ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 298, 2011-12-20 00:00

ראובן ריבלין: גברתי חברת הכנסת, חברי הכנסת – כשאני אומר גברתי חברת הכנסת, אני מתכוון לחברת הכנסת רחל אדטו, שכן אין חברות אחרות כרגע באולם – אדוני השר, כבוד השר, שרים לשעבר, היום יום שלישי, כ"ד בכסלו, ערב חנוכה תשע"ב, 20 בחודש דצמבר 2011 למניינם.

ראובן ריבלין: הנני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: אנחנו פותחים כמובן את ישיבה זו כאשר נתתי אפשרות והסכמה לרבות מוועדות הכנסת להמשיך ולקיים את דיוניהן, כפוף להצבעות וכפוף לאותם אנשים אשר ביקשו להשתתף בנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: אני מבקש מכם להצביע על מנת לבוא ולראות מי רוצה להשתתף בנאומים.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים היום יהיה חבר הכנסת עמיר פרץ.

דניאל בן-סימון: סוף-סוף.

דניאל בן-סימון: הוא חיכה לזה.

איתן כבל: הוא שאל איך עושים שהוא יהיה ראשון.

דניאל בן-סימון: באצבע הכי מהירה.

עמיר פרץ: עכשיו אני יכול לפרוש.

ראובן ריבלין: כיוונתי לדעת גדולים, מה אתם רוצים?

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אין ספק שהשבוע הזה – והיום באופן מיוחד, כשאנחנו בערב חג החנוכה – ודאי כולנו מצפים שהחג הזה יבשר לנו בשורות טובות.

עמיר פרץ: זה חג שמתקרב גם לחגים של אוכלוסיות נוספות, דתות נוספות; זה לא רק ימים טובים ומבשרים טובות ליהודים, זה ימים שיכולים לבשר טובות לכל בני הדתות כולם.

עמיר פרץ: אבל אי-אפשר להתעלם מהעובדה שאנחנו מתחילים את התקופה הזאת עם הדוח הקשה של "מרכז אדוה" על אותם פערים שהולכים וגדלים במדינת ישראל, פערים חברתיים, וקשה מאוד לתפוס איך יכול להיות שהטור הגיאומטרי ההפוך הזה עובד כל כך כל כך בקיצוניות במדינת ישראל: מצד אחד כלכלה צומחת, קבוצה מסוימת מאוד מתעשרת, ומהצד השני ציבור העובדים, האנשים העמלים, אלה שהם המייצרים, הם התשתית, הם המסד של המדינה הזאת, הם שהולכים ומאבדים את יכולתם להתקיים בכבוד, להתפרנס בכבוד.

עמיר פרץ: אני חושב שהגיע הזמן שגם כלכלנים חשובים – ויושב פה אחד מהם, חברנו אבישי ברוורמן – הגיע הזמן שהכלכלה המודרנית תצליח למצוא נוסחה שקושרת בין הפירות, בין הצמיחה, לבין היכולת של הציבור הכולל ליהנות מהם.

עמיר פרץ: לא ייתכן שהחלוקה בנטל תהיה החלוקה שבדרך כלל האוכלוסיות החלשות משלמות את המחירים ואילו חלוקת הפירות נשארת במקום הגבוה ביותר.

עמיר פרץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת אריה אלדד.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו נרצה היום להביא כמה דברים שכתבו נשים וגברים במדינת ישראל בנושא הדרת נשים.

נחמן שי: זה נושא שדיברנו עליו גם אתמול במליאה כשהיית בטקס.

נחמן שי: אני אקרא מייל שהגיע מאחד האזרחים במדינת ישראל שאליהם פנינו וביקשנו את דעותיהם.

נחמן שי: הכותב הוא דוד, בחור דתי חובש כיפה, סטודנט באוניברסיטה העברית בירושלים, והוא אומר: דווקא כאדם מאמין, המקיים מצוות, אני חרד לנוכח התופעה של הדרת נשים באוניברסיטה שלי ובכלל במדינה.

נחמן שי: אני לא מבין מדוע היה צריך ללכת כה רחוק וליצור הפרדה לא סבירה ביני ובין נשים אחרות המעוניינות להתאמן אתי בחדר הכושר בקמפוס.

נחמן שי: אני לא מבין מדוע צריך להשפיל אשה באשר היא אשה, ולמנוע ממנה לבחור את המושב הרצוי לה באוטובוס.

נחמן שי: השימוש שעושות קבוצות מסוימות בדת על מנת לפגוע בנשים ולדכא אותן הוא זר למסורת היהודית.

נחמן שי: אני בחור דתי, אבל לא רוצה לחיות באירן.

נחמן שי: ואני מקווה – כותב דוד – שאורות חג החנוכה יגרשו את החושך המתפשט עכשיו במדינה.

נחמן שי: אני מקווה מאוד, אדוני היושב-ראש, אני מקווה מאוד שהכנסת הזאת תדע להעמיד היטב את הדברים במקומם.

נחמן שי: דיברת אתמול בכנס שהיה פה על חוקי זכויות האדם שנחקקו לפני 20 שנה ויותר.

נחמן שי: יחד אתי, אני מאמין שאתה מסכים שהחוקים הם לא מלה מתה, הם יוצרים הוויה והם חייבים – – –

ראובן ריבלין: אין ספק.

נחמן שי: ועלינו לנהוג לפי החוקים האלה.

ראובן ריבלין: אין בכלל ספק.

ראובן ריבלין: השאלה היחידה היא רק האם כאשר הכנסת קובעת חוק על-פי הכוונה של המחוקק, יכול בית-המשפט לשנות את כוונתו של המחוקק על-פי כוונותיו.

נחמן שי: הבנתי.

ראובן ריבלין: לכן צריך לעשות חוק-יסוד: החקיקה.

ראובן ריבלין: אבל אין כל ספק – –

נחמן שי: נכון.

נחמן שי: אתה תיחמת אתמול – – –

ראובן ריבלין: – – שאני בין אלה שנלחמים על כך שבית-המשפט העליון הוא-הוא שיהיה בית-המשפט לחוקה.

ראובן ריבלין: ואז צריכים לקבוע את גבולות הגזרה.

נחמן שי: יפה.

נחמן שי: אתה תחמת אתמול את הגבול בינינו לבין בית-המשפט העליון, הזרוע השופטת, ואמרת: בואו נגדיר מי אחראי למה.

נחמן שי: באותו אופן אנחנו צריכים גם להגדיר כלפי הזרוע המבצעת, ולוודא שהחוקים שהכנסת הזאת מחוקקת, כולל חוקי-היסוד, אומנם יישמרו, ויינתן לנשים המרחב הראוי להן במרחב הציבורי, לא רק כנשים, אלא כיצורי אדם, יצורי אנוש, שראויים לכך.

נחמן שי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלדד, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אריה אלדד: תודה.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום נדליק נר ראשון של חנוכה, לציין את מרד המכבים ביוונים לפני יותר מ-2,200 שנה.

אריה אלדד: המרד פרץ כזכור בהרי בנימין, הקרויים על שמו של ראש הממשלה שלנו, מר בנימין נתניהו.

אריה אלדד: החוקרים חלוקים ביניהם בשאלה אם רוח המכבים היא המפעמת בלבו של ראש הממשלה שלנו, מר בנימין נתניהו, או שמא להיפך: מנהיגותו היא שהיתה מהכוחות המניעים את בני משפחת החשמונאים.

אריה אלדד: חוקרים אלה מציינים למשל כי כבר בנעוריו, כשהתעמת עם ה"כלניות" הבריטיות ברחובות ירושלים הכבושה, הצליח ראש ממשלתנו, מר בנימין נתניהו, להפיל "כלנית" חצופה במיוחד שהסתובבה בבירתנו האהובה כאילו היא שלו.

אריה אלדד: אותם חוקרים מציעים כי העובדה שמר בנימין נתניהו הצליח להפיל את הגוי שימשה השראה לאלעזר חשמונאי כשהפיל את הפיל.

אריה אלדד: גם אם סוגיה היסטורית זו טרם הוכרעה, אי-אפשר להתווכח עם העובדה שראש ממשלתנו, מר בנימין נתניהו, הוא מר בנימין נתניהו.

אריה אלדד: חג אורים שמח.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אלדד.

יצחק הרצוג: אפשר למחוא כפיים?

ראובן ריבלין: אני מזכיר לחברים שאסור למחוא כפיים, כי יש בכך משום הבעת דעה שלא בדרך המקובלת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, כל אחד על-פי מראה פניו, אנחנו יודעים כיצד הוא התייחס לאמירותיו של כל חבר כנסת אחר.

ראובן ריבלין: כן.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני כמה ימים ביקרתי בכפר הלא-מוכר בנגב אום-אלחיראן, ושם, נגד הכפר הבלתי-מוכר הזה, הוציאו צווי הריסה – עליהם להרוס את הבתים ולהסתלק.

מסעוד גנאים: הם כ-400 נפש, ולידם יש חווה של יהודי שחולש על מאות דונמים, והוא לבד.

מסעוד גנאים: השבט ששוכן באום-אלחיראן, שבט אבו אלקיעאן, חווה את הנכבה שלוש פעמים: הם היו ליד רהט, והעבירו אותם בזמן הממשל הצבאי; אחר כך ב-1956 העבירו אותם, עד שהגיעו לוואדי-עתיר, ושכנו שם וגרו שם.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, בנוסף לצווי הריסה הם ניתקו אותם מהמים, וכל זה לטובת תוכנית היישוב חירן היהודי, שרוצים לגור שם.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני אמרתי את זה בקשר לחינוך וגם בקשר למים: דמוקרטיה, לפני שהיא חופש ביטוי וחופש הצבעה, היא זכות חיים.

מסעוד גנאים: מים, חינוך – אם אתה לא מכיר במקום, זה לא אומר שאתה מכיר בזכותו של הבן-אדם.

מסעוד גנאים: אלה זכויות בסיסיות של הבן-אדם, וזו לא דמוקרטיה – שמונעת זכות חיים מאנשים.

מסעוד גנאים: תודה.

ראובן ריבלין: יהיה אשר יהיה המצב שבו יסכימו בסופו של דבר הבדואים עם מדינת ישראל, והדבר הוא צורך, שכולנו צריכים להגיע להסכמה.

ראובן ריבלין: יצטרכו הרבה ויתורים.

ראובן ריבלין: אני ממליץ בפניך לקרוא את דוח מבקר המדינה המתייחס היום לזכויות אזרחים, גם אם יש מצב שבו יש מחלוקת קשה לגבי מקום הימצאם, ובקשר לזה המים.

ראובן ריבלין: כדאי שתקרא את דוח מבקר המדינה.

ראובן ריבלין: אסור לפרסם אותו עד השעה 16:00, אבל אתה כבר יכול לקרוא אותו.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אדטו.

ראובן ריבלין: ואחריה – חבר הכנסת אבישי ברוורמן, השר הנכבד לשעבר, ואולי גם לעתיד.

ראובן ריבלין: לא אולי, מה זה אולי?

נחמן שי: אולי, רק בקואליציה אחרת.

ראובן ריבלין: למה אולי?

ראובן ריבלין: בעניין הקואליציות, חבר הכנסת שי, למדתי לדעת שהכול אפשרי.

יולי יואל אדלשטיין: ראינו כמה מוזרויות.

רחל אדטו: תודה.

רחל אדטו: אדוני היושב-ראש, אני שמחה שהרב אייכלר נכנס, כי הדברים מכוונים גם לאוזניו.

רחל אדטו: אתמול שמענו כאן הרבה בנושא הדרת נשים, כאשר ניסו לכוון את הכול לנושא האוטובוסים ולהגיד למה אנחנו מתערבים באוטובוסים.

רחל אדטו: נושא הדרת הנשים בכלל – האוטובוסים הם רק קצה קצהו של נושא הדרת הנשים במדינת ישראל.

רחל אדטו: ואנחנו כל יום שומעים, כמו שילדים בודקים כל פעם את הגבולות – אנחנו שומעים כל יום שגבול אחר נפרץ.

רחל אדטו: בחרתי הפעם להתמקד בסיפור שקרוב אלי מאוד, סיפור אירוע של משרד הבריאות.

רחל אדטו: כאשר חילקו בבית-חולים במרכז ירושלים פרסים לחוקרים, שתיים מהחוקרות שקיבלו פרס, פרופסור חני מעיין ואחות בשם נעמה הולצר, שהיו אמורות לקבל את הפרס, התבקשו מלכתחילה לשבת ביציע של האודיטוריום ונאסר עליהן לעלות על הבמה לקבל את הפרס, והן היו צריכות לשלוח מישהו בשמן לקבל את הפרס.

רחל אדטו: זה לא אוטובוסים, זה משרד ממשלתי שמחלק פרס, ואם אנחנו מדברים על דברים שחצו כל גבול אדום, זה המקרה.

רחל אדטו: ולכן, כשמדברים עכשיו על הדרת נשים, אנחנו מדברים על המרחב הציבורי, וזה לא רק שכונות חרדיות.

רחל אדטו: זה פוגע בנו, בנפשנו, זה החברה השפויה שלוחמת על הדמוקרטיה והשוויון במדינת ישראל.

רחל אדטו: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לך על הערתך.

ראובן ריבלין: בוודאי חבר הכנסת אייכלר יקבל דקה נוספת להשיב על עניין זה.

ראובן ריבלין: השר נמצא פה, וגם הוא יוכל להשיב.

ראובן ריבלין: אין דבר כזה שבשטח הציבורי יכול מישהו להדיר נשים, גם לפי גדולי הפוסקים של היהדות החרדית.

ראובן ריבלין: מה שנקרא במתחם הציבורי – המתחם הציבורי שייך לכולם.

ראובן ריבלין: אני רואה רבים מחברי החרדים ביותר מסתובבים בניו-יורק, אין שום בעיה.

ראובן ריבלין: אין שום בעיה.

ראובן ריבלין: אבל יחד עם זה, כאשר החברה רוצה, אין כפייה דתית ואין כפייה אנטי-דתית.

ראובן ריבלין: כאשר החברה רוצה, היא יכולה לנהוג לפי רצונה; לא במתחם הציבורי.

ראובן ריבלין: השר לשעבר, תראה, יש לי פה – בוז'י שר לשעבר, כבל שר לשעבר; רק בן-סימון הוא שר לעתיד.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אתה מקפח אותי עכשיו.

ראובן ריבלין: אתם בסדר, אל תדאגו, יש אצלכם שרים שלא משתתפים בחוויית הכנסת.

ראובן ריבלין: השר לשעבר אבישי ברוורמן, בבקשה.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: חג שמח.

אבישי ברוורמן: ברשות

אבישי ברוורמן: כם, אני רוצה להתייחס לאי-שוויון במדינת ישראל, להערתו של חבר הכנסת עמיר פרץ.

אבישי ברוורמן: בהערה הזאת אני רוצה – מלה מהתנ"ך ומלה ככלכלן שחושב שהשימוש בכלכלה בשנים האחרונות הוא קלוקל.

אבישי ברוורמן: מלה מן התנ"ך: הלוא אנחנו יודעים שהמלך עוזיהו – "ויבן מגדלים בירושלים" – הביא לפרוספריטי ביהודה שלא היתה כמותה אולי מימי המלך שלמה.

אבישי ברוורמן: אבל הנביא ישעיהו אמר לו: יש פרוספריטי – "ויקו למשפט והנה משפח, לצדקה והנה צעקה", "ויקו לעשות ענבים ויעש באֻשים".

אבישי ברוורמן: היתה צמיחה, חבורה שלמה למעלה לקחת את הכול, אי-שוויון נוראי, והתוצאה בזמן הצמיחה הזאת היתה התפוררות של החברה היהודית.

אבישי ברוורמן: במקביל היה אותו הדבר עם ירבעם השני, שעליו דיבר עמוס הנביא.

אבישי ברוורמן: אני מאוד מאוד לא מרוצה ממה שקרה בעבודה של כלכלנים רבים בשנים האחרונות.

אבישי ברוורמן: אני גם לא אהבתי את המושג "חברתי".

אבישי ברוורמן: יש כלכלה צודקת וכלכלה שאינה צודקת.

אבישי ברוורמן: כלכלה זה לא רק תוצר לאומי, זה לא רק מספר הסטארט-אפים, זה לא רק האינפלציה.

אבישי ברוורמן: כלכלה זה האי-שוויון, זה העוני, זה רמת החינוך, זה רמת ההשכלה.

אבישי ברוורמן: ולכן, ישראל חייבת לחזור בתשובה, והתשובה אומרת: כלכלה שבה מגדילים את ההוצאות הציבוריות, לא את הגירעון; שמובילים רפורמות.

אבישי ברוורמן: הכלכלה הנוכחית בישראל מעשירה קבוצה קטנה, תשבור את הסולידריות החברתית, ועל כך יהיו חלק מהנושאים המרכזיים בבחירות הבאות.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: למרות שאנשים לא הגיעו בזמן ההצבעה, כדי שלא יהיה רצף של חברי מפלגת העבודה – עינת וילף, בבקשה.

ראובן ריבלין: לאחר מכן – חבר הכנסת בוז'י הרצוג.

יצחק הרצוג: יצחק.

ראובן ריבלין: יצחק הרצוג, הלוא הוא בוז'י.

ראובן ריבלין: גברתי בבקשה.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: היושב-ראש, כבוד השר וחברי חברי הכנסת, אני רוצה לנצל את הבמה כדי לברך את הטכניון על ההישג המדהים בכך שהוא נבחר יחד עם אוניברסיטת קורנל להקים קמפוס בניו-יורק שיעסוק במקצועות הטכנולוגיים.

עינת וילף: זהו כבוד גדול לטכניון.

עינת וילף: ראש עיריית ניו-יורק, שהוא שיזם בכלל את הפנייה מלכתחילה, אמר את הדברים הבאים – הוא דיבר על כך שהטכניון מביא כוח בין-לאומי לניו-יורק, הוא שגרם למדינת ישראל להיות מדינת סטארט-אפ, עם 120 חברות בנאסד"ק, שמחציתן הוקמו או מונהגות על-ידי בוגרי טכניון, עם שלושה חתני פרס נובל ועם הישגים נוספים.

עינת וילף: יש כאן גם מסר מאוד חשוב: אנחנו תמיד מדברים אך ורק על בריחת מוחות, איך מחזירים מוחות.

עינת וילף: יש כאן בעצם סוג חדש של התנהלות מול העולם בעולם פתוח וגלובלי, סוג של התפשטות מוחות שבה אנחנו משתפים פעולה.

עינת וילף: זה לא רק לצאת, זה לא רק להחזיר; זה למצוא את הדרך שגם נשארים כאן וגם משתפים פעולה עם העולם, ובדרך מגיעים להישגים מרשימים ביותר.

עינת וילף: אני בהחלט רוצה לברך כאן מהכנסת את הטכניון על הישגו המרשים, למען מדינת ישראל ולטובת האנושות בכלל.

עינת וילף: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת עינת וילף.

ראובן ריבלין: האם כבר קראתי?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הרצוג, יצחק הרצוג.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה, ואחריו – חבר הכנסת כבל.

יצחק הרצוג: אגב, רק להערתה של חברת הכנסת וילף, מחוץ לפרוטוקול: מי שזכה במכרז הזה זאת אוניברסיטת קורנל, שגייסה 350 מיליון דולר והביאה אתה קבוצת אוניברסיטאות.

יצחק הרצוג: אני מאוד מפרגן לטכניון, אבל זה לא פרויקט של הטכניון.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, אני חושב שמה שקרה אתמול בטקס לחללי אסון השרפה בכרמל היה מביש בצורה בלתי רגילה.

יצחק הרצוג: אני הרגשתי כאזרח ישראלי מבויש לחלוטין.

יצחק הרצוג: הנה, נמצאות שם משפחות שעברו את האסון הנורא, באמת נורא מכול.

יצחק הרצוג: אני מכיר חלק מהמשפחות הללו.

יצחק הרצוג: אני ליוויתי את משפחת ריבן בעצמי כל השנה, ומשפחות אחרות, והן באמת לא באות לחשוב על ראש הממשלה; הן באות לחשוב על יקירן שאבד להן בשרפה הנוראה הזאת.

יצחק הרצוג: ומה שהיה אתמול זה סר טעם, זה גס רוח, זה יוהרה.

יצחק הרצוג: אני חושב שההתנהגות של ראש הממשלה וכל מי שארגן את האירוע, מטעמו ובהנחייתו, היתה מבזה ומבישה.

יצחק הרצוג: הכי קל בעולם להפיל את האחריות על הש"ג.

יצחק הרצוג: זה לא נכון.

יצחק הרצוג: אנחנו יודעים את האמת.

יצחק הרצוג: בסוף בדברים האלה מישהו נותן הוראה מגבוה, ומישהו נתן הוראה למסע יחצנות פלסטי בלתי נסבל באירוע שכל כולו כאב ואבל וניסיון להקהות את הכאב וליצור הנצחה ראויה לאנשים ששירתו אותנו בכוחות הביטחון והלכו לעולמם באסון נורא ואיום.

יצחק הרצוג: אני חושב שזה ראוי לכל גינוי, והייתי מצפה שראש הממשלה יתנצל ואנשיו יתנצלו, ושלא יפיל את התיק על אחרים.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, ואחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני שוב מוצא את עצמי חולק אתכם את עניין ההתפשטות של הנשק הבלתי-חוקי.

עפו אגבאריה: הלילה נרצח ילד בן 12 מהכפר ג'דיידה.

עפו אגבאריה: נורה מישהו, קצת יותר מבוגר, מהכפר טירה, וזה הכול מנשק בלתי חוקי, שכל כך נפוץ במגזר הערבי, ואנחנו בטוחים שזה לא מגיע מחוץ לגבולות.

עפו אגבאריה: יש איזו התרשלות, הייתי אומר, או לפחות עצימת עין מהמשטרה ומכוחות הביטחון לדברים כאלה, כל עוד זה לא נוגע לביטחון המדינה.

עפו אגבאריה: אם זה בתוך המגזר הערבי, אז כנראה אין להם בעיה.

עפו אגבאריה: כל פעם אני מעלה את זה, ושאילתות לשר לביטחון הפנים, והתשובה תמיד היא חוסר שיתוף פעולה מהמגזר הערבי.

עפו אגבאריה: משום מה, אם יש איזה פיגוע כזה או פגיעה כזאת על רקע לאומני, אז תמיד אפשר למצוא ללא כל שיתוף פעולה, אבל כאשר הרציחות בתוך המגזר הערבי – אנחנו מבקשים – לא רק אני, גם ראשי המגזר הערבי, ראשי הרשויות, כל בן-אדם מכובד אומר: תוציאו את הנשק הבלתי-חוקי, אתה יודע מה?

עפו אגבאריה: גם החוקי, מתוך האוכלוסייה הערבית.

עפו אגבאריה: זה יקטין את האפשרות לנגיעה ולחיצה קלה על ההדק.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני חושב שאנחנו צריכים לקיים על זה דיון בוועדת הפנים עם השרים ועם ראשי המשטרה, כדי לראות איך נוקטים שיתוף פעולה עם המנהיגות המקומית, איך דואגים לחברה.

ראובן ריבלין: הדבר הוא בלתי נסבל.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת איתן כבל, גם הוא השר לשעבר, ואחריו – חבר הכנסת מולה.

איתן כבל: מי יודע?

איתן כבל: אולי גם לעתיד, אחרי יושב-ראש ההסתדרות.

ראובן ריבלין: אם אדוני רוצה לעשות פה – רק יאמר לי, זה לא נוגד?

ראובן ריבלין: – שאני לא – – –

רחל אדטו: אחרי שעשית ממנו שר.

ראובן ריבלין: אמרתי שר לשעבר.

רחל אדטו: דני שר לעתיד.

ראובן ריבלין: אמרתי שהוא היחידי שנותר לו להיות שר לעתיד, כי הם כבר שרים בעבר.

ראובן ריבלין: הם יכולים גם להיות שרים לעתיד, אבל פשוט לא רציתי לקפח את חבר הכנסת בן-סימון.

ראובן ריבלין: כל חבריו בסיעה שרים.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת כבל, הבמה לרשותך.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני עומד כאן לפניכם בחיל ורעדה, אוחזת בי התרגשות רבה, ואם יורשה לי, גם צמרמורת קלה.

איתן כבל: לכן, ברשותכם, מכובדי, אקרא את דברי מן הכתב.

איתן כבל: אתמול, בטקס האזכרה לקורבנות האסון בשרפת הכרמל, כששמעתי את הסופרלטיבים האדירים, דברי השבח וההלל המדהימים שנאמרו על ראש הממשלה, נפקחו אוזני ואורו עיני.

איתן כבל: לפתע פתאום הבנתי שכל אשר אמרתי עד היום בגנותו של ראש הממשלה הוא דברי הבל ושטות.

איתן כבל: אדוני ראש הממשלה, אני מתנצל בפניך.

איתן כבל: סלח לי, מחל לי, כפר לי על חטאי.

איתן כבל: חשוב לי בהמשך לכך להוסיף על הדברים שנאמרו אתמול ולומר לך: אדוני הרם, הבנתי ואני מודה שאין כמוך.

איתן כבל: אתה גדול, אתה גיבור, אתה מדהים, שרירי, חזק ורגיש; אתה רחום וחנון, נושא חסד לאלפים; שערך שחור ושופע; אתה מכדרר יותר מהר ממסי; אתה קופץ גבוה יותר מג'ורדן; אתה מאמן מבריק יותר מגווארדיולה; אתה חוזה המדינה; אתה מקים המדינה.

איתן כבל: אתה, אדוני ראש הממשלה, שמש העמים.

איתן כבל: בתוך ההתרגשות הזאת, אני מתכוון להניח עוד היום הצעת חוק על שולחנה של הכנסת: מעתה ועד לדיראון עולם יוכרז יום 1 באפריל כיום הודיה, לפאר את שמך, להלל ולקלס את הוד מעלתך.

איתן כבל: אוהבים אותך, ראש ממשלתנו.

איתן כבל: אוהבים אותך, ראש ממשלתנו.

איתן כבל: אוהבים אותך, ראש ממשלתנו.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל.

רחל אדטו: אי-אפשר למחוא כפיים בכל זאת?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת אייכלר, שלו תהיה זכות כפולה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני לא יודע אם אני יכול להתחרות ברטוריקה של איתן כבל, אבל בכל זאת, דברי מכוונים לספסל הזה, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: הרב אייכלר, אני רוצה שאתה תקשיב טוב.

שלמה מולה: אני פוסח עליך, דרך אגב, הרב אמסלם.

שלמה מולה: אני רוצה להקריא מכתב של גברת בשם רונית, שהיא תושבת חוזרת מאוסטרליה, שכתבה אלינו בענייני הדרת נשים: הצעתי את שירותי הייעוץ שלי למישהו בכיר בבית-ספר הגבוה לטכנולוגיה בירושלים, שענה לי כך: רעיון מצוין, אבל אני אדם דתי ומעדיף שהייעוץ ייעשה על-ידי גברים בלבד.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, גברים בלבד.

שלמה מולה: כתושבת חוזרת מאוסטרליה, אחרי 15 שנה, שחזרה על מנת לגדל את שני בני בישראל, אני מרגישה שתגובה כזאת מתאימה לאירן.

שלמה מולה: אני מצטערת שאני עדה לשינוי הקיצוני הזה שבני ייאלצו לחוות.

שלמה מולה: אם לא נבלום את התופעה עכשיו, אנחנו נבכה בעתיד.

שלמה מולה: אכן, הרב אייכלר, אני מציע לכם לחשוב אם המרחב הציבורי לא עובר שינויים בגלל הקיצוניות שלכם, והחברה בסופו של דבר לא תסכים אתכם.

שלמה מולה: תחשבו גם על זה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אייכלר, הנה אתה כבר משיב.

ראובן ריבלין: קודם יש לך להשיב ולאחר מכן יש לך דקה.

ראובן ריבלין: איך שאתה רוצה.

ראובן ריבלין: אתה רוצה בהתחלה לומר את דבריך ולאחר מכן להשיב?

ישראל אייכלר: קודם להשיב.

ראובן ריבלין: קודם להשיב.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ישראל אייכלר: קודם כול אני רוצה להתייחס לדבריה של ד"ר אדטו.

ישראל אייכלר: אני אומר ד"ר אדטו מלבד חברת הכנסת אדטו, כי היא, היתה לה זכות גדולה לטפל בהרבה נשים חרדיות ותינוקות חרדים נולדו "באשמתה".

ישראל אייכלר: את זה אני רוצה לומר לשבחך, בניגוד ליושבת-ראש מפלגתך, שהזהירה אתמול ב"גלי צה"ל" שיש כבר 50% ילדים שאינם ציונים בכיתות א', וזו סכנה שבעוד עשר שנים לא נוכל לטפל בה.

ישראל אייכלר: אני לא יודע, מה היא מבקשת?

ישראל אייכלר: שדוקטור תפסיק לילד ילדים חרדים, או שילדים חרדים יקבלו חינוך שהיא קיבלה וייראו כמוה, בניגוד לדעת הוריהם?

ישראל אייכלר: זה בעניין הזה.

ישראל אייכלר: בעניין הדרת נשים, שאמרת שזה לא רק אוטובוסים, אני חוזר ואומר: במקום שאין צפיפות לא היתה שום בעיה של מהדרין.

ישראל אייכלר: סבתא שלי מכרה עופות במחנה-יהודה במשך 50 שנה, אני לא יודע אם הכרת אותה.

ישראל אייכלר: אמא שלי היתה מוכרת רהיטים עד לפני כמה שנים בגאולה, במשך שנים רבות, לגברים ולנשים, ואין בעיה כזאת.

ישראל אייכלר: כשיש צפיפות – והזכרתי אתמול במליאת הכנסת את המחקר של עיריית תל-אביב, ש-83% נשים התלוננו על הטרדות מיניות בתוך האוטובוסים בצפיפות בתל-אביב – אני מצפה מארגוני הנשים לדרוש את הזכות של נשים ושל גברים לא להידחס באוטובוסים ולהיות באופן נפרד.

ישראל אייכלר: לגבי מה שקורה כשאין צפיפות, אין שאלה של מהדרין.

ישראל אייכלר: הזכרת את הסיפור של מה שהיה במשרד הבריאות.

ישראל אייכלר: חבל שהרב ליצמן לא נמצא פה ואני לא יכול לשאול אותו מה היה שם.

ישראל אייכלר: אני בטוח שאם האשה היתה רוצה לשבת איפה שהיא רוצה לשבת הוא לא היה אוסר עליה.

ישראל אייכלר: כולנו מכירים את הרב ליצמן, הוא לא בן-אדם כזה.

ראובן ריבלין: לגבי חבר הכנסת מולה.

ישראל אייכלר: לגבי חבר הכנסת מולה: על אותה מכללה שהזכרת בבית-וגן – פרסמתי ושלחתי ל-120 חברי הכנסת מכתב של אשה שקיבלה אישור ותארים מאותה מכללה והתבקשה להתקבל לעבודה והיא לא התקבלה כי יש לה יותר מדי ילדים.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, יש תופעות כאלה.

ישראל אייכלר: אם האיש הזה לא רצה אותה כיועצת בשבילו – אני יכול להגיד לך שאיש בכיר מאוד, שחבל שאני לא יכול לומר לכנסת את שמו, כי הוא לא בחיים, אמר לי: הבן שלי לא מעסיק נשים בתוך משרדו, רק גברים, כי הוא לא רוצה בעיות.

ישראל אייכלר: יש היום מלחמת נשים בגברים וגברים בנשים שאין בחברה החרדית.

ראובן ריבלין: תודה.

ישראל אייכלר: ולא יצליחו להכניס את המלחמה הזאת אל תוך הבית החרדי.

ראובן ריבלין: נאום בן דקה – בבקשה, אדוני.

ישראל אייכלר: בבקשה.

ישראל אייכלר: עכשיו לנושא שרציתי לדבר עליו.

ישראל אייכלר: היום אנחנו מדליקים נר חנוכה.

ישראל אייכלר: נר חנוכה היום זה נר שמאיר ומדליק בכל בית וכל נשמה יהודית בישראל.

ישראל אייכלר: ידועה האגדה על ג'ורג' וושינגטון שבשעתו, בזמן המלחמה, מלחמת השחרור האמריקנית, היה לילה שחור וצברו המון תבוסות, והוא היה שבור לב, והוא ראה נר קטן מבצבץ באחד המחנות באיזה אוהל.

ישראל אייכלר: הוא חשב שמישהו מסמן לאויב.

ישראל אייכלר: נכנס לשם ופגש יהודי שהדליק נר חנוכה.

ישראל אייכלר: הוא שאל אותו: מה זה?

ישראל אייכלר: הוא אמר לו: היה היו החשמונאים בשעתם, שלא היה להם שום סיכוי מול היוונים והם ניצחו, וכל הסיפור של חנוכה שכולנו יודעים.

ישראל אייכלר: אמר לו ג'ורג' וושינגטון: אני מודה לך, הצלת אותי.

ישראל אייכלר: בדיוק עכשיו נקודת השבר שלי, ומעכשיו אני יוצא לניצחון.

ישראל אייכלר: והוא היה מבקר אצלו הרבה פעמים בחנוכה.

ישראל אייכלר: אני מבקש, בניגוד לאלה שרוצים להוציא מפגן לפידים, לפידי אש, להצית את האווירה נגד הציבור החרדי בימי החנוכה, כמו הלפידים אצל היוונים באגדות – אני רוצה שכולם יאירו בנר הקטן, נר החנוכה, נר המצווה ואור התורה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

ראובן ריבלין: הוא רוצה לדבר?

ראובן ריבלין: אוקיי.

ראובן ריבלין: עכשיו אנחנו עברנו לחבר הכנסת אמסלם.

ראובן ריבלין: אנחנו שומרים את הזכות לחבר הכנסת בן-סימון להיות אחרון, ולכן אחריו – חמד עמאר.

ראובן ריבלין: ואחריו, אם ירצה מג'אדלה, גם הוא יקבל לדבר.

ראובן ריבלין: ואחרון ידבר בן-סימון ללא הגבלת זמן.

גאלב מג'אדלה: אחרון או מה?

גאלב מג'אדלה: לא הבנתי.

ראובן ריבלין: בן-סימון יהיה אחרון היום.

ראובן ריבלין: לא, אתה תהיה לפניו.

ראובן ריבלין: והוא יקבל את הזכות, משום שהוא אחרון חביב, לדבר ללא הגבלת זמן.

ראובן ריבלין: בבקשה.

גאלב מג'אדלה: ואני לפניו?

ראובן ריבלין: כמובן, במסגרת דקה, דקה ורבע.

גאלב מג'אדלה: בגלל הגיל?

גאלב מג'אדלה: בגלל הגיל?

ראובן ריבלין: בבקשה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אדוני שכח את רונית תירוש.

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: לא שכחתי.

ראובן ריבלין: לא שכחתי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אמסלם, הזמן לרשותך, אדוני.

חיים אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, זה כמה שבועות שהציבור החרדי בכללותו נמצא במתקפה מצד התקשורת.

חיים אמסלם: במרבית התופעות המדוברות מדובר בשוליים קיצוניים בלבד, שאינם מייצגים את הציבור הדתי ואת החרדי השפוי, ואני מדגיש: השפוי.

חיים אמסלם: מרבית הציבור סולד מהדברים הללו.

חיים אמסלם: חשוב להדגיש זאת.

חיים אמסלם: אבל, ברשותך, אדוני היושב-ראש, שני סיפורים קצרים.

חיים אמסלם: שתי עובדות.

חיים אמסלם: האחת, בקשר לגאון עולם, רבי שלמה זלמן אוירבך, זכר צדיק לברכה.

חיים אמסלם: מסופר שהרב אוירבך תמיד היה רגיל לנסוע באוטובוס, ולא פעם התיישבה לידו אשה.

חיים אמסלם: מעולם הרב אוירבך לא קם בהפגנתיות, מעולם.

חיים אמסלם: אם לא היה לו נוח, הוא חיכה לתחנה הראשונה, והוא ירד.

חיים אמסלם: כי הוא ידע שדרך ארץ קדמה לתורה, וכבוד הבריות זה חלק בלתי נפרד מההלכה.

חיים אמסלם: וסיפור שני, מספרים על שני רבני טבריה, עלה הראשון מתחנה לאוטובוס שהיה מלא מפה לפה.

חיים אמסלם: המקום היחיד לשבת היה ליד אשה.

חיים אמסלם: הוא לא ישב.

חיים אמסלם: הוא עמד.

חיים אמסלם: עלה תחנה אחריו הרב האחר של טבריה, והמקום היחיד היה ליד אשה, והוא ישב.

חיים אמסלם: וכשהם ירדו שניהם, אחד הסתכל על השני, ואומר לו: כבודו?

חיים אמסלם: הוא אומר לו: כבודו.

חיים אמסלם: אומר לו: כבודו רב, אבל אני חכם.

חיים אמסלם: אני מצטט את אחד הדברים החשובים שלימד אותנו אחד מגדולי הפוסקים, הרדב"ז, רבי דוד בן זמרא, לפני 400 שנה: צריך שיהיו משפטי תורתנו מסכימים אל השכל ואל הסברה.

חיים אמסלם: רבותי, בואו נחזור לפרופורציות, ובל נכתים ציבור שלם בחינם בעטיין של תופעות שוליים.

חיים אמסלם: הסתה זה דבר מסוכן.

חיים אמסלם: בל נשכח: דסני עלך, לחברך לא תעביד – מה ששנוא עליך אל תעשה לחברך, ואת זה אני אומר לכולנו.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אמסלם.

ראובן ריבלין: דברים חשובים ביותר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חמד עמאר, ואחריו – חברת הכנסת תירוש.

ראובן ריבלין: אחריה – חבר הכנסת מג'אדלה, ואחרון – יסיים חבר הכנסת בן-סימון.

ראובן ריבלין: בבקשה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, בשבוע שעבר נהרגו בכבישי הארץ ארבעה בני-אדם.

חמד עמאר: מהתחלת השבוע נהרגו שלושה בני-אדם.

חמד עמאר: אני משתתף בצער המשפחות.

חמד עמאר: בשנה שעברה נהרגו 378 בני-אדם.

חמד עמאר: מהתחלת השנה נהרגו 373 בני-אדם.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, כולנו יודעים שמעורבותם של בני מיעוטים בתאונות דרכים היא כפולה ממספרם באוכלוסייה, היא מגיעה קרוב ל-40%, גם במספרם של ההרוגים מקרב בני המיעוטים.

חמד עמאר: המאבק בתאונות דרכים, אם יתמקד באוכלוסייה המיוחדת הזאת – ואני קורא לה "המיוחדת" – זה יכול להוריד את מספר ההרוגים במדינת ישראל ביותר מ-73 הרוגים, אם נתמקד ונגיע למצב שההרוגים בקרב המגזר הערבי יהיו כמו מספרם באוכלוסייה.

חמד עמאר: לא יותר.

חמד עמאר: לא 40%.

חמד עמאר: ולכן אני קורא לשר התחבורה, בתוכנית שלו, של שנת 2012, להתמקד במגזר הערבי.

חמד עמאר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת חמד עמאר.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת תירוש.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה.

רונית תירוש: תודה, אדוני היושב-ראש.

רונית תירוש: אני בימים האחרונים שומעת רבות את המלים: שוליים, מיעוט, קומץ.

רונית תירוש: אני חושבת שאסור לנו להיכנס לשלווה ולאופוריה שאכן מדובר בקבוצה קטנה.

רונית תירוש: מדובר בקבוצות הולכות וגדלות.

רונית תירוש: אני חייבת לומר שגם בחינוך הממלכתי-דתי, לצערי אני רואה יותר ויותר התחרדות, יותר ויותר פניות להפרדה, לכיתות הומוגניות לבנים ולבנות, כבר בחינוך היסודי, דברים שאני כמנכ"לית המשרד לא נתקלתי בהם.

רונית תירוש: ואני אומרת לכם, קורה לנו משהו שהולך להקצנה.

רונית תירוש: אני לא רוצה לשפוט את זה לטוב ולרע, אבל אנחנו הופכים להיות יותר ויותר קיצונים.

רונית תירוש: ואני אומרת שבכל מה שקשור בהנחיות האחרונות, בתופעות האחרונות, של הדרת נשים והושבתן בירכתי האוטובוס, אלה דברים שהם לא ציווי דאורייתא.

רונית תירוש: אני יכולה להביא הרבה מאוד דוגמאות מהתנ"ך: החל ממרים, תוף מרים, אנחנו יודעים שמרים יצאה במחולות לפני אהרן ומשה ובני ישראל, היא ו-600,000 נשים, ואף אחד לא הלך להטביע את עצמו בים-סוף, ואף אחד לא אטם את אוזניו.

רונית תירוש: וכשדוד וגם שאול חזרו ממלחמותיהם יצאו בנות ישראל בשירה ובמחולות, אף אחד לא נרתע מכך.

רונית תירוש: ושירת דבורה הידועה, ועוד ועוד, כהנה וכהנה דוגמאות.

רונית תירוש: אני אומרת לכם, הפרשנויות המחמירות שניתנות על-ידי רבנים שונים, גם בהקשר הזה וגם בהקשרים אחרים, כמו בצה"ל, אני חושבת שיש מי שצריך לקום ולעשות לזה סוף, ולא להתנחם בזה שמדובר במיעוט או בקומץ.

רונית תירוש: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-סימון, גם הוא השר לשעבר.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, עמיתי, חברי חברי הכנסת, אתמול, כפי שאתה יודע, אדוני היושב-ראש, נפגשנו לארוחת ערב – חברי חברי הכנסת פלסנר וחרמש – עם משלחת בכירה מאוד מרומניה, ביקור גומלין.

גאלב מג'אדלה: ושאלו אותי על מה שראו בתקשורת, על האוטובוס ועל האשה, ואמרתי להם: אני בתור לא יהודי – ערבי גאה – בבקשה, חברי ישיבו לכם.

גאלב מג'אדלה: את השאלה תפנו אליהם.

גאלב מג'אדלה: וכמובן, אין תשובות.

גאלב מג'אדלה: ולך אני אומר, אדוני היושב-ראש, הנושא הזה הוא לא לנאום בן דקה, זה נושא שבו כולנו נכשלנו; מהבית עד בית-הספר עד מערכות מסביב.

גאלב מג'אדלה: וחבל ששר החינוך לא שומע את זה – בטח יגיע אליו – כולנו נכשלנו.

גאלב מג'אדלה: עכשיו, אין שמחה לאיד.

גאלב מג'אדלה: אני אומר את זה לחברי עמיר פרץ.

גאלב מג'אדלה: כשאני רואה את הקיטוב, מה שקורה בחברה היהודית, אני אומר:

גאלב מג'אדלה: אז מה לגבי, בן העם האחר?

גאלב מג'אדלה: אני עומד בסימני שאלה קשים, ואני אומר לך, זה נושא שמתחיל במה שהתחיל באוטובוס, זה ממשיך באלימות, זה שסעים בחברה.

גאלב מג'אדלה: בסוף כולנו משלמים מחיר יקר.

גאלב מג'אדלה: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-סימון.

ראובן ריבלין: דניאל בן-סימון, אנחנו נותנים לו – – –

דניאל בן-סימון: כבוד היושב-ראש – לאור הכבוד שאתה נותן לי, אז גם אני פונה אליך ב"כבוד היושב-ראש", חברי הכנסת והשר לשעבר – –

ראובן ריבלין: ברגע זה הכנת לי עוד חוק צינון.

דניאל בן-סימון: – – ואני לא רוצה להגיד מה לעתיד, זה יישמע כאילו אני מתחנף אליך, אז אני מעדיף שלא.

דניאל בן-סימון: אני רוצה לחזור לאירוע של אתמול.

דניאל בן-סימון: כמי שהיה שם – ישבתי מאחוריך שתיים, שלוש שורות.

דניאל בן-סימון: אתה ראית את פני העתיד, ישבת קדימה ליד המנהיג היקר, לא יכולת לראות מה שיש מאחור.

דניאל בן-סימון: ישבתי בתוך הקהל, ואני חייב לומר לך – רשמים של אדם שישב בתוך עמו, בין קציני משטרה ומשפחות אבלות – אני חייב לומר לך על התחושה של חוסר הנוחות.

דניאל בן-סימון: לא יכולת לראות את זה – וזו הזדמנות גם לומר לך שהדברים שאמרת אתמול נגעו ללב בצורה מיוחדת, יותר מאשר של האחרים – ובעניין הזה היתה תחושה של אי-נוחות.

דניאל בן-סימון: אנשים עם דמעות בעיניים, שפתאום שומעים את הזמירות האלה עבור ראש ממשלה.

דניאל בן-סימון: וזה קורה, ותסלח לי על האנלוגיה, זה קורה כשיוצא השבוע ספר – מתורגם – של צ'סלב מילוש, סופר פולני שקיבל פרס נובל לספרות.

דניאל בן-סימון: הספר שלו, "הרוח השבויה", ספר מונומנטלי שתורגם לעברית השבוע, כדאי לעיין בו – על מה קורה לחברות שנופלות קורבן לפולחן אישיות; פולחן האישיות הזה, שמתחיל בראש הממשלה האחד והיחיד, ומתפתח להשתקה של ביקורת וחוסר יכולת בעצם לבקר משטר.

דניאל בן-סימון: ולכן, אדוני היושב-ראש, הלקח שלי – ואני לא רוצה להיות בוטה כפי שהאחרים היו – כמי שהיה שם, ושוב, לא יכולת לראות את זה, כי עד כמה שאני יודע אתה לא יכול להסתכל אחורה, אבל האנשים ישבו באי-נוחות.

דניאל בן-סימון: אנחנו לא מורגלים לסגנון הזה, כפי שמקובל אצל "המנהיג היקר" שזה עתה הלך לעולמו, ואצל צ'אושסקו, בחברות אחרות.

דניאל בן-סימון: ולכן, אני מביא את הסופר הזה, שאנחנו מציינים 100 שנה להולדתו, ובצדק, פרס נובל לספרות, שכתב על חברות שגולשות לתוך מקומות שפולחן האישיות במרכזם ואחריתן מי יודע.

דניאל בן-סימון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה על כך שבאמת לא ניצלת את ההסכמה הגורפת שנתן לך היושב-ראש לדבר בלי הגבלת זמן.

דניאל בן-סימון: אה, באמת?

דניאל בן-סימון: היית רציני?

יולי יואל אדלשטיין: כשר לעתיד אתה לא מוגבל בזמן.

דניאל בן-סימון: – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: לתת לו להתאמן פעם אחת.

ראובן ריבלין: זה רק יום פרסומת לשרות, אדוני השר.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: נתנו לו רק אפשרות לראות איך ששר לא מוגבל.

ראובן ריבלין: אני מודה לכל חברי הכנסת אשר השתתפו בנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את כבוד השר אדלשטיין לבוא ולעלות על מנת להשיב על שאלות חברי הכנסת בנושאי משרדו, אבל אם ירצה להתייחס לעניין ההדרה, או לעניינים שהועלו כאן על-ידי חברי הכנסת, הוא מוזמן לעשות זאת בראשית דבריו.

ראובן ריבלין: אני רוצה להפנות את תשומת לבם של חברי הכנסת הנכבדים שאנחנו – האם יש כאן הסכמה של כל חלקי הבית?

ראובן ריבלין: אנחנו העלינו על סדר-היום היום נושא הקשור למועצות המקומיות שקיים בהן נושא האבטחה, ואנחנו מחויבים לעשות זאת לפני ינואר – קיבלו פטור מחובת הנחה – רק השר חתם על זה אתמול, ואני ממליץ שאנחנו נביא את הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 126) לקריאה ראשונה בישיבה זו.

ראובן ריבלין: אם יש מישהו שמתנגד, שיודיע לי.

ראובן ריבלין: עד רגע זה אמרו לי שיש הסכמה של כל הצדדים.

ראובן ריבלין: אדוני השר, אתה תציג את החוק אחר כך?

יולי יואל אדלשטיין: אני אציג.

אברהם מיכאלי: – – –

ראובן ריבלין: אתה תציג?

אברהם מיכאלי: – – –

ראובן ריבלין: הוא יציג את החוק.

ראובן ריבלין: בסדר גמור.

יולי יואל אדלשטיין: אני אציג את החוק, אבל, ברשותך, אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: לא, לא, לא, קודם נתייחס – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, לא, אני אומר, ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני אקח את הצעתך, ולפני שנעבור לשאלות בנושאי הסברה ותפוצות, אבחר להתייחס בקצרה לכמה דברים.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם מאוד אשתדל לא להיגרר לפולמוס או לציניות, אלא ללכת בעקבותיך וגם בעקבות חבר הכנסת הרב אמסלם – –

ראובן ריבלין: אמסלם.

יולי יואל אדלשטיין: – – שדיברתם על החשיבות בהבנה הדדית והידברות.

יולי יואל אדלשטיין: אז רק באמת הערות קצרות.

יולי יואל אדלשטיין: לגבי הטקס אתמול – דיברו על כך כמה דוברים – התחושה שלי, ואני, עוד פעם, אומר את זה מאוד בכנות, התחושה שלי שדווקא כל אלה שטוענים שנפגע זכר הנופלים, שנפגעה הממלכתיות, שנפגעו כל מיני דברים מאוד חשובים לנו, לדעתי עסוקים קצת כרגע בנוהל וידוא הריגה של הטקס והזיכרון והממלכתיות.

יולי יואל אדלשטיין: אני הייתי מציע לכולנו, גם אם התחושות של מישהו, של מאן דהוא, לא נעימות, לשקול עד כמה אנחנו רוצים לעשות סטנד-אפ קומדי מאירוע מסוג זה.

יולי יואל אדלשטיין: בנושא השני, שגם כן עלה, והוא חלק מאותו עניין ההידברות, אדוני היושב-ראש, אני שמעתי – אם אני לא טועה זה היה חבר הכנסת עפו אגבאריה, שדיבר על הכפר הלא-מוכר בנגב.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שהמשפט הזה מדבר בעד עצמו, כי אני לא שמעתי את חבר הכנסת עפו אגבאריה מדבר על הכפר הלא-מוכר מגרון, או הכפר הלא-מוכר רמת-גלעד.

יולי יואל אדלשטיין: אני, דרך אגב, לא אסתיר, אדוני היושב-ראש, שאני גם לא שמעתי את משפחת זר היקרה לי כל כך מדברת על הכפר שלו במושגים מאוד סלחניים.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אני הייתי מציע לכולנו לנסות, לנסות, ולראות את התמונה הכוללת, ולא ללכת בעקבות אותה מדינה שממנה באתי, שבה תמיד המרגלים שלנו היו לוחמי החזית הנסתרת ופטריוטים, והמרגלים שלהם היו תמיד מרגלים מסריחים.

יולי יואל אדלשטיין: כך אנחנו נגררים מבחינת השפה בוויכוחים הציבוריים, וזה לא מוביל לשום מקום.

יולי יואל אדלשטיין: והערה אחרונה, אדוני היושב-ראש, בנושא הרגיש ביותר, כמי שאפילו, מיותר לומר, לא במיוחד נהנה מכל האירועים של מה שמכונה "הדרת נשים".

יולי יואל אדלשטיין: אני הייתי מציע לכולנו – עוד פעם, אף אחד לא שם אותי אלוף על אנשים כאן, ודאי שאני לא מחלק הוראות, אבל הייתי מציע לכולנו להירגע, וזאת משתי סיבות: אחת, הדברים האלה מגיעים בצורה מאוד מעוותת לכל מיני רחבי עולם.

יולי יואל אדלשטיין: הדיווחים, אין להם כל קשר למציאות במדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: ובאמת, כשר ההסברה אני יכול לומר שאותה תדמית של ישראל שנוצרת כאילו אנחנו באמת אירן, ואנחנו כולנו מבינים, גם הלוחמים הגדולים, שאין לזה כל קשר, לא לאירן ולא לרוב הדמוקרטיות בעולם.

יולי יואל אדלשטיין: זאת הסיבה הראשונה, ואת זה אני אומר, כנראה, מבחינה מיניסטריאלית.

יולי יואל אדלשטיין: מבחינה הרבה יותר אישית, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך, שבסוף אנחנו נשפוך את התינוק יחד עם המים.

קריאה: נכון.

יולי יואל אדלשטיין: ומעשה שהיה כך היה: לפני הרבה מאוד שנים הייתי תלמיד בתוכנית מאוד יוקרתית בשם "עמיתי ירושלים", ועשינו שבת ביחד.

יולי יואל אדלשטיין: בתוכנית הזאת למדו רבנים רפורמים, ורבנים קונסרבטיבים, ורבנים אורתודוקסים, ובורים ועמי ארצות כמוני, שהם לא רבנים בשום זרם.

יולי יואל אדלשטיין: ושבת ביחד זה שבת ביחד, וצריך מניין.

יולי יואל אדלשטיין: עשיתי את הכול לארגן את כולם להתפלל ביחד, אבל מה לעשות?

יולי יואל אדלשטיין: צריך גם מחיצה.

יולי יואל אדלשטיין: והכול התפוצץ ברגע האחרון, כשנכנסה מה שנקרא "רבה", אשה מן התנועה הרפורמית, ראתה את המחיצה, ואמרה – אדוני היושב-ראש, אני רואה את הסצנה מול עיני עד היום, ותיכף תבין למה.

יולי יואל אדלשטיין: אמרה: אני לא אכנס לכאן.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא כלבה.

יולי יואל אדלשטיין: רק כלבה תסכים לשבת מאחורי המחיצה.

יולי יואל אדלשטיין: ואני הסתכלתי ככה, הפניתי את הראש, וראיתי את – אפילו בציניות אני לא יכול לומר – את הכלבה שישבה שם מאחורי המחיצה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שישבה בסבלנות ולא אמרה מלה, וחיכתה לתחילת התפילה, היתה פרופסור נחמה ליבוביץ, מורתי הדגולה, זיכרונה לברכה, זצ"ל, שוודאי מיותר לומר, אדוני היושב-ראש, שאילו היינו מסירים את המחיצה, היינו מונעים ממנה להתפלל אתנו במניין.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני תמיד הייתי מציע לראות, לצד המקרים המזעזעים שלפעמים מתוארים – והם מיותרים ואין להם שום מקום בחברה הישראלית, לא במרחב הציבורי ולא בכלל – שגם מה לעשות?

יולי יואל אדלשטיין: יש צד שני לאותו מטבע.

יולי יואל אדלשטיין: וכדאי לזכור את זה, ואני, את הפנים של נחמה ליבוביץ זצ"ל לא אשכח באותו רגע.

יולי יואל אדלשטיין: ומכאן, אדוני היושב-ראש, אני מוכן לבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: מבחינת הפרוצדורה אני מבין שחברי הכנסת צריכים לשאול את השאלה, ואז אשתדל להשיב.

ראובן ריבלין: מייד.

ראובן ריבלין: אדוני יכול להקדים דברים אם הוא רוצה לומר, או שאתה רוצה ישר?

יולי יואל אדלשטיין: משרד ההסברה והתפוצות, כידוע לחברים הנכבדים, קם לפני שנתיים וחצי.

יולי יואל אדלשטיין: זאת הפעם הראשונה שקיים במדינת ישראל משרד כזה.

יולי יואל אדלשטיין: מצד אחד, בפעם הראשונה קיים במדינת ישראל משרד ההסברה והתפוצות.

יולי יואל אדלשטיין: היו בעבר, חבר הכנסת נחמן שי, שני ניסיונות להקים משרד הסברה, ותיכף אני גם אגיד למה אני לא מבלבל בין השניים.

יולי יואל אדלשטיין: כי אחת הדילמות – ודווקא הח"כים שנמצאים כעת במליאה, שחלקם בעלי ניסיון עשיר בתחום – אחת הדילמות שלנו היתה מלכתחילה עד כמה אנחנו צריכים ללכת למסלול של משרד שמאגד כמה נושאים, אבל לעשות הפרדה, עד כמה שאפשר ברורה, בין תחום ההסברה לתחום התפוצות, או שאנחנו יכולים וצריכים לשלב את השניים.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא חושב שאפילו צריך להתעמק ולהסביר למה.

יולי יואל אדלשטיין: יש מה שמכונה בלעז pros and contras, יש יתרונות וחסרונות לשתי הגישות.

יולי יואל אדלשטיין: קיימנו התייעצויות רבות, הן עם מומחים בארץ והן עם מנהיגי קהילות יהודיות בתפוצות, והגענו למסקנה שהפרדה ודאי צריכה להיות, אבל יחד עם זאת יהודי התפוצות, מנהיגי הקהילות, הביעו כזאת דאגה מן התדמית של ישראל בעולם וכזה רצון להתגייס, שבחלק גדול מן הדברים, כפי שתשמעו במענה לשאלות שלכם, אנחנו בהחלט מערבבים – זאת אולי מלה לא יפה ולא מדעית – אבל מערבבים בין השניים ועושים פרויקטים שקשורים גם לתחום של הקשר שלנו עם יהודי התפוצות, וגם ודאי לנושא של התדמית של ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: הערה אחרונה בהקדמה – אדוני היושב-ראש, אני לא מכיר הגדרה אחת תואמת למושג "הסברה".

יולי יואל אדלשטיין: זה לא אסון.

יולי יואל אדלשטיין: למושג שפה, לינגואה, למיטב ידיעתי, גם אין הגדרה, אבל עדיין, בלשנות קיימת אלפי שנים.

יולי יואל אדלשטיין: כלומר, זה לא אסון.

יולי יואל אדלשטיין: אבל זה מחייב אותנו לדייק.

יולי יואל אדלשטיין: כל פעם שאנחנו אומרים "הסברה", אני לא בטוח שאנחנו יודעים למה בדיוק אנחנו מתכוונים.

יולי יואל אדלשטיין: לכן המשרד ניסה להבין מה תפקידו בכוח ומה הוא מבין, המשרד, כהסברה.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי שלצד שאר התחומים אנחנו בחרנו את הנושא שמכונה בלועזית public diplomacy – דיפלומטיה עממית או דיפלומטיה ציבורית – כנושא שמבחינתנו הוא היווה נישה בשביל המשרד לעסוק בו וגם נושא שאין בלתו, כי לעניות דעתי – לא חובה להסכים, אבל זו תחושתי, ותחושתי גם די בדוקה – היום דברים של ראש מדינה, שר, שגריר, נתפסים, קצת אולי הפוך על הפוך, כפחות אמינים מאשר מייל ששלח לך חבר או סטטוס ב"פייסבוק" או משהו שמישהו אמר לך במהלך הנסיעה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, אנחנו מנסים מאוד לפתח את התחום הזה.

יולי יואל אדלשטיין: כמה שאלות מתייחסות לזה – שאלה של חברת הכנסת וילף וגם שאלות נוספות מתייחסות לזה – ואני אשמח להתייחס בתשובות לנושאים ביתר פירוט.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו בהחלט רואים גם בדאגה, אם כי לא בבהלה, את האווירה היום בקמפוסים בארצות-הברית ובעיקר במערבה של ארצות-הברית, של עמדות קשות ביותר כלפי מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: כמובן שיכולים להיות אנשים בעלי דעות שאנחנו לא יכולים לשנות אותן, אבל נדמה לי שזה באותם קהלים שאנחנו היינו פעם מאוד מאוד מקובלים בהם.

ראובן ריבלין: היום נדמה לי שהרצון, או התחושה – שהרצון לקיים מדינה פלסטינית לפעמים בא בלי לקחת בחשבון את הסכנה לקיומה של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: נדמה לי שאנחנו בכנסת עושים כמיטב יכולתנו, ונמצאים כאן חברי כנסת, ויש גם אחרים שאינם נמצאים, שעושים מאמצים רבים להסביר את עמדתה של ישראל על כל פניה; על כל פנים, את העובדה שבשום פנים אין אדם כאן במפלגות הציוניות שחושב שמדינה פלסטינית, בין שהיא כורח ובין שאינה כורח, אבל על כל פנים גם אלה שסוברים שהיא כורח או צורך, לא חושבים שהיא צריכה לבוא על חשבון קיומה של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: נדמה לי שהיום בארצות-הברית – אני גם במסעותי, ונדמה לי שהיום המשרד שלך – ואני יודע עד כמה אתה עוסק בעניין זה – צריך לתת את דעתו.

ראובן ריבלין: היום, מה שהיה פעם בעולם הצורך המוסרי לקיים מדינה כמדינת ישראל, הופך להיות צורך מוסרי לקיים מדינה פלסטינית, כאשר הנימוקים שהביאו להקמת מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית מתחילים מעט ולאט להיות כאלה שהם כבר לא באים בחשבון כאשר אנחנו מדברים על הצורך קודם כול בקיומה של מדינת ישראל, ולאחר מכן לשקול את הדרך שבה אנחנו נקיים שלום עם שכנינו.

ראובן ריבלין: בבקשה, ראשון השואלים הוא חבר הכנסת אברהם מיכאלי, אשר יתכבד וישאל.

ראובן ריבלין: הוא יכול, כשהשר מדבר, גם לשאול אותו תוך כדי שאלות נוספות ולקיים דו-שיח.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת אלדד, אחריו – חברת הכנסת וילף, ולאחר מכן – חבר הכנסת נחמן שי.

ראובן ריבלין: מי שיהיה פה באולם וירצה לשאול שאלות נוספות את השר יוכל לעשות זאת.

ראובן ריבלין: לאחר מכן נעבור לחקיקה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מיכאלי, בבקשה.

ראובן ריבלין: ידידי סגן היושב-ראש, תואיל לבוא ולהחליף אותי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מיכאלי, בבקשה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, שאלה ראשונה: כיצד משרדך נערך למניעת ההתבוללות ולחיזוק ערכי היהדות בקרב היהודים בתפוצות?

אברהם מיכאלי: מה הם הכלים והמשאבים שמשקיע משרדך בכך?

אברהם מיכאלי: שאלה שנייה: כיצד משרדך מטפל בדה-לגיטימציה של מדינת ישראל הנשמעת ברחבי העולם ובכלי התקשורת הזרים בעולם?

אברהם מיכאלי: האם יכול השר לתת לנו נתונים באשר לכלים שמשרדך מעמיד לצורך העניין?

אברהם מיכאלי: מה הם ההישגים שהשר יכול להצביע עליהם בשלב זה?

אברהם מיכאלי: תודה.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: אדוני, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני היושב-ראש, תודה לחבר הכנסת מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול, שני נושאים די ברורים – אני לא חושב שאחדש לך רבות אם אני אגיד שבמאבק שלנו כנגד ההתבוללות, ההתרחקות מהקהילה היהודית הממוסדת, ממדינת ישראל, אנחנו רואים כאן שני מרכיבים חשובים: אחד זה זהות, והשני זה השתייכות.

יולי יואל אדלשטיין: כידוע, אדם הוא חיה חברתית.

יולי יואל אדלשטיין: קשה מאוד לנהל אורח חיים יהודי וזהות יהודית בהיותך מנותק מכל קשר מוסדי, קהילתי, מה שזה לא יהיה.

יולי יואל אדלשטיין: עוד פעם, גם כאן לא אחדש: בעידן המודרני מדובר לא בזהות אחידה אצל כל אחד; בתת-זהויות אצל כל אחד מאתנו.

יולי יואל אדלשטיין: כך מנתחים את זה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בוודאי מנסים לחזק את המרכיב של הזהות היהודית בתוך המגוון הזה.

יולי יואל אדלשטיין: במישור השני, של ההשתייכות, כמו שאמרתי הכוונה בוודאי להשתייכות לקהילה, למוסדות היהודיים במקום, וגם לקשר עם מדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: מה שאני לא אסתיר, שמחזק אותנו – ותיכף אציין כמה פרויקטים שאנחנו עושים כמשרד, אבל להקדים ולומר, ולהיות גם כן – מה שמאוד עוזר לנו מבחינת הדור הצעיר, שוודאי מדאיג אותנו מכמה סיבות, זה הנושא של הפרויקטים הגדולים כגון "תגלית" ו"מסע".

יולי יואל אדלשטיין: יש לי הכבוד להיות יושב-ראש ועדת ההיגוי של "תגלית", ובאמת אני חייב לומר שהמספרים – אם לפני 12 שנה, כשהמייסדים שוחחו אתי אז על פרויקט "תגלית", מישהו היה זורק לי את המספר רבע מיליון, הייתי צוחק לו בפנים.

יולי יואל אדלשטיין: אבל עובדה שהפרויקט הזה ממשיך ומצליח.

יולי יואל אדלשטיין: לצערי, יש עדיין רשימות המתנה, למרות שהממשלה העלתה את ההשתתפות שלה בפרויקט בצורה שפשוט לא תאומן.

נחמן שי: כמה התקציב של – – –?

יולי יואל אדלשטיין: השנה זה 80 מיליון, וזה יגיע ל-120 מיליון שנתי.

נחמן שי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: שקל.

יולי יואל אדלשטיין: 120 מיליון שקל.

נחמן שי: – – – של הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: כשהתחלתי, זה היה 65 מיליון שקל מגורד, זאת אומרת זה קוצץ, והיינו צריכים לגרד עד ל-65 מיליון מכמה משרדים.

נחמן שי: זה כולל, נכון?

נחמן שי: זה כולל חלקה של הממשלה או רק – – –?

יולי יואל אדלשטיין: לא, זה החלק של הממשלה – נחמן שי, זו שאלה טובה – מותנה ביכולת לגייס כסף "מצ'ינג", כסף מקביל, מגורמים לא ממשלתיים.

יולי יואל אדלשטיין: אני אישית חייב להודות שישבתי לא מזמן עם כמה תורמים בארצות-הברית, אתגרתי אותם והסברתי להם שההחלטה הזאת של הממשלה לא תחזיק מים אם לא יהיה מאמץ נגדי שלהם.

יולי יואל אדלשטיין: אני שומע דיווחים חיוביים.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו ועדת היגוי בתחילת חודש ינואר כאן בארץ, ואני מקווה ששם נשמע שבאמת המאמץ של הממשלה והקריאה שלי לפגוש את המאמץ בכסף מתאים, ב"מצ'ינג", הצליחו.

יולי יואל אדלשטיין: לגבי הפרויקטים של המשרד – לא להישאר במישור הפילוסופי – יש כמה דברים שאני אציין ללא סדר מחייב.

יולי יואל אדלשטיין: בארצות אמל"ט – שעוד פעם, התחושה שלהם, לא התחושה שלי, היתה שהם קצת הוזנחו, וכל המאמץ תמיד היה מרוכז בארצות-הברית ואולי גם בחבר המדינות, אבל לא במדינות אמריקה הלטינית – התחלנו פעילות הרבה יותר נמרצת.

יולי יואל אדלשטיין: כינסנו את כל ראשי הקהילות כאן בירושלים, וההתייצבות היתה – יחד עם משרד החוץ.

יולי יואל אדלשטיין: דרך אגב, אני חייב לציין שבחלק גדול מן הפרויקטים משרד החוץ שותף נאמן שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: כינסנו את ראשי הקהילות, יצאנו לדרך חדשה אתם, אני מקווה, עם קהילות באמריקה הלטינית, ועכשיו אנחנו עושים פעילות שוטפת עם מעל 500 מנהיגים, כולל מנהיגים צעירים, יחד עם תנועת "מכבי".

יולי יואל אדלשטיין: היא מוכרת לכולנו ממשחקי ה"מכבייה", אבל זה לא רק ספורט, זו תנועה שפועלת ביום-יום, ובמיוחד החוזק שלה, איפה שהיינו צריכים אותה, הוא באמריקה הלטינית.

יולי יואל אדלשטיין: זה כולל סמינרים שעוסקים בחיבור למורשת, לארץ, למדינה שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: הסמינרים מתבצעים גם כאן בארץ וגם בקהילות שלהם באמצעות האנשים שנשלחים לשם.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמרתי, הפעילות הזאת – מגיעה להם תודה, יחד עם תנועת "מכבי" העולמית.

יולי יואל אדלשטיין: פעילות לפיתוח מנהיגות צעירה בארצות אירופה זה פרויקט שאנחנו עושים – השנה זה עם כ-40 צעירים.

יולי יואל אדלשטיין: אני חייב לומר לכם בחצי חיוך, כשסיפרו לי על הגילים של החבר'ה, ואמרו שאני צריך לבוא להרצות בפניהם, אני קצת ריחמתי על זמני.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי: תיכוניסטים, מה אני עכשיו אלך להרצות לכל קבוצה של תיכוניסטים?

יולי יואל אדלשטיין: מה זה?

יולי יואל אדלשטיין: והסתבר שזאת באמת, במלוא מובן המלה, מנהיגות צעירה, חברים שכבר בגיל הזה של תיכון מתחילים לתפוס פיקוד – ודאי לא על הקהילה כולה, על הגילאים שלהם.

יולי יואל אדלשטיין: והסמינרים נועדו, חבר הכנסת מיכאלי, באמת לתת להם גם קצת יותר אוריינטציה לגבי מה שקורה כאן בארץ, אבל גם מסורת, היסטוריה, שורשים, כל הדברים המתבקשים.

יולי יואל אדלשטיין: ההכשרות מתבצעות.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמרתי, אני פגשתי אותם בארץ, אבל גם בחו"ל זה פרויקט שוטף שאנחנו מבצעים.

יולי יואל אדלשטיין: פעילות עם "נתיב" בחבר המדינות – ציינתי.

יולי יואל אדלשטיין: ימי ישראל, הכשרות מנהיגות צעירה – הפעם מדובר בסטודנטים, מנהיגים צעירים בקמפוסים שם.

יולי יואל אדלשטיין: זה נושא, דרך אגב, שעולה יותר ויותר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו רגילים לחשוב שהבעיה – והיושב-ראש הקודם, כן, יושב-ראש הכנסת ציין את זה: החוף המערבי, ארצות-הברית, דברים שנגיע אליהם ונתייחס אליהם.

יולי יואל אדלשטיין: אבל הדיווחים שאני יותר ויותר מקבל ממדינות חבר העמים – המון סטודנטים ערבים, המון סטודנטים מוסלמים.

יולי יואל אדלשטיין: אווירה שמשתלטת גם, וכל פעם שקורה משהו אצלנו במזרח התיכון אז החברים שלנו קצת פוחדים, ואין להם ודאי כלים להתעמת עם האווירה הזאת, שמספרת על ישראל שהורגת, הורסת, וכל התיאורים שאני לא רוצה לחזור עליהם.

יולי יואל אדלשטיין: הכשרת מנהיגות מקרב הסטודנטים – בעיני זה דבר חשוב.

יולי יואל אדלשטיין: אבל עוד הפעם, גם שם – וזה בדגש על השאלה של חבר הכנסת מיכאלי – לא מתחילים מייד אם אבו מאזן הוא טוב ורע, אלא באמת מורשת ושורשים וחיזוק הזהות היהודית, כפי שגם אמרתי.

יולי יואל אדלשטיין: קהילה נוספת שהייתי מציין כאן, אם כבר אמרתי משהו בנושא חבר העמים, זאת קהילה שדי הלכה לאיבוד במשך שנים.

יולי יואל אדלשטיין: בשנים האחרונות, לא רק הודות למשרד שלנו, יש גם גורמים נוספים, ברוך השם – אני מדבר על דוברי רוסית בגרמניה, נושא מוכר לחלק גדול מחברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: סיפור עצוב.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם בראיונות שלי לתקשורת בשפה הרוסית בגרמניה אני לא מסתיר שזה אחד הנושאים הקשים לי באופן אישי, הרבה מעבר ליהודי שעזב את ברית-המועצות ולא הגיע לישראל.

יולי יואל אדלשטיין: בכל זאת זה משהו מעבר לזה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל יחד עם זה, זה יהודים.

יולי יואל אדלשטיין: וגדל שם דור צעיר שוודאי לא אשם שפעם אספו אותו ההורים והביאו אותו לאיזה פרנקפורט או מינכן.

יולי יואל אדלשטיין: ואנחנו מנסים לפתח שם פעילות.

יולי יואל אדלשטיין: שלחנו לשם תערוכה ניידת של ספרות בשפה הרוסית, ספרות ישראלית מודרנית, ספרות יהודית.

יולי יואל אדלשטיין: ההיענות היתה עצומה.

יולי יואל אדלשטיין: זה לווה בהרצאות של יוצרים.

יולי יואל אדלשטיין: השמות שאולי יותר מוכרים – רועי חן, למשל, שהיה בקרב המשלחת הזאת, ואנשים נוספים, סופרים, מתרגמים, והיתה היענות עצומה, ואנחנו רוצים לחזור על פעילות מסוג זה גם שם, וגם אולי במקומות נוספים.

יולי יואל אדלשטיין: ואחרון אחרון, אני באמת לא רוצה ככה להתחיל עם פירוט של כל הפרויקטים.

יולי יואל אדלשטיין: אבל האחרון האחרון, נושא שתיכף יופיע גם באחת השאלות, וגם עלה לכותרות לאחרונה; אם כבר משהו עולה לכותרות בתחום התפוצות, אז זה כשיש סקנדל.

נחמן שי: ככה זה בחיים.

יולי יואל אדלשטיין: ככה זה בחיים.

יולי יואל אדלשטיין: אבל פה, אתה יודע, פה זה בחיים בריבוע בנושא הזה, כמו שאתה יודע היטב.

יולי יואל אדלשטיין: אז הנושא של ישראלים בחו"ל – אנחנו פותחים לפחות בשני פרויקטים.

יולי יואל אדלשטיין: הגדול שבהם – בשיתוף פעולה עם ההסתדרות הציונית העולמית.

יולי יואל אדלשטיין: אני עוד לא רוצה להיכנס לכל הפרטים, כי זה פרויקט שרק יתחיל בעזרת השם בעוד חודש, חודשיים.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אנחנו רוצים לפתח את כל הנושא, בדיוק סביב הפרמטרים, חבר הכנסת מיכאלי, שציינתי בהתחלה, של הזהות היהודית והשייכות בקרב ישראלים רבים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו גם לפעמים מגזימים: מיליונים.

יולי יואל אדלשטיין: אין מיליונים, אבל עדיין יש מספרים מאוד משמעותיים של ישראלים, חלקם הגדול גם ילידי הארץ, שנמצאים במקומות רבים ברחבי העולם, ויש בעיה עם שני הנושאים, גם עם הזהות היהודית וגם עם ההשתייכות לקהילה כלשהי, ואנחנו ננסה לפתח מודלים שיענו.

יולי יואל אדלשטיין: משפט סיכום, אדוני היושב-ראש, ברשותך.

יולי יואל אדלשטיין: אני אומר את זה כאן, ואני מתנצל מראש.

יולי יואל אדלשטיין: אני אגיד את זה כמעט בתשובה לכל שאלה שקשורה לנושא תפוצות.

יולי יואל אדלשטיין: אין קשר חד-סטרי.

יולי יואל אדלשטיין: זה אולי באיזשהו סרט שמדבר על אהבה נכזבת.

יולי יואל אדלשטיין: אם אנחנו רוצים קשר אמיתי, הוא דו-סטרי.

יולי יואל אדלשטיין: לצערי הרב, מה שאמרתי לפני שנייה בציניות, והגיב חבר הכנסת נחמן שי, שבנושא התפוצות רק כשיש סקנדל מישהו מתעניין – זאת פשוט קללה.

יולי יואל אדלשטיין: יש שינוי בעמדות הציבור לאט-לאט.

יולי יואל אדלשטיין: אני שמח לומר שעשינו סקר בשנה שעברה, ו-67% מן הציבור בישראל חושבים שצריך להשקיע כספי משלמי מסים בפעילות שקשורה לזהות יהודית בתפוצות ולחינוך ולקשר עם ישראל – נתון שאני מבטיח לכם שלפני עשר, 20 שנה לא היינו מקבלים בארץ.

יולי יואל אדלשטיין: יש שינוי בעמדות הציבור.

יולי יואל אדלשטיין: אבל עדיין העניין בתפוצות הוא מינימלי, ואנחנו כל הזמן מנסים ושוברים את הראש – ואם יהיו לאנשים הצעות, נשמח לקבל – מה עוד אפשר לעשות על מנת לחשוף בצורה מעניינת, בצורה לא דידקטית מדי, את הציבור בישראל לחיים המודרניים בתפוצות.

יולי יואל אדלשטיין: השנה, גם בשנה שעברה, קיימנו שני פרויקטים גדולים.

יולי יואל אדלשטיין: אחד, אולי קצת נחשפתם לו, וזה הנושא של גלוית שנה טובה, ברכת שנה טובה.

יולי יואל אדלשטיין: 35,000 איש נענו לקריאה שלנו לשלוח ברכות ליהודים בתפוצות, בתקווה שייווצר איזשהו קשר מינימלי, איזושהי חשיפה מינימלית.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא השני זה פסטיבל סוכות.

יולי יואל אדלשטיין: אני שמח לומר – זה היה השנה בנתניה.

יולי יואל אדלשטיין: ביקרו כ-60,000 איש לפי אומדן, גם של המשטרה וגם של הפיקוח העירוני; כ-60,000 איש, משפחות עם הילדים, שבצורה מעניינת נחשפו לחיים יהודיים בתפוצות.

יולי יואל אדלשטיין: היו טריוויות, היו פרסים, היו כל הדברים שמתבקשים בפסטיבל.

יולי יואל אדלשטיין: אני כולי תקווה שזה איכשהו יתחיל להשפיע ואנשים ידעו שחיים בתפוצות זה לא רק מסורת שהעלייה של חבר הכנסת מיכאלי או שלי או של כל אחד אחר משמרת.

יולי יואל אדלשטיין: זה חיים עכשוויים, כאן ועכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: לצערי, שם ועכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: וצריך להכיר את זה אם אנחנו לא רוצים רק להיתקל בסקנדל התורן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני השר.

שלמה מולה: אני מבין שיש לך עוד שאלה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתנצל, אני לא התייחסתי לדה-לגיטימציה.

יולי יואל אדלשטיין: כל כך נסחפתי.

יולי יואל אדלשטיין: זו השאלה הראשונה בנושא התפוצות אז קצת נסחפתי, אז אני מתנצל.

יולי יואל אדלשטיין: דה-לגיטימציה: קודם כול, אמר את זה יושב-ראש הכנסת לפני כמה דקות, המצב בקמפוסים מאוד מדאיג אותנו.

יולי יואל אדלשטיין: לא להיכנס לנוסטלגיה.

יולי יואל אדלשטיין: תשאלו את האנשים שלמדו באותה ברקלי בסוף שנות ה-60, תחילת שנות ה-70.

יולי יואל אדלשטיין: גם אז לא היה פופולרי להיות ציוני ולהיות פרו-ישראלי.

יולי יואל אדלשטיין: זה נגד קצת את רוח החופש.

יולי יואל אדלשטיין: נכון, חבר הכנסת שי?

נחמן שי: נכון.

יולי יואל אדלשטיין: אבל יחד עם זה, גם בלי להיכנס לנוסטלגיה יש מגמה מדאיגה.

יולי יואל אדלשטיין: ואסור לשכוח שזאת לא גחמה שלנו לעבוד עם סטודנטים יפים וצעירים, לרבות סטודנטיות, כן?

יולי יואל אדלשטיין: העניין הוא פשוט מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: האנשים האלה, שנמצאים כרגע בקמפוסים, בעוד עשר שנים זה עורכי עיתונים, זה אנשי עסקים בכירים, זה אולי חברי קונגרס – עוד לא חברי סנאט בעוד עשר שנים, אבל חברי קונגרס או חברי פרלמנט, אם מדובר לא בארצות-הברית.

יולי יואל אדלשטיין: אז לכן ההשקעה היום זאת השקעה לעתיד.

יולי יואל אדלשטיין: מה שאנחנו מנסים לעשות.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול, שבוע האפרטהייד.

יולי יואל אדלשטיין: אני אגיד לכם בכנות.

יולי יואל אדלשטיין: לדעתי, הנושא הוזנח כמה שנים.

יולי יואל אדלשטיין: כולנו ישבנו וחיכינו – אם זה משהו רציני או משהו לא רציני.

יולי יואל אדלשטיין: ותמיד טוב לומר: בואו לא נעשה להם יחסי ציבור, זה לא רציני, זה בשוליים, זה בפינה.

יולי יואל אדלשטיין: זה התפתח, והחלטנו לתת בזה "פייט".

יולי יואל אדלשטיין: אבל, "פייט" לא תמיד צריך להיות שאתה שם כפפות אגרוף ועולה לזירה.

יולי יואל אדלשטיין: מה שאנחנו עשינו, והמשכנו לעשות, ועכשיו נמצאים בעיצומן של הכשרות למשלחות של צעירים.

יולי יואל אדלשטיין: אני אגיד לכם בכנות, אין לי מושג מה הם הצביעו בבחירות.

יולי יואל אדלשטיין: גם לא בדקתי, וגם לא מעניין אותי.

יולי יואל אדלשטיין: אולי גם אני, בצורה פרוידיאנית, לא רוצה לגלות שחלק גדול מאותם צעירים בכלל לא הצביעו לאף אחת מן המפלגות שמרכיבות את הקואליציה הנוכחית.

יולי יואל אדלשטיין: אבל המכנה המשותף – – –

שלמה מולה: כל עוד הם משרתים את עם ישראל אין שום בעיה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל המכנה המשותף של אותם צעירים הוא שלכל אחד מהם ולכל אחת מהן יש סיפור, ושהם, חלק גדול מהם, משתייכים למה שמכונה בהגדרה מאוד כוללת ורחבה מיעוטים במדינת ישראל: המיעוט הערבי, המיעוט הדרוזי, עולי אתיופיה, עולי ברית-המועצות, כל מיני מיעוטים.

יולי יואל אדלשטיין: ואני חייב לומר שההשפעה עצומה, ואם אתם שואלים אותי, האויב מספר אחת שלנו בקמפוסים זה לא חבורה של פלסטינים או פרו-פלסטינים שצועקים "לא למדינת ישראל", "לא לאפרטהייד", "לא לכיבוש", וכן הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: האויב מספר אחת שלנו הוא בורות, ואני לא רוצה, מפאת קוצר הזמן, לתת לכם דוגמאות.

יולי יואל אדלשטיין: לאנשים אין מושג שיש ערביי ישראל, והבחורה שנמצאת במשלחת מקבלת בקמפוס שאלה, בשיא הרצינות: למה את מדברת ערבית, איך את מדברת ערבית?

יולי יואל אדלשטיין: וכשהיא מנסה להסביר שהיא ערבייה, לא מאמינים לה.

יולי יואל אדלשטיין: וכשהיא אומרת: אני ערבייה מישראל, אז אחרי כמה דקות אומרים לה: You're a Jewish Arab , את ערבייה יהודית, או ערבייה יהודייה, כן?

יולי יואל אדלשטיין: אני מתנצל על הלועזית.

שלמה מולה: אני יכול להגיד לך מעדות אישית, לא בטוח שכשאתה אומר:

שלמה מולה: אני יהודי מאתיופיה, שחור, אז מאמינים לך שאתה יהודי.

יולי יואל אדלשטיין: בדיוק, בדיוק.

יולי יואל אדלשטיין: דרך אגב, אדוני היושב-ראש, עולה מאתיופיה, בעלת תואר שני, ארכיטקטית במקצועה, שאלו אותה מאיפה היא בארץ, היא אמרה: מתל-אביב.

יולי יואל אדלשטיין: אמרו לה – אדוני היושב-ראש, קשה להאמין, אבל אמרו לה: זה לא יכול להיות, כי את שחורה.

שלמה מולה: נכון.

יולי יואל אדלשטיין: אז, חברים, לכן אנחנו נלחמים בבורות, ואמרתי, משלחות זה פרויקט אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אתר "מסבירים ישראל", אני מקווה, תורם את חלקו הצנוע, ובאמת, אנחנו כבר משוויצים במיליוני כניסות לאתר ושהייה ממושכת של אנשים שמחפשים אינפורמציה, בכמה שפות כבר.

יולי יואל אדלשטיין: דברים מאוד בסיסיים, דברים שאפילו, אני מניח, חברי הכנסת ייכנסו ויגידו: מה אתם כותבים שם?

יולי יואל אדלשטיין: דברים שכל אחד יודע.

יולי יואל אדלשטיין: לא, זה דברים שלא כל אחד יודע.

יולי יואל אדלשטיין: וודאי ששליחי ההסברה – אנחנו גם משתפים פעולה עם הסוכנות היהודית, מוציאים שליחי הסברה נוספים אחרי הכשרה, אל הקמפוסים.

יולי יואל אדלשטיין: מאבק בדה-לגיטימציה הוא מאבק כולל.

יולי יואל אדלשטיין: הייתי מציין פה שגם ההשפעה – אני דיברתי כל הזמן על דיפלומטיה ציבורית.

יולי יואל אדלשטיין: הדיפלומטיה, או הצורות היותר קלאסיות, כמו תקשורת קלאסית; הבאנו כבר לארץ כמה שדרנים, יש לנו פרויקט שדרנים.

יולי יואל אדלשטיין: זה מושג שאולי פחות מובן כאן, מה שנקרא Host – בעלי התוכניות בארצות-הברית.

יולי יואל אדלשטיין: הם באמת בעלי התוכניות, בעלי השפעה עצומה, שמות מוכרים.

יולי יואל אדלשטיין: הם שידרו במשך שבוע כל אחד, מן הארץ, והרייטינג קפץ והדיווחים שקיבלנו היו מדהימים.

נחמן שי: זו תוכנית מלפני שנה.

יולי יואל אדלשטיין: היו – – –

נחמן שי: היא טובה, היא טובה.

יולי יואל אדלשטיין: היו מקרים, כן, היו תוכניות כאלה בעבר, אני – – –

נחמן שי: זה ועידת הנשיאים, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו משתפים פעולה עם ועידת הנשיאים, ושיתוף פעולה זה – דרך אגב, מלה טובה גם להם – שיתוף הפעולה אתם מאפשר לנו ודאי להרחיב את התוכניות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו חידשנו את נושא השדרנים.

יולי יואל אדלשטיין: ואנחנו הרחבנו נושא אחר, שבדרך כלל מגיע למדורי הרכילות אבל הוא חשוב בצורה יוצאת מן הכלל, וזה נושא הסלבריטאים – שחקנים פעילים שמגיעים.

יולי יואל אדלשטיין: בקבוצה האחרונה היו חמישה שחקנים הוליוודיים צעירים, מתוכם אחד היה יהודי, ארבעה לא יהודים, כולם פעם ראשונה בארץ.

יולי יואל אדלשטיין: והנתון היחידי שאני אגיד כאן – אחד מהם, כשהוא עשה את ה"טוויטר" הראשון שלו מן הארץ ותיאר את החוויה היפה – יש לו 1.2 מיליון איש שעוקבים אחריו ב"טוויטר".

יולי יואל אדלשטיין: אז אלו באמת השפעות.

יולי יואל אדלשטיין: נושא אחרון שאני אגיד – יש פה עוד פרויקטים עם פרופסורים מן הקמפוסים, שאנחנו מביאים, וכן הלאה – אבל הנושא האחרון שאני אגיד, בנושא הזה, אנחנו משתדלים רוב הזמן להיות יפים ויצירתיים, וכן הלאה; אבל לא תמיד, והיו מקרים, ואני אתן לכם דוגמה של האינתיפאדה השלישית.

יולי יואל אדלשטיין: בהתחלה הופיע דף ב"פייסבוק", מאות אלפי אנשים הצטרפו אליו.

יולי יואל אדלשטיין: פניתי למר צוקרברג, גרמתי לכולם רגעים טובים של צחוק במדינה הזאת, כל המומחים הגדולים של התחום לא פספסו את ההזדמנות להתבדח על חשבוני: מה הוא חושב שהוא, שר הפרופגנדה הזה, תיכף צוקרברג יקפוץ ויסיר את הדף כי אדלשטיין אמר לו, וכן הלאה וכן הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר שלושה ימים "פייסבוק" הודיעו בהודעה רשמית שהם סוגרים את הדף כי הוא נוגד את העקרונות של "פייסבוק"; לא כי אני ביקשתי – כי הוא נוגד את העקרונות של "פייסבוק".

יולי יואל אדלשטיין: אותו סיפור בדיוק היה עם ניסיון שלהם לעשות אפליקציה ב"אפל".

יולי יואל אדלשטיין: זאת אומרת, הם הצליחו, ופניתי לג'ובס, עליו השלום, ולאחר כמה ימים זה נסגר, הוסר.

יולי יואל אדלשטיין: כך שאני אומר, חברים, לפעמים אנחנו קצת מתמסרים לטיפה המרה ואומרים: טוב, כולם נגדנו, אין מה לעשות, מה זה יעזור אם אנחנו נצעק.

יולי יואל אדלשטיין: זה עוזר מסיבה אחת ברורה: בדברים האלה, כפי שאמרתי, הקריאות לאלימות והקריאות להשמדת ישראל וכן הלאה, זו לא בעיה שלנו, זה מנוגד לערכים של כל אותם גופים שהזכרתי, ואם שמים את זה באור הזרקורים ושמים אותם באור הזרקורים, אז הם גם פועלים.

יולי יואל אדלשטיין: דוח מכון "רעות" – דרך אגב, כידוע גוף מאוד לא ממשלתי, גם ודאי לא מזוהה עם הממשלה הנוכחית; הוא פורסם לפני כמה ימים והוא מדבר על כמה הצלחות של הממשלה בשנתיים האחרונות בתחום של המאבק בדה-לגיטימציה.

יולי יואל אדלשטיין: אז תודה רבה לחבר הכנסת מיכאלי.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: בבקשה, עוד שאלה לחבר הכנסת מיכאלי, ואחרי חבר הכנסת מיכאלי – כל מי שנמצא באולם, אם ירצה לשאול, בבקשה.

אברהם מיכאלי: אדוני השר, אני מודה לך על שהרחבת, ככל שהזמן מאפשר, את הפעילות של המשרד שלכם, כי המשרד שלך, נכון שזה משרד ההסברה, אבל את החלק החשוב יותר במשרד שלך אני רואה בחלק של התפוצות.

אברהם מיכאלי: ומה לעשות, בהרבה מאוד מדינות בעולם יש לפעמים שר שממונה על דיאספורה, ולפעמים שולחים כאילו להחזיר אנשים שעזבו את אותה מדינה, איכשהו לחזור לארץ.

אברהם מיכאלי: אנחנו לא צריכים להתבייש ולומר שיש לנו שר שממונה על הקשר עם העם היהודי, ומה לעשות – יושב פה חבר הכנסת בילסקי, יושב-ראש הסוכנות לשעבר, והסוכנות היהודית היום מודה שבעלייה, לצערה, הם די נכשלים, הם כבר לא מעלים עולים.

אברהם מיכאלי: המטרה היום היא לשמר את הזהות היהודית, כי אם לא נשמר את הזהות היהודית אצל היהודים שלנו בעולם, במדינות שונות, לא נוכל גם להעלות אותם לאחר מכן.

שלמה מולה: אני לא חושב שצריך להגיד "העלייה נכשלה", יש עדיין עולים שמגיעים – – –

אברהם מיכאלי: לצערנו, אדוני היושב-ראש – – –

שלמה מולה: אולי לא בהיקפים גדולים – – –

אברהם מיכאלי: לצערנו, אדוני היושב-ראש, אותן כמויות, אותם היקפים שהיו – העלייה הזאת כבר לא מגיעה לארץ.

אברהם מיכאלי: אנחנו נלחמים על כל עולה, אבל יש עובדות מסוימות.

אברהם מיכאלי: לכן כל עוד הם שם, צריך לשמר את הזהות היהודית שלהם.

אברהם מיכאלי: אחר כך לא יהיה לנו את מי להעלות, אם הם לא יישארו יהודים.

אברהם מיכאלי: לכן אני מצד אחד מחזק את ידיך – – –

שלמה מולה: בילסקי, אתה יכול לשאול שאלה אחר כך.

זאב בילסקי: אני רק רוצה להגיד: לא הסוכנות נכשלה, העם היהודי נכשל, שהוא לא שולח עולים, אבל הסוכנות בסדר.

אברהם מיכאלי: זה הסבר טוב, אני אעביר את זה לידיעת הגורמים.

זאב בילסקי: – – –

שלמה מולה: אתה יודע להגן על המערכת, חבר הכנסת בילסקי.

אברהם מיכאלי: אדוני השר, לכן אני מחזק – –

שלמה מולה: אם חבר הכנסת זאב בילסקי – –

אברהם מיכאלי: – – את המעשים שלך.

שלמה מולה: – – כיושב-ראש העם היהודי לשעבר ירצה לשאול שאלות, אז הוא יוכל לשאול שאלות, או להתייחס – – –

אברהם מיכאלי: מחזק, ואני חושב שאנחנו אולי ככנסת, כגוף שאמור לדאוג גם לתקצובים של משרדים שונים – כשאני מסתובב ברחבי העולם, אדוני השר, אנשים מבקשים שתהיה להם איזושהי כתובת במדינת ישראל, מבחינת ממשלה, שדרכה הם יוכלו להוביל כל מיני פרויקטים כמו אלה שאתה מדבר עליהם.

אברהם מיכאלי: לא בכל מדינה הפרויקטים האלה פועלים, לא בכל מדינה יש אותם סטודנטים יהודים בקמפוסים, ואפילו שיש להם אגודות סטודנטים יהודים צריך איכשהו להגיע אליהם, כדי שנוכל – גם בזהות היהודית וגם בעניין של ההסברה היהודית.

אברהם מיכאלי: תודה.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: לא, אני מוכן, אני פתוח לעוד שאלות – –

שלמה מולה: כן, האם יש עוד מישהו מהיושבים – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – רק הערה אחת לדברי חבר הכנסת מיכאלי – – –

שלמה מולה: לשאלת חבר הכנסת מיכאלי, האם יש מישהו שרוצה להוסיף על השאלה הזאת?

שלמה מולה: רק על השאלה הזאת, כי אחר כך אנחנו עוברים לשאלות הבאות.

נחמן שי: אנחנו לא זוכרים מה היתה השאלה, כי התשובה היתה כל כך רהוטה ומפורטת.

שלמה מולה: אוקיי.

נחמן שי: – – –

שלמה מולה: אז אני מציע, השר, שתתייחס, ואנחנו נעבור לשואל הבא.

יולי יואל אדלשטיין: רק הערה אחת:

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיכאלי ציין שבמדינות רבות יש שרי תפוצות או ראש מינהל תפוצות, או סגן שר החוץ שמטפל בתפוצות, וכן הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: ומה שאותי מדאיג הוא שלדעתי יש לנו כאן מה שמכונה בלעז know howשאנחנו לא מנצלים מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: ואנחנו, בעזרת השם, יחד עם משרד החוץ – עוד פעם אני אציין, בלעדיהם לא היינו יכולים להרים דבר כזה – מכנסים כנס שרי תפוצות וראשי תחום תפוצות מעשרות מדינות, בעוד כחצי שנה, כאן בירושלים, בתקווה גם לפתח כמה נושאים, גם לפתח שיתופי פעולה בתחום הזה.

יולי יואל אדלשטיין: כרגע אנחנו מאוד אמוציונליים, כי אנחנו יהודים וציוניים וכן הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל יש גם מקצוע, תחום מקצועי, דיסציפלינה, שאני מקווה שנוכל גם לפתח יחד עם הקולגות שלי מארצות רבות.

שלמה מולה: מאה אחוז.

שלמה מולה: בבקשה, חבר הכנסת נחמן שי, שאלה נוספת.

נחמן שי: ברשותך, היושב-ראש, אני רוצה לגעת – אני אשאל אחר כך בנושאים אחרים, אבל נגעת בסוגיה שמשרד החוץ הוא ענק, והגמד לידו הוא משרד ההסברה והתפוצות.

נחמן שי: אתה לא אשם בפרופורציות.

נחמן שי: השאלה היא מה הם קווי המגע ביניכם ובאיזו מידה אתם בכלל מתואמים.

נחמן שי: כי יש במשרד החוץ, למיטב ידיעתי, חטיבת תפוצות, שהיא אחראית על יחסי ישראל והתפוצות.

נחמן שי: יש להם תשתית פרוסה בכל העולם, יש נציגויות דיפלומטיות.

נחמן שי: לכם אין נציגויות בחוץ-לארץ.

נחמן שי: איך אתם עובדים עם משרד החוץ?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, אתה נוגע גם כאן באחת הנקודות החשובות שניסינו להבהיר בהקמת המשרד.

יולי יואל אדלשטיין: אני אגיד לך, אין דרך אחרת כאן חוץ משיתופי פעולה – איגום משאבים, שיתופי פעולה, חלוקת אחריות איפה שאפשר.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי, למשל, יותר בפרויקטים של דיפלומטיה ציבורית, משרד החוץ מסייע לנו בתשתיות שלו, בנציגויות שלו.

יולי יואל אדלשטיין: למשל, העניין של המשלחות לא היה יוצא לפועל אלמלא הסיוע של קונסול הסברה, איפה שיש, ואיפה שאין אז קונכ"ל או דובר הקונסוליה.

יולי יואל אדלשטיין: אלה סייעו לנו בפעילות הזאת, וגם קבעו לחבר'ה הנהדרים האלה ראיונות בתקשורת מקומית, כל מה שמתבקש.

יולי יואל אדלשטיין: לעומת זה, ודאי שאני לא אעלה על הדעת להגיע לאיזשהו מקום ולקבוע לעצמי דברים בלי ליידע את הנציגות.

יולי יואל אדלשטיין: אלה דברים פשוטים.

נחמן שי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא תמיד הם פשוטים.

יולי יואל אדלשטיין: אני ואתה מסכימים, מנדנדים בראש, אבל לא תמיד הם פשוטים לכל אחד.

נחמן שי: אני יודע.

יולי יואל אדלשטיין: אני כך נוהג, ודרך אגב, אני כבר אמרתי ואני חוזר ואומר, אנחנו מקבלים שיתוף פעולה בצורה מאוד טובה.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא אגיד שפה ושם אין איזו חריקה או עימות קטן ברמה מקומית, כי תמיד כשעובדים ביחד יש לפעמים מריבה על סמכויות, אבל עד היום הצלחנו לכבות את זה הרבה לפני שזה הגיע לממדים של אזעקות שרפה או משהו כזה.

יולי יואל אדלשטיין: יש דברים, כמו שאמרתי, שאנחנו יוזמים בתחומים שונים ונעזרים בתשתית משרד החוץ.

יולי יואל אדלשטיין: אני הזכרתי כנס שרי תפוצות, והיה ברור לנו שלא נעז להזמין לכאן 20 שרים בלי שמשרד החוץ ייתן את כל התשתית המתבקשת.

יולי יואל אדלשטיין: מאבק באנטישמיות, יום השואה הבין-לאומי – אני חושב שכאן הסמכויות די מרוכזות במשרד שלנו, ואנחנו למשל עכשיו, אם ירצה השם – דרך אגב, זה כבר שנה שנייה, לפני שנתיים עשינו את זה באו"ם, בשנה שעברה בפרלמנט האירופי, השנה באיחוד האירופי; יכול להיות שטכנית זה יתקיים גם כן בפרלמנט האירופי, אבל עם כל ראשי האיחוד האירופי, מציינים בטקס מאוד מרשים את יום השואה הבין-לאומי ב-27 בינואר.

יולי יואל אדלשטיין: השנה זה יום שישי, והפרלמנט כבר ביום חמישי לא מתכנס, אז זה יהיה ב-24 בינואר בבריסל, יחד עם גורמים יהודיים מרחבי אירופה ועם כל צמרת האיחוד האירופי וצמרת הפרלמנט האירופי.

יולי יואל אדלשטיין: אז כאן, עוד פעם, משרד החוץ הוא לפעמים שותף.

יולי יואל אדלשטיין: יש דברים שאנחנו עושים ממש במקביל.

יולי יואל אדלשטיין: למשל, הפורום הגלובלי למאבק באנטישמיות, רשמית, יושבי-הראש העמיתים שלו, אפשר לומר, הם שר החוץ ואנוכי.

יולי יואל אדלשטיין: יש דברים, למשל כל המאבק במרחב האינטרנטי – אז יש לי הכבוד והעונג לעמוד בראש ועדה בין-לאומית שמטפלת בכל הנושא של שנאה ברשת, יחד עם מומחים רבים, וגם עם נבחרי ציבור ממדינות שונות, לאו דווקא יהודים.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני אגיד לך, מוצאים דרכים לשיתוף פעולה.

יולי יואל אדלשטיין: איפה שיש צורך באמת להבהיר ברמה של החלטות, מבהירים; איפה שלא, מנסים לפעול ביחד באיגום משאבים.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני השר.

שלמה מולה: שאלה נוספת לחבר הכנסת זאב בילסקי – בבקשה, אדוני – גם בעניין הזה, בעניין שאלתו של חבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: כן, כי יש לנחמן שי שאלה משלו.

זאב בילסקי: תודה רבה.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, ידידי השר, קודם כול רציתי להגיד לך הרבה יישר כוח על הפעילות שלך.

זאב בילסקי: אני עוקב אחריה, הייתי יחד אתך בקנדה, שמעתי על מה שאתה עושה באירופה, וזו פעילות חשובה מאוד, ואני מברך אותך ומודה לך על כך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

זאב בילסקי: לעצם השאלה, לפני שנים העם היהודי למד עברית.

זאב בילסקי: לא היה כמעט ילד בדרום-אמריקה שלא ידע קצת עברית; בלגיה – שני בתי-ספר שכל אחד שסיים שם ידע עברית, אבל לא עברית תנ"כית אלא ממש יכול היה לקיים שיחה.

שלמה מולה: רבבות גם הגיעו לכאן ללמוד באולפני קיבוץ, דרך אגב.

זאב בילסקי: זה נכון.

זאב בילסקי: אבל היום, מה שקורה, לצערנו הרב, לאט-לאט מתמעט לימוד העברית, כי ההורים אומרים: במילא לא נעלה לישראל אף פעם, עדיף שילמד קצת יותר פיזיקה, קצת יותר מתמטיקה; ואנחנו מפסידים דור שלם של ילדים שלא מדברים עברית – רק אתן לחבר הכנסת דודו לעבור.

זאב בילסקי: בדרך כלל יש לי פגיעה ממנו, אז אני רציתי לראות שהוא עובר ושהכול בשלום.

נחמן שי: – – – שפגיעתו רעה?

זאב בילסקי: לא אמרתי פגיעתו רעה, אמרתי פגיעתו, אבל זה עבר בשלום.

זאב בילסקי: ולכן, אני חוזר ושואל.

זאב בילסקי: אתה יודע, בתחילת ימי המדינה היו יהודי התפוצות שעזרו ובאמת תמכו בכסף ובמתנדבים ועולים.

זאב בילסקי: זה היה פשוט מפעל נפלא של יהודי התפוצות, של הקמת מדינת ישראל.

זאב בילסקי: היום, ברוך השם, אנחנו כבר, אתה יודע, מדינה עם אפשרויות רבות יותר ממה שהיה לנו לפני 40–50 שנה, והייתי מאוד רוצה לראות איזושהי יוזמה, שיכולה להיות של הממשלה, של הסוכנות, של ארגונים אחרים, להחזיר קצת עטרה ליושנה ולהביא לכך שילמדו עברית בבתי-הספר, לשכנע אותם.

זאב בילסקי: בדרך כלל זה כרוך בעלויות – להביא מורים מהארץ.

זאב בילסקי: יש היום אפשרויות לעשות את זה אולי בדרכים אחרות, יותר מתקדמות, העיקר שילדים יהיה להם הבסיס, הקצת עברית, שאם הוא כבר יבוא לארץ לבקר, לפחות זה כבר יחבר אותו יותר מאשר אם הוא בא בלי ידע של השפה העברית.

שלמה מולה: אדוני השר, אני רוצה להוסיף שאלה לשאלה של חבר הכנסת זאב בילסקי.

שלמה מולה: היה פרויקט משותף של הסוכנות, נדמה לי, ומשלחות של מורים ממשרד החינוך נשלחו להיות מנהלי בתי-ספר ברחבי העולם, בעיקר בדרום-אמריקה וכן הלאה.

שלמה מולה: האם הפרויקט הזה קיים?

שלמה מולה: נסגר?

שלמה מולה: אולי אפשר להרחיב אותו?

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, קודם כול אקדים ואגיד שזה נוגע גם לשאלתו הקודמת של חבר הכנסת נחמן שי לגבי חלוקת סמכויות.

יולי יואל אדלשטיין: משרד התפוצות ודאי לא אחראי להוראת עברית בתפוצות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ניסינו, אני מודה – אני מקווה שלא יעמידו אותי לדין על כך – ניסינו להתערב בשוליים בניסיונות ככה להשתתף בפרויקטים שונים של כל מיני גופים טובים ונחמדים, אבל עוד פעם, זה לא המנדט העיקרי שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: הסיבות – קודם כול, גם כאן אני אקדים ואומר שלא כדאי ככה להיכנס לנוסטלגיה.

יולי יואל אדלשטיין: קל מאוד לקחת את הדוגמה של בלגיה, אבל תנוח דעתך, חבר הכנסת בילסקי, ידידי, גם אני, כשהזכרתי עכשיו בתשובה לחבר הכנסת שי שהייתי לפני שנה בטקס יום השואה יחד עם התזמורת הנהדרת של עיר שאתה במקרה מכיר, של רעננה, אז ודאי שגם בשבילי זה לא רק טקסים.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם שר התפוצות, אז נסעתי לקהילות שונות, ולבית-ספר, העברתי הרצאה בבית-הספר בעברית, והשאלות של הילדים – השאלה הראשונה היתה: תגיד, אבל איך נגמר הסיפור הזה של מטוס סילון שהאמריקנים לא רצו שתמכרו לסין?

יולי יואל אדלשטיין: זה לא היה ילד של ישראלים שהגיעו לאנטוורפן, זה היה ילד מקומי; והשאלה, אני מתכוון, אדוני היושב-ראש, היתה בעברית.

יולי יואל אדלשטיין: אז זה איזשהו אי שאני לא יודע איך הוא נוצר, ואני מברך על כך.

יולי יואל אדלשטיין: אבל לאחר שאמרנו את כל אלה, ציינת, אדוני היושב-ראש – היו יותר מנהלים, היו יותר שליחים, שליחים שנשלחו להוראת עברית, גם לטווח קצר, גם לטווח ארוך.

יולי יואל אדלשטיין: הקיצוצים הכלליים בכל מיני גופים – אחד הגופים שעמדת פעם, לא מזמן, בראשו, אתה מכיר את המצב שם – עניין של משאבים.

יולי יואל אדלשטיין: עניין של משאבים.

יולי יואל אדלשטיין: ואני ודאי באופן אישי מאוד מסכים עם זה.

יולי יואל אדלשטיין: אני כבר אומר כאן, מעל במת הכנסת, שבמידה שיהיו יוזמות – וחברי כנסת גם יכולים ליזום דרך דיונים בוועדה – אם יהיו יוזמות אנחנו נוכל להשתתף ביוזמות האלה, אבל אני לא אקח סמכויות ממשרדים אחרים, וגם לא מן הסוכנות, בנושאים האלה של חינוך יהודי בתפוצות.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא בסמכות שלי.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: אנחנו עוברים לשאלה הבאה.

שלמה מולה: השואל הבא הוא חבר הכנסת אריה אלדד.

שלמה מולה: בבקשה, אריה.

אריה אלדד: תודה.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, כיצד אתה משיב, אדוני השר, כאשר אתה נשאל בחוץ-לארץ על חתימת מגן-דוד-אדום על מזכר הבנות מול הסהר-האדום הפלסטיני והצלב-האדום הבין-לאומי – מזכר הבנות המכיר לכאורה בבלעדיות של הסהר-האדום על שירותי חירום והצלה ביהודה, שומרון ומזרח-ירושלים?

שלמה מולה: בבקשה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני חבר הכנסת אריה אלדד, השאלה ודאי נוגעת יותר בתחום ההסברה.

יולי יואל אדלשטיין: יכולתי, בלשון התלמודית, לדחות אותך בקש: לא נשאלתי אף פעם.

יולי יואל אדלשטיין: לא אעשה זאת – – –

אריה אלדד: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא אעשה זאת, כי באמת הסוגיה שאתה מעלה היא סוגיה רצינית.

יולי יואל אדלשטיין: ההגינות מחייבת אותי להתחיל מכך שפנינו אתמול למגן-דוד-אדום וביקשנו מהם לשמוע את עמדתם.

יולי יואל אדלשטיין: התשובה שקיבלנו: מגן-דוד-אדום פועל כרגיל, ללא כל שינוי, בכל שטחי יהודה ושומרון, עם סמל הארגון, כפי שהיה עד כה.

יולי יואל אדלשטיין: הפרשנות הפוליטית שמנסים להדביק לארגון אינה במקומה ומקוממת.

יולי יואל אדלשטיין: מד"א מעולם לא ויתר על סמלו.

יולי יואל אדלשטיין: הוא גאה בו.

יולי יואל אדלשטיין: השינוי התפעולי של סימול אמבולנסים המוכרים למפעלים ויישובים אינו קשור ליהודה ושומרון, אלא לתפעול המבצעי וכן הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: כלומר, יחד עם זאת אני אגיד לך, שמעתי כמוך וקראתי כמוך את הדברים שפורסמו בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא אוהב את זה.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא אוהב את זה לא מכיוון שיש לי איזושהי בעיה עם ארגון מד"א.

יולי יואל אדלשטיין: הם יכולים להתנהל כפי שהם רוצים.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא אוהב את זה בקונטקסט הרבה יותר רחב.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מדברים כל הזמן על הנושא של יהודה ושומרון בנימה של התנצלות ובחיוך שהוא חיוך נבוך, ואחר כך עוד כועסים שבעולם לא רוצים להכיר במשהו, או דורשים מאתנו לסגת, או שמכנים את זה "כיבוש".

יולי יואל אדלשטיין: תראו, אני רוצה לומר לכם:

יולי יואל אדלשטיין: כשאני מעביר תדרוך תקופתי לעיתונאים הזרים במסגרת תפקידי כשר שממונה על לשכת העיתונות הממשלתית, ואלוף בצה"ל שנמצא לידי – שהוא דובר אנגלית סבירה, אני לא יכול להאשים את השפה שלו, את הכישורים שלו באנגלית – אומר במהלך התדרוך במשך שעה לפחות שש פעמים West Bank; ואני, כשאני עולה לדבר אחריו, לפחות שש פעמים אומר: Judea and Samaria, יהודה ושומרון – מה עיתונאי זר צריך להבין מזה?

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יודע, ובוודאי זה לא תפקידי – – –

עינת וילף: – – – הפתרון הירדני.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא תפקידי להעיר לאלוף.

יולי יואל אדלשטיין: יכול להיות שאם יש איזושהי החלטה מחייבת לקרוא לזה "הגדה המערבית", יכול להיות שאני גם, כשר ההסברה, הייתי קורא לזה "הגדה המערבית".

יולי יואל אדלשטיין: אני מסופק בכך, אבל יכול להיות שכן.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אני אומר לך, חבר הכנסת אלדד, ולחברי חברי הכנסת, כל עוד שאנחנו בעצמנו מגמגמים ולא יודעים מה אנחנו רוצים, וכן ולא – – –

נחמן שי: אבל שניכם נציגים רשמיים.

נחמן שי: הוא לא יכול להגיד West Bank.

נחמן שי: אין בטרמינולוגיה הרשמית של מדינת ישראל West Bank, יש Judea and Samaria.

נחמן שי: זו לא אמירה פוליטית.

יולי יואל אדלשטיין: יפה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מסכים אתך.

יולי יואל אדלשטיין: גם היית דובר צה"ל ואתה מכיר את הדברים מקרוב.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אני אומר שאנחנו כאן, בנושא הזה, מגלים יותר מדי – כפי שאמרתי – הבנה, או אי-הבנה, ותורמים בכך לאווירה.

יולי יואל אדלשטיין: עוד פעם, לא ישבתי בחדרים סגורים יחד עם נציגי מד"א ונציגי הסהר-האדום או מה שזה לא יהיה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאוד מקווה שלא יחול ולא חל שום שינוי.

יולי יואל אדלשטיין: אם אתה שואל אותי אם נעשה כאן נזק הסברתי – לדעתי נעשה נזק הסברתי.

יולי יואל אדלשטיין: כי ברגע – כפי שאמרתי – שאנחנו מתחילים להתפלפל עם עצמנו, אז קשה מאוד לבקש הבנה מגורמים בין-לאומיים.

יולי יואל אדלשטיין: דרך אגב, אם מישהו חושב שאני אומר את הדברים האלה בגלל השקפה אישית שלי או ראייה שלי את העתיד, אני רוצה להבהיר: אני מאוד מקווה שהעמדה הזאת היא עמדה אובייקטיבית.

יולי יואל אדלשטיין: זאת אומרת, לא חשוב מה בסופו של דבר כל אחד רואה בסיומו של משא-ומתן זה או אחר או הסדר זה או אחר, אם אנחנו כרגע, מלכתחילה, מודיעים קבל עם ועדה שיש לנו בעיה עם עצמנו, אז קשה מאוד אחר כך לקוות למשא-ומתן רציני.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: אדוני, יש לך שאלה נוספת?

שלמה מולה: בבקשה.

אריה אלדד: תודה רבה.

אריה אלדד: ארגון מגן-דוד-אדום, שהעביר לך את התשובה, התייחס בעיקר לשאלת הסמל והשימוש בסמל.

אריה אלדד: אולי על זה נאמר: על ראש האמבולנס בוער הסמל.

אריה אלדד: לא שאלתי אותם על הסמל בכלל.

אריה אלדד: שאלתי אותם על חתימה על מזכר הבנות עם הסהר-האדום הפלסטיני.

אריה אלדד: הם לא ענו על השאלה המרכזית: האם אין בחתימת הסכם כזה משום שינוי סטטוס של ארגון שהוא ארגון הצלה לאומי?

אריה אלדד: אני מבקש שתעיין באותו מזכר הבנות, שלהבנתי הוא רע מאוד, ותנסה לראות אם אפשר לתקן את הנזק שחולל מד"א בחתימה על הסכם כזה.

אריה אלדד: אמרו לי שמשרד החוץ היה מודע לזה.

אריה אלדד: זה משהו של לפני חמש או שש שנים.

אריה אלדד: זה לא משהו שאירע לאחרונה.

יולי יואל אדלשטיין: אתה צודק בזה.

אריה אלדד: לאחרונה באמת רק התלקח הסמל באיזו ביקורת של הצלב-האדום הבין-לאומי.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אני בדקתי, חבר הכנסת אלדד, בדקתי כרגע, אולי לא קראתי את התשובה במלואה או פספסתי איזה משפט חשוב.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אתה צודק, ההתייחסות בתשובה היא רובה ככולה לנושא הסמלים וסוגי האמבולנסים וכן הלאה ולא לחתימת ההסכם.

יולי יואל אדלשטיין: אז נפנה להם שאלה נוספת.

שלמה מולה: אפשר לבקש אולי להעביר תשובה כתובה לשאלתו של חבר הכנסת אריה אלדד.

יולי יואל אדלשטיין: כן, כן.

יולי יואל אדלשטיין: למרות שלא אני ממונה על מד"א, אבל אני מוכן לסייע בזה.

אריה אלדד: יהיה דיון עם נציגי מד"א בוועדת העבודה והרווחה.

יולי יואל אדלשטיין: אז זה מתאים לשאול.

שלמה מולה: אדרבה, אדרבה, מאה אחוז.

שלמה מולה: יש למישהו עוד שאלות בעניין הזה?

שלמה מולה: אם לא, אנחנו נעבור לשאלה הבאה, של חברת הכנסת עינת וילף.

שלמה מולה: בבקשה.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: ברשותך, כיוון שהיום אנחנו קצת פחות פורמליים, לפני השאלה אני אשמח להגיד כמה דברים לגבי הדברים שנאמרו לפני כן.

עינת וילף: אחד, לגבי נושא העברית.

עינת וילף: אחד הדברים שאני אשמח לבחון בשלב מסוים אתך ועם משרדי ממשלה נוספים זה מתכונות שונות של לימודי עברית בישראל.

עינת וילף: היום יותר ויותר מקובל לנסוע לחוץ-לארץ ללמוד שפה, בין אם זה לקיץ, לחופשה קצרה, ודווקא המנגנון הזה הוא הרבה יותר אטרקטיבי.

עינת וילף: אנחנו צריכים לחשוב על מנגנונים כאלה, שבהם אנחנו מביאים צעירים לקיץ, או שאנשים יכולים לבוא לחופשה בת שבועיים או ארבעה שבועות בישראל ללמוד קצת עברית או לשפר עברית.

עינת וילף: אני חושבת שבניגוד לאולפנים – שאנשים באו וירדו מהמטוסים וישבו חצי שנה באולפן – בעולם החדש הרבה יותר מתאים לחשוב על מנגנונים כאלה של לימוד עברית.

עינת וילף: נראה לי שזה גם ישמש את המטרה של חיזוק הקשר.

עינת וילף: דבר נוסף, לגבי ההתבוללות.

עינת וילף: הייתי שמחה לשמוע אילו דברים נעשים – אני בכלל לא אוהבת את המלה הזאת – כדי לאפשר לאנשים לקיים קשר עם ישראל שאינו כרוך בלעלות לארץ או בלתת כסף.

עינת וילף: כלומר, מה אנחנו בונים היום בספקטרום שבאמצע, כדי שלאנשים יהיה קשר מתמשך עם ישראל?

עינת וילף: בנושא הדה-לגיטימציה, לבסוף, הייתי שמחה לשמוע – אני בהחלט מאלה שמאמינים שישראל עוסקת יותר מדי בהתגוננות בתחום הזה, ולא די בהתקפה.

עינת וילף: אנחנו בולמים יוזמות של הצד השני, אנחנו מתגוננים כנגדן, אבל אנחנו בעצם לא יוצאים ביוזמות אל מול הצד השני.

עינת וילף: הייתי שמחה לשמוע את עמדתך, ואם יש דברים שנעשים בתחום זה.

עינת וילף: ועכשיו לשאלתי הרשמית.

שלמה מולה: מאה אחוז, מאה אחוז, בבקשה.

עינת וילף: השאלה היא כזאת: לאחר עיון באתר ההסברה הישראלית של משרד ההסברה והתפוצות, ניכר כי עדיין חסר המאמץ ההסברתי באמצעות המדיה החברתית.

עינת וילף: גם אם קיים מאמץ כזה, הוא לא נראה ברשת.

עינת וילף: ישראל, המוכרת לעולם כמדינת סטארט-אפ בכל הקשור לפיתוח טכנולוגי, נראית כמי שנשארה מאחור דווקא בתחום ההסברה ברשת ומפספסת את ההגעה להמון הבין-לאומי באמצעות כלי כל כך חשוב וחזק היום.

עינת וילף: הדבר ניכר במיוחד כאשר משווים אותו למאמץ הפלסטיני ברשת.

עינת וילף: מה הן תוכניות המשרד להפוך את התחום של הדיפלומטיה הציבורית ברשת לכלי יעיל ומשמעותי, כמענה למסע הדה-לגיטימציה נגד ישראל?

עינת וילף: אציין שבהתאם לתוכן השאלה, היא נשלחה אלינו ב"פייסבוק" כשהזמנו אנשים לשאול את השר שאלות.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: אדוני השר, יש לך שתי אופציות:

שלמה מולה: אופציה אחת לענות גם להערות שלה וגם לשאלה; או קודם לענות לשאלה שלה ואחר כך לשלוש ההערות שלה.

יולי יואל אדלשטיין: כן, בשמחה.

שלמה מולה: אתה תחליט מה שאתה רוצה.

יולי יואל אדלשטיין: אני אבחר בתשובה יותר מסודרת לשאלתה של חברת הכנסת עינת וילף, כי היא גם שאלה – כל השאלות היו חשובות – –

שלמה מולה: נכון.

שלמה מולה: בהחלט.

יולי יואל אדלשטיין: – – אבל כאן ספציפית זה אחד התחומים שגם העיתוי של השאלה – ותיכף אסביר למה – הוא נכון מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול, הזיהוי שלך תואם את הזיהוי שלנו במאה אחוז.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי בדברי הפתיחה שהיום התחושה שלי היא שמלים שנאמרות על-ידי ראש מדינה, שר או שגריר נתפסות כפחות אמינות מסטטוס ב"פייסבוק" או מציוץ ב"טוויטר".

יולי יואל אדלשטיין: זה אולי קצת מוגזם, אבל גם לא נורא רחוק מן המציאות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, זיהינו את זה.

יולי יואל אדלשטיין: עיקר הפעילות שלנו היא בוודאי עם גורמים חוץ-ממשלתיים.

יולי יואל אדלשטיין: כלומר, אילו הייתי נותן תשובה לא מעל במת הכנסת, אז אולי הייתי אומר: מה, את לא מזהה את הפעילות שלנו ב"פייסבוק" או ב"טוויטר"?

יולי יואל אדלשטיין: טוב שכך.

יולי יואל אדלשטיין: והמבין יבין.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא מרמז שיש לי איזה סוכנים שם שיושבים ומפעילים, אבל ודאי שמצד שני יש כמה שפחות אופי ממשלתי לפעילות הזאת, ביום-יום ודאי, אבל גם במשבר או איזשהו אירוע מדיני.

יולי יואל אדלשטיין: אני אתן לך דוגמה.

יולי יואל אדלשטיין: למשל – איך נגיד?

יולי יואל אדלשטיין: כשהיה המשט הטורקי הראשון, אז לא הכול פעל כשורה, בואי נגיד את זה כך, למרות שגם לא כצעקתה.

נחמן שי: בלשון המעטה.

יולי יואל אדלשטיין: בלשון המעטה, למרות שאתה, חבר הכנסת נחמן שי, כמו חברת הכנסת וילף, אני מניח, מבינים היטב שעיקר הבעיה לא בדיוק היתה בתחום ההסברתי, בוא נגיד ככה.

שלמה מולה: גם בתחום ההסברתי, לפחות בדקות הראשונות של האירוע.

עינת וילף: אם היינו – – – שהמשט הוא מאמץ הסברתי של הטורקים, מראש לא היינו מתייחסים אל זה – – –

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

יולי יואל אדלשטיין: אילו היינו מבינים את העובדות, מראש יכול להיות שבאמת ראש הממשלה יחד עם שר ההסברה שלו לא היו שוהים באותו זמן בביקור מדיני מאוד חשוב – ואני אומר את זה בכלל בלי מירכאות – בקנדה, מדינה שהיא – – –

נחמן שי: כולל השר.

נחמן שי: גם אתה היית שם.

יולי יואל אדלשטיין: אני אמרתי: ראש הממשלה ושר ההסברה שלו, לא היו שוהים באותו זמן בביקור במדינה מאוד חשובה כמו קנדה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל את זה אני אומר, איך אומרים?

יולי יואל אדלשטיין: אני לא מתחמק מביקורת כשיש, גם מביקורת עצמית, כשיש צורך.

יולי יואל אדלשטיין: אבל הפקנו לקחים, ולמשל לפני כמה חודשים, כשהיה מדובר בהתחלה במשט ואחר כך במטס, והיה כבר ברור מה שאת אמרת, חברת הכנסת וילף, שזאת פרובוקציה תקשורתית שמנסים לתת לה נפח גדול, אבל יחד עם זה, כפי שראינו בפעם הראשונה, הפרובוקציה גם גולשת חיש מהר לדברים שהם מעבר למסך טלוויזיה וגם להרוגים, אז נערכנו בנישה שלנו, בדיוק בנושא של האינטרנט ובמיוחד הרשתות החברתיות.

יולי יואל אדלשטיין: ועשינו, אני אגיד לכם, עשינו אפילו תרגיל במהלך כל ההכנות, וסיכמנו – דרך אגב, האנשים, בוודאי, כשזומנו ידעו שזה תרגיל, אבל ידעו בזמן אמת כשהתקשרו אליהם ואמרו: עכשיו אתם צריכים להתייצב בלשכת העיתונות הממשלתית, איפה שהקמנו מעין חדר מצב.

יולי יואל אדלשטיין: הגיעו נציגים של מספר רב של קבוצות.

יולי יואל אדלשטיין: רב – לא בלתי מוגבל, אבל של כמה קבוצות, שכל אחת מהן שולטת על מאות ואלפים של חבר'ה שיכולים להפיץ הלאה את המסרים.

יולי יואל אדלשטיין: ואפרופו השאלה הקודמת של חבר הכנסת שי, במטה נכחו גם נציגת דובר צה"ל, גם נציג משרד החוץ.

יולי יואל אדלשטיין: כלומר, כל הגורמים ישבו יחד, ובדקנו את עצמנו, אם מקבלים תסריט שכתב אחד מעובדי המשרד; אם מקבלים תסריט – מה בדיוק אנחנו עושים.

יולי יואל אדלשטיין: אני חייב לומר שהרושם שלי היה, ברוך השם, שלא היה צריך לבדוק את זה על אמת, ובסוף המשט, אפרופו הצלחות במאבק בדה-לגיטימציה, המשט הזה בכלל לא יצא לפועל, אבל היתה לי תחושה שהפעם היינו ערוכים לציוצים וסטטוסים ברמות מאוד מאוד גדולות.

יולי יואל אדלשטיין: יחד עם זאת, אני אוסיף שהגענו לממדים כאלה של פעילות, שהרגשנו שהמשרד כבר לא נותן מענה אמיתי מבחינת כוח-אדם, ולכן בימים אלה מסתיים מכרז לתפקיד אחראי ניו-מדיה, מה שנקרא – אחראי המדיה החברתית במשרד – – –

נחמן שי: חשבתי שיש כזה.

נחמן שי: איתן, לא?

יולי יואל אדלשטיין: לא, זה לא אצלי, זה בהסתדרות הציונית העולמית, בחור נהדר.

יולי יואל אדלשטיין: משתפים אתם פעולה, נהדר, אבל זה לא עובד מדינה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אני מברך אותך על הידע, וגם על – – –

עינת וילף: אז תגיד לצופים בבית מה לעשות כדי לפנות.

עינת וילף: נראה לי שיהיו הרבה – – –

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול, יש אתר למשרד, כבר באוויר, אחרי ויה-דולורוזה שאני לא צריך להסביר לכם שעוברים בשירות המדינה, ולכל הצופים והצעירים שעוקבים באינטרנט ואומרים: אני יודע להקים אתר תוך יום אחד – גם אני יודע להקים אתר תוך יום אחד, אבל לא בשירות המדינה.

נחמן שי: אתה יודע להקים והטורקים יודעים להוריד.

שלמה מולה: דרך אגב, בשפה אחת בלבד או בכמה שפות?

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול, "מסבירים ישראל" זה בחמש שפות, אבל האתר של המשרד, האתר כמו שהוא קיים במשרדי ממשלה – אני מקווה שהוא יהיה גם קצת שונה, כי זה משרד ההסברה – – –

שלמה מולה: אתה יכול להגיד את השפות?

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: הוא כרגע עלה בעברית.

יולי יואל אדלשטיין: באנגלית – מוכן, עולה בשבועות הקרובים.

יולי יואל אדלשטיין: בעקבות האנגלית יעלו ספרדית ורוסית.

יולי יואל אדלשטיין: זה מה שאני יודע להגיד עד עכשיו.

שלמה מולה: מה עם הערבית?

שלמה מולה: דווקא השפה הערבית, נראה לי שזה מאוד – – –

יולי יואל אדלשטיין: ערבית, אני אגיד לכם, אנחנו נערכים לזה בשיא הרצינות, וגם כאן, אני לא יכול לומר שבימים הקרובים יסתיים המכרז, אבל יצאו מכרזים לעניין הזה.

יולי יואל אדלשטיין: נכון לעכשיו, בכוח-האדם של המשרד אין דוברי ערבית, ואני לא חושב שבנושא כל כך רגיש אנחנו יכולים להפעיל אתר כשלא השר, לא המנכ"ל ולא אף אחד בצוות המקצועי מסתדר עם העניין הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אז ככה.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שציינתי, יהיה אדם שאחראי לזה בפעילות, ואנחנו בודקים עוד כמה פרויקטים בתחום הזה מתוך זיהוי – שהזכירה אותו גם חברת הכנסת עינת וילף – שכרגע זה אולי אחד מאמצעי התקשורת החשובים ביותר.

יולי יואל אדלשטיין: והזכרתי בקונטקסט אחר, אדוני היושב-ראש, שכשאנחנו מביאים לכאן, לארץ, שדרנים, אז אנחנו מאוד גאים בשידורים שהם מעלים מכאן, מישראל, מראיינים אנשים.

יולי יואל אדלשטיין: אבל כשמביאים מה שנקרא ידוענים, סלבריטיס, אז כל אחד לוחץ על כפתור וכבר מאות אלפי אנשים שעוקבים אחריהם מקבלים מידע על ישראל, מידע מסוג אחר.

יולי יואל אדלשטיין: רצית התייחסות – – –

שלמה מולה: כן.

שלמה מולה: להערות של חברת הכנסת עינת וילף.

יולי יואל אדלשטיין: אז בקצרה מאוד – השפה העברית.

יולי יואל אדלשטיין: ברמה לא מיניסטריאלית, אלא יותר מקצועית, עסקתי שנים בהוראת עברית, אם מותר לי לומר.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יודע אם קורס של שבועיים – אני לא מאמין בזה מבחינה מקצועית כמורה.

יולי יואל אדלשטיין: בקורס של שבועיים אני לא מאמין.

נחמן שי: מה, לדבר עברית בשבועיים?

יולי יואל אדלשטיין: לא, הצעה להגיע לארץ לשבועיים, כן.

עינת וילף: זה עוזר לשפר – זה עוזר – – –

יולי יואל אדלשטיין: או, או.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו את אומרת דברים מאוד נכונים.

יולי יואל אדלשטיין: אם נצליח ונשכיל – ואני אומר אם, אם מאוד גדול, כן?

יולי יואל אדלשטיין: – אם נצליח ונשכיל לעשות איזשהו פרויקט עם יהודי התפוצות, שהם יתחייבו, לא יודע מה, פעמיים בשבוע ללמוד, והשיא של הפרויקט יהיה שבועיים אינטנסיביים בארץ, של שיעורים בבוקר ובערב, או משהו כזה, פלוס סיורים בעברית, פלוס עוד כל מיני דברים, את צודקת שזו יכולה להיות אטרקציה.

יולי יואל אדלשטיין: דבר נוסף שהייתי בודק – ואני מומחה מאוד קטן בתחום זה, כי לא עסקתי אף פעם בהוראה באינטרנט – אבל יכול להיות שגם כאן יש איזשהו שדה חדש שצריך לנסות לנצל אותו.

יולי יואל אדלשטיין: קשר עם ישראל – קודם כול, באמצעות העלייה, אני לא אגיד משפט קיצוני שזה נכשל או משהו, אבל המספרים מדברים בעד עצמם, ואת צודקת מאוד שאת הקשר צריך לשמור אם רוצים שפעם יהיו עוד עולים.

יולי יואל אדלשטיין: לגבי התרומות, אני כן אגיד משפט קיצוני:

יולי יואל אדלשטיין: אם לא יתקיים אותו קשר שעליו את מדברת, אז גם לא יהיה קשר באמצעות תרומות של הדור הצעיר.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אנחנו שמים את הדגש על קיום הקשר, על-פי רוב עם הדור הצעיר, בשתי צורות: אחת חשפתי, וזה ודאי הכי טוב – לא כולם יכולים, אבל המספרים כבר מאוד גדולים וזה משפיע כבר על שכבות גיל מסוימות – וזה ביקורים בארץ.

יולי יואל אדלשטיין: אבל עדיין, מתוך הנחה שזה אירוע קצר וחד-פעמי ברוב המקרים, אז גם להוציא את ישראל אליהם.

יולי יואל אדלשטיין: אני דיברתי על הפן ההסברתי של משלחות הצירים, למרות שגם זה קשר, כשמסתכלים עליהם, וגם זה, אחר כך, אפרופו מדיה חברתית, רוב החבר'ה של המשלחת – אני יכול להפנות אלייך את הנתונים – מתכתבים עם עשרות רבות, אם לא עם מאות, ב"פייסבוק" וב"טוויטר", כלומר שומרים על הקשר ועל המכפלות.

יולי יואל אדלשטיין: אבל להוציא את ישראל אליהם בצורות שונות, זה מה שאנחנו מנסים לעשות, החל בפרויקטים ותיקים וישנים וקיימים – פסטיבל סרטים ישראליים בארצות-הברית, שאנחנו הפכנו לשותפים בפרויקט הזה, להוציא אליהם יוצרים צעירים ישראלים עם היצירות שלהם על מנת להציג את ישראל באמת כמשהו קצת שונה ממה שהם מכירים – – –

נחמן שי: אבל את זה משרד החוץ עושה, זו עוצמה רכה.

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול, יכול להיות שגם משרד החוץ עושה דברים.

יולי יואל אדלשטיין: למשל, אני אגיד לך – דרך אגב, בעצם מה שיצא, שזה גם יהיה לקראת שבוע האפרטהייד.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שלזה תהיה השפעה חיובית, אבל לפני שבוע האפרטהייד יצאו יוצרים, למשל בוגרי "מעלה", שיצרו כמה סרטים על החברה הישראלית, ואנחנו מוציאים אותם יחד עם הסרט לדיון בכל מיני סוגיות כאן בחברה, וכן הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל, וזו גם התייחסות לנקודה השלילית – זה משפט קצת נדוש, אבל בלועזית זה נקרא beyond the conflict, כן?

יולי יואל אדלשטיין: מעבר לקונפליקט, מעבר לדברים הרגילים בטלוויזיה, אנחנו מאוד מנסים – ודרך אגב, לא כיוון שהגינו את הרעיון הזה; זה מה שסטודנטים בקמפוס אמרו לי פעם אחר פעם: למה תמיד המרצה שמגיע הוא או אלוף בצה"ל או פרופסור למזרח התיכון?

יולי יואל אדלשטיין: מה, אין משהו אחר?

יולי יואל אדלשטיין: ואנחנו עוד מנסים לתת את המשהו האחר הזה מן החברה הישראלית.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני השר.

שלמה מולה: אם למישהו מבין חברי הכנסת יש שאלה נוספת לשר בעניין ששאלה חברת הכנסת עינת וילף, בבקשה.

שלמה מולה: או שיש לך שאלה נוספת.

עינת וילף: אחרי חברי הכנסת – – –

שלמה מולה: אחרי זה, אוקיי.

שלמה מולה: אז אנחנו עוברים לשאלה האחרונה, נכון להיום, לשואל האחרון, חבר הכנסת נחמן שי.

שלמה מולה: בבקשה.

נחמן שי: אדוני השר, בעקבות הדברים שהצגת בפנינו – ואני מודה לך מאוד עליהם, כמובן – התפתחה פה שיחה שהיא קצת לא מקובלת בכנסת, אבל אולי זה יפה.

נחמן שי: אני רוצה קודם כול להעיר הערה: אם תחייג 144 ותבקש את משרד ההסברה והתפוצות, לא ימצאו אותו.

יולי יואל אדלשטיין: אה, באמת?

יולי יואל אדלשטיין: אף פעם לא ניסיתי.

יולי יואל אדלשטיין: הערה חשובה.

נחמן שי: מפנים אותך למשרד החוץ.

נחמן שי: זה ממש המקום האחרון שהיית מצפה.

נחמן שי: אז אני מציע שיפור מהיר בהסברה הישראלית.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לך, אנחנו נעשה את זה.

נחמן שי: דבר שני – אפרופו, הייתי רוצה לשמוע גם על התקציב שלכם, כי נדמה לי שכל הדברים הם תלויי תקציב.

נחמן שי: אולי לא שאלתי, אבל אם אתה כבר עומד על הדוכן, זו סוגיה מאוד חשובה.

נחמן שי: למותר לציין שאני בעד הגדלת התקציב, בלי לדעת אפילו מה גודלו נכון להיום.

נחמן שי: השאלה הראשונה שלי – אני רוצה קודם להתייחס אליה, האם אתה היית מודע – דיברנו על זה קצת קודם – בקמפיין של משרד הקליטה, נציגך שהיה בוועדת – – –

שלמה מולה: רגע, אדוני, לפרוטוקול, אתה צריך להקריא את השאלה.

נחמן שי: אני אקרא אותה כמו שהיא.

שלמה מולה: בפעם הבאה, כשתהיה לך הזדמנות, אתה תוכל לשאול שאלות נוספות.

נחמן שי: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: האם השר היה מודע לקמפיין שבו פתח משרד הקליטה להשבת היורדים?

נחמן שי: האם היה הקמפיין או המסע הזה בתיאום אתך?

נחמן שי: כיצד לדעתך תרם הקמפיין ליחסי ישראל והתפוצות?

נחמן שי: אתה רוצה שאני אשאל גם את השאלה השנייה?

שלמה מולה: כן, תמשיך את השאלה הבאה.

נחמן שי: אוקיי, השאלה השנייה, והיא באה מעולם אחר:

נחמן שי: מדוע אין ישראל משדרת באנגלית ובערבית למזרח התיכון ולעולם כולו, למרות שיותר ויותר מדינות מקיימות שידורים כאלה?

נחמן שי: תודה.

שלמה מולה: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי, גם על השאלות האלה וגם על השאלות ששאל במהלך הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: לי לא מפריע, זה אומר – התנסיתי במהלך חיי בכנסת גם בפינג-פונג הידוע: חבר הכנסת שואל שאלה, השר משיב, שאלה נוספת, אבל זה שהתפתחה כאן שיחה ואמרתי שהשתתפו בה בדרך חברי כנסת שמבינים עניין ולא סתם שאלו שאלה, מבחינתי זה פורה מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: לגבי הקמפיין, קודם כול, לא הייתי מודע לקמפיין מעבר לכל אזרח שראה אותו.

שלמה מולה: אתה מדבר, כשהכינו את הקמפיין.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

שלמה מולה: אתה השר הממונה על התפוצות, יש לזה השלכות.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה כאן לדייק ולומר שגם לנו הציעו פעילויות שונות – תיכף אתייחס לזה – שקשורות להשבת ישראלים לארץ, ואמרתי, גם כשר הקליטה לשעבר – שמאוד לא אהב, והיו מקרים ששרים אחרים בממשלה התערבו בתחום הזה – המשרד לקליטת העלייה, באמצעות המחלקה לתושבים חוזרים, ממונה על התחום הזה.

יולי יואל אדלשטיין: זה התחום שלו.

יולי יואל אדלשטיין: זה שיש משרד החוץ ומשרד התפוצות ואולי גורמים נוספים – הסוכנות היהודית, שהיא גורם לא ממשלתי – שפועלים בתחום הזה, זה בסדר, זה לגיטימי, אבל המנדט הממשלתי הוא במשרד לקליטת העלייה.

יולי יואל אדלשטיין: לא היתה התייעצות.

יולי יואל אדלשטיין: אולי טוב אילו היתה מתקיימת, אבל את זה אני אומר לאחר מעשה.

יולי יואל אדלשטיין: לא היתה.

יולי יואל אדלשטיין: הקמפיין, בניגוד לכל מיני שאלות שקיבלתי בתקשורת, שלא היה ברור למי זה מופנה, היה מאוד ברור למי הוא מופנה – זה מופנה לישראלים שמתגוררים בחוץ-לארץ.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו, שאל חבר הכנסת נחמן שי, מחוץ לעניין הפורמלי, אם הייתי מודע או לא, אם התקיים אתי דיון, אז התשובה היא לא.

יולי יואל אדלשטיין: אבל שאלה הרבה יותר מהותית, חבר הכנסת נחמן שי, זה מה ששאלת – כיצד זה השפיע על יחסי ישראל והתפוצות.

יולי יואל אדלשטיין: אז כמה דברים.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול יהיה מגוחך לומר שלא היתה שום השפעה, או שהיתה השפעה חיובית.

יולי יואל אדלשטיין: עובדה היא שאני בתור שר התפוצות, אני שמח לומר שכנראה באמת רואים בי כתובת.

יולי יואל אדלשטיין: קיבלתי מכתבים, פניות, מגורמים רבים בתפוצות וקיבלתי גם ודאי העתקים של הדברים שנשלחו לראש הממשלה שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: אז היתה סערה.

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שאמרתי את זה לראשי ארגונים – אני במקרה הייתי באותם ימים יומיים בניו-יורק, אז נפגשתי עם חלק מהאנשים שהיו מודאגים מן הקמפיין – מכיוון שאמרתי את זה להם, אז מותר לי לומר את זה גם מעל במת הכנסת:

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שהסערה היתה קצת מוגזמת.

יולי יואל אדלשטיין: כלומר, ודאי וודאי לא היתה לאף אחד שם כוונה, מאלה שיצרו את הקמפיין – ואני לא אחד מהם – לפגוע במאן דהוא מיהודי התפוצות או לרמוז שהם לא ראויים לישראלים לנישואין, כמו שמישהו כתב, או משהו כזה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אני חושב שהדבר הזה נובע ישירות מנושא שקצת נגענו בו היום – מחוסר הבנה.

יולי יואל אדלשטיין: ואתה, שעסקת בתחום הזה וייצגת קהילות יהודיות בתפוצות כאן בארץ, מכיר את זה היטב.

יולי יואל אדלשטיין: יש חוסר עניין, יש חוסר הבנה.

יולי יואל אדלשטיין: זה יכול להיות בתחום הזה: מה הם בכלל אומרים לנו?

יולי יואל אדלשטיין: יגידו לנו מה לעשות עוד?

יולי יואל אדלשטיין: זה לא עניין שלהם.

יולי יואל אדלשטיין: וגם ודאי בנושאים ההסברתיים: איך זה תקפו אותנו והם לא כולם יצאו לרחובות?

יולי יואל אדלשטיין: אז, חברים, אני פונה לא לחברי הכנסת, חברי הכנסת מבינים את זה, אלא עוד יותר לצופים שיש לנו: אנחנו לא יכולים לבוא בשום דרישות שיצאו להפגנה או שיעשו כך או אחרת, אם אנחנו אתמול ושלשום ולפני שבוע לא התעניינו כלל במה קורה אתם, מה הבעיות שלהם, מה הדרישות שלהם, מה היחס שלהם, ופתאום – שיצאו, שיצאו.

יולי יואל אדלשטיין: אז נכון שהגישה הטובה והישנה, שאנחנו כאן מחזיקים להם מדינה שהם יוכלו לבוא אליה כשיהיה להם קשה, זו גישה שפעם היתה, אבל היא כבר איננה.

יולי יואל אדלשטיין: ואם אנחנו באמת רוצים דיאלוג מסוג אחר, כדאי לפתח אותו משני הצדדים, יהיו אז אולי קצת פחות אי-הבנות.

יולי יואל אדלשטיין: נקודה נוספת שהייתי מציין כאן – לא שאלת את זה ישירות אבל אני חייב להתייחס לזה – נקודה שבעצם הקמפיין עצמו הוא פנייה לישראלים בחוץ-לארץ.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול, בשנים האחרונות יש מספרים גדלים של ישראלים, של משפחות ישראליות, שחוזרים לארץ, וטוב שכך.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יודע לאמוד את השפעת קמפיין זה או אחר, אבל המצב הכלכלי, היכולת שלנו להציע כמה החלטות ממשלה בתחום של האקדמיה – – –

נחמן שי: הקמפיינים הכי מוצלחים לא יכולים להביא אנשים מהיום למחר לעזוב מדינה.

יולי יואל אדלשטיין: בדיוק.

נחמן שי: לכן הנתונים והמספרים שהוצגו היו סתם – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, זה תהליך יותר מורכב, וודאי שהוא מותנה לא רק בקמפיין.

יולי יואל אדלשטיין: אבל הקמפיין, דרך אגב, כלפי האוכלוסייה הישראלית – אני לא יודע, אני לא איש מקצוע, אבל מה לעשות?

יולי יואל אדלשטיין: כמו כל אחד בתחום שלנו ראיתי קמפיינים, עשיתי קמפיינים, עסקתי בקמפיינים.

יולי יואל אדלשטיין: לדעתי הוא עשוי לא רע, אבל את ההשפעה שלו אנחנו נוכל להעריך רק בעוד זמן מה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל לגבי ישראלים שמתגוררים ברחבי העולם ולגבי מה שהזכרתי, שאנחנו רוצים לעבוד אתם יותר בנושא של זהות יהודית וקשר עם ישראל, אני אגיד משהו שאולי לא כולם יאהבו, ובוודאי לא כולם יסכימו אתי.

יולי יואל אדלשטיין: לדעתי, המשימה שלנו מולם קשה יותר מאשר מול קהילה יהודית בתפוצות, כי מנגנון ההישרדות, שקיים כמעט כ-DNA אצל יהודי שדורות נמצא בתפוצות – הוא יודע גם לשרוד שם.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא בטוח שזה המקרה לגבי הישראלים.

יולי יואל אדלשטיין: ואם נדבר עם ראשי הפדרציות וראשי הארגונים, אחת התלונות שאני מקבל כל הזמן: הישראלים בכלל לא בקשר אתנו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו רצינו, אנחנו ניסינו; הם לא באים.

יולי יואל אדלשטיין: וזה כבר לא עניין של אין להם תקציב, אין להם כסף.

יולי יואל אדלשטיין: יש אנשים שהתבססו, יושבים, לצערי הרב, אבל יושבים שם עשר שנים, 20 שנה, כבר לא מסכנים, ולא רק הובלות או נהג מונית, גם סוגים אחרים של אוכלוסייה.

יולי יואל אדלשטיין: אין קשר עם ארגון מקומי, אין, כפי שאמרתי, מנגנון ההישרדות.

יולי יואל אדלשטיין: ברגע שלוקחים את העברית ואת המילואים ואת החברה המיידית, אז יש קושי.

יולי יואל אדלשטיין: ולכן, אני מאוד מקווה שנצליח, כמשרד, כממשלה, כחברה ישראלית, לפתח מודלים שיחזיקו לנו את האנשים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: והתקווה של כולנו – אני מקווה תקווה משותפת – שהם יום אחד יחזרו ויצטרפו אלינו כאן בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: לגבי השאלה השנייה.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול, התקציב הוא כ-40 מיליון שקל לשנה.

יולי יואל אדלשטיין: אני עוד יותר בעד הגדלתו.

יולי יואל אדלשטיין: מה שזה מחייב אותנו לעשות זה ודאי כל הזמן איגום משאבים; כמעט בכל פרויקט שהזכרתי.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי עכשיו: פעילות עם ישראלים יחד עם ההסתדרות הציונית, שגם הם שמים תקציב; דיברתי על שדרנים וסלבריטיס; גם ועידת הנשיאים – שמים על זה תקציבים; דיברתי על מנהיגות של נוער, "אורט" – שמים על זה תקציב; סטודנטים; "מכבי" – "מכבי" שמים על זה תקציב.

יולי יואל אדלשטיין: כלומר, כל הפרויקטים, אנחנו מנסים להגיע להכפלות תקציביות.

יולי יואל אדלשטיין: עדיין זה בוודאי לא תקציבים שמאפשרים פעילות כפי שהיינו רוצים לראות.

יולי יואל אדלשטיין: גם, אותו דבר, אותו משפט בנושא כוח-אדם, לא כי אין תקנים, אלא בגלל שעד שמגיעים לאיוש תקן, זה כבר משהו קשה.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו, לגבי ערוץ טלוויזיה, שאלת את השאלה השנייה.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול נעשים כרגע מאמצים בגוף שגם אתה וגם אני מכירים, וזה רשות השידור.

יולי יואל אדלשטיין: בישיבת הממשלה האחרונה, ביום ראשון האחרון, היו אנשי רשות השידור בישיבת הממשלה בנושא של חוק אחר, שלא קשור לשיחה שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: אחד הדברים שדרש לדעת ראש הממשלה זה למה עדיין אין ערוץ כפי שדובר וכפי שהוא הנחה.

יולי יואל אדלשטיין: אני הייתי מעריך כך, ואני לא אומר את הדברים האלה כתשובה כתובה של הממשלה:

יולי יואל אדלשטיין: אם סוף-סוף תקרה רפורמה ברשות השידור והם יהיו במצב שהם באמת ירגישו שהם גוף יעיל, עצמאי, מתפקד, אז גם הערוץ הזה יקום.

יולי יואל אדלשטיין: אני יודע שד"ר אמיר גילת, בהיותו יושב-ראש המליאה, נפגש לא רק אתי אלא עם כמה שרים – ביטחון, תיירות, חוץ, אני לא זוכר את כולם – וביקש להשתתף בפרויקט מסוג זה.

יולי יואל אדלשטיין: למיטב ידיעתי כולם הביעו נכונות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה מאוד שערוץ כזה יקום.

יולי יואל אדלשטיין: יחד עם זאת, אני הייתי אומר שזה לא פוטר אותנו משני דברים נוספים: אחד זה פעילות אינטרנטית, כי יותר ויותר עוברים לכיוונים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מקווים, באמצעות לע"מ – ודרך אגב, בשורה לאלה שמכירים את הגוף הזה:

יולי יואל אדלשטיין: לאחר שעשרות שנים הוא ישב באמצע שום מקום באגרון, שם, במרכז ירושלים, הגוף לע"מ עובר בשעה טובה ומוצלחת למלחה, לאזור שאני אתאר לכם בשפה הכי פשוטה – – –

נחמן שי: אין לך מנכ"ל לעמותה.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר, אני מקווה, יש כרגע דין ודברים עם הנציבות – –

נחמן שי: הוא כבר פרש.

יולי יואל אדלשטיין: – – ואני מקווה שזה לא יהיה תהליך של חודשים אלא בימים הקרובים כבר ימונה מישהו, לפחות בפועל.

יולי יואל אדלשטיין: כי אנחנו שם, אני אגיד לך בכאב, חבר הכנסת נחמן שי, אני מאוד שמח על ההתקדמות של המנהל הקודם, וזה מעיד על כישוריו, שזכה בתפקיד רם במכרז כראוי – – –

נחמן שי: יש מחויבות ציבורית לאדם שבא לתפקיד, הוא לא יכול – – –

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי.

יולי יואל אדלשטיין: אבל, כן, לאחר שנה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל יחד עם זה אי-אפשר להתכחש לכך שיש תחושה של איזושהי תנופה ושינוי אווירה ויהיה חבל נורא לפספס את זה בגלל בעיות כוח-אדם עכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני מקווה שגם המעבר למלחה, שכשאתה נכנס לחנייה ואתה רואה שעשרות מכוניות מסביבך זה מכוניות עם סמלי ערוצי טלוויזיה מרחבי העולם ולא החתולים שמסתובבים – אני מאוד אוהב חתולים – אבל החתולים שמסתובבים במרכז העיר שם, סביב בית-אגרון.

נחמן שי: זה נקרא "כיכר החתולות".

יולי יואל אדלשטיין: "כיכר החתולות", בדיוק.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אני מקווה שהשינויים האלה גם ישפיעו וגם משם, מהמקום החדש, מבחינת היכולת הטכנית, תהיה אפשרות של פיתוח איזשהו ערוץ אינטרנטי שייתן אינפורמציה ברמה שונה.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא האחרון כאן זה יוזמות פרטיות שמדינת ישראל לא מתערבת בהן.

יולי יואל אדלשטיין: יש ערוץ שנקרא Jewish news network, אם אני לא טועה, או משהו כזה.

נחמן שי: הבחורה שעלתה לאוטובוס, טניה רוזנבליט, עובדת ב-Jewish News.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שזה לא מחשיד אותה מבחינת טוהר – – –

נחמן שי: – – – בצניעות.

שלמה מולה: אוקיי.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני השר, יש שאלה נוספת?

שלמה מולה: בבקשה.

שלמה מולה: רק רגע, שנייה, חברת הכנסת וילף, רשות הראשונים ניתנת לשואל הראשון.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: אני מציע שאחרי השאלה שלו תוכלי לשאול ואז הוא יענה לשניכם.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

נחמן שי: תודה שוב, אדוני השר.

נחמן שי: לעניין הקמפיין הזה, הבעיה העיקרית היתה בעיה תרבותית.

נחמן שי: אתה דווקא, כמי שמחזיק בשתי הזרועות האלה, גם של ההסברה וגם של התפוצות, היית אולי מאתר אותה מראש, כי מי שמנסה לכוון לקבוצה אחת – אבל היא לא גרה בחלל, היא גרה בתוך קהילות אחרות, ובעיקר הקהילה היהודית.

נחמן שי: לכן, אין מיקוד עד כדי כך שיכול לאבחן כל ישראלי.

נחמן שי: הפגיעה בקהילה היהודית, אתה קיבלת את מכתבי התלונה, אני קיבלתי מהארגון שנקראJFNA .

נחמן שי: ברור לי שהם יצאו נפגעים ויצא רווח, אם בכלל היה רווח, בהפסד.

נחמן שי: לכן, אני מצפה ממך כשר, שאתה תעמוד על משמר האינטרסים של הקהילה היהודית שחיה שם.

נחמן שי: עם כל הרצון לראות ישראלים חוזרים, אין על כך חולק.

נחמן שי: לעניין האחר שהזכרת, אתה היית תקופה קצרה, ומרצונך ויתרת על רשות השידור, וכנראה ידעת למה.

נחמן שי: היית השר הממונה והחלטת שאת תפוח האדמה הלוהט הזה אתה לא רוצה אצלך, ותאמין לי, אני מבין היטב למה.

נחמן שי: היה גם עניין מסוים שבעטיו הלכת.

נחמן שי: לכן אני ממליץ בפניך לא להמתין להשלמת הרפורמה ברשות השידור, כי הזדקנותי קשורה הדוקות עם הרפורמה הבלתי גמורה הזאת.

נחמן שי: זו באמת רפורמה בלתי גמורה.

נחמן שי: אתם חייבים, אני אומר – גם הגשתי הצעת החוק בעניין ודיברתי אתך – אתם חייבים להורות לרשות השידור, בדרך כזו או אחרת, אפילו באמצעים אדמיניסטרטיביים, להקים את השירות הזה, זו אחריות.

נחמן שי: אגב, בשפה הערבית הם ממילא לא משדרים כמעט, ויש לנו בישראל 1.5 מיליון ערבים.

נחמן שי: אני לא מדבר על הערבים שנמצאים ביהודה, שומרון ועזה – אתה שם לב שאני נוקט את הטרמינולוגיה היותר מדויקת – וגם מי שרוצה לשמוע את קולה של ישראל באנגלית ובערבית; בביקורים שלי בפרלמנט האירופי – אתה הזכרת שאתה עומד להיות שם – שואלים אותי: למה אנחנו לא יכולים לקבל מסרים ישירים מישראל בשפה האנגלית?

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: שאלות באמת נוקבות ומאוד מעניינות.

שלמה מולה: לחברת הכנסת וילף שאלה נוספת, ואנחנו נחזור – – –

עינת וילף: תודה.

עינת וילף: ראשית אני בהחלט מבקשת לחזק את עמיתי חבר הכנסת שי, את הדברים שהוא אומר – מאוד מאוד חשוב.

עינת וילף: לגבי הנושא של הישראלים, זה גם קשור קצת למה שאמרתי קודם לגבי היהודים: חייבת להימצא דרך שהיא לא דיכוטומית, שזה לא רק או שהם פה או שהם שם.

עינת וילף: אני נמצאת בקשר עם קבוצות גדולות מהם, שמחפשות דרכים אחרות.

עינת וילף: למשל עכשיו יש פרויקט גדול של משרד החינוך וההשכלה הגבוהה להחזיר חוקרים ישראלים לישראל.

עינת וילף: אחד הרעיונות שעלה בשיחות שלי עם חלק מהחוקרים האלה, כי הם סיפרו שניגשו אליהם בדרך מאוד פטרונית, שהבהירו להם שמקומם לא באוניברסיטאות היוקרתיות בחו"ל ועליהם לחזור.

עינת וילף: ואני בעד השאיפה הזו, אבל הם אמרו: לו הייתם לוקחים אפילו 2% מהתקציב הענק שהולך לפרויקט החשוב הזה והייתם מקדישים אותו לכנס מדעי שנתי לחוקרים ישראלים, שיציגו בארץ את מחקריהם, כך הייתם יוצרים את הקשר הזה, והוא גם היה מוביל לדברים טובים בעתיד.

עינת וילף: כלומר, גם בתחום הזה ומול הישראלים, חייבים למצוא דרכים שזה לא או אחת או אפס.

עינת וילף: תודה רבה.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: אין לי, אדוני היושב-ראש, אלא להודות לשואלים.

יולי יואל אדלשטיין: אני כאן, מעבר ללומר "מסכים אני", אין לי הרבה מה להוסיף.

יולי יואל אדלשטיין: הרעיונות, גם של חבר הכנסת נחמן שי וגם של חברת הכנסת וילף, הם גם דברים נכונים, גם דברים שהמשרד מנסה בדרכים אלו ואחרות לפתח.

יולי יואל אדלשטיין: לא תמיד יש 100% הצלחה בעניין הזה.

יולי יואל אדלשטיין: גם בוודאי העניין של השידור.

יולי יואל אדלשטיין: אני נשאל כמוך את השאלות האלה, אני מאוד מקווה שבאמת גם יינתן מענה בקרוב, ולא נצפה רק לסוף תהליכים שונים.

יולי יואל אדלשטיין: אבל כאן פשוט הערתי שאחת השאלות הראשונות ששאל ראש הממשלה את אנשי רשות השידור היתה השאלה הזאת, זאת אומרת שכנראה לפחות מבינים – – –

נחמן שי: הוא רוצה בזה, הוא רוצה בזה.

יולי יואל אדלשטיין: לפחות מבינים את הצורך, אז אני מקווה שעכשיו גם הדרך תיסלל ולא נמתין לסוף הרפורמה, שכפי שרמזת מי יודע מתי תגיע ומתי תסתיים.

שלמה מולה: יש לך שאלה נוספת, חבר הכנסת שי?

שלמה מולה: זו תהיה השאלה האחרונה.

נחמן שי: אדוני השר, אני רוצה לנצל את רגע החסד שאתה נמצא פה כדי לשאול אותך שאלה טיפה יותר עמוקה, אבל חשובה.

נחמן שי: האם המשרד שלך משולב בתהליכי קבלת החלטות מרכזיים במדינת ישראל?

נחמן שי: אני לא מטיל דופי בהיבטים האחרים.

נחמן שי: כאשר מדינת ישראל שואלת את עצמה: האם נצא מחר למלחמה?

שלמה מולה: לא נצטרך לצאת למלחמה.

נחמן שי: האם נפעל, המשט וכדומה?

נחמן שי: – האם אנשים שלך, או אתה עצמך, האם אתה משתתף בישיבות הקבינט הביטחוני?

נחמן שי: האם דעתך נשאלת ונשמעת בפורומים האלה?

יולי יואל אדלשטיין: כן, תודה, חבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: אני אגדיר את זה גם כן כאחד הלקחים של מה שמכונה המשט הראשון.

יולי יואל אדלשטיין: אז העליתי את הנושא הזה לפני ראש הממשלה, וגם, דרך אגב, אני חייב לומר שגם אנשי מבקר המדינה התייחסו לנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: מאז בוודאי גם סמנכ"ל המשרד שותף קבוע בפורום של מטה ההסברה הלאומי, שדן בסוגיות האלה, וגם אני באופן אישי, בעקבות הפנייה שלי לראש הממשלה, למשל לגבי סכנות המשט הנוסף וכן הלאה ישבתי בהתייעצויות, גם פורמליות וגם פחות פורמליות בנושאים האלה, מתוך ראייה אסטרטגית שהסברה זה בוודאי חלק חשוב, גם של היערכות וגם של תוצאות של פעילויות מהסוג שאתה הזכרת.

יולי יואל אדלשטיין: וכולנו מצטרפים לתקוות יושב-ראש הישיבה שלא נצטרך.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: אני רוצה להודות לך על הסקירה המקיפה והמעמיקה שנתת לנו.

שלמה מולה: באמת, מאוד מלמד.

שלמה מולה: יישר כוח ובהצלחה.

שלמה מולה: אנחנו עוברים לסדר-היום.

שלמה מולה: אני מבקש להזמין את חבר הכנסת – סליחה, רק שנייה.

שלמה מולה: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק שחרור על-תנאי ממאסר (תיקון מס' 11), התשע"ב–2011; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 68), התשע"ב–2011 – שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת הפנים והגנת הסביבה בעקבות דיון מהיר בנושא: רצח ואלימות כנגד נשים ערביות בלוד ורמלה, הצעת חברי הכנסת אברהים צרצור, חנין זועבי ודב חנין.

ירדנה מלר-הורוביץ: דוח מבקר המדינה על הביקורת בשלטון המקומי לשנת 2010.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

שלמה מולה: תודה רבה, גברתי.

שלמה מולה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/424).

שלמה מולה: ]

שלמה מולה: אני מבקש להזמין את חבר הכנסת אורי מקלב להציג את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 34) (פירוט תשלומים שנתי בעסקה מתמשכת), התשע"ב–2011, לקריאה ראשונה.

שלמה מולה: אני מזמין את חבר הכנסת אורי מכלב, בבקשה, להציג את הצעת החוק.

ראובן ריבלין: מקלב, מקלב.

שלמה מולה: מקלב.

שלמה מולה: אכן יש לנו כמה נרשמים.

שלמה מולה: בבקשה.

שלמה מולה: מי שרוצה לדבר ולא נרשם, הוא מוזמן.

שלמה מולה: אם לא – אני סוגר את הרשימה.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 34) (פירוט תשלומים שנתי בעסקה מתמשכת), התשע"ב–2011, לקריאה ראשונה.

אורי מקלב: המשמעות של הצעת החוק הזאת היא חיוב החברות שנותנות לנו שירותים מתמשכים, דהיינו שירותים קבועים, ומחייבות אותנו כל חודש בתשלום עבור הצריכה או עבור השירות שהן מספקות לנו, ונותנות חשבוניות כל חודש או חודשיים – אנחנו מבקשים שבסוף כל שנת כספים ישלחו לנו אותן חברות חשבון מרוכז, שבו יופיע ריכוז כל התשלומים שאנחנו שילמנו או שאנחנו חויבנו בהם באותה שנת כספים; שבסופו של דבר אנחנו נקבל את כל התשלום הזה בדף אחד.

אורי מקלב: דהיינו, חברות כמו "בזק", או תאגידי המים, חברת החשמל, חברות הסלולר, ביטוחים שונים, שירותים שונים שאנחנו מקבלים, שירותי תרבות של חוגים שאנחנו משלמים עליהם כל חודש בחודשו, החברות "הוט" ו-yes, אפילו מנוי לעיתון שאנחנו משלמים כל חודש.

אורי מקלב: בסופו של דבר, בסופה של שנה נקבל ריכוז של כל התשלומים האלה.

אורי מקלב: ויש בעניין הזה, בהצעת החוק הזאת, שלוש תועלות.

אורי מקלב: התועלת הראשונה זה הריכוז של כל התשלומים.

אורי מקלב: במקום לקבל 12 חשבוניות, אנחנו נקבל חשבונית אחת.

אורי מקלב: לפעמים החשבוניות המלאות הן כמה עמודים.

אורי מקלב: כאן נקבל בעמוד אחד ריכוז של כל החיובים האלה.

אורי מקלב: זה חיסכון במקום, זה גם תועלתי יותר, זה מופיע – הוא זמין יותר.

אורי מקלב: אנשים שרוצים לבדוק רואים מה יש להם.

אורי מקלב: ולא זו אף זו, התועלת השנייה היא ההשוואות.

אורי מקלב: כל צרכן יוכל להשוות את הצריכה שלו במשך השנה.

אורי מקלב: האם הוא צרך יותר מדי, האם התשלום היה מופרז מאוד?

אורי מקלב: מה זה אומר לגבי החודש הקודם?

אורי מקלב: מה זה אומר לתקופות של קיץ, תקופה של חורף?

אורי מקלב: הוא יכול להשכיל ולנהל את כל ההוצאות שלו, ואת החשבונות שהוא מקבל, והצריכה שלו, בצורה הרבה יותר מושכלת, הרבה יותר תחת שליטה.

אורי מקלב: ולא רק שהוא יכול באותה שנה לעשות את הסיכום, הוא יכול גם לעשות את הסיכום על שנים עברו.

אורי מקלב: הרבה יותר קל כשיש לך חשבון מפורט אחד של שנה אחת – והוא, בסופו של דבר, רואה גם מה קרה בשנה שעברה באותה תקופה, איך אני צרכתי; או מה זה אומר לגבי, אני ממעט, אני מרבה להשתמש, אני מרבה לצרוך, ועוד ועוד דברים שהם לא רק – קודם דיברנו על תועלת לצרכן, זה גם הגנת הצרכן.

אורי מקלב: והדבר השלישי שבא לידי ביטוי בהצעת החוק הזאת, זה גם האפשרות לראות אם אתה נשארת חייב בחיוב שלך; דהיינו חשבון שלא שולם.

אורי מקלב: לצד החשבונות שיופיעו בטור החיובים, יופיע גם טור של התשלומים.

אורי מקלב: במידה שהחסרת, או שלטענת העוסק, החברה או התאגיד, לא שילמת, לא שולם אותו החשבון, אתה תראה את זה כבר בסוף השנה.

אורי מקלב: ואנחנו לא נגיע למצב, כפי שהרבה פעמים קורה, שצרכנים מקבלים לאחר כמה שנים חיובים על כך שבשנת – לפני חמש שנים, לפני ארבע שנים לא שילמת את החשבון הזה, ויש לך ריביות והצמדות ועורכי-דין.

אורי מקלב: אדם בסוף השנה יראה.

אורי מקלב: אם מופיע בחשבון – יש פירוט החשבון והחיוב לא מופיע, אז הוא ידע באמת ללכת לברר ולעסוק בזה.

אורי מקלב: אנחנו ביקשנו שזה יהיה תוך 45 ימים מסוף השנה, מסוף שנת הכספים – החברות יצטרכו לשלוח לנו את הפירוטים ואת הסיכומים.

אורי מקלב: כמובן, יהיו סיכומים גם על החיובים וגם על התשלומים.

אורי מקלב: אם החוק הזה יחוקק עוד בשנת 2011, וזאת התקווה, או שהחוק הזה יחול גם על 2011, וזאת המטרה שלנו – על 2011 ניתן 90 יום, שלושה חודשים, כדי שיספיקו להיערך יותר.

אורי מקלב: לקראת הדיון בקריאה שנייה וקריאה שלישית הועלו כמה דברים שאנחנו נרצה באמת להעביר אותם ולדון בהם.

אורי מקלב: אחד, מה קורה בתשלומים שהם קבועים?

אורי מקלב: דהיינו, אתה מנוי על עיתון והתשלום הוא קבוע, האם גם הם יצטרכו לשלוח לנו בסוף השנה?

אורי מקלב: לטענת הגופים האלה, זה מיותר.

אורי מקלב: זה תשלום קבוע, בשביל מה צריך פירוט?

אורי מקלב: לטענתנו, לא ברור שזה מיותר, משתי סיבות.

אורי מקלב: קודם כול, אדם שמשלם כל חודש 120 ש"ח או 130 ש"ח, שלקראת סוף השנה יראה שבשנה זה 1,500 ש"ח.

אורי מקלב: לפעמים הוא מקבל תובנה אחרת, הוא מקבל היבט אחר.

אורי מקלב: הוא רואה כמה זה עולה לו שנתית.

אורי מקלב: יש הרבה דברים שהתועלת בהם היא כשרואים את העלות השנתית, היא יותר מהתועלת החודשית.

אורי מקלב: אבל לא זו אף זו.

אורי מקלב: מה קורה אם אני הפסקתי את המינוי על העיתון – כדוגמה אנחנו מביאים – ואני לא יכולתי לעקוב או לא עקבתי בדיוק אם המשיכו להוריד לי אף שהפסקתי.

אורי מקלב: כשאני מקבל את זה במרוכז, אני אומר: אני הפסקתי ביוני, איך זה חייבו אותי על יולי ואוגוסט?

אורי מקלב: זה נותן בקרה הרבה יותר רחבה – ואנחנו פתוחים לשמוע גם על מה שפנו אלינו.

אורי מקלב: והדבר השני שיהיה גם לקראת הקריאה השנייה והקריאה השלישית, זה החשיבה והרצון שלנו, שהדף הזה, החשבון הזה, המפורט, יהווה גם כן אסמכתה אם אתה חייב או לא חייב.

אורי מקלב: דהיינו, אם לא יופיע פירוט של חיוב, לא יוכלו בשנה אחר כך לבקש ממך: תשמע, אתה עוד חייב על השנה הזאת.

אורי מקלב: הסיכום יהיה בעצם פירוט וגם אסמכתה על תשלום ועל אי-תשלום.

אורי מקלב: הצעת החוק הזו נקראת חוק הגנת הצרכן.

אורי מקלב: אנחנו חושבים שזה אחד החוקים – אנחנו משתדלים, עם חברי – בשרשרת חוקים, שמגיע לא כתובנות שלנו, כרעיונות שלנו, אלא זה מגיע מהציבור, ואנחנו שמחים שבאמת אנחנו יכולים להביא את זה לידי קידום, ואנחנו מקדמים את הצעת החוק הזו.

אורי מקלב: להצעת החוק הזו יש כמה שותפים: חבר הכנסת משה גפני, חבר הכנסת יריב לוין, חבר הכנסת כרמל שאמה.

אורי מקלב: תודה מיוחדת ליושב-ראש הוועדה, שהוא אחד מהיוזמים, חבר הכנסת כרמל שאמה, שנותן לה קדימות.

אורי מקלב: הגענו עד הלום, עד הקריאה הראשונה.

אורי מקלב: אני אבקש באמת מהחברים לאשר את זה בקריאה ראשונה.

אורי מקלב: תודה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: להצעת החוק הזו יש כמה נרשמים; יש גם כאלה שאינם.

שלמה מולה: ישראל אייכלר איננו, אורי אריאל איננו, יעקב כץ איננו.

שלמה מולה: ואכן, חבר הכנסת גאלב מג'אדלה – בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: ואחריו – חבר הכנסת יריב לוין.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: אדוני, לרשותך שלוש דקות.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, תודה, מכובדי השר, ראשית אני רוצה לברך את חבר הכנסת מקלב וקבוצת חברים שיזמו את הצעת החוק.

גאלב מג'אדלה: יישר כוח.

גאלב מג'אדלה: זה אחד מהתפקידים הייעודיים שלנו, לדאוג לאזרח, במקרה הזה לצרכן, ולנסות להכניס תרבות צריכה לחברה הישראלית.

גאלב מג'אדלה: אני מאוד מסכים עם המציעים, שבראשם חבר הכנסת מקלב, שהחשבון הריכוזי יאפשר לאזרח, לצרכן במקרה זה – רק ייתן לו את האפשרות לראות את ההתנהלות הצרכנית שלו כהתנהלות מסודרת, וכך צריך להיות.

גאלב מג'אדלה: אין יותר טוב מהעיתוי הזה בחברה הישראלית, לפערים הגדולים, לעלויות משק הבית, למה שקורה לנו בחברה הישראלית, ואני לא צריך לומר יותר מזה, אדוני היושב-ראש.

גאלב מג'אדלה: אל תדאג, אני עוקב אחרי הזמן.

שלמה מולה: לא, לא, לא.

שלמה מולה: אתה בסדר.

שלמה מולה: לא, לא – – –

גאלב מג'אדלה: אני עכשיו שם את עצמי במקומך, בכיסא שלך.

גאלב מג'אדלה: אני רוצה לומר לך שהבנקים הודו באופן ברור שהם מתקיימים ממשק הבית שלנו.

גאלב מג'אדלה: לא מהטייקונים; לא מהעשירים; לא מהחברות; לא מהעסקים הגדולים – מהעסקים הבינוניים והקטנים ומהאזרחים שמנהלים משק בית.

גאלב מג'אדלה: ואנחנו זקוקים לתרבות צרכנית נכונה וטובה ומושכלת יותר מאשר כל אחד אחר.

גאלב מג'אדלה: לכן, אני חוזר ואומר, חבר הכנסת מקלב, שההשוואה הצרכנית לניהול צורכי המשק באופן מושכל, שיכולה להבטיח לנו הצעת החוק שלכם – יישר כוח לך ולחברים, ואנחנו נתמוך בהצעת החוק הזאת, והלוואי שכנסת ישראל, יהיו בסדר-יומה הרבה חוקים שמקורם בדאגה לאזרח ולצרכן.

גאלב מג'אדלה: זה יהיה יותר טוב מחוקים אחרים שהצטיינה בהם הממשלה הזאת, לצערי הרב, ואני לא רוצה להיכנס לאפיקים פוליטיים.

גאלב מג'אדלה: כולם יודעים, כולל סגן שר החוץ, שיודע בוודאות למה אני מתכוון.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני, חבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

שלמה מולה: אני מבקש להזמין את חבר הכנסת יריב לוין, יושב-ראש ועדת הכנסת.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: גם אחד היוזמים של הצעת החוק.

קריאה: גאלב, מה זה – – –

שלמה מולה: כל עוד אתה מציע הצעות חוק חיוביות, אז – בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: ואחריו אנחנו פשוט עוברים להצבעה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, האמת, אדוני היושב-ראש, הצעות החוק שלי הן באמת חיוביות.

יריב לוין: לא תמיד כולם רואים את החיוב במבט ראשון, אבל אני בטוח שהתהליך, התנועה הזאת החיובית, מכאן לשם, תתקדם ותגיע בסוף ליעדה.

שלמה מולה: מאה אחוז.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אני רוצה קודם כול להודות לחברי חבר הכנסת אורי מקלב, שזה לא החוק הראשון שהוא בעצם מוביל והציע לי להצטרף אליו, ולא החוק הצרכני הראשון שלו.

יריב לוין: רוב החוקים האלה הם תולדה של כהונתו כיושב-ראש הוועדה לפניות הציבור ושל פניות של אזרחים שהגיעו.

יריב לוין: אני חושב שהצעות החוק האלה הן ההוכחה שהקשר הישיר בינינו, כחברי הכנסת, לבין הציבור, הוא דבר אפשרי שמניב פירות.

יריב לוין: ובאמת, זו הזדמנות נוספת להזמין את הציבור לפנות גם באופן אישי לחברי הכנסת וגם באופן כללי, דרך הוועדה לפניות הציבור, להעלות בעיות, להעלות הצעות.

יריב לוין: אני חושב שחובתנו לטפל בדברים האלה, ואכן, לא אחת הדברים מסתייעים, והצעת החוק החשובה הזאת היא דוגמה מובהקת.

יריב לוין: אני חושב שאנחנו נמצאים בתהליך חשוב ונכון של חקיקה צרכנית רחבת היקף וחוצת מחנות כאן בבניין הזה; חקיקה שיש בה דגשים לא רק בהיבטים שנראים לכאורה לגמרי ברורים של מחירים ודברים מהסוג הזה, אלא גם חקיקה שנועדה להגביר את הידע ואת המודעות של הצרכן להוצאות שהוא מוציא, לשימוש שהוא עושה בכסף, מתוך הבנה שחלק מניהול נכון של משק בית זה גם הכרה וידיעה מה הן ההכנסות שישנן וכיצד אתה יכול לנתב בצורה נכונה יותר את ההוצאות.

יריב לוין: אני חושב שכאשר אדם מקבל אחת לשנה פירוט מסודר של כל התשלומים שהוא הוציא באופן שוטף, פתאום הוא מגלה שאותם 100 שקלים ועוד 100 שקלים הם למעלה מ-1,000 שקלים בכל שנה, ואותן שלוש, ארבע או חמש הוצאות הן כבר ביחד 5,000 או 6,000 שקל באותה שנה.

יריב לוין: והנה הוא מגיע למצב שמשכורת חודשית לפעמים מונחת בפניו על השולחן, והוא – –

אברהם מיכאלי: – – –

יריב לוין: – – יכול במצב הזה באמת לנהל את ענייניו ולקבל החלטות בצורה הרבה יותר מושכלת.

יריב לוין: אני חושב שהדבר הזה בסוף ישפיע כמובן גם על המחירים, כי הרי ברור שכאשר המודעות הצרכנית לתשלום היא יותר גבוהה, כך גם המוטיבציה של אותו עוסק או מספק שירות להוריד מחיר כדי לזכות שהצרכנים באמת יבואו וירכשו את שירותיו, גדלה.

יריב לוין: לכן, בעיני הצעת החוק הזאת היא באמת הצעה שמצד אחד היא פשוטה מאוד, בוודאי ללא שום עלויות למדינה, אלמנטרית, ומן הצד השני יש בה בהחלט כדי לסייע.

יריב לוין: אני חושב שיש בה היבט נוסף שאותו אנחנו נצטרך לחדד בהכנה לקריאה השנייה והשלישית, והוא הרצון גם לחסוך את התופעה הזאת שכולנו מכירים של תיקים על גבי תיקים עם חשבונות וחשבוניות שנצברים לאורך זמן.

יריב לוין: אני חושב שברגע שהמסמך הזה יהווה לא רק כלי יידוע, אלא הוא גם יהווה ראיה ברורה לתשלומים ששולמו, ואולי אפילו במידת האפשר גם לחיובים ולמצב החשבון נכון למועד המשלוח – הדבר הזה חוסך, מאפשר לאותו צרכן לדעת ולשמור בקלות את התיעוד לגבי כל התשלומים שהוא שילם לאורך זמן, וכמובן גם יסייע אחר כך בידו בכל מקרה של מחלוקת בינו לבין נותן השירות, שמטבע הדברים נמצא בעמדת יתרון, כי הוא שמנהל את ההתחשבנות ומפיק את הניירת.

יריב לוין: לכן, אני רוצה, שוב, לבקש את תמיכת הכנסת בהצעה הזאת ולקוות שיעלה בידינו להשלים אותה עוד במהלך החודש הזה, כדי שהיא כבר תחול על התשלומים ששולמו בשנת 2011.

יריב לוין: תודה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: אנחנו עוברים להצבעה, רק נחכה עד שאדוני יגיע למושבו.

שלמה מולה: אני מבקש, אנא, ההצבעה בבקשה.

שלמה מולה: החלה ההצבעה, כן.

שלמה מולה: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 34) (פירוט תשלומים שנתי בעסקה מתמשכת), התשע"ב–2011, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

שלמה מולה: אם כן, בעד – 11, אין מתנגדים, אין נמנעים.

שלמה מולה: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 34) (פירוט תשלומים שנתי בעסקה מתמשכת), התשע"ב–2011, של חבר הכנסת אורי מקלב וקבוצת חברי כנסת, עברה בקריאה ראשונה.

שלמה מולה: היא תחזור לוועדת הכלכלה להמשך דיון ולהכנה לקריאה שנייה ושלישית.

שלמה מולה: הכרזה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק תגמולים לאסירי ציון ולבני משפחותיהם (תיקון מס' 6), התשע"ב–2011, שהחזירה ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/640).

ירדנה מלר-הורוביץ: ]

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק האחרונה העומדת על סדר-היום, והיא הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 126) (הסדרת שמירה, אבטחה וסדר ציבורי), התשע"ב–2011, לקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: חוק זה הונח על שולחן הכנסת אתמול.

ראובן ריבלין: טרם עברו 48 שעות, אבל ועדת הכנסת שחררה אותו מחובת הנחה, בין השאר בגלל שהעיריות מחויבות בחוק זה עד סוף החודש, ולכן ועדת הכנסת החליטה הבוקר לפטור את הצעת החוק מחובת הנחה, ואנחנו יכולים לקיים פה את הדיון.

ראובן ריבלין: אני מזמין את כבוד השר אדלשטיין לבוא ולהציג את החוק.

ראובן ריבלין: אם יהיו מתדיינים, ודאי ניתן להם לדבר, ולאחר מכן נצביע בקריאה ראשונה על הצעת החוק, לתועלת כל אותן ערים אשר עושות היום שימוש באותן יחידות אשר מביאות רק סדר ורווחה למועצות המקומיות.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג מטעם הממשלה את הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 126) (הסדרת שמירה, אבטחה וסדר ציבורי), התשע"ב–2011.

יולי יואל אדלשטיין: יש כמה תיקונים בסעיפים 1, 2, 3 ו-4 לחוק הקיים, וברשותך, אדוני היושב-ראש, אני אפרט.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1 – מטרת התיקון המוצע היא לעגן בחקיקה באופן מפורש, בסעיף 249(33) המוצע לפקודת העיריות, את סמכותה של רשות מקומית לפעול ולהסדיר בתחומה עניינים של שמירה, אבטחה וסדר ציבורי.

יולי יואל אדלשטיין: התיקון האמור נדרש, בין היתר, כדי להסיר את הספק שהועלה בפסק-דינו של בית-המשפט העליון בבג"ץ 7186/06, מלינובסקי נגד ראש עיריית חולון ואח', בנוגע לגדר סמכויותיה של רשות מקומית בתחומים האמורים, בהתאם לסעיף 249(29) לפקודת העיריות.

יולי יואל אדלשטיין: למותר לציין שסמכויות אלה אינן באות להחליף את סמכויות המשטרה אלא להתקיים לצדן במסגרת הדין.

יולי יואל אדלשטיין: בהתאם לתיקון המוצע, סמכויות הרשות המקומית בענייני השמירה, האבטחה והסדר הציבורי יהיו כפופות לכללים שייקבעו בידי שר הפנים יחד עם השר לביטחון הפנים, בהסכמת שר המשפטים.

יולי יואל אדלשטיין: ביום כ"ט באדר ב' התשע"א, 4 באפריל 2011, פורסם חוק לתיקון פקודת העיריות (הוראת שעה), התשע"א–2011 – להלן: הוראת השעה.

יולי יואל אדלשטיין: בהוראת השעה, שתוקפה עד יום ה' בטבת התשע"ב, 31 בדצמבר 2011, נקבעה סמכותה של רשות מקומית להסדיר עניינים של שמירה, אבטחה וסדר ציבורי בתחומה, בנושאים, בתנאים ובסייגים שקבעו שר הפנים והשר לביטחון פנים כאחד, בהסכמת שר המשפטים.

יולי יואל אדלשטיין: עוד נקבע בהוראת השעה, כי בחוק עזר בעניין זה לא יוטלו אגרה או היטל אלא בסכום שאינו עולה על הסכום שקבע שר הפנים.

יולי יואל אדלשטיין: מאחר שסמכותה של רשות מקומית כאמור נקבעה בהוראת שעה, יש צורך בתיקון החקיקה וקביעת הסדר של קבע שיסדיר את סמכויות הרשויות המקומיות בעניינים של שמירה, אבטחה וסדר ציבורי.

יולי יואל אדלשטיין: לפיכך מוצע לתקן את סעיף 249 לפקודת העיריות ולהוסיף בו את פסקה (33), שלפיה עירייה תהיה מוסמכת להסדיר עניינים של שמירה, אבטחה וסדר ציבורי בתחומה ולפעול בעניינים אלה, בנושאים, בתנאים ובסייגים שקבעו השר – במקרה זה, שר הפנים בוודאי – והשר לביטחון הפנים כאחד, בהסכמת שר המשפטים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 2 – פקודת המועצות המקומיות מכילה הוראות שונות מתוך פקודת העיריות; גם על מועצות מקומיות.

יולי יואל אדלשטיין: לפיכך מוצע לתקן את סעיף 24א לפקודת המועצות המקומיות, ולהחיל את ההסדר שבסעיף 249(33) המוצע לפקודת העיריות, בדבר הסמכויות בעניינים של שמירה, אבטחה וסדר ציבורי, גם על מועצות מקומיות.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 3 – מאחר שתוקפה של הוראת השעה הוא עד יום ה' בטבת התשע"ב, 31 בדצמבר 2011, מוצע שתחילתו של התיקון המוצע תהיה ביום ו' בטבת התשע"ב, 1 בינואר 2012 – להלן: יום התחילה, עם פקיעת תוקפה של הוראת השעה.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 4 – מוצע לקבוע הוראת מעבר לתקופה של שנתיים מיום התחילה, שבמהלכן יוכלו הרשויות המקומיות להמשיך לגבות אגרות והיטלים בעד שירותי שמירה, אבטחה וסדר ציבורי, שנקבעו בחוקי עזר לפני יום התחילה, זאת כדי לאפשר בחינה מחדש של חוקי העזר, בהתאם לנושאים, לתנאים ולסייגים שייקבעו בידי שר הפנים והשר לביטחון פנים בהסכמת שר המשפטים, ותיקונם של חוקי העזר לפי הצורך.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך מאוד, ומבקש מהבית להעביר את הצעת החוק הזאת בקריאה הראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר אדלשטיין בשם שר הפנים, אשר הציג בפנינו את החוק, אשר הוא חשוב לאותן עיריות אשר פועלות על-פי תנאי החוק המוצע, כפי שעשו זאת בתקופה הקודמת וכפי שהן מבקשות לעשות זאת בתקופה שמ-1 בינואר בשנה זו, בהוראת מעבר לשנתיים.

ראובן ריבלין: אני רוצה לציין גם שהשר ציין שנושא זה בא בהסכמה עם המשטרה, שרואה בכך בהחלט תרומה לסדר הציבורי וליכולת לעזור לחברה בתוך המערכת העירונית או המקומית.

ראובן ריבלין: אני מזמין את ראשון הדוברים, חבר הכנסת זאב נסים.

ראובן ריבלין: אחריו – שלמה מולה, ולאחר מכן ביקש גם חבר הכנסת בן-ארי, והוספנו אותו.

ראובן ריבלין: מי שרוצה לדבר, שיאמר לי עכשיו, כי אני מתכוון בעוד דקה לסגור את הרשימה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שלמה המלך אומר: "אמר עצל, שחל בדרך, ארי בין הרחֹבות".

נסים זאב: העצל אומר את זה כדי להתחמק מאחריות, מעדיף לשכב במיטה ואומר: יש לי בעיה להגיע לאיזשהו יעד כדי ללמוד או כדי לעשות משהו שמועיל בחיים או לקדם אותי בחיים, כי אני חושש ממה שהולך לקרות בדרכי לעבודה או לבית-הספר.

נסים זאב: אבל אני אומר לכם: זה כבר לא העצל.

נסים זאב: אנחנו רואים את העולם התחתון משתלט על חיינו יום-יום.

נסים זאב: הרציחות פה – אנחנו מעבר למערב הפרוע.

נסים זאב: אתמול, אני יודע, במקרה איזה יד ימינו של יוסי אבוטבול, אחד בשם איציק גפן, אני יודע, ולא משנה, אז באים על אופנוע ויורים בו למוות.

נסים זאב: אז אומרים: טוב.

נסים זאב: חיסלו עוד אחד מעולם הפשע.

גאלב מג'אדלה: אתמול זה היה?

נסים זאב: אתמול, כן.

נסים זאב: אז אני אומר לכם, רבותי: אני לא יודע אם זה ייתן פתרון או מענה שהמשטרה העירונית, כפי שאנחנו בעצם פה מציעים – אולי לסדר הציבורי.

נסים זאב: אולי אם יש איזו אשה שרוצה לשבת באוטובוס ורוצה לשבת קדימה או אחורה, אולי אותה משטרה תתערב לעשות סדר ציבורי.

נסים זאב: אבל זה לא נותן באמת פתרונות ומענים לפשיעה הגואה במדינת ישראל.

נסים זאב: ממש אוי לנו שכך עלתה בימינו.

נסים זאב: חד-משמעית אני אומר את זה, כי זה קטסטרופה, והחברה פה קורסת.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני אומר לך שיש מקומות שפעם היה עונג רב להיות שם והיו מרגישים ביטחון.

נסים זאב: היום אפילו במסעדות הכי פשוטות חוששים.

נסים זאב: אם אתה כבר גר ליד איזה מישהו שקשור לעולם התחתון, כבר החיים הם בסכנה.

נסים זאב: לעצם העניין, אני רוצה להעיר.

נסים זאב: נכון שזה מ-1 בינואר 2012 לתקופה של שנתיים, ואני רואה בזה חשיבות גדולה, אדוני היושב-ראש, אבל שיהיה ברור: כשבאים היום וקובעים קודם כול הלכה למעשה, ואומרים ששר הפנים הוא יקבע את העלויות שכל אחד ואחד ישלם אגרה עבור השמירה הזאת – שזה לא איזה משהו שניתן כפריווילגיה לתושבי השכונה.

נסים זאב: התושבים צריכים לשלם, חד-משמעית.

נסים זאב: זה בדיוק כמו איסוף אשפה.

קריאה: – – –

נסים זאב: ממש ככה.

נסים זאב: תקרא את החוק ואתה תראה.

נסים זאב: זה בדיוק ככה.

נסים זאב: יש כאן עלויות.

נסים זאב: רק מה?

נסים זאב: אומרים שהרשות המקומית לא תקבע את העלויות; מי שיקבע את העלויות ואת הסכומים זה השר לביטחון פנים יחד – שר הפנים בתיאום עם השר לביטחון פנים.

נסים זאב: זה מקובל עלי.

נסים זאב: אבל אני מבקש שיהיה ברור שזה לא יהיה סכום שבאמת יכביד על התושבים ושזה יהיה כחלק מהאגרה.

נסים זאב: אנחנו יודעים איך זה מתחיל.

נסים זאב: זה מתחיל כאילו כבקשה שבאה מצד האזרחים, ובסופו של דבר אם האזרח לא משלם, האגרה הזאת נכפית עליו, וזה נהפך להיות חלק מהתביעות המשפטיות שאנחנו רגילים אליהן בנושא ארנונה ומים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שלמה מולה, בבקשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי אחריו, ויסיים חבר הכנסת מאיר שטרית.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, תודה רבה על ההזדמנות לעלות ולדבר.

שלמה מולה: צריך להגיד ביושר שהצעת החוק הזאת היא עוד מס עקיף על אזרח במדינה.

ראובן ריבלין: אבל תמורת שירותים טובים.

שלמה מולה: שנייה.

שלמה מולה: תמורת שירותים טובים – יש הרבה שירותים.

שלמה מולה: גם ארנונה זה עוד מס.

שלמה מולה: גם החשמל שאנחנו צורכים – אנחנו מקבלים, וזה גם סוג של מס.

שלמה מולה: אפשר לדבר על זה שתשלומי רשות השידור זה גם מס.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, יש לי בעיה עם מסים עקיפים.

שלמה מולה: זה מס עקיף, וצריך לקרוא לילד בשמו.

שלמה מולה: אין ספק שהמלחמה בעבריינות והסדר הציבורי – הדברים האלה הם חלק מהשירות שהאזרח צריך לקבל.

שלמה מולה: אין ספק בכלל.

שלמה מולה: השאלה היא, האם המסים האלה צריכים ליפול על האזרח?

שלמה מולה: למה?

שלמה מולה: אני, למשל, תומך בהצעה להקים משטרה עירונית.

שלמה מולה: אם אתה מקים משטרה עירונית, אתה יודע שאתה מתקצב, ואתה מוריד את התקציבים אולי מהמשרד לביטחון הפנים ועוד משרדים אחרים.

שלמה מולה: אתה מעגן ככה – זה לא נופל על האזרח, העלויות האלה לא נופלות על האזרח.

שלמה מולה: יש רשויות שאין להן אגרת שמירה, יש רשויות שיש להן.

שלמה מולה: בדרך כלל, אדוני היושב-ראש, מי שיש להן חברות שמירה הן דווקא עיריות חזקות יחסית, לא החלשות.

שלמה מולה: ואז אין לך שם בכל זאת מנגנון של פטור מתשלום לאדם שאין לו.

שלמה מולה: זאת אומרת, זה מס עקיף, ישיר לכולם, ללא מנגנון של הפחתת מסים, כמו שלמשל יש אפילו בארנונה.

שלמה מולה: אני מודה, הסיעה שלי קיבלה החלטה לתמוך בהצעת החוק, ואני לא אתנגד לחוק.

שלמה מולה: אבל אני אומר לך שאחרי המחאות הציבוריות שהיו לנו בקיץ, לבוא להטיל עוד גזירה על הציבור, זה באמת לא ראוי ולא נכון.

שלמה מולה: אני רוצה לומר לך, מחר אנחנו הולכים לדון בוועדת החוקה, חוק ומשפט, אדוני היושב-ראש, על אגרה נוספת על האזרח.

שלמה מולה: כל מי שיפנה לבית-משפט בכתובים יצטרך לשלם אגרה של 100 שקל.

שלמה מולה: תשלום.

שלמה מולה: זאת אומרת, תחשוב כמה זה עולה.

שלמה מולה: למשל, אני רוצה לקחת את הדוגמה אולי הבעייתית ביותר.

ראובן ריבלין: דבריך – – –

שלמה מולה: רגע – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, אני אתן לך, אני אתן לך.

ראובן ריבלין: אני רוצה להיפך, לפתח.

ראובן ריבלין: דבריך משכנעים ביותר.

ראובן ריבלין: יחד עם זה, האזרח משווע למצב שבו יהיה סדר.

ראובן ריבלין: המשטרה, לצערנו הרב, בגלל סדר העדיפויות בתקציב המדינה, לא יכולה לתת את אותה עזרה אשר הרשויות התארגנו בעצמן.

ראובן ריבלין: נכון, אנחנו קבענו בזמנו – נדמה לי ששר הפנים היה אז השר שטרית – אנחנו קבענו בזמנו לתקופה מוגבלת.

ראובן ריבלין: אנחנו היום רק יכולים להפסיק, ואז התוצאה תהיה שהמשטרה לא תוכל לפעול, ואותן העיריות – דרך אגב, אותן עיריות אינן דווקא מהעיריות היותר חזקות במדינה.

ראובן ריבלין: אלה עיריות שבלי האבטחה הזאת – ואני ביקרתי אצלן – לא יוכלו לקיים.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, הדבר הוא לטובת האזרחים בצורה חד-משמעית.

ראובן ריבלין: דרך אגב, נדמה לי שהחברה החזקה בכל עיר ועיר תומכת בחברה החלשה, משום שהחברה החלשה בלאו הכי לא יכולה לשלם את האגרה הזאת.

שלמה מולה: לא, אדוני.

שלמה מולה: אני חוזר, אין ספק שהשירות הוא נחוץ, אין ספק.

ראובן ריבלין: זה הבעיה.

ראובן ריבלין: לכן, אנחנו – – –

שלמה מולה: אין ספק שהשירות הוא ראוי.

שלמה מולה: אני אומר שאפילו צריך לשדרג אותו, אפילו להגיע למצב של משטרה עירונית, אבל בצורה הרבה יותר ממוסדת.

שלמה מולה: אבל כרגע, במצב הקיים, אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, זה מס נוסף.

ראובן ריבלין: נכון.

שלמה מולה: מחר, אני התחלתי לומר, הולכים לדון בוועדת החוקה, חוק ומשפט על מס עקיף נוסף שמשרד המשפטים יטיל על האזרחים.

שלמה מולה: כל מי שפונה בכתובים לבית-משפט, כולל אשה שהיא אשה מוכה שרוצה להגיש בקשה לצו הרחקה – לצו הרחקה – יצטרך לשלם 100 שקל.

שלמה מולה: אנחנו היינו עדים להעלאת מחירי החשמל ב-18%.

שלמה מולה: זאת אומרת, מה שקורה בזמן האחרון, אדוני היושב-ראש, ביודעין או לא ביודעין, יש העלאת מסים עקיפים.

שלמה מולה: אפילו ועדת-טרכטנברג תקפה את העניין הזה.

שלמה מולה: היתה מחאה ציבורית.

שלמה מולה: אני לא חושב שזה ראוי להביא מס עקיף, יהיו אשר יהיו סיבותיו, תהיה אשר תהיה הנחיצות להטיל מסים נוספים.

שלמה מולה: לכן, אני אמרתי בהתחלה, אנחנו לא נוכל להתנגד, כי יש לנו החלטת סיעה לא להתנגד, אבל אני חושב שהמסים האלה הם מסים עקיפים מאוד בעייתיים.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, בבקשה.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אתמול בדברים של המנחה באירוע לזכרם של הנספים נאמרו דברים כמו: הראשון שזיהה את השרפה.

מיכאל בן-ארי: שרפה.

מיכאל בן-ארי: רבותי, לא צריך להיות גאון גדול כדי לזהות שרפה.

מיכאל בן-ארי: כשהשרפה כבר בוערת זה מאוחר מדי בדרך כלל לבוא ולתקן, כי השרפה כבר בוערת.

מיכאל בן-ארי: תפקיד של מנהיגות הוא לזהות מראש את השרפה שעומדת לפרוץ, וראשית, למנוע אותה בכלל.

מיכאל בן-ארי: ראשית, למנוע בכלל, שלא ייווצר מצב שנגיע לאן שהגענו לפני שנה.

מיכאל בן-ארי: אבל אני לא מדבר על שרפה שכבר שרפה, לצערנו ולדאבוננו ולכאב לבנו.

מיכאל בן-ארי: אני מדבר על שרפה שרובצת לפתחנו.

מיכאל בן-ארי: אני מדבר, אדוני היושב-ראש, שוב על בעיית המסתננים.

מיכאל בן-ארי: ראש העיר חולדאי לפני שבועיים ימים פתאום התעורר מרבצו.

מיכאל בן-ארי: אני יודע מראשי ערים אחרות – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: מותר לו.

ראובן ריבלין: הוא אמר: אשר לחוק, אני אדבר.

ראובן ריבלין: אבל מותר לו.

ראובן ריבלין: הוא יכול.

ראובן ריבלין: אדוני יתייחס גם לחוק, רק פשוט – – –

מיכאל בן-ארי: אני מדבר בדיוק בעניין של החוק.

ראובן ריבלין: או, הנה, אתה רואה?

מיכאל בן-ארי: בדיוק.

מיכאל בן-ארי: אני בדרך כלל לא מתחייב לדבר בעניין של החוק, אבל פה בדיוק אני מדבר בעניין של החוק.

ראובן ריבלין: מצוין.

ראובן ריבלין: אם כך, אני רגוע.

מיכאל בן-ארי: פתאום התעורר מרבצו.

מיכאל בן-ארי: גם, התופעה הזאת של עבריינות וכן הלאה, זה תופעה שצריך להיות מוכן אליה מראש.

מיכאל בן-ארי: אבל אני תיכף אדבר על עבריינות שכבר רואים את ניצניה, אבל פשוט לא רושמים.

מיכאל בן-ארי: אם לא רושמים זה לא נכנס לסטטיסטיקה של הטרדות, של איומים, של גנבות.

מיכאל בן-ארי: לא נרשם.

מיכאל בן-ארי: אין פשיעה של מסתננים.

מיכאל בן-ארי: אבל נשים קשישות בתל-אביב, בדרום תל-אביב, לא מעזות לצאת מביתן וללכת אל השוק כי יעבור מסתנן רעב.

מיכאל בן-ארי: והוא רעב, מה לעשות?

מיכאל בן-ארי: הוא חייב 3,000 דולר לאנשים ששילמו עבורו לעבור את כל הדרך שהוא עובר בשובה ונחת, בלי שום איומים.

מיכאל בן-ארי: בשובה ונחת.

מיכאל בן-ארי: סיפרה פה חברת הכנסת אורית זוארץ שהיא פגשה ב"סהרונים" מסתנן שגורש מהארץ בחזרה לסודן, ותוך ארבעה ימים מאז שהוא עלה מכאן למטוס, הוא היה בחזרה ב"סהרונים".

מיכאל בן-ארי: חברת הכנסת אורית זוארץ.

מיכאל בן-ארי: הפיתוי, אדוני היושב-ראש, הוא פיתוי עצום.

מיכאל בן-ארי: אבל התוצאה היא מה?

מיכאל בן-ארי: התוצאה היא שחצי מתל-אביב – חצי אני מגזים, אבל חלקים רחבים מתל-אביב היום הם – – –

ראובן ריבלין: בעיקר באזורים החלשים של תל-אביב.

מיכאל בן-ארי: בעיקר באזורים החלשים של תל-אביב.

מיכאל בן-ארי: – – – הם לא רק "יודנריין".

מיכאל בן-ארי: באים אלי אנשים ואומרים: אני היחיד שנשארתי בבניין, אני היחידה.

מיכאל בן-ארי: זאת לא הבעיה, הבעיה היא האיום להיכנס.

מיכאל בן-ארי: אם אומר לי קצין בילוש, מפקד יחידת הבילוש במרחב יפתח, אומר לי: בן-ארי, שלא תעז להיכנס לתחנה המרכזית לבד.

מיכאל בן-ארי: מה זה?

מיכאל בן-ארי: אתה אומר לי?

מיכאל בן-ארי: אני גדלתי שם עם האופניים, אני הסתובבתי שם.

מיכאל בן-ארי: אתה אומר לי לא להיכנס לעיר שבה אני גדלתי?

מיכאל בן-ארי: לאן הגענו?

מיכאל בן-ארי: לאן צריך להגיע?

מיכאל בן-ארי: למצב של צרפת, שרחובות שלמים עולים באש?

מיכאל בן-ארי: של אנגליה של לפני כשנה?

מיכאל בן-ארי: לאן אנחנו צריכים להגיע כדי שנתעורר?

מיכאל בן-ארי: איזה מסים אז יוטלו עלינו כדי לפתור את הבעיה הזאת?

מיכאל בן-ארי: רבותי, זו שרפה, זו שרפה שעדיין אנחנו לא רואים את הלהבות שלה, אבל היא כבר נדלקה, ובתל-אביב מרגישים אותה.

מיכאל בן-ארי: ואני אסיים, אדוני היושב-ראש, בדבר קטן כדי להסביר את המחדל.

מיכאל בן-ארי: עכשיו ראיתי מכתב שהגיע אלי מהעוזר של השר לביטחון הפנים על תלונה שלי על אולם אירועים שנפתח ברחוב שיבת ציון.

מיכאל בן-ארי: שים לב לאבסורד, רחוב שיבת ציון כולו מסתננים.

מיכאל בן-ארי: שיבת אפריקה יהיה שם.

ראובן ריבלין: לא, יכולים רק שלוש דקות.

מיכאל בן-ארי: אז אני אסיים, ממש משפט אחרון.

מיכאל בן-ארי: אחרי תלונות של בעלי הבית במקום פתחו שם אולם אירועים, ללא הכשר, ללא הסדר.

מיכאל בן-ארי: ממש לא חוקי לחלוטין.

מיכאל בן-ארי: טלפונים שנטרקו במשטרה.

מיכאל בן-ארי: לאחר שעשיתי שם הפגנה, והביאו לשם בילוש, ולאחר תלונות נוספות, סוף-סוף התבשרתי שהמשטרה עשתה את המוטל עליה וסגרה את המקום.

מיכאל בן-ארי: אז איך אומרים?

מיכאל בן-ארי: שאפו.

מיכאל בן-ארי: אבל זה היה צריך להיות הרבה מראש, בלי התלונות שלי, בלי התלונות של בעלי המקום, אלא לעשות סדר.

מיכאל בן-ארי: יש לכם מנדט.

מיכאל בן-ארי: השרפה כבר בוערת.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, רק לא הבנו אם אתה בעד החוק או נגד החוק.

מיכאל בן-ארי: אני תמיד בעד החוק, בטח חוק של – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה, תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מאיר שטרית – בבקשה, אדוני, אחרון הדוברים.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מוכן לומר שאני בהחלט ער לסוגיה ולבעיה שקיימת בתוך הרשויות המקומיות, אבל אני לא אוהב את החוק הזה.

מאיר שטרית: אני לא אוהב את החוק הזה, כי הוא באמת מטיל עומס נוסף על התושבים, שלא בצדק, לדעתי, והוא בעיקר כלי שרת וישמש בידי עיריות שיכולות להרשות לעצמן לגבות אגרת שמירה, בעוד היישובים החלשים, שבקושי משלמים משכורת, שם לא תהיה שמירה ולא יהיה כלום.

מאיר שטרית: השמירה שעליה מדובר היא גם לא שמירה על בתי אזרחים, שיש אליהם פריצות, לצערי, כל שני וחמישי, עשרות ומאות פריצות בכל עיר, והמשטרה ידה כנראה חלשה על העבריינים הללו; כשמדובר פה על שמירה, זה בדרך כלל – ראיתי איך משתמשים בזה בזמנו באזור ראשון-לציון, שיש לה אגרת שמירה.

מאיר שטרית: זה בעיקר באזור התעשייה, באזור הבילויים בלילה; וגם זה חשוב, שתהיה בלילה נוחות – – –

ראובן ריבלין: גם עוזרים לאנשים שהם בודדים.

מאיר שטרית: ודאי, לאבטחה של ילדים וכן הלאה, יש בזה היגיון.

מאיר שטרית: ממה נפשך?

מאיר שטרית: אם העירייה חושבת שצריך לעשות פעולות קהילתיות וטיפול קהילתי בבודדים, יש לה זכות ואפשרות להגדיל את המסים העירוניים שלה, את הארנונה הכללית, ולכסות עם זה את ההוצאות האלה.

מאיר שטרית: לייחד אגרת שמירה, ליצור מין קבוצה קטנה במקומות שיש להם יכולת – זה מאוד בעייתי בעיני.

מאיר שטרית: לא רק זאת, אדוני היושב-ראש, אלא יש בעיה נוספת: בגלל החולשה של המשטרה נוצר מצב שבו יישובים אחדים, לצערי, הקימו שער בכניסה ליישוב, עם שומר 24 שעות, שסוגר את הכניסה ליישוב, ובודקים כל מי שנכנס, בלילה.

מאיר שטרית: מוקמות עכשיו שכונות שלמות שסגורות לחלוטין בפני זרים, עם שמירה מלאה.

מאיר שטרית: התושבים באותן שכונות משלמים כמובן דמי ניהול, או מה שנקרא, ואז כמובן בשכונה הזאת אין גנבות ואין פריצות, כי עומדים בשער אנשים שבודקים; כל רכב שנכנס ויוצא בודקים אותו.

מאיר שטרית: אבל מתחיל לקום בעצם מצב של שכונות נפרדות, כל אחד בד' האמות שלו, כאשר בו בזמן אחרים חיים בהפקרות.

מאיר שטרית: אני אומר לממשלה: יש צורך בהגדלת כוחה של המשטרה?

מאיר שטרית: יש.

מאיר שטרית: תוסיפו לה תקציב.

ראובן ריבלין: הלוואי.

מאיר שטרית: תנו לה אפשרות לגייס יותר אנשים, תנו לה תקציב, שתפעיל יותר שוטרים, יותר אנשים ברחובות.

מאיר שטרית: אני גם רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, המשטרה יכולה לפעול אחרת.

מאיר שטרית: הרי גם בתקציב המשטרה – שאותו אני מכיר היטב, כי טיפלתי בו מכמה זוויות – אין שום חובה במשטרה להעסיק כל פקידה במשטרה בתור שוטרת, ששכרה משתנה בצורה מדהימה לעומת פקידה אזרחית.

מאיר שטרית: אין שום דבר שפקידה אזרחית לא יכולה לעשות כפקידה במשטרה, והיא לא חייבת להיות שוטרת.

מאיר שטרית: אתה יכול לחסוך הרבה מאוד כסף בשינוי של האכלוס של עובדי המשטרה, להשתמש בו אחרת בתוך המשטרה.

מאיר שטרית: הדבר היותר חשוב, זה מגדיל, אני אומר בצער, למרות שאני אוהב את הרעיון – אם הייתי ראש עיר, הייתי מאוד רוצה שתהיה לי אפשרות לעשות שמירה – – –

ראובן ריבלין: הבעיה היא שכבר היחידות פועלות – –

מאיר שטרית: בדיוק.

ראובן ריבלין: – – ואנחנו נותנים להן ארכה.

מאיר שטרית: אני ער לזה.

ראובן ריבלין: ייתכן מאוד, כפי שהשר אמר, שבעוד שנתיים כבר לא – – –

מאיר שטרית: אני ער לזה.

מאיר שטרית: אני ער לזה, לכן אני חושב שאולי מאחר שהקריאה הראשונה ניצבת, כאילו עשיית חוק שתפתח את הדלת לכולם, יכול להיות שמה שצריך לעשות בתיקון לקראת הקריאה השנייה והשלישית בחוק הזה, זה לגרום לכך שבתיקון אכן יאפשרו את המשך קיומן של היחידות הללו שקיימות היום.

ראובן ריבלין: ולא לאפשר – – –

מאיר שטרית: אבל לא לאפשר חדשים.

מאיר שטרית: לפחות את זה – – –

ראובן ריבלין: בהחלט.

מאיר שטרית: – – – חצי נחמה, כי אז אתה מרחיב את זה על כל הארץ.

מאיר שטרית: נדמה לי שאת זה עדיין אפשר לתקן בקריאה הראשונה, בעיקר חברי ועדת הפנים, ולתת, איך אומרים?

מאיר שטרית: זה יוצא שבע וזה יוצא לא חסר.

מאיר שטרית: כי אחרת אתה יוצר מצב שאתה פותח דלת שיכולה לשמש בידי קבוצות רבות של אנשים, לאו דווקא למטרה הראויה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: כבוד השר לא רוצה להשיב, למרות שהיו פה בהחלט שאלות מאוד רציניות.

ראובן ריבלין: מה שהציע השר שטרית, שבהכנה לקריאה שנייה ושלישית ניתן את דעתנו להגבלת החוק.

ראובן ריבלין: בהחלט הדברים ראויים לדיון.

ראובן ריבלין: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה ראשונה של הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 126) (הסדרת שמירה, אבטחה וסדר ציבורי), התשע"ב–2011.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 6 נגד – 2 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 126) (הסדרת שמירה, אבטחה וסדר ציבורי), התשע"ב–2011, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

ראובן ריבלין: שישה בעד, שניים נגד, אין נמנעים, יש נוכחים ולא משתתפים – שניים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, ותועבר לוועדת הפנים על מנת להכינה לקריאה שנייה ושלישית, תוך שימת לב להערות שהעירו חבר הכנסת מולה וחבר הכנסת מאיר שטרית.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תם סדר-היום – – –

נסים זאב: מה עם ההערות שלי?

ראובן ריבלין: ההערות שלך בוודאי יילקחו בחשבון.

קריאה: ההערות שלך כבר – – –

ראובן ריבלין: אבל אדוני תמך, אדוני תמך, הם התנגדו.

ראובן ריבלין: אני אמרתי: מתוך תקווה שבקריאה שנייה ושלישית אנחנו נוכל להגיע להסכמה מלאה.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי, הערב נר ראשון של חנוכה, חנוכה שמח.

ראובן ריבלין: מחר אנחנו נקיים ישיבה מוקדמת, בבוקר, שתוגבל גם לכמה שעות, על מנת לאפשר להדליק נר שני של חנוכה בחברת המשפחות.

ראובן ריבלין: תם סדר-היום, הישיבה הבאה תתקיים ביום רביעי, מחר, כ"ה בכסלו התשע"ב.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, לפני שאתה נועל את הישיבה.

ראובן ריבלין: בבקשה, כן.

מאיר שטרית: לכבוד חנוכה, אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, אם תרשה לי, שני משפטים לכבוד חנוכה.

מאיר שטרית: היום אנחנו מדליקים את הנר הראשון של חג החנוכה, ואנשים אולי לא ערים לזה, אבל לפני 2,500 שנה היתה מעצמה עולמית, כמו ארצות-הברית של היום – יוון – שרצתה ליוון את היהודים, לגרום ליהודים להתייוון.

מאיר שטרית: החליטה ואמרה: מי שלא יתייוון, הם יוציאו אותו להורג, ואנשים נכנעו; זה כמו שארצות-הברית הולכת נגד איזו מדינה קטנטונת.

מאיר שטרית: וקמה קבוצת אנשים קטנה מאוד, לא רציונלית, ממש לא הגיונית, ואמרה: מה זאת אומרת להתייוון?

מאיר שטרית: אנחנו לא נתייוון, אנחנו נילחם במעצמה הגדולה הזאת, בארצות-הברית של אז, באתונה, ביוון.

מאיר שטרית: ולהפתעת כולם, יצאו למלחמה הזאת והצליחו לגבור עליהם, והצליחו לטהר את המקדש ולחגוג את החנוכה.

מאיר שטרית: והיוונים, אותם אלה שרצו לייוון אותנו, נעלמו מהשטח, אבל אלה שלא התייוונו נשארו עד היום הזה במדינת ישראל.

מאיר שטרית: אני חושב שעם ישראל זקוק, וכבר חזינו כמה פעמים במהלך הדורות, תמיד זה קבוצת אנשים קטנה, שהיא מאוד מאמינה, לא הגיונית, לא רציונלית, אבל עם אמונה חזקה, כדי שהשרשרת היהודית תמשיך להתקיים.

מאיר שטרית: חזינו את זה אז, בתקופת המכבים, חזינו את זה כשבן-גוריון היה פה ראש היהודים בארץ והחליט להקים את המדינה על אף הנסיבות הנתונות, כשבמצב של היום מי יודע אם היו מעזים לקבל החלטה כזאת.

מאיר שטרית: תמיד אנחנו זקוקים לקבוצת אנשים שיש לה האומץ, אפילו לפעמים אי-הרציונליות, שתוביל, תחליט ותשמור על השרשרת היהודית.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הרי האמונה היא שהחזיקה אותנו במשך שנים ואלפי שנים.

ראובן ריבלין: רבותי, תודה רבה, יישר כוח לחבר הכנסת מאיר שטרית.

ראובן ריבלין: תם סדר-היום.

ראובן ריבלין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"ה בכסלו התשע"ב, 21 בדצמבר 2011 למניינם, בשעה 11:00.

ראובן ריבלין: ישיבה זו נעולה.