ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 291, 2011-12-05 00:00

ראובן ריבלין: גברתי השרה, חברותי וחברי חברי הכנסת, אורחים שהם מפקדים בחטיבת חרמון, אנשי המילואים של צה"ל הנמצאים ביציע האורחים, היום יום שני, ט' בכסלו תשע"ב, 5 בדצמבר 2011 למניינם – אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לחלוקת חיסכון פנסיוני בין בני-זוג שנפרדו, התשע”ב–2011.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) (תיקון מס' 16), התשע”ב–2011, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/3733/18 וכלה בהצעת חוק פ/3764/18 – הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס להכנסות קשיש וניכוי הוצאות שכר דירה), התשע"ב–2011, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מינוי דובר לעירייה), התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת אלכס מילר, כרמל שאמה-הכהן, , דב חנין ורוברט טיבייב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – פיקוח על מחיר ספרי לימוד), התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת אורי אריאל, אנסטסיה מיכאלי, אורי אורבך, , ניצן הורוביץ, רוברט אילטוב, , איתן כבל, עתניאל שנלר, יואל חסון, זאב בילסקי, אברהים צרצור ומירי רגב; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (ניכוי הוצאות בהתאמת הנגישות לאדם עם מוגבלות), התשע”ב–2011, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק שירות הקבע בצבא-הגנה לישראל (גמלאות) (תיקון – עדכון המשכורת הקובעת), התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת איתן כבל ואריה ביבי; הצעת חוק הדיינים (תיקון – ייצוג הולם לנשים בוועדה למינוי דיינים), התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת אורית זוארץ, זהבה גלאון, אורי אורבך, ציפי חוטובלי ועינת וילף; הצעת חוק הדיינים (תיקון – ייצוג הולם לנשים בוועדה למינוי דיינים), התשע”ב–2011, מאת חברת הכנסת רונית תירוש; הצעת חוק תיעוד ורישום יהודי אתיופיה שנספו במהלך עלייתם, התשע”ב–2011, מאת חבר הכנסת שלמה מולה; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – בדיקת רישום פלילי בטרם העברה למשמר הגבול), התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת אריה ביבי, איתן כבל וזאב בילסקי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – חובת שירות אזרחי או שירות לאומי למי שלא משרת שירות סדיר), התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת נחמן שי ואיתן כבל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (ניכוי ריבית על משכנתה), התשע”ב–2011, מאת חברת הכנסת רונית תירוש; הצעת חוק הקרן למימון הוצאות בדיקות מעבדה בהליך הפלילי, התשע”ב–2011, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – פיצוי לדוגמה בשל אי-אמת בפרסום), התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת אורי אריאל,

ירדנה מלר-הורוביץ: , רוברט אילטוב, כרמל שאמה-הכהן, יואל חסון וגאלב מג'אדלה; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – פטור ממס במכירת תרופות מצילות חיים שאינן כלולות בסל הבריאות), התשע”ב–2011, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו (תיקון – זכויות חברתיות), מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק שידורי טלוויזיה בשפה האמהרית (תיקוני חקיקה), התשע”ב–2011, מאת חבר הכנסת שלמה מולה; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (הודעה לגמלאים על החזרי המס), התשע”ב–2011, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – שירות מידע הוגן לבירור מספרי טלפון), התשע"ב–2011, מאת חבר הכנסת זאב בילסקי; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – סילוק בצו בית-משפט), התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת , , , יריב לוין, מירי רגב, פניה קירשנבאום וציפי חוטובלי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק בחירות לגופים ציבוריים (תיקון – איסור השפעת מעביד או חבר ועד עובדים בבחירות), התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת כרמל שאמה-הכהן ועינת וילף; הצעת חוק שירות הציבור (הגבלות לאחר פרישה) (תיקון – שינוי תקופת הצינון לעובדי משרד האוצר), התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת כרמל שאמה-הכהן ואריה אלדד; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – פטור לחיילים משוחררים מתשלום דמי ביטוח), התשע”ב–2011, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – איסור קבלת תמורה בעד עריכת נישואין), התשע”ב–2011, מאת חבר הכנסת אורי אורבך; הצעת חוק השכירות והשאילה (תיקון – הגבלה על העלאת דמי השכירות), התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, זהבה גלאון ואילן גילאון; הצעת חוק השכירות והשאילה (תיקון – הגבלה על העלאת דמי השכירות), התשע”ב–2011, מאת חבר הכנסת שלמה מולה; הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (פיזור הפרות סדר), התשע”ב–2011, מאת חבר הכנסת אריה אלדד; הצעת חוק הגבלת גביית דמי כניסה לחופים מאזרחים ותיקים (תיקוני חקיקה), התשע”ב–2011, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק השכירות והשאילה (תיקון – הגבלת דמי שכירות) (הוראת שעה),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, אילן גילאון וזהבה גלאון; הצעת חוק הגנה על עובדים בשעת-חירום (תיקון – אובדן ימי עבודה בשל מצב מיוחד בעורף), התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, משה גפני, ציון פיניאן, איתן כבל, רוברט אילטוב ויצחק וקנין; הצעת חוק עריכת נישואין ורישומם (תיקוני חקיקה), התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת זבולון אורלב, שלמה מולה, אורי אורבך, אורית זוארץ, נחמן שי, ציפי חוטובלי, , דני דנון, ציון פיניאן, כרמל שאמה-הכהן, אריה אלדד, אריה ביבי, שי חרמש, יוחנן פלסנר, יעקב אדרי, דליה איציק, זאב בילסקי, גדעון עזרא, דורון אביטל, מאיר שטרית, רחל אדטו, איתן כבל, דניאל בן-סימון, רוני בר-און, רונית תירוש, אברהם דיכטר, מרינה סולודקין, שלי יחימוביץ, יצחק הרצוג, יוליה שמאלוב-ברקוביץ, נינו אבסדזה, יואל חסון, רוחמה אברהם-בלילא, אופיר אקוניס ועינת וילף; הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – מימון קורס הכנה למבחן פסיכומטרי), התשע”ב–2011, מאת חבר הכנסת מגלי והבה; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – איסור הענקת תואר של כבוד לאדם שהורשע בעבירה שיש עמה קלון), התשע”ב–2011, מאת חבר הכנסת כרמל שאמה-הכהן.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 92) (הבניית שיקול הדעת השיפוטי בענישה), התשס"ו–2006.

ירדנה מלר-הורוביץ: התייחסות של משרד התיירות למסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעתה של חברת הכנסת עינת וילף בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת הרמטכ"ל על שינוי בנוסח "יזכור"; התייחסות של משרד התקשורת למסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בהצעתו של חבר הכנסת חמד עמאר בנושא: ניתוקים של חברת "בזק" בעיר שפרעם; וכן התייחסות של משרד התשתיות הלאומיות למסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בהצעתו של חבר הכנסת איתן כבל בנושא: הכרייה בחולות סמר.

ירדנה מלר-הורוביץ: אמנה בדבר זכויות אנשים עם מוגבלויות.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה למזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: 1.

ראובן ריבלין: ממשלת נתניהו מרמה את הציבור בישראל ופוגעת במעמד הביניים ובשכבות החלשות;

ראובן ריבלין: 3.

ראובן ריבלין: החלטת צה"ל לקבור את הדוח לשוויון בין נשים לגברים – דוח ועדת-שגב

ראובן ריבלין: רבותי, כמדי שבוע אנחנו פותחים בהצעות אי-אמון בכל יום ראשון לדיוני הכנסת בשבוע.

ראובן ריבלין: ולפנינו השבוע שלוש הצעות אי-אמון; על שתיים מהן ישיב השר גלעד ארדן, הנוכח כאן באולם, ועל הנוספת ישיב השר מתן וילנאי.

ראובן ריבלין: ראשונת הצעות האי-אמון היא של סיעת קדימה בנושא: ממשלת נתניהו מרמה את הציבור בישראל ופוגעת במעמד הביניים ובשכבות החלשות.

ראובן ריבלין: תציג את הצעת האי-אמון חברת הכנסת רונית תירוש.

ראובן ריבלין: אני מזמין אותה לעלות ולבוא לדוכן על מנת להציג את טענות סיעת קדימה בדרישתה לבקש להביע אי-אמון בממשלה.

ראובן ריבלין: לאחר מכן יעלה חבר הכנסת דב חנין על מנת לנמק את הצעות סיעות חד"ש, בל"ד ורע"ם-תע"ל, והשר גלעד ארדן ישיב על שתי ההצעות יחד.

ראובן ריבלין: גברתי הנכבדה, חברת הכנסת תירוש, בבקשה.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לפתוח בפנייה לשר ארדן, שבדרך כלל לא מגיע לכאן להשיב עם דף מוכן מראש.

רונית תירוש: הוא מקשיב, הוא שומע, והוא בדרך כלל עונה לעניין, ואני אשמח אם גם הפעם לא תחרוג ממנה

רונית תירוש: גך זה, כי יש בפי טענות רבות על מה שהממשלה עושה ביחס למחאה החברתית שקמה עלינו בקיץ.

רונית תירוש: הייתי צריכה להגיד, מה שהממשלה אינה עושה ביחס למחאה החברתית.

רונית תירוש: אנחנו כולנו חיכינו, חיכינו והמתנו לראות מה יקרה, ואז – בצדק, אני חייבת לומר – אמרו השרים: לא נכון שנדון בדוח לפני שלמדנו אותו.

רונית תירוש: תן לנו זמן ללמוד אותו, לקרוא אותו ואז נגיב.

רונית תירוש: וניתן להם זמן, ואני חושבת מספיק זמן, אבל לא צפינו שתהיה תקלה בתנועה בדרך לירושלים, ושרים לא הגיעו אתמול בזמן לדיון בירושלים על מנת לקיים הצבעה לגבי יישום הדוח – כולו או חלקו.

רונית תירוש: אני חייבת לומר שבתחילה היתה לי ביקורת רבה על הדוח, גם היום, אבל היום אני אפילו מוכנה להסתפק ולומר: נו, שיישמו את הדוח כפי שהוא, אני אומר דיינו.

רונית תירוש: למה אני אומרת את זה מתוך ייאוש?

רונית תירוש: כי אני חשה שגם זה לא ימומש.

רונית תירוש: הדבר היחיד שאתמול הספיקו לעשות באותה ישיבה חשובה, זה להעלות פטור ממס בהיקף של 20% על משהו שאני רוכשת באינטרנט.

רונית תירוש: במקום ב-1,000 שקלים, אמר ראש הממשלה, נעלה את זה ל-1,200 שקלים.

רונית תירוש: רכשתי מגהץ באינטרנט ב-1,200 שקלים, אני אזכה להנחה במס.

רונית תירוש: רבותי, זה לא מה שימחה את האוהלים מעל פני האדמה, או מעל פני השדרות ברחבי הערים השונות.

רונית תירוש: יש לנו בעיה מובנית של פער בין רמת יוקר המחיה לבין רמת השכר הממוצעת.

רונית תירוש: כשאני בדקתי את הנושא, יש לנו פער של 5,000 שקל באופן מובנה.

רונית תירוש: עכשיו, מי מגשר על פני 5,000 השקלים הללו מדי חודש?

רונית תירוש: מי יגשר?

רונית תירוש: הבנק כבר לא כל כך שש לתת הלוואות, אז הולכים להורים, או לחלופין מתחילים לצמצם עוד יותר.

רונית תירוש: ועל מי אנחנו מדברים?

רונית תירוש: אנחנו לא מדברים על אנשים שיש להם, אנחנו מדברים על אנשים שזוג ההורים, במרבית המקרים, האשה והבעל יוצאים לעבוד, ולמרות זאת אינם מצליחים לסיים את החודש, או כמו שאומרים בעגה הישראלית שלנו: אינם גומרים את החודש.

רונית תירוש: אני רוצה לספר לך, השר ארדן, מקרה קלאסי, שהולך וקורה בהרבה מאוד משפחות.

רונית תירוש: זוג נשוי עם ילד או שניים, שאיכשהו הצליח ככה למשוך, מגיע למצב שהוא חוזר לגור בבית ההורים.

רונית תירוש: ומדוע?

רונית תירוש: משום שהם לא מצליחים לממן את המעונות.

רונית תירוש: באה ועדת-טרכטנברג ואמרה: הנושא באמת חשוב.

רונית תירוש: כדי שאשה ובעל יוכלו לצאת לעבוד, בואו נאפשר להם להביא את הילד למעון כדי שישמרו עליו שעות מספר במהלך היום.

רונית תירוש: אתה יודע, אדוני השר, כמה עולה מעון היום?

רונית תירוש: הרי אין מספיק מעונות ציבוריים שהם מסובסדים.

גלעד ארדן: אני יודע.

ראובן ריבלין: הוא יודע.

רונית תירוש: אתה יודע.

ראובן ריבלין: השר יודע מניסיון אישי.

רונית תירוש: מרבית האנשים נאלצים להכניס את הילדים למעונות פרטיים, משום שהממשלה לא השכילה לממש את החוק שכבר קיים מזה 20 שנה, לפי דעתי, על חינוך חובה חינם לגילאי שלוש.

רונית תירוש: אגב, אני באה היום מסיור באבו-גוש.

רונית תירוש: אומר לי ראש העיר שם, סלים ג'אבר, שמשקיע הרבה מאוד בחינוך, הוא אומר: הבעיה שלי היא הגיל הרך.

רונית תירוש: כל עוד אני לא אתחיל לחנך את הילדים האלה מהגיל הרך, אני לא אתן להם תקווה שבעתיד יוכלו לחיות בכבוד, להתפרנס בכבוד, ולא ייפלו כנטל על מוסדות הביטוח הלאומי של המדינה, שייתנו להם קצבאות.

רונית תירוש: אני כבר לא מדברת על ירידה לרמת פשיעה ועבריינות, שהיא תוצר נלווה של מי שאין ביכולתו לפרנס את משפחתו בכבוד.

רונית תירוש: אז אין לנו חינוך בגיל הרך, אין לנו מעונות מסובסדים כפי הביקוש הנדרש, וועדת-טרכטנברג העזה לגעת בנושא הזה, ומה היתה ההמלצה שלה?

רונית תירוש: שבמהלך הדרגתי של עשר שנים נמצה את הפוטנציאל, ונאפשר לכל משפחה להכניס את הילד, את הילדה, למעון בגיל שלוש.

רונית תירוש: רבותי, אני מכירה את ההליך הזה, ואני הטלתי ספק – מהיום הראשון שהוועדה המליצה, אמרתי: אם אתם לא אומרים שזה יקרה כאן ועכשיו, זה לא יקרה לעולם.

רונית תירוש: כי בעוד שנה יירגעו קצת, יהיו לנו בעיות אחרות, אולי מאירן, אולי ממקום אחר, ואז אנחנו נביא חוק הסדרים, שיאמר: נדחה את יישום ההמלצה.

רונית תירוש: בניגוד למצב, שאם ההמלצה היתה ממומשת כל כולה, בו-זמנית, כבר עכשיו בתקציב הקרוב, יותר קשה לבטל חוק שמתממש מאשר חוק שאמור להתממש באופן הדרגתי.

רונית תירוש: וזה היה תרגיל מאוד לא ראוי.

רונית תירוש: אני מצטערת על המלה "תרגיל", כי באמת ישבו שם אנשים מאוד מכובדים, אבל אני אומרת לכם שאני לצערי איבדתי את התמימות שלי בכל מה שקשור למודלים לחקיקה.

רונית תירוש: והמודל הזה של יישום הדרגתי – לא באו בידיים נקיות.

רונית תירוש: וראה – בעצם אני לא רוצה להגיד וראה איזה פלא, אבל העובדה היא שבדיון המאוד קצר אפילו לא נגעו בזה, כשזה הדבר החשוב.

רונית תירוש: זה הדבר שיאפשר להורים להוציא פחות כסף על מימון חינוך לילדים ובו-זמנית גם לצאת לעבודה.

רונית תירוש: אז מה קורה עכשיו לאותו זוג צעיר שהתחלתי לספר עליו?

רונית תירוש: הם עברו לגור עם ההורים.

רונית תירוש: עכשיו, לא רק שהם עברו לגור עם ההורים, הם משאירים את האמא, את הסבא או הסבתא שישמרו על הילד עד גיל שלוש.

רונית תירוש: ואני חושבת שזה לא ראוי, כי בתהליכי סוציאליזציה, דהיינו בתהליכי חִברות, חשוב מאוד שילדים יהיו בקבוצת הגיל שלהם, עם אדם מקצועי, קרי גננת מוסמכת שתיתן להם את כל התשומות הראויות לגיל הזה על מנת להתפתח.

רונית תירוש: ובסוגריים אני אומר, שהמיצוי של הפוטנציאל השכלי של ילד – ואני לא רוצה לדבר גבוהה-גבוהה – הוא בגיל חמש.

רונית תירוש: מה שהצלחנו לזרוע בילד עד גיל חמש, משם הוא יכול – הזרעים הללו ינבטו בעתיד.

רונית תירוש: אבל אם לא יהיה מי שיזרע אותם עד גיל חמש, לא יהיה מה שינבוט, אפילו אם נשקה ונשקה ונשקה.

רונית תירוש: והרי אנחנו מדינה בבצורת, תרתי משמע.

רונית תירוש: לכן אני אומרת, יש פה פספוס גדול.

רונית תירוש: ואותו זוג צעיר חי עם ההורים – אתה יכול לדמיין לך, השר ארדן, מה קורה לזוג שחי עם ההורים?

רונית תירוש: איזה סיר לחץ זה?

רונית תירוש: אתה יודע כמה זוגות כאלה מתגרשים או אמורים להתגרש, או מסוכסכים ביניהם ומסוכסכים בין האמא לחמות, בין הסבתא – רבותי, זה לא תקין, זה לא נכון.

רונית תירוש: אנחנו מדינה מפותחת, לא מתפתחת.

רונית תירוש: לא יכול להיות שנחיה, או ניסוג לאחור.

רונית תירוש: הרי אנחנו התקדמנו, היינו בקדמת הבמה עם כל המדינות.

רונית תירוש: אבל אנחנו, רבותי, נסוגים לאחור.

רונית תירוש: ואנחנו נסוגים לאחור ברמת הפערים שקיימת בחברה הזאת.

רונית תירוש: ה-OECD עשה מחקר, וישראל נמצאת בין ארבע מדינות עם פער השכר הגדול ביותר.

רונית תירוש: פי-14 הפער בין העני לעשיר.

רונית תירוש: רבותי, אנחנו השתגענו.

רונית תירוש: משהו פה לא תקין.

רונית תירוש: ויפה שעה אחת קודם לטפל בכך.

רונית תירוש: אז נכון, בהגינות אומר שוועדת-טרכטנברג נתנה המלצות, וכנראה זה יהיה היישום המיידי, כי כשהאוצר רואה כסף, אז שם הוא שם את היד.

רונית תירוש: אז בכל נושא מדרגות המס טיפלו.

רונית תירוש: טיפלו, ובמס חברות מטפלים ויטפלו.

רונית תירוש: ואני לא מודאגת.

רונית תירוש: אבל לא זה מה שיביא ישועה.

רונית תירוש: יכול להיות שזה ימלא, אגב, את קופת האוצר, אבל מי כמוני, שאיבדה את התמימות, יודעת שהאוצר לא ימהר להוציא את מה שהוא הכניס לקופתו.

רונית תירוש: אז לא מזה ניוושע.

רונית תירוש: ממה ניוושע?

רונית תירוש: מזה שניתן תנאים בסיסיים למי שיוצא לעבוד, להרוויח שכר ראוי שהוא יכול בגינו לשלם את הדברים הבסיסיים, קרי חינוך, קרי בריאות, קרי מזון, קרי לבוש.

רונית תירוש: זה מה שאנחנו רוצים.

רונית תירוש: ודיור.

רונית תירוש: איך שכחתי דיור?

רונית תירוש: צריך לגור איפה שהוא, ולא עם ההורים.

רונית תירוש: ואלה הדברים שאינם מטופלים.

רונית תירוש: ואלה הדברים שיידחקו.

רונית תירוש: ואלה הדברים שבשיטה המאוד ידועה, לצערי, מאוד, של הממשלה הזאת – יידחו.

רונית תירוש: אגב, זה לא רק לממשלה הזאת, אבל הממשלה הזאת, זה קרה לה במשמרת שלה, והיא צריכה לתת את הפתרונות.

רונית תירוש: ולא יכול להיות שראש הממשלה, לשיטתו, ישב זחוח ויאמר: הקלפים משחקים לידי, אני יכול לעשות מחר פריימריז כי מעמדי חזק, כי הבאתי את גלעד שליט הביתה.

רונית תירוש: עברתי את המשוכה של הכעס של הציבור על נושא האוהלים, על נושא ה"קוטג'", הדברים נרגעים, הנה הם לא יוצאים לרחובות.

רונית תירוש: למזלי, נכנסנו לתקופת החורף, עוד מעט יהיו גשמים אז גם לא יקימו אוהלים.

רונית תירוש: מצבי טוב.

רונית תירוש: עכשיו אני אתפנה לפריימריז.

רונית תירוש: ואם מישהו מהרהר, בעי"ן או בה"א, אז אני אגיד לו: יש לנו גם אירן בפתח.

רונית תירוש: יש לנו אירן.

רונית תירוש: רבותי, תעזבו אותנו.

רונית תירוש: אגב, זה מזכיר לי שוועדת-טרכטנברג, או מי שאמור ליישם את המלצותיה, אמר שכל ההמלצות בנוגע לחינוך מותנות בהפרשת תקציב מהביטחון לטובת החינוך.

רונית תירוש: שימו לב איזו משוואה.

רונית תירוש: כלומר, יש המלצות, אבל התקצוב שלהן יהיה אם וכאשר מערכת הביטחון תסכים לוותר, ואו אנחנו, או האוצר יצליח להוציא ממנה נתח ויעביר את זה למימוש המלצות החינוך.

רונית תירוש: רבותי, זה לא יקרה בחיים.

רונית תירוש: כי הנה, כבר בפתח מהבהבת אותה נורה אדומה ואומרת: רבותי, בביטחון אל תיגעו.

רונית תירוש: ישראל מאוימת ברמות של קיום, של איום על קיומה, ולכן נראה שמהביטחון לא נקבל כסף.

רונית תירוש: אז אם אין כסף מהביטחון, בואו תגידו בצורה מפורשת לציבור: רבותי, ועדת-טרכטנברג היתה בעצם מעטה של כיסוי על מערומינו ועל עורמתנו, ואין לנו שום כוונה לצמצם את הפער של זוג צעיר, של משפחה בסיסית ממוצעת.

רונית תירוש: לא נצמצם לכם את הפער בין רמת יוקר המחיה הבסיסית לבין רמת השכר שאתם משתכרים.

רונית תירוש: רבותי, אם ראש הממשלה רוצה ללכת לבחירות, אני כבר אומרת לו: אנחנו נעשה הכול על מנת להציף את העובדה שהממשלה הזאת לא נותנת פתרונות לאותה מצוקה של לחיות בכבוד.

רונית תירוש: ועל ה"טיקט" הזה אני מקווה שהממשלה הזאת גם תיפול ולא תיבחר שנית.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: באותו עניין אבל לא באותה כותרת, אני מזמין את חבר הכנסת דב חנין לבוא ולנמק את הצעות סיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד להביע אי-אמון בממשלה בכותרת: הממשלה מנסה לקבור את דרישות הצדק החברתי.

ראובן ריבלין: על שתי ההצעות ישיב השר גלעד ארדן.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, גברתי השרה, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, לפני כמה חודשים חווינו בארץ הזאת קיץ מיוחד.

דב חנין: המונים יצאו לרחובות הערים והעיירות בדרישה לשינוי חברתי.

דב חנין: נראה היום כאילו אנחנו מדברים על משהו שקרה לפני שנים רבות, אז בואו נזכיר על מה הפגינו המוני אזרחי ישראל.

דב חנין: זה התחיל, עמיתי חברי הכנסת, מאוהל אחד בשדרות-רוטשילד בתל-אביב, אוהל שהוקם על-ידי דפני ליף, שסולקה מדירתה.

דב חנין: ומסביב לאוהל הזה הוקמו בתוך כמה שעות אוהלים רבים נוספים, כי צעירים וצעירות רבים בתל-אביב יצאו החוצה והחליטו לעשות מעשה ולמחות נוכח מציאות שבה אנשים לא מצליחים למצוא לעצמם קורת-גג.

דב חנין: המחאה הזו, בתוך ימים ספורים, מילאה את שדרות-רוטשילד בתל-אביב.

דב חנין: ולמי שטען שמדובר בתופעה תל-אביבית, כי כך טענו בהתחלה, אדוני היושב-ראש, מייד הסתבר שאוהלים ומאהלים כאלה קמו בכל רחבי הארץ, כי מצוקת הדיור היא לא תופעה תל-אביבית.

דב חנין: היא קיימת גם בפריפריה ובבאר-שבע, היא קיימת בירושלים, היא קיימת בגליל, היא קיימת אצל האוכלוסייה הערבית, היא קיימת בשכונות העוני, היא קיימת אפילו ביישובים יותר מבוססים.

דב חנין: מחאת הדיור הפכה במהירות עצומה למחאה ארצית.

דב חנין: מחאת הדיור לא נותרה לבד, כי מייד הצטרפו אליה מחאות נוספות.

דב חנין: אחת המחאות החשובות שהצטרפה למחאת הדיור היתה מחאת ההורים בנושא עלויות החינוך.

דב חנין: מחאת העגלות, ההורים לילדים בגיל הרך שלא מסוגלים לעמוד בעלויות הבלתי-נסבלות של פעוטונים, גנונים, מטפלות.

דב חנין: ואלפי הורים, אמהות ואבות, הציפו את רחובות הערים בדרישה לשינוי בתחום הזה.

דב חנין: דיור, חינוך.

דב חנין: לזה הצטרף המאבק בנושא הרווחה.

דב חנין: צריך לומר למען הסדר והדיוק ההיסטורי שהמאבק בנושא הרווחה עוד הקדים את גל המחאה החברתית הגדול.

דב חנין: מחאת ומאבק העובדות הסוציאליות, שהתרחש כמה חודשים לפני הגל הגדול של המחאה החברתית, היה מאבק שבו העובדות הסוציאליות נאבקו לא רק למען שכרן ותנאיהן, שהם בלתי נסבלים ובלתי מתקבלים על הדעת.

דב חנין: כאשר עובדת סוציאלית צריכה לעבוד בשתיים-שלוש-ארבע משרות כדי להתפרנס; כאשר שכרה של עובדת סוציאלית, שאנחנו שולחים אותה לחזית ההתמודדות, למקומות הקשים ביותר – שכרה עומד על סכום מגוחך של 4,600 שקלים; ואני ראיתי תלוש משכורת כזה.

דב חנין: אבל הן לא נאבקו רק למען השכר שלהן, הן נאבקו להגנתה של מערכת הרווחה, שגם היא עברה דיאטה רצחנית, וגם היא קוצצה, וגם היא סובלת מחוסר תקנים מתאימים ומחוסר תשובות מתאימות.

דב חנין: במקביל למאבק על החינוך, על הדיור, על הרווחה, התנהלה גם שביתת הרופאים.

דב חנין: וגם שביתת הרופאים לא היתה רק על תנאים ושכר.

דב חנין: אגב, השביתה הזאת עדיין לא הסתיימה, היא עדיין אתנו, במאבק המתמחים.

דב חנין: גם הרופאים נאבקו על תנאים ושכר להם, אבל לא פחות מזה על מעמדה ומקומה של הרפואה הציבורית בישראל, שגם היא עברה דיאטה רצחנית, כמו יתר השירותים הציבוריים במסגרת דוקטרינת האיש השמן שהציג בנימין נתניהו עוד כשר האוצר בשנת 2003.

דב חנין: דיאטה רצחנית לרווחה, לחינוך, לשירותים הציבוריים שמדינת ישראל נותנת, לבריאות.

דב חנין: לזה הצטרף מאבק העובדים על שכר וזכויות ומעמד, כי כשאנחנו מדברים על צדק חברתי אנחנו מדברים על עוני, וכשאנחנו מדברים על עוני בישראל אנחנו מדברים, קודם כול, על עוני של העובדים; יותר מ-50% מהעניים בישראל הם אנשים עובדים, ולכן כדי להתמודד עם בעיית העוני עלתה הדרישה לטפל בעבדות הקבלן, באותה צורה עקומה, לא הוגנת לא צודקת, של העסקה לא ישירה שמקפחת תנאים וזכויות של עובדים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, מדברים על ניקיון, מדברים על אבטחה, אבל זה כבר הרבה הרבה מעבר לזה; מדברים על מורים, על אחיות בריאות הציבור, על הרופאים.

דב חנין: מי איננו עובדי קבלן היום?

דב חנין: היום בבוקר ראיתי את הכותרת בעיתון – –

ראובן ריבלין: – – –

דב חנין: כן, זה גורם אחד.

דב חנין: – – אני קראתי כותרת אחרת על עובדים בבנק ירושלים שהתבשרו במכתב:

דב חנין: נהפכתם לעובדי קבלן.

דב חנין: שיטה חדשה.

דב חנין: אתמול הייתם עובדי בנק, ממחר אתם עובדי קבלן.

דב חנין: המגפה הזאת של עובדי קבלן, או יותר נכון של עבדות קבלן, שהתפשטה בחברה הישראלית והגיעה לממדים חסרי תקדים, פוגעת בציבור מאוד גדול של עובדים – בין 10% ל-20% ממשק העבודה אצלנו מועסקים בצורה הזאת – אבל פוגעת בסך הכול בכל יתר העובדים גם כן.

דב חנין: המאבק למען עובדי הקבלן, המאבק להעלאת שכר המינימום – זו דרך המלך להתמודד עם הבעיה של העניים העובדים.

דב חנין: כל המאבקים האלה יצרו גל אדיר של מחאה ודרישה ציבורית.

דב חנין: הם יצרו גל של התגייסות ציבורית, של עמידה משותפת של אזרחים יהודים, ערבים, פריפריה, מרכז, תל-אביב, צפון, דרום, ירושלים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, היה לנו פה קיץ של מאבק, אבל גם קיץ של אופטימיות, קיץ של תקווה, שאנחנו יכולים לשנות את דמותה של החברה הישראלית, שאנחנו יכולים להפוך את המקום הזה למקום שבאמת טוב לחיות בו.

דב חנין: הקיץ הזה, עמיתי חברי הכנסת, הולך ומוחלף בחורף קודר ופסימי במיוחד.

דב חנין: הממשלה לא הציגה שום פתרון לאף אחת מהדרישות החברתיות.

דב חנין: נכון, היה דוח-טרכטנברג.

דב חנין: אמרתי עליו גם כשהוא התפרסם שהוא מעט מדי ובמקרים רבים גם מוטעה מדי.

דב חנין: אבל לממשלה יש יכולת מופלאה מתוך ההצעות הלא-טובות של טרכטנברג לבחור רק את ההצעות הרעות ביותר.

דב חנין: אני, למשל, בוחן את הנושאים שהובאו אתמול לישיבת הממשלה בנושא התחבורה.

דב חנין: אז מה הציעו לממשלה להחליט?

דב חנין: הציעו, אדוני השר להגנת הסביבה, לשחרר תחנות דלק ממגבלות סביבתיות, כי אתה יודע שאם ישחררו את תחנות הדלק ממגבלות סביבתיות מייד מחירי הדלק ירדו.

דב חנין: אני עדיין לא ראיתי שתחנות דלק, גם סמוכות זו לזו, מתחרות ביניהן.

דב חנין: אני עוד לא ראיתי את זה, אבל כנראה בממשלה ראו דברים אחרים.

דב חנין: אומרים: נקים תחנות דלק מתחת לכל עץ רענן, או במקום כל עץ רענן, ואז ירדו גם מחירי הדלק בישראל.

דב חנין: אז – תחנות דלק בלי הגבלות סביבתיות.

דב חנין: והפרטת נמלים.

דב חנין: מה הלך לאיבוד בדרך?

דב חנין: הלכו לאיבוד בדרך הצעות, באמת, שלא קשורות לצדק חברתי, כמו יותר אוטובוסים – הגברת התכיפות של האוטובוסים בישראל, כדי שלא נצטרך לחכות שעות לאוטובוס.

דב חנין: הלכה לאיבוד הגברת האכיפה בנתיבי תחבורה ציבורית.

דב חנין: זה לא חשוב.

דב חנין: יש נתיב תחבורה ציבורית ונוסעות בו מכוניות פרטיות, למה לטפל בזה?

דב חנין: שילוט אלקטרוני בתחנות אוטובוס כדי שאנשים ידעו מתי האוטובוס הבא אמור להגיע, הוזלה של המחירים באוטובוסים ורכבות.

דב חנין: כל הדברים האלה לא נמצאים.

דב חנין: הם היו רעיונות, טיוטות, טרכטנברג – לממשלה יש יכולת – לראש הממשלה יש יכולת מדהימה לבחור רק את ההצעות הגרועות ביותר.

דב חנין: אני מכיר בנושא התחבורה את הרטוריקה של מר נתניהו על חיבור הארץ מדרום לצפון.

דב חנין: כמה סמלי שמרוב רטוריקה של חיבור הארץ מצפון לדרום אנחנו קוראים אתמול על מה שקורה בנגב, שמנותק ממרכז הארץ – עוד פעם הרכבת עצרה מלכת למשך שבועיים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הממשלה הזאת לא עושה את מה שצריך, אבל זה לא נכון שהממשלה לא עושה כלום.

דב חנין: הממשלה מנסה לכפות על החברה הישראלית סדר-יום אחר וסדר עדיפויות אחר, ומה יותר נוח, ומה יותר פשוט, כדי להסיט הצדה את כל הדרישות החברתיות מאשר דיבורים על מלחמה חדשה?

דב חנין: זה עבד תמיד, זה יכול גם לעבוד עכשיו.

דב חנין: הנה הדיבורים על האיום האירני, סכנה קיומית לאזור ולישראל – במקום להתמודד עם בעיות אמיתיות, כמה טוב שאפשר להתעסק באויבים מבחוץ.

דב חנין: אבל כנראה האויבים מבחוץ לא מספיקים לממשלה הזאת, כי היא כל הזמן טורחת למצוא גם אויבים פנימיים – אויבים פנימיים כמו ארגוני החברה האזרחית, עמותות זכויות האדם, הדמוקרטיה.

דב חנין: אני שומע שאפילו שרת החוץ האמריקנית, שהיא ידידה של ממשלת ישראל ושל ממשלות ישראל בעבר, אפילו היא מודאגת ממה שמתרחש כאן.

דב חנין: כמובן האויבים הפנימיים הקלאסיים זה תמיד האזרחים הערבים, ולכן יש לנו הצעות חוק להגביל ולצמצם את מעמדה של השפה הערבית, ואפשר להוסיף לרשימת האויבים הפנימיים גם את הפליטים מאפריקה.

דב חנין: פעם נאמר שהדרך לשלוט היא הפרד ומשול, אבל היום כנראה החליפו את המודל הזה ב"הסת ומשול".

דב חנין: תסית את הציבורים בדרום נגד הפליטים ואת הפליטים נגד הציבורים בדרום וכולם ישכחו מי המקור האמיתי של הבעיות והצרות.

שלמה מולה: יש הצעת חוק חדשה: מי שלא עשה שירות צבאי לא יוכל לקבל רשיון נהיגה.

דב חנין: לא יוכל לקבל רשיון נהיגה?

דב חנין: בכלל לא יוכל לקבל גם רשיון ללכת ברגל.

דב חנין: למה שיהיה לו רשיון ללכת ברגל?

דב חנין: ומתקפות, עמיתי חברי הכנסת, על התקשורת, על השידור הציבורי, רשות השידור, האיומים על קרן נויבך, שעכשיו אנחנו מבינים שהיא לא עוברת רדיו ולכן צריך לפטר אותה מהתוכנית שיש לה שיאי ההאזנה בשידור הציבורי.

דב חנין: האיום על הטלוויזיה החינוכית, שגם אותה רוצים להכפיף לרשות השידור, שעליה אנשי ראש הממשלה כבר השתלטו; ערוץ-10 שחטא בזה שסיקר סיקור ביקורתי את המחאה החברתית – מסתבר שפתאום צריך להתעקש, כפי שלא התעקשו עם אף אחד מעולם בעבר, על חוב של כמה עשרות מיליונים שעלול להביא לסגירת הערוץ הזה.

דב חנין: וכמובן חוק איסור לשון הרע, שהוא חוק דרקוני, דרמטי, מסוכן, שהתוצאה הראשונה שלו תהיה הרתעת עיתונאים מלבצע תחקירים, מלבצע את עבודתם ואת פעולתם.

דב חנין: וכמובן גולת הכותרת, אדוני היושב-ראש, המתקפה על בתי-המשפט, הניסיון להתקיף את בית-המשפט העליון ולהסיג את תחומו.

דב חנין: אני רוצה לסכם ולומר: רבותי שרי ממשלת ישראל, צר לי לומר לכם, אתם לא תצליחו במהלך הזה, מכיוון שההשמצות על הציבור בישראל הן לא נכונות; העם בישראל ממש לא מורדם ולא מטומטם מול הטלוויזיה.

דב חנין: העם הזה חי, בועט ונאבק, ואת זה ראינו כולנו בקיץ.

דב חנין: הציבור הזה איננו ציבור של אנשים חסרי דעת.

דב חנין: תוכלו להטעות חלק מהם חלק מהזמן, אבל לא את כולם כל הזמן.

דב חנין: והישראלים, עמיתי השרים, ממש אינם פראיירים.

דב חנין: שום בעיה לא נפתרה.

דב חנין: הזיכרון הקצר הוא רק שלכם.

דב חנין: רק אתם שכחתם את המחאה החברתית.

דב חנין: האנשים שצעדו ברחובות תל-אביב וחיפה וירושלים וערים אחרות לא שכחו ולא ישכחו.

דב חנין: המחאה לא מתה.

דב חנין: תנועת המחאה לא מתה.

דב חנין: אני מציע לממשלה ללכת הביתה כדי לפנות דרך לממשלה שתוכל לעשות את מה שצריך ולא את מה שאסור לעשות.

ראובן ריבלין: תודה, תודה לחבר הכנסת חנין.

ראובן ריבלין: כבוד – – –

רונית תירוש: אנחנו בעד.

יוחנן פלסנר: – – – גם אותנו – – –

ראובן ריבלין: כבוד השר גלעד ארדן ישיב על שתי הצעות האי-אמון.

קריאה: עכשיו נשמע את השר, איך הוא נחלץ מהבעיות – – –

קריאה: אנחנו באנו במיוחד לנאום הזה.

קריאה: אנחנו אוהבים אותו, אבל – – –

ראובן ריבלין: השר.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אכן אני מאוד נהניתי לשמוע גם את חברת הכנסת תירוש וגם את חבר הכנסת חנין.

גלעד ארדן: באמת, איזו התלהבות, איזו צדקת דרך.

גלעד ארדן: לא באמת, אם זה לא – –

רונית תירוש: – – –

גלעד ארדן: – – שהייתי מכיר את העובדות, עוד הייתי עלול להשתכנע, באמת.

גלעד ארדן: הטיעונים נטענים באמת, אדוני היושב-ראש, בצורה שמוסיפה כבוד לכנסת.

גלעד ארדן: אני חושב שכל מי שצופה, יכול להעיד על כך.

גלעד ארדן: הקשר בין הטיעונים למציאות לא קיים, אבל לזה עוד מעט נתייחס טענה-טענה, אבל כרצף של – – –

ראובן ריבלין: יש אוטופיה ויש אפוקליפסה, אז עכשיו – – –

גלעד ארדן: זה נכון.

גלעד ארדן: כרצף של טיעונים לוגיים שמתחברים למסקנה מתחייבת, אני חושב שגם את וגם חבר הכנסת חנין עשיתם פה עבודה מופלאה.

גלעד ארדן: כמובן, הציבור צריך להתחיל ולשאול את עצמו, כשהוא שומע את כל הבעיות, איפה הפתרונות.

גלעד ארדן: בכל זאת, יש מדינות בעולם שמקובל בהן מה שנקרא ממשלת צללים.

גלעד ארדן: אז מקובל, לא רק – חבר הכנסת חנין דווקא כן הציע כמה רעיונות יצירתיים, אבל לאט-לאט גם אני, דרך אגב, מתבגר בחיים הציבוריים עם השנים, אז אני מבין שהכסף לא צומח על העצים.

גלעד ארדן: וכשהממשלה גובה יותר כסף, אז משכורות של השרים – תאמינו או לא, אדוני, אני גיליתי דבר מדהים, שככל שהממשלה גובה יותר מסים, המשכורת שלי נותרת אותו דבר.

גלעד ארדן: אנחנו, אין לנו שום בונוס בסוף החודש על המשכורת.

גלעד ארדן: כל פעם שרוצים לממן פעילות חדשה לטובת הציבור – דרך אגב, בין אם זה יותר קווי תחבורה ציבורית, שבוודאי זה דבר מבורך, ובין אם זה יום לימודים ארוך, כפי שמנכ"לית משרד החינוך לשעבר ומנהלת האגף בתל-אביב, אני לא יודע אם שם זה מיושם במלואו דרך אגב מאז שאת היית שם ראש האגף, אבל בכל מקרה, כל הדברים הללו עולים כסף.

גלעד ארדן: וגם אם כל שרי הממשלה האדירה, 30 שרים רחמנא ליצלן יוותרו על משכורותיהם, ואם אנחנו רוצים דיון באמת מעמיק, כנראה זה לא יממן לבדו את יום לימודים ארוך וגם לא יממן כמות גדולה יותר, מתבקשת, של קווים בתחבורה הציבורית.

גלעד ארדן: ועכשיו, השאלה ההגונה שגם אתם אמורים להתייחס אליה, היא מאיפה לוקחים את הכסף.

גלעד ארדן: אז חבר הכנסת חנין דיבר על הקיץ שהיה לנו.

גלעד ארדן: הוא דילג על האביב, כי לפני הקיץ היה אביב, אביב ערבי, אנחנו זוכרים.

גלעד ארדן: אז בשביל חבר הכנסת חנין אנחנו מכים בתופי הטם-טם כדי להשכיח את המחאה.

גלעד ארדן: דרך אגב, ראש הממשלה הוא כל כך מוכשר, הוא הצליח גם לייצר תוצאה במצרים שתדאיג אותנו, תבינו לאן הגיע ראש הממשלה.

גלעד ארדן: שלחנו מצביעים – – –

רונית תירוש: – – –

גלעד ארדן: לא, לא, זה אמיתי, שתבינו.

גלעד ארדן: עם המוסד, אספנו המון פליטים, ובמקום להפנות אותם לישראל, שלחנו אותם להצביע בבחירות במצרים, מסודן, והצלחנו לייצר שם כרגע תוצאה של למעלה מ-60% ל"אחים המוסלמים", וגם לתנועה האסלאמית הקיצונית.

גלעד ארדן: כל זה כדי לעורר דאגה שתשכיח את המחאה הציבורית.

גלעד ארדן: נו באמת, עכשיו ברצינות, חברי חברי הכנסת, אני השתתפתי אתמול בדיון בישיבת הממשלה.

גלעד ארדן: טוב שלא האשימו את ראש הממשלה שהוא יצר גם את התאונה עם האוטובוס השרוף.

גלעד ארדן: הרי אם השרים היו מפעילים צ'קלקה כדי לעקוף את האוטובוסים, היו אומרים: תראו איזו חוצפה.

גלעד ארדן: עכשיו, אם הם עמדו כפי שאני עמדתי בפקק ואיחרו בחצי שעה, אז נראה לי שזה ראש הממשלה שרף את האוטובוס כדי שאי-אפשר יהיה לקיים דיון ולקבל הכרעות.

גלעד ארדן: עד לאן תגיעו עם הדמגוגיה ועם הטיעונים הללו?

רונית תירוש: זו דמגוגיה שלך – – –

גלעד ארדן: אתם מאשימים, קוראים בעיתון את ההאשמות השקריות שלכם, ואז מצטטים את מה שכתוב בעיתון על זה.

גלעד ארדן: ברצינות, כולכם הייתם כאן בתפקידים ציבוריים.

גלעד ארדן: דוח-טרכטנברג – – –

רונית תירוש: מותר לי לענות?

רונית תירוש: אבל הוא מאשים אותנו שאנחנו אומרים – – –

גלעד ארדן: את האשמת אותי, האשמת אותי ששכחתי את המחאה.

ראובן ריבלין: הדרך היותר בדוקה להימנע מקריאות ביניים זה לא להגיש הצעת אי-אמון, כי מה קורה?

ראובן ריבלין: הצעת אי-אמון, אתם מרגיזים את השר – – –

גלעד ארדן: לא מרגיזים אותי.

ראובן ריבלין: לא מרגיזים.

גלעד ארדן: לא, מאתגרים אותי.

ראובן ריבלין: אתם מעוררים ומאתגרים את השר – – –

גלעד ארדן: כן, משלהבים את השר.

ראובן ריבלין: ואז הוא משיב לכם ואתם כועסים.

רונית תירוש: לא, אבל הוא שם – – –

ראובן ריבלין: אני מציע לכם, במקום לכעוס על כך שהשר מאותגר על-ידיכם ומשיב מלים שערה, אל תגישו אי-אמון, לא תיתנו לו הזדמנות לדבר.

ראובן ריבלין: זה הכול.

רונית תירוש: הוא שם דברים – הוא שם דברים בפי שלא אמרתי.

ראובן ריבלין: הוא שם דברים – – –

גלעד ארדן: לא בפיך באופן אישי.

רונית תירוש: אה – – –

גלעד ארדן: לא, לא, לא.

גלעד ארדן: טענות, באופן כללי מגיעות מספסלי האופוזיציה, בצדק – – –

רונית תירוש: אני חושבת שראש הממשלה מוכשר.

גלעד ארדן: מה?

רונית תירוש: מוכשר.

גלעד ארדן: מי?

רונית תירוש: ראש הממשלה.

גלעד ארדן: אה, זה יכול להיות.

רונית תירוש: לכן הוא יכול לייצר את כל מה שאתה אומר.

גלעד ארדן: טוב, עכשיו ברצינות.

גלעד ארדן: אני טוען, ואחזור ואטען בכל שבוע, שלא היתה ממשלה עם כל כך הרבה עשייה חברתית כמו הממשלה הנוכחית.

גלעד ארדן: ומי שרוצה לטעון כאן שצריך להחליף את הממשלה בשל הנושאים הללו, צריך גם להראות מתי נעשו הדברים הנכונים, או לחלופין מה צריך לעשות היום ועל חשבון מה צריך לעשות את זה, כשמדברים כאן בשם פרויקטים אדירים של מיליארדים על מיליארדים רבים, שכמובן, כפי שהזכרנו, והציבור, כפי שאמרתם, הוא חכם; הוא לא – איך אמר חבר הכנסת חנין?

גלעד ארדן: הוא לא היטמטם מול ערוצי הטלוויזיה, אותם ערוצים שדב, שני משפטים לפני, ביקש להגן עליהם מפני המתקפות שלנו, אבל הציבור בהחלט לא היטמטם מול ערוצי הטלוויזיה.

גלעד ארדן: הציבור מבין היטב שכשרוצים או חפצים לקדם פרויקטים חברתיים של מיליארדי שקלים, הכסף הזה לא צומח על העצים.

גלעד ארדן: ואם צריך לממן אותו, אז או שמטילים את זה על המגזר הפרטי או על בעלי העסקים או על בעלי ההון, לממן אותו, כפי שהממשלה הזו עשתה, למשל בוועדת-ששינסקי, שחבר הכנסת חנין מאוד מאוד תמך בה, או כפי שהיא עושה עכשיו כשהיא מנסה להטיל את העלויות לשיקום ים-המלח – דבר שלא נעשה עשרות שנים – שוב, על-פי העיקרון של המזהם משלם, על הבעלים של "מפעלי ים-המלח".

גלעד ארדן: גם זה דבר שחבר הכנסת חנין מאוד מאוד תומך בו, ולא קרה כאן עשרות שנים.

גלעד ארדן: או חלופה אחרת, להעלות מסים, ולהעלות מסים אפשר או להגדיל את בסיס הגבייה, להטיל את זה על הציבור הרחב ואז תהיה זעקה מוצדקת, ואתם בצדק – תפגינו; או להטיל את זה רק על אלה שמייצרים כאן הרבה מאוד צמיחה ותעסוקה, בעלי עסקים קטנים וגדולים כאחד, ואז ליצור תמיד חשש, כפי שקראתי היום בעיתון – העיתון שאתם רוצים להגן שלא נסתום לו את הפיות, אז גם לי מותר לצטט ממנו, לפעמים כשאתה מוחה, בצדק דרך אגב – אז כשעושים צעדים מסוימים ומכבידים את עולה של הממשלה ודורשים תחרות או דורשים התייעלות, אז פתאום מקבלים פיטורין בחברות סלולר.

גלעד ארדן: מה לעשות, זו משוואה.

גלעד ארדן: למשוואה בדרך כלל יש לפחות שני צדדים, צד אחד זה מה שהציבור משלם, וצד שני שעליו עומדת בדרך כלל, בצדק, חברת הכנסת יחימוביץ, זה התעסוקה.

גלעד ארדן: חלק מההוצאות שנוטים בעלי העסקים לצמצם כשגובים מהם יותר כדי לממן פעולות חברתיות מוצדקות, זה לצמצם את העלויות של כוח-האדם, בין אם זה על-ידי הורדות השכר ובין אם זה על-ידי פיטורין.

גלעד ארדן: ולכן, הצעדים החברתיים-כלכליים שהממשלה הזו מקדמת הם צעדים שאנחנו מנסים לעשות אותם באופן זהיר ואחראי.

גלעד ארדן: באופן זהיר ואחראי, וזו לא רק ססמה, אלא כשאתם רואים מה קורה בכלכלות שנחשבו למאוד מצליחות בעולם – חלק לא נחשבו, חלק כן – אבל אפשר לדבר על מה שקרה באירלנד או בספרד או ביוון או ביפן, ובארצות-הברית בטח, וכל אחת מהדוגמאות אפשר לנתח אותה פה, אדוני היושב-ראש, אתה תיטיב לנתח אותה ממני; אבל בהחלט כשרואים לאן הן מידרדרות ואיזה רמות אבטלה, או איזה היקף של אוכלוסיות מפונות שם מהבתים מחוסר יכולת לשלם משכנתה, אז כשצוחקים או מלגלגים על ניהול זהיר ואחראי של כלכלה, אני מציע לחברי האופוזיציה לחשוב עוד פעם, לפני שהם מזלזלים באותן אמירות של שר האוצר או של ראש הממשלה.

גלעד ארדן: ואם אנחנו מסתכלים על העובדות לאשורן, אז אפשר בהחלט להתפאר בכך.

גלעד ארדן: וכן, אנחנו נחזור ונתפאר בכך, לא על ההתקבלות ל-OECD, לא על הדברים הללו אני מתכוון להתפאר, אבל בכל זאת, הממשלה הנוכחית כן הגדילה את שכר המינימום.

גלעד ארדן: פעם דיברנו, או חלקים בתוכנו דיברו, על 1,000 דולר כיעד אופטימלי.

גלעד ארדן: אז היום אנחנו כבר הגדלנו את שכר המינימום, דומני 1,200 דולר זה היעד לחודש מרס הקרוב – – –

ניצן הורוביץ: הדולר ירד.

גלעד ארדן: נכון, ראש הממשלה הוריד את הדולר, מה אתה חושב, מה, את זה הוא לא תכנן?

גלעד ארדן: גם את זה הוא עשה.

גלעד ארדן: ראש הממשלה הוריד גם את הדולר ועבד על כולם, ועכשיו הוא עשה לכם שכר מינימום של 1,200 דולר עד מרס הקרוב.

ראובן ריבלין: דרך אגב, מאז 1,200 שנקבעו, הדולר עלה – – –

גלעד ארדן: לא, כשעמיר פרץ דיבר על 1,000 דולר, לדעתי הדולר – –

ראובן ריבלין: לא, מאז בוודאי.

גלעד ארדן: – – היה מעל 4 שקלים.

גלעד ארדן: אני מודה בעניין הזה – –

ראובן ריבלין: בוודאי, בוודאי ובוודאי.

גלעד ארדן: – – אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: הוא היה מעל 4, הוא היה 4.20, 4.30.

גלעד ארדן: כן, אבל הממשלה הזאת היא זאת שמתמודדת עם בעלי ההון היכן שצריך להתמודד.

גלעד ארדן: ראש הממשלה הזה הוא זה שהקים את ועדת הריכוזיות, שגם אם היינו רוצים שבמסקנותיה יהיה הרבה יותר – בוודאי שיש בה יותר מכל מה שעשו בעבר; והזכרתי כבר את נושא ועדת-ששינסקי, והזכרתי את נושא שיקום ים-המלח ואת הגדלת שכר המינימום.

גלעד ארדן: אבל בהחלט, אני כן אחזור ואזכיר מה שחבר הכנסת חנין ככה עבר על זה ביעף – את ההשקעה של 30 מיליארד שקלים בחיבור הפריפריה למרכז כדי שצעירים מהפריפריה יוכלו להתמודד גם על מקומות עבודה באזור המרכז באופן שוויוני.

גלעד ארדן: אני יכול להזכיר, שוב, מפרק המסים – שכבר אושר מהר מאוד בממשלה, לכן אין צורך להזכיר – כולנו נתמקד ונצחקק על הגדלת ההזמנה באינטרנט הפטורה ממכס ל-1,200 שקלים, אבל למה לזכור שהממשלה אישרה חיש מהר את נושא מתן שתי נקודות זיכוי לאבות לילדים בגילים אפס עד שלוש, שהיא הגדילה את מס ההכנסה השלילי ב-50% לאמהות עובדות, ואת ההגדלה על מיסוי לעשירים ברמות הגבוהות ביותר, ועוד הרבה מאוד צעדים שכבר אושרו מתוך דוח-טרכטנברג?

גלעד ארדן: אני אומר בכנות, אדוני היושב-ראש וחברי חברי הכנסת, שגם אני סברתי שבדוח-טרכטנברג רצוי וכדאי היה להכניס עוד צעדים כאלה ואחרים בתחום הרווחה, ואולי היה צריך להגדיל אף יותר לטעמי את הסבסוד לשכר דירה שנותנים לזכאים של משרד השיכון שנאלצים להתמודד עם ההתייקרויות האדירות בשוק השכירות.

גלעד ארדן: אבל לקחת בצורה כזאת מבטלת ומזלזלת ולהגיד כאילו לא נעשה דבר, או כאילו העובדה שאתמול הממשלה דנה כמעט שלוש שעות ולא הצליחה עדיין לגמור דיון מעמיק – דרך אגב, חבר הכנסת חנין בעצמו אמר: צריך לדון לעומק.

גלעד ארדן: הנה, חלק מההמלצות היו על תוספת תחנות דלק, שבוודאי אני כשר להגנת הסביבה מתנגד לה מכול וכול, אז מה לעשות שרק על נושאים כאלה אפשר להתווכח שעה בממשלה – –

ראובן ריבלין: מאה אחוז, כבוד השר.

גלעד ארדן: – – וכדאי ורצוי להתווכח.

ראובן ריבלין: קודם כול, הוויכוח הוא ויכוח לא רק לגיטימי; הוא ויכוח שמחייב גם סדרי עדיפויות.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר לך: כאשר הממשלה יוצאת בהכרזות ומייצרת כל מיני ציפיות – היום יאושר דוח-טרכטנברג על כל אותם נושאים – ואחר כך אתה פתאום שומע על ה-1,200, ה-1,200 הם חשובים ביותר, אבל זה – אתה מבין?

ראובן ריבלין: הציבור לא מבין שיש איזו מערכת שבה יש ויכוח ומקבלים – – –

גלעד ארדן: מאה אחוז צודק.

גלעד ארדן: עכשיו, השאלה – אני מתחייב לך, אדוני היושב-ראש, שאם כלי התקשורת במדינת ישראל – שהם לא אשמים בכלום, הם מעולים שבמעולים, כל הרוע כאן בבניין – אם הם ייתנו לי פעם בשבוע חצי שעה להסביר לציבור שכשכותבים לו כותרת על הצעה טרומית שאולי עברה ואולי לא, והציבור כבר חושב מהעיתון שהחוק כבר פורסם ברשומות והוא יכול לפעול לפיו, אז שהתקשורת תאפשר באמת הסברה הוגנת לציבור.

גלעד ארדן: אותו הדבר, דרך אגב, גם עם דוח-טרכטנברג, אז הציבור באמת לא יבנה ציפיות מיותרות על דברים שיש תהליכים דמוקרטיים שכולנו – –

ראובן ריבלין: אבל זה היה – – –

גלעד ארדן: – – מכירים כאן בבית, ואותו הדבר קורה גם בהחלטות ממשלה.

ראובן ריבלין: זה היה פרסום של הממשלה.

גלעד ארדן: אני לא עורך הלילה של כותרות העיתונים – –

ראובן ריבלין: אני אסביר לך למה – – –

גלעד ארדן: – – וזה שהעורך מחליט לשים על הצעה טרומית או על החלטת ממשלה, שהוא יודע שכדי ליישם אותה, כי יש בה פגיעה בקניינו של איזה עשיר כזה או אחר, אז צריך גם להעביר את זה אחר כך צו באישור ועדת הכספים, למשל – אם עורך הלילה היה אדם הוגן, הוא היה כותב במשנה: "עוד מעט נוכל לקבל יום לימודים אחר-הצהריים, מותנה עדיין בחוק ראשי שהממשלה תגיש לכנסת ויאושר בשלוש קריאות – לאחר ועדת החינוך", ואז הציבור ידע לכלכל את צעדיו.

גלעד ארדן: מה לעשות – – –

ראובן ריבלין: גם הממשלה צריכה להיזהר בפרסומים – –

גלעד ארדן: מה לעשות – – –

ראובן ריבלין: – – כי מה שקיבל הציבור זו הודעת ממשלה שבה נאמר – ושאלו אפילו האם ינצל ראש הממשלה את היעדרם של – ההודעה יצאה מהממשלה.

ראובן ריבלין: אני מסכים אתך במאה אחוז שהכתבים הכלכליים צריכים להיות הרבה יותר זהירים.

ראובן ריבלין: הם יצאו נגד ההחלטה מטעמים שלא שמורים אתם אלא שמובנים לנו, ואני מסכים אתך על כל מה שאמרת.

גלעד ארדן: לקחת – – –

רונית תירוש: – – – שר האוצר אמר שהרכבת יצאה לדרך.

רונית תירוש: את זה הוא אמר – – –

ראובן ריבלין: יש בזה משהו.

גלעד ארדן: אני מייצג כאן את ראש הממשלה ואת הממשלה – לא את שר האוצר – –

ראובן ריבלין: לא, הוא לא – – –

גלעד ארדן: – – כפרסונה או כל דבר שהוא אמר.

ראובן ריבלין: הוא השר המקשר.

ראובן ריבלין: הוא לא מדבר בשם שר כזה או אחר.

ראובן ריבלין: הוא השר המקשר של הממשלה כולה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, לקחת, כפי שעשו חברי האופוזיציה, וגם בתקשורת – –

ראובן ריבלין: לא.

גלעד ארדן: לא.

גלעד ארדן: – – ולהגיד, העובדה שאישרו אתמול רק את הסעיף, שהיה הכי קל, דרך אגב, להתאחד עליו ולהסכים, כי האוצר אמר: אני מוותר על ההכנסות מהנושא הזה, ולכן אפשר היה – – –

ראובן ריבלין: העלו ב-20% את – – –

גלעד ארדן: בסדר, אפשר היה להסכים ולהגיד: מזה אנחנו למדים שרק את זה הממשלה עושה ורק זה מה שחשוב לה – זה בדיוק כמו אותה בדיחה, אתה יודע, על העיוורים, שנתנו להם למשש כל אחד חלק של פיל ולהגיד מה נראה לו ובמה מדובר.

גלעד ארדן: אז אותם עיוורים – אני לא יכול להאשים, הם עיוורים, אבל חברי באופוזיציה כנראה רוצים לעשות את עצמם בעניין הזה כעיוורים, כי הם שוכחים.

גלעד ארדן: הם שוכחים, ואני אחזור על זה כל שבוע, שכשהם באים לדבר כאן בשם הרופאים, המורים, המתמחים והעובדים הסוציאליים, שאני לא זוכר שהממשלה הנוכחית קיבלה את כל הסקטור הציבורי עם רמות שכר של 30,000 ומעלה, הורידה את השכר ברשעותה ועכשיו אנחנו נדרשים לנהל אתם משאים-ומתנים.

גלעד ארדן: לא, עשרות שנים, עוד עם איומים ביטחוניים, אני לא בטוח שהרבה יותר גדולים ממה שיש היום, ממשלות קודמות אפשרו את המצב הזה, שהוא מצב באמת אנטי-חברתי ובלתי מוצדק, שעובדי המגזר הציבורי, שממלאים תפקידים מאוד מאוד חשובים עבור כולנו כאן, מקבלים רמות שכר נמוכות ביחס לעומס שמוטל עליהם ולהיקף העבודה החשובה שהם עושים.

גלעד ארדן: אבל אני לא זוכר שהדברים האלו קרו או השתנו בעשרות השנים האחרונות.

גלעד ארדן: אני כן זוכר שבשנתיים ושמונה חודשים, מאז אנחנו בממשלה, נחתמו הסכמים עם כל עובדי המגזר הציבורי, ואחרי זה עם כל סקטור מאלו שאני ציינתי לחוד.

גלעד ארדן: וכמובן, אנחנו נורא רוצים להעלות עוד מעבר לזה, בעזרת השם, גם נעלה בקדנציה הבאה גם מעבר לזה, כי כנראה העם לא ישעה לעצותיכם בקשר להחלפת הממשלה.

גלעד ארדן: אבל ודאי שאף אחד פה שהותיר את המצב כפי שהוא היום לא יכול לבוא ולהטיף מוסר לממשלה הנוכחית, שבעניינים החברתיים עשתה, עושה ותעשה הרבה יותר מכל ממשלה בעבר.

גלעד ארדן: ולסיום, אולי אזכיר עוד כמה – רק על קצה המזלג, אדוני היושב-ראש – כדי שהציבור שכמה למידע יקבל גם מידע שמבוסס על עובדות ולא רק על עמדות והשקפות.

גלעד ארדן: אז הזכרתי באמת מספר רב של צעדים, אבל שכחתי להזכיר, למשל, את נושא שיעור האבטלה, שהיום ביחס לרוב מדינות העולם המערבי הוא אחד משיעורי האבטלה – אם לא הנמוך שבהם, הוא בוודאי אחד הנמוכים שבהם, ואין דבר יותר חברתי מאשר שילוב בתעסוקה.

גלעד ארדן: כמובן שיש לנו עוד דרך ארוכה בכל הנושא של אחוז ההשתתפות בעבודה ובהשתתפות של למשל הציבור החרדי, וגם בעניין הזה אנחנו לא מתכוונים לעשות את הדברים בהתלהמות ובססמאות, אלא לקדם את זה ככל שניתן.

גלעד ארדן: לגבי הגדלת קצבאות הילדים, הממשלה הנוכחית היא זו שהגדילה את קצבאות הילדים ותיקנה אולי גם טעויות עבר, אבל היא הגדילה אותן בצורה נכונה, כזו שמטפלת באמת בילד השני, השלישי והרביעי, ולא נותנת סיוע מופרז לאוכלוסיות ספציפיות בלבד.

גלעד ארדן: אנחנו הוספנו מיליארד שקל לקצבאות לקשישים.

גלעד ארדן: יש פעילות נמרצת – כולל תמריצים, כפי שאמרתי – לשילוב אברכים בשוק העבודה, ואפשר להזכיר שוב על קצה המזלג את התוכניות לפיתוח כלכלי וחיזוק ממוקד במגזר המיעוטים, 680 מיליון שקל למגזר הערבי, וזה לא מספיק כמובן – סליחה, למגזר הדרוזי – 800 מיליון שקלים במגזר הערבי, וגם זה לא מספיק כמובן, אבל – שוב, אדוני היושב-ראש, זה הרבה הרבה הרבה יותר ממה שנעשה בעבר.

גלעד ארדן: ועוד לא דיברנו על השקעות של יותר ממיליארד שקלים בהשלמת גדר הביטחון בדרום, סבסוד או מימון טיפולי שיניים חינם לילדים, כשאנחנו יודעים בדיוק באיזה שכבות ממוקדת ההזנחה, לצערנו, של טיפולי שיניים.

גלעד ארדן: סקרתי כאן באמת על קצה המזלג את הצעדים שנעשים בממשלה הנוכחית.

גלעד ארדן: אני לא מדבר על צעדים כמו רפורמות בתחום הסלולר שמביאות להפחתת מחירים, ורפורמות בתחום הגנת הסביבה שמעודדות מיחזור, ורפורמות בתחום החינוך ושיקום ההשכלה הגבוהה, והעלאת שכר המורים.

גלעד ארדן: אלו צעדים ארוכי טווח שהציבור בוודאי ער להם ורואה את תוצאותיהם.

גלעד ארדן: אני מדבר על צעדים חברתיים ששווים עשרות מיליארדי שקלים, כולל מה שיש בדוח-טרכטנברג על סבסוד גנים או יום לימודים ארוך והרחבתו – בדוח-טרכטנברג מדובר ב-18 מיליארד שקלים לארבע או חמש השנים הקרובות.

גלעד ארדן: והריני להבטיח לך, חברת הכנסת תירוש, שבכל מה שיש שם לגבי תחום החינוך, ולא רק, אני וחברי נעשה הכול כדי שבין אם יהיה קיצוץ בתקציב הביטחון ובין אם לא יהיה קיצוץ בתקציב הביטחון – –

ראובן ריבלין: לא יהיה תקציב – – –

גלעד ארדן: – – זה יבוצע כפי שראש הממשלה התחייב.

גלעד ארדן: ואם זה התחייב, אני באמת מקווה שאת וחברייך תעלו לכאן בעוד כמה חודשים, תבקשו מהציבור לא להקשיב למה שבטעות אמרתם לו ולהמשיך להצביע לליכוד כפי שכרגע לפחות נראה בסקרים, באופן עכשווי, שהציבור עושה.

גלעד ארדן: לכן, אדוני היושב-ראש, אני מבקש מהכנסת לדחות את שתי הצעות האי-אמון.

גלעד ארדן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר.

ראובן ריבלין: אנחנו מזמינים עכשיו את חברת הכנסת זהבה גלאון לבוא ולהעלות את הצעות האי-אמון של סיעות מרצ והעבודה, בנושא: החלטת צה"ל לקבור את הדוח לשוויון בין נשים לגברים – דוח ועדת-שגב.

ראובן ריבלין: גברתי, על כך היא מבקשת אי-אמון.

ראובן ריבלין: ישיב השר מתן וילנאי בשם משרד הביטחון ולא בשם משרדו, לא בשם המשרד להגנת העורף.

רחל אדטו: איפה ציפי חוטובלי, לא כאן?

רחל אדטו: לא מעניין אותה?

מתן וילנאי: – – – היושב-ראש.

ניצן הורוביץ: בשם הממשלה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: נדמה לי – הממשלה אחראית, אבל נדמה לי שחברת הכנסת גלאון – שניסחה – דיברה על אי-יישום של צה"ל.

זהבה גלאון: נכון.

ראובן ריבלין: לכן, בהחלט הוא מדבר בשם שר הביטחון.

זהבה גלאון: נכון, אדוני היושב-ראש, אני מודה לך.

זהבה גלאון: הצעת האי-אמון מוגשת בשם סיעות העבודה ומרצ.

זהבה גלאון: אני עומדת כאן אחרי ששמעתי, או אחרי פנייתו אלי של שר הביטחון אתמול, כשהוא הסביר לנו שהאי-אמון הזה שאני אמורה להציג כאן היום – לא פחות ולא יותר – פוגע בצה"ל.

זהבה גלאון: התבלבל קצת, שר הביטחון.

זהבה גלאון: האי-אמון פוגע בצה"ל?

זהבה גלאון: הדרת נשים בצה"ל היא הפוגעת בצה"ל.

זהבה גלאון: ממשלה ש"מחרדלת" את הצבא זו ממשלה שפוגעת בצה"ל, זו ממשלה שפוגעת בנשים.

זהבה גלאון: ביזוי מתמשך של חיילות הוא הפגיעה בצה"ל.

זהבה גלאון: ואם שר הביטחון היה שם קץ לעניין הזה בצורה נחרצת, לא בשתיקה רועמת, ממש לא היה צורך באי-אמון הזה של סיעות העבודה ומרצ.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, מתן וילנאי, אדוני השר, שתיקה כמוה כהסכמה שבשתיקה, ולכן אין לנו אמון בשר הביטחון וגם אין לנו אמון בממשלה כולה.

זהבה גלאון: הצבא, צה"ל – האחיינית שלי התגייסה לפני שלושה שבועות לצה"ל – הצבא שהיה אמור להיות צבא העם, הפך להיות במשמרת של שר הביטחון, כמו שאתם אוהבים בממשלה הזאת לומר, לצבא השם.

זהבה גלאון: וצבא השם זה לא צבא העם, כי מטרת הצבא היא להגן על הציבור החי במדינת ישראל ולא על כל מיני פסיקות הלכה מפוקפקות ושנויות במחלוקת.

זהבה גלאון: והצבא הזה, בראשות שר הביטחון, העביר – – –

אורי אורבך: – – –

ראובן ריבלין: בעזרת השם הוא יהיה גם צבא העם.

ראובן ריבלין: מה אתה רוצה – – –

אורי אורבך: לא כבר עכשיו – – –

זהבה גלאון: הצבא הזה העביר את הגה הפיקוד מהמפקדים, מהממשלה עצמה, לרבנים, ולא סתם לרבנים אלא לרבנים פונדמנטליסטים שלא מכירים בשלטון.

זהבה גלאון: שר הביטחון מסר את הגה הפיקוד לרבנים ריאקציונרים שחיים בעבר.

זהבה גלאון: אני רוצה להזכיר לחבר הכנסת אורי אורבך ששמעתי לפני כמה ימים – – –

נסים זאב: אולי תסבירי – – –

ראובן ריבלין: אוה, חבר הכנסת, אתה ראית שכמנצח תזמורת כבר הסתכלתי עליך, כי ידעתי שהחצוצרות יגיעו בדיוק – עכשיו היא מדברת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, אתה רשום בשם סיעת ש"ס, תוכל לומר את כל מה שיש על לבך.

ראובן ריבלין: אני אשמור לך על הזמן.

זהבה גלאון: אין שום בעיה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני מודה שנדה

זהבה גלאון: מתי כששמעתי לפני כמה ימים את הרב אליקים לבנון, שהוא ראש ישיבת הסדר, שבהסדר עם צה"ל, קורא לחיילים לא להתגייס, לעמוד מול כיתת יורים אם זאת החלופה לשמוע שירת נשים.

זהבה גלאון: בקול דממה דקה זה עבר.

זהבה גלאון: לא שמעתי את שר הביטחון מעיף אותו מההסדר.

זהבה גלאון: ראש ישיבה, רב, מסית, ממריד – –

אורי אורבך: אבל למה עד עכשיו – – – שירת נשים – – –

זהבה גלאון: – – אז מדובר ברבנים שמציעים הצעות כאלה לצאן מרעיתם – חיים בעבר.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, נשים מתגייסות לצבא על-פי חוק שמחייב אותן להתגייס, וזכותן של נשים בצה"ל לקבל שוויון מלא ולמצות את היכולות שלהן ואת הכישורים שלהן.

זהבה גלאון: שמעתי לפני כמה ימים את ראש אכ"א אורנה ברביבאי אומרת שהיא מוטרדת מאוד מהעובדה שנשים משתמטות מהשירות בצבא.

זהבה גלאון: ואני שואלת, אדוני היושב-ראש, לאיזה צבא בדיוק היא רוצה שהנשים האלה יתגייסו, לצבא שמחיל עליהן סטיגמות?

זהבה גלאון: שמתייחס אליהן בסקסיזם בוטה?

זהבה גלאון: אנחנו עדים, חברי חברי הכנסת, לניסיון לחסום נשים, להחזיר את הגלגל אחורה על-ידי קבוצה פונדמנטליסטית שרוצה להפוך את צה"ל לגברי, יהודי והלכתי, באמצעות רבנים מסיתים שמייצגים עמדות שמבוססות על תפיסות מיושנות, אנכרוניסטיות, מלפני 3,000 שנה, תפיסות שאומרות "קול באשה ערווה".

זהבה גלאון: וההגדרה הבזויה הזאת של האשה כערווה מהלכת היא סקסיזם חזירי, נבער ומכוער.

זהבה גלאון: אין לי דרך אחרת להגדיר את זה.

זהבה גלאון: ואת הרבנות החזרזירית הזאת כדאי להחזיר לממדיה הנכונים.

זהבה גלאון: רבנות צריכה לתת שירותי דת; רבנות צריכה להשגיח על הפרדת בשר וחלב, שתנהל תפילה עבור מי שמעוניין בכך, אבל שתוציא את הטלפיים שלה כבר מקביעת נורמות החיים ואופי הצבא כולו.

זהבה גלאון: זה מה שעושה היום הרבנות.

זהבה גלאון: אדוני השר, בתקופה של שר הביטחון ברק, הרבנות גדלה מעל לממדיה ומעל לתפקידיה, ואף אחד לא עצר אותם.

זהבה גלאון: וכשלא עוצרים אותם, אז אומרים "קול באשה ערווה".

זהבה גלאון: הרבנות הזאת מגבה חיילים שמסרבים לשמוע שירת נשים; הרבנות הזאת שולחת חיילות למתחמים אחרים, ובמקום ששר הביטחון ישים לזה קץ ויבהיר לרבנות הצבאית את מקומה ותפקידה, הוא אומר לנו, לחברי הכנסת, שהעלאת הדיון היום כאן במליאה זו פגיעה בצה"ל?

זהבה גלאון: תודה.

אופיר אקוניס: דקה אחרונה.

זהבה גלאון: לא דקה אחרונה, אדוני היושב-ראש החדש.

ראובן ריבלין: – – –

אורי אורבך: הוא לא חושב שאקוניס יפסיק – – –

קריאות: – – –

זהבה גלאון: ברור.

אופיר אקוניס: אני רק מקווה שזה לא ייתקל מייד בתגובה הפבלובית "סתימת פיות".

אופיר אקוניס: כל דבר – לא.

אופיר אקוניס: ממש לא.

זהבה גלאון: חבר הכנסת אקוניס, אתה את הביקורת עליך הרווחת ביושר, אבל עכשיו אתה היושב-ראש.

אופיר אקוניס: ואת תנצלי את זה עד הסוף.

זהבה גלאון: ברור.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני מוטרדת כי לא מדובר במקרה בודד, ולכן הגשנו היום את הצעת האי-אמון.

זהבה גלאון: מדובר במדיניות, מדובר בהדרה הולכת וגוברת במרחב הציבורי – אנחנו רואים את זה באוטובוסים, בשילוט בצבא.

זהבה גלאון: אתמול כל המדינה הזדעקה איך מזכירת המדינה, הילרי קלינטון, השוותה את התופעה הזו של הדרת נשים לאירן.

זהבה גלאון: ואני משערת שכאשה, גם לה יש רגישות מסוימת לסוגיה הזו, וריח הסקסיזם מגיע כל הדרך עד לוושינגטון, זה מה שצריך להטריד אותנו.

זהבה גלאון: זה כבר לא נשאר כאן רק בתחומי מדינת ישראל.

זהבה גלאון: מזכירת המדינה השוותה את המתרחש כאן לאירן, כי, חברי חברי הכנסת, פונדמנטליזם דתי הוא פונדמנטליזם דתי, ולא משנה אם מדובר באסלאם, בנצרות או ביהדות.

זהבה גלאון: לשם אתם רוצים לשלוח אותנו, ולשם אין לנו שום כוונה להגיע.

זהבה גלאון: החומייניזציה של הצבא היא ממש הפוכה לחלוטין מהכיוון הרצוי.

זהבה גלאון: החומייניזציה הזאת מנוגדת להמלצות של הגורמים המקצועיים שבדקו את נושא השירות בצבא.

זהבה גלאון: אדוני השר מתן וילנאי, דוח-שגב, שהוגש לפני ארבע שנים, ביקש להחיל שוויון מוחלט בין המינים.

זהבה גלאון: חלפו ארבע שנים מפרסום הדוח שמציע מודל חדש לשירות נשים – שירות משמעותי לנשים, שירות שבא לקבוע את העובדה שחיילות לא תשרתנה רק על-פי המגדר שלהם אלא על-פי היכולת שלהן, כמו שנכתב בדוח: לתת לאדם הנכון לשרת במקום הנכון.

זהבה גלאון: זו קונספציה נכונה.

זהבה גלאון: והעובדה ש-20 שנה אחרי בג"ץ אליס מילר, היום, 20 שנה אחרי כברת הדרך הזאת, שנעשתה, חוסמים תפקידים בפני נשים – אחרי שכבר נשים הן טייסות וחובלות וקצינות מודיעין.

זהבה גלאון: זאת מגמה שאומרת: נשים מקומן במטבח ולא במרחב הציבורי.

זהבה גלאון: אני רוצה – עוד כמה מלים, אדוני היושב-ראש, ברשותך: מדינת ישראל, הכנסת הזאת, חוקקה חוקים – חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, עקרון השוויון בין המינים.

זהבה גלאון: האפליה הזאת עומדת בניגוד לחוקים שהכנסת הזאת חוקקה, בניגוד לחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו.

זהבה גלאון: ולכן אני קוראת מכאן לשר הביטחון באמצעותך, אדוני השר, הפנייה שלך אלינו להסיר את אי-האמון, לכאורה בשם הרצון למנוע את הפגיעה בצה"ל, מנסה לנגן על ה"שקט, יורים" המפורסם: עכשיו אל תדברו, יש ממש עניינים חשובים יותר.

זהבה גלאון: וזאת חוצפה, כי אתה, שר הביטחון, נושא את שם הביטחון לשווא והופך את הביטחון לתירוץ.

זהבה גלאון: ולא רק שאנחנו נדבר, אדוני היושב-ראש, אנחנו גם נשיר, ואתם לא תשתיקו אותנו, ואתם לא תדירו אותנו ולא תשלחו אותנו הביתה למטבח.

זהבה גלאון: ואם זו החלופה, עדיף שאתה, אדוני השר – אני מתכוונת לשר ברק – עדיף שאתה תלך, יחד עם חבריך לממשלה, לטובת נשים, לטובת גברים, לטובת כל מי שחי במדינה הזאת ורוצה מדינה שיש בה שוויון בין המינים.

זהבה גלאון: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, גברתי.

אופיר אקוניס: ישיב בשם שר הביטחון השר מתן וילנאי.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

מתן וילנאי: כבוד היושב בראש, חברי חברי הכנסת, חברת הכנסת גלאון, אני מדבר אלייך, בבקשה.

זהבה גלאון: אני מייד מתרכזת בך.

יצחק כהן: אנחנו מוסיפים עוד – – –

מתן וילנאי: איציק, איציק, ברצינות, נו.

יצחק כהן: עוד כמה אוטובוסים עם הפרדה.

זהבה גלאון: זה השר שמפריע לי פה.

מתן וילנאי: הכותרת שפורסמה בעיתון "הארץ", ומשמשת עילה להגשת הצעת האי-אמון הזאת, משוללת יסוד ואינה משקפת את עמדתו של צה"ל והתנהלותו בעניין שילוב נשים ומתן שוויון הזדמנויות בשירות הצבאי.

מתן וילנאי: נהפוך הוא, צה"ל רואה בדוח הוועדה בראשות האלוף במילואים יהודה שגב משנת 2007 – ועדה פורצת דרך שהניחה יסודות לשינוי משמעותי בעיצוב שירות נשים בצה"ל.

מתן וילנאי: במלוא הצניעות, הוועדה הראשונה היתה בראשותו של ראש אכ"א האלוף מתן וילנאי, וזו הוועדה השנייה שממשיכה את אותה הדרך.

מתן וילנאי: היא מציבה אתגר משמעותי בכל הקשור למיצוי מיטבי של המשאב הנשי בשירות חובה, בקבע ובמילואים.

מתן וילנאי: מרבית ההמלצות התקבלו על-ידי הרמטכ"ל הקודם, רב-אלוף גבי אשכנזי, לאחר דיון מטכ"ל ממצה שבו תת-אלוף אורנה ברביבאי הציגה את המלצות אכ"א.

מתן וילנאי: ההמלצות האלה ברובן התקבלו, חלקן הרמטכ"ל – לדעתי, דרך אגב, בצדק – דחה, כמו למשל השוואה של משך שירות לפי תפקיד; היה נוצר מצב שעשרות אלפי גברים בתפקידים עורפיים היו משתחררים מוקדם יותר.

מתן וילנאי: הדבר הזה לא יכול לקרות בצה"ל עם נתוני כוח-האדם של היום.

מתן וילנאי: או המלצה של מתן העדפה מוחלטת, לפי מכסות, בקידום לדרגות בכירות.

מתן וילנאי: הרמטכ"ל קבע – שוב, לטעמי בצדק – שמה שקובע זה הכישורים, עם העדפה ברורה לנשים.

מתן וילנאי: וכל מי שמסתובב בצבא אכן רואה את זה.

מתן וילנאי: רק אתמול הייתי בטקס לזכרו של דוד בן-גוריון.

מתן וילנאי: פעם ראשונה בהיסטוריה שסגן מור אלדר פיקדה על משמר הכבוד, שלפחות מחציתו היה מורכב מנשים צוערות בבה"ד 1.

מתן וילנאי: פיקדתי על בה"ד 1, לא היתה צוערת אחת באותם הימים.

נחמן שי: נכון.

מתן וילנאי: יש היום קצינות בכירות לרוחבו ולאורכו של הצבא, בכל פינה ובכל מקום – מביא לידי ביטוי את מדיניות צה"ל בנושא הזה.

מתן וילנאי: צריך להבין שיש גורמים קיצוניים שלצערי מצליחים – והדברים שלך, חברת הכנסת גלאון, מוכיחים עד כמה – שמנסים להביא את זה לידי הקצנה, כדי ליצור את המתח שבדיוק אליו כרגע מכוונת הצעת האי-אמון שלך.

מתן וילנאי: כשקמים צוערים ויוצאים כשנשים שרות הם נשפטים ומטופלים לפי חוק השיפוט הצבאי, חד וחלק, כפי שצריך.

מתן וילנאי: הרמטכ"ל וראש אכ"א, תת-אלוף ברביבאי – כבר נעשתה, בלשון אשה, להיות ראש אכ"א.

מתן וילנאי: זה כאילו מובן מאליו.

מתן וילנאי: לזכור שעד לפני חצי שנה לא היה דבר כזה בכלל – קובעים קביעות נחרצות בעניין, ועובדה – לא כל הצוערים קמים ויוצאים – אני מתכוון לדתיים – אלא רק קומץ.

מתן וילנאי: והקומץ הזה מטופל.

מתן וילנאי: ולכן להציג תמונה כאילו הצבא שינה את עורו ושינה את צורתו – כאחד שמסתובב לא מעט בצבא – מתי שנותנים לי להיכנס, ראיתם שגם לא נותנים לי להיכנס כל הזמן – רק בשבוע שעבר הייתי בכנס מפקדי מחוזות של פיקוד העורף ואמרתי לאלוף פיקוד העורף, בלי לדעת שאני אצטרך לענות כאן:

מתן וילנאי: אני רוצה בכנס הבא מפקדת מחוז, אלוף-משנה, שתפקד על מחוז של פיקוד העורף.

מתן וילנאי: יש מספיק מוכשרות לעשות את זה.

מתן וילנאי: ובמבט העיניים הבנתי שאנחנו נמצאים בכיוון הזה, בלי – לא דיברנו מעבר לזה.

מתן וילנאי: הכיוון בצבא הוא ברור ומובהק – 92%, בעקבות הדוח של יודק'ה – 92% מהמקצועות בצבא פתוחים היום לנשים.

מתן וילנאי: התעניינתי ב-8% שלא פתוחים – כולם קשורים למאמץ פיזי קשה, בדרך כלל בחיל רגלים, שאין שום סיבה שבעולם, למעט חריגות, להטיל את זה על נשים, ונשים באמת לא נמצאות שם.

מתן וילנאי: הן נמצאות בהדרכה, אבל לא בתפקידים המבצעיים הקשים, מכיוון שזה דורש כושר פיזי, ואין סיבה להטיל את זה על אשה.

מתן וילנאי: יוצאות מהכלל יש תמיד, לשמחתי יש תמיד יוצאות מהכלל.

מתן וילנאי: אבל ככלל המדיניות בצבא היא ברורה, היא עברה כברת דרך ארוכה מהימים שאני הייתי ראש אכ"א.

מתן וילנאי: אין שום סיבה להיות מוטרד, למעט – כל הזמן לבדוק, אני מקבל את זה, ואני בעד זה שכל הזמן תהיה עין פקוחה והשאלות תישאלנה, אין לי ספק בזה בכלל.

מתן וילנאי: אבל הכיוון הוא ברור, מובהק, וכשיש חריגים הצבא, לשמחתי, מגיב היטב.

מתן וילנאי: הפיקוד הבכיר של הצבא מגיב היטב, כפי שאת ואני היינו רוצים שהוא יגיב.

מתן וילנאי: הוא לא נותן לקיצונים להשתלט, גם אם יש ניסיונות וגם אם הם מנסים לנפח את הכותרות הראויות בעניין זאת.

מתן וילנאי: לאור זאת אני ממליץ שנדחה את ההצעה הזאת לאי-אמון בממשלה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אנחנו מתחילים בדיון.

אופיר אקוניס: ראשון הדוברים – חבר הכנסת נחמן שי, אחריו – בהסכמה-החלפה – החלפה מעניינת – בין סיעת חד"ש לסיעת ישראל ביתנו – חבר הכנסת אגבאריה, אתה הבא בתור.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת מיכאלי, את עוברת כמעט לסוף התור.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: שלוש דקות.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אני שמח על שובך ומאחל לך – –

אופיר אקוניס: אני מודה לך.

נחמן שי: – – שתהיה אתנו, ככה, במלוא הכוח.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

נחמן שי: לא יותר מדי, אבל.

נחמן שי: ..

נחמן שי: חברי חברי הכנסת, אמריקה כבר כאן.

נחמן שי: אתם בטח זוכרים, שהיינו צעירים רצינו נורא להיות אמריקה.

נחמן שי: חשבנו שכל הדברים הטובים בעולם הם באמריקה.

נחמן שי: היינו רואים איזשהו פריט לבוש שהיה כתוב עליו "made in the USA" היינו מאושרים, אמרנו: זה הכי טוב בעולם.

נחמן שי: יש באמריקה יתרונות גדולים: זו חברה ליברלית, חברה פתוחה, חברה רב-תרבותית, חברה סובלנית, חברה שפותחת אפשרויות בפני אנשים נמרצים ויזמים.

נחמן שי: לא זאת האמריקה שלנו.

נחמן שי: האידיאל הזה, של אמריקה, קיבל אצלנו משמעות הפוכה, עקומה, צינית.

נחמן שי: אמריקה כבר כאן – כשהדוח של OECD שהתפרסם היום אומר שאנחנו וארצות-הברית – תראו איזו גאווה: אנחנו וארצות-הברית – מובילים במועדון של ה-OECD בפערים החברתיים.

נחמן שי: ישראל וארצות-הברית.

נחמן שי: את זה הצלחנו לקחת מארצות-הברית.

נחמן שי: עכשיו גם אנחנו כמוהם.

נחמן שי: במה?

נחמן שי: בקפיטליזם החזירי.

נחמן שי: אנחנו חוזרים על מטבע הלשון הזה, אבל מאחוריו מסתתרת מציאות של אכזריות כלפי עובדים, התייחסות עוינת כלפיהם, דחיקתם, רמיסת זכויותיהם, התעלמות מהעוני בתירוץ שמי שמשתדל מצליח.

נחמן שי: אולי.

נחמן שי: לא אצלנו; אצלנו העניים הם עניים, והם נעשים עניים יותר.

נחמן שי: ולכן, כשאנחנו אומרים "אמריקה זה כאן", אז לקחנו מאמריקה את הדברים השליליים, לא את הדברים שעליהם גאוותה של הדמוקרטיה הגדולה בעולם, שנתנה לנו באמת את הצהרת העצמאות שעד היום כל העולם מסתכל עליה.

נחמן שי: אמריקה שלנו היא אמריקה מכוערת, שנשאר לנו רק להתבייש בה.

נחמן שי: וכשאני מסתכל על הנתונים האלה, ש-35% מהילדים בישראל, על-פי הדוח של המשרד – של הביטוח הלאומי – הוגדרו עניים; מצבם של הצעירים בישראל, חברים, הצעירים, דור העתיד שלנו, הולך ונעשה רע מעשור לעשור.

נחמן שי: איך יכול להיות שבמדינת ישראל מיליון ו-700,000 איש הם עניים, מהם 837,000 ילדים?

נחמן שי: לכן, החלום האמריקני שלנו הוא חלום מעוות, הוא חלום מביש, ולכן הממשלה הזאת שהשולחן הזה ריק ממנה – אגב, איפה השרים?

נחמן שי: איפה השרים?

נחמן שי: 39 שרים.

נחמן שי: ילדים, איפה השר?

נחמן שי: בואו נעשה משחק – – –

אופיר אקוניס: לא.

אופיר אקוניס: אתה, זמנך הסתיים, ואנחנו, בזמן שאתה – – –

נחמן שי: איך הזמן הסתיים?

נחמן שי: אני עכשיו צריך לקבל את כל הזמן מחדש, כי לא היה שר.

אופיר אקוניס