה של היום ומהקואליציה של אמש, עמדו כאן והתנגדו.

מוחמד ברכה: אני שמח באמת בשמחתן של הנשים שהיום אנחנו מעכבים את זה לחמש שנים.

מוחמד ברכה: כמובן, זו לא היתה ההצעה המקורית שלי.

מוחמד ברכה: ההצעה המקורית שלי היתה לבטל את ההעלאה בכלל.

מוחמד ברכה: אבל זה מה שהושג בתנאים הקיימים, ואני מברך באמת על זה.

מוחמד ברכה: ואני שוב מברך את יושב-ראש הוועדה, אני מברך את כל המציעים, ואני מברך את הכנסת כולה שמתאחדת סביב דבר צודק.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה, חבר הכנסת מוחמד ברכה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון, אני מצטער.

ראובן ריבלין: אבל לא ידעתי על ההתניה.

ראובן ריבלין: אם הייתי יודע – – –

אילן גילאון: – – –

ראובן ריבלין: במאה אחוז.

קריאה: אילן, אילן, תברך על זה – – –

ראובן ריבלין: רק רגע, רק רגע, רק רגע.

ראובן ריבלין: אנחנו היום נתחיל את הדיון בחוק הראשון.

ראובן ריבלין: נתחיל אותו אפילו אם תיאמר מלה אחת, כדי לאפשר להמשיך אותו מחר.

ראובן ריבלין: מייד אני מצביע ונותן לשר האוצר לדבר.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה, מקשה אחת, שכן אין הסתייגויות, כולל לוח התיקונים.

ראובן ריבלין: אנחנו מצביעים בקריאה שנייה על הצעת חוק גיל פרישה (תיקון מס' 3), התשע"ב–2011.

ראובן ריבלין: נא להצביע בקריאה שנייה – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–6 – 73 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–6 נתקבלו.

ראובן ריבלין: 73 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: אדוני, יושב-ראש הוועדה, אתה רוצה לדחות את הקריאה השלישית?

חיים כץ: כן, לעוד דקה.

ראובן ריבלין: לעוד דקה?

ראובן ריבלין: לא, אני לא יכול.

ראובן ריבלין: אתה רוצה שאני אצביע על קריאה שלישית.

ראובן ריבלין: ובכן, אנחנו עוברים בהסכמתו של יושב-ראש הוועדה לקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: הצעת חוק גיל פרישה (תיקון מס' 3), התשע"ב–2011 – נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 77 נגד – אין נמנעים – אין חוק גיל פרישה (תיקון מס' 3), התשע"ב–2011, נתקבל.

ראובן ריבלין: 77 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שחוק גיל פרישה (תיקון מס' 3), התשע"ב–2011, עבר בקריאה שלישית ונכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: לפני התודות אני מאפשר לאילן גילאון ומייד לשר.

ראובן ריבלין: אילן גילאון יעלה להודות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אופיר אקוניס מבקש לומר שאיחר במאית השנייה את ההצבעה ובכל מאודו רצה להצביע בעד החוק.

ראובן ריבלין: אני שומע את מה שהוא אומר, לא משנה את ההצבעה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, אני מברך כמובן את כל מי שניתן לברך ומודה למי שצריך להודות, אבל צריך שגם נקבל דברים בפרופורציה.

אילן גילאון: בסך הכול – איך אמר בורג האבא?

אילן גילאון: אתה לא יודע כמה דברים מנעתי – אנחנו בסך הכול עצרנו משהו שממילא לא היה צריך להיות מקולקל, אדוני.

אילן גילאון: ולכן, בשיטה הזאת, במקום תמיד לעצור את הדברים שממילא לא צריכים להתקלקל, עדיף לכם, השרים בממשלה, לא לקלקל אותם, כדי שאנחנו לא נצטרך להיאבק על מה שצודק וטבעי היה.

אילן גילאון: הניסיון ללכת לעשות שיטת "מצליח" על גב ציבור הנשים ולהתנות את זה כאילו מדובר על שוויון, היה כמו להגיד היום שאם אנחנו רוצים שוויון לערביי ישראל, מחר אנחנו מגייסים אותם לצבא.

אילן גילאון: זה בערך העיקרון.

אילן גילאון: אני רוצה להזהיר את עצמנו מפני המלה "אקטוארי".

אילן גילאון: גירעון אקטוארי, ככל גירעון אחר, הוא גירעון שנמדד בסמלים, ובשקלים, ובדולרים, ובכספים אחרים, ולכן יש לקחתו ממקום אחד ולשימו במקום השני.

אילן גילאון: על כן זו עצירה מסוימת, אדוני, אבל בעוד חמש שנים אנחנו לא רוצים להימצא באותו מצב שאנחנו נמצאים היום, שיהיה ברור לגמרי.

אילן גילאון: לא יעזור שום דבר, ובעתיד נצטרך גם לדבר על כך שגיל הפרישה לגברים, אדוני, גם הוא יצטרך לרדת, כי זה מה שהעתיד מנבא לנו.

אילן גילאון: תודה רבה לכולם.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון.

ראובן ריבלין: אני מזמין את השר אשר שמו הוזכר ברמה האישית ולכן מותר לו לדבר.

ראובן ריבלין: מייד אחריו אני מעלה את השר אשר יציג בפנינו – מי זה מציג?

ראובן ריבלין: יושב-ראש ועדת הכלכלה יבוא ויציג, יאמר כמה מלים ב-16:00, העיקר שיתחיל את הדיון.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בעיני, מה שקרה כאן היום זה לא יום חג ולא הישג, הפופוליזם ניצח את ההיגיון והשכל הישר, פשוטו כמשמעו.

יובל שטייניץ: זה מאוד נחמד ונעים, אבל ההצבעה שהיתה כאן עכשיו מנוגדת להיגיון הכלכלי והיא לרעת הנשים.

יובל שטייניץ: היא לרעת הנשים כי התשלומים שהן יקבלו בפנסיה יישארו נמוכים בהרבה משל גברים.

יובל שטייניץ: היא לרעת הנשים מבחינה תעסוקתית.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, בכל אירופה מעלים עכשיו את גיל הפרישה של נשים וגברים ל-67.

יובל שטייניץ: יש מדינות שגם הולכות מעבר לזה.

יובל שטייניץ: וגם באירופה יש פערי שכר, לצערנו, בין נשים לגברים.

יובל שטייניץ: ורק פה, במדינת ישראל, הכנסת חוקקה היום חוק שכמעט מכל סיעות הבית התאגדו מאחוריו, לצערי, שהוא ניצחון הפופוליזם על השכל הישר.

יובל שטייניץ: ואני אומר לכם, זו לא שעתה המפוארת של הכנסת.

יובל שטייניץ: אין לי ספק – כי פשוט הגיון הברזל מחייב – גיל הפרישה יועלה בעתיד, גם לנשים, ובשלב מסוים גם לגברים, כי זה מה שקורה בכל העולם המפותח, בכל אירופה, בכל העולם הנאור, ורק כנסת ישראל הלכה כאן לאחור.

יובל שטייניץ: לכן זו לא שעתה הגדולה של הכנסת, זה לא ייזכר כשעה גדולה לכנסת.

יובל שטייניץ: זה ייזכר, לצערי הרב, כשעה של ניצחון הפופוליזם על השכל הישר, על ההיגיון הכלכלי ועל ההיגיון התעסוקתי, למען תעסוקת נשים.

יובל שטייניץ: אני בטוח שבעתיד גיל הפרישה יועלה; מדוע?

יובל שטייניץ: כי אין ברירה אחרת.

יובל שטייניץ: ולכן, אדוני היושב-ראש, חשבתי שהיום יהיה, מבחינתי, טיפה יום חג.

יובל שטייניץ: האבטלה במדינת ישראל ירדה בפעם הראשונה בהיסטוריה, לפחות מזה עשרות שנים, ל-5%.

יובל שטייניץ: זה הישג בלתי רגיל, זה הישג שהושג בזכות האחריות, בזכות המשמעת, בזכות ההיגיון, בזכות התקציב הדו-שנתי, בזכות שילוב הידיים במשק.

יובל שטייניץ: הצבעה פופוליסטית ומנוגדת להיגיון הכלכלי מהסוג הזה, זה לא סוג ההצבעות שיאפשרו לנו לשמור על ההישגים של צמיחה גבוהה ואבטלה נמוכה גם בעתיד.

יובל שטייניץ: ולכן, אדוני היושב-ראש, צר לי, אני לא שותף למסיבה הפופוליסטית שהתרחשה כאן לפני רגעים מספר.

יובל שטייניץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר האוצר, והוא הביע את עמדתו הברורה.

ראובן ריבלין: [מס' מ/541; "דברי הכנסת", חוב' ח', עמ' 24668; מושב שלישי, חוב' ג', עמ' 12829; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אני מזמין את יושב-ראש ועדת הכלכלה לבוא ולעלות ולהציג את הצעת חוק רשות השידור (תיקון מס' 26), התשע"ב–2011, לקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: החוק קיבל פטור מחובת הנחה בכפוף להנחתו על שולחן הכנסת ואכן הונח.

ראובן ריבלין: אדוני, אתה תתחיל לדבר ובעוד שלוש דקות אני אבקש ממך לסיים ולהתחיל מחר.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק רשות השידור (תיקון מס' 26), התשע"ב–2011.

כרמל שאמה-הכהן: הצעת חוק רשות השידור (תיקון מס' 25), התשע"א–2010, שהציעה הממשלה ואושרה בקריאה ראשונה בסוף שנת 2010, כוללת הוראות שונות הנוגעות הן לשינויים מבניים ברשות השידור כחלק מהרפורמה ברשות, והן הוראות אחרות הנוגעות לפעילותה של הרשות והמתחייבות כתוצאה מהתפתחויות שחלו מאז חקיקת החוק.

כרמל שאמה-הכהן: הדיונים בהצעה זו התקיימו במהלך השנה האחרונה בוועדה משותפת לוועדת הכלכלה ולוועדת החינוך, התרבות והספורט.

כרמל שאמה-הכהן: הוועדה המשותפת הגיעה לשלב מתקדם בהכנתה של הצעת החוק, אך עדיין יש כמה נושאים שקיים צורך לתת עליהם את הדעת, שהוועדה טרם הכריעה בעניינם.

כרמל שאמה-הכהן: בנוסף, יש להבטיח כי יעמדו המקורות הכספיים למימונה של הרפורמה.

כרמל שאמה-הכהן: עם זאת, כדי לאפשר התקדמות בביצוע הרפורמה, החליטה הוועדה לפצל מהצעת החוק את הסעיף שעניינו איסור העברת נכסים.

כרמל שאמה-הכהן: התיקון המוצע בעניין זה מבקש לקבוע כי משדרים, נכסי מקרקעין או נכסים אחרים שבבעלותה של הרשות ושהשר הממונה על רשות השידור קבע בתקנות כי הם נכסים חיוניים, לא יימכרו או יועברו אלא באישור השר.

כרמל שאמה-הכהן: באופן דומה, לא תמשכן הרשות או תשכיר לתקופה שמעל עשר שנים נכס חיוני, אלא באישור השר.

כרמל שאמה-הכהן: בנוסף, הוסרו המגבלות שהיו בחוק הקיים על מכירת נכסים אחרים שאינם נכסים חיוניים.

כרמל שאמה-הכהן: כדי לוודא כי סעיף זה ישמש כאמצעי לקידום הרפורמה ולא ינוצל למטרות אחרות, קבעה הוועדה כי מכירת נכסי מקרקעין, לרבות העברתם בדרך אחרת או השכרתם לתקופה העולה על עשר שנים, בהתאם לסעיף זה, תיעשה רק כאשר תושלם חקיקתו של החוק הכולל – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אדוני ימשיך מחר.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת מג'אדלה, סגן היושב-ראש, חבר הכנסת אופיר אקוניס, כל הסגנים אמורים להיות פה, יש להם איזו חובה קונסטרוקטיבית להיות במליאה, בין שהם נמצאים ובין שאינם.

ראובן ריבלין: אני, בגלל העומס של סדר-היום, מבקש להתחיל את ישיבת הכנסת בכפוף – אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת, הסגנים הנמצאים כאן מסכימים, וכל הסגנים צריכים להימצא כאן.

ראובן ריבלין: אני אבקש ממך בשם הנשיאות הנוכחת כאן להקדים את ישיבת הכנסת מחר לשעה 11:00, על מנת לאפשר ולדון בכל אותם נושאים.

יואל חסון: למה, אדוני?

ראובן ריבלין: אני אסביר לך תיכף למה, אף שאני לא צריך.

ראובן ריבלין: אנחנו נמצאים בסוף השנה ויש חוקים שמדינת ישראל חייבת לסיים לפני כן.

ראובן ריבלין: סדר-יום הוא סדר-יום ואנחנו רואים שהנושאים הפוליטיים והנושאים החקיקתיים מתערבבים.

ראובן ריבלין: אנחנו היום מסיימים ברגע זה, שכן חברינו על-פי החלטת ועדת הכנסת רשאים להדליק את הנרות, ואינני מדבר על כאלה או אחרים.

ראובן ריבלין: כולם רשאים להדליק את הנרות כל אחד בביתו, וכל אחד ודאי כאן בכנסת בשעה 17:00.

ראובן ריבלין: יחד עם זאת, אנחנו גם צריכים להספיק את אותם נושאים.

ראובן ריבלין: ולכן המלצת הנשיאות הנמצאת כרגע כאן היא להתחיל את הדיון מחר, במקום בשעה 12:00 בשעה 11:00.

ראובן ריבלין: אנחנו מבקשים את האישור.

ראובן ריבלין: לכן אני אומר, תם סדר-היום ליום זה.

ראובן ריבלין: ישיבת הכנסת מחר בשעה 11:00, כפוף לאישור .

ראובן ריבלין: במידה שוועדת הכנסת לא תאשר בשעה 11:00 – – – ישיבה זו נעולה.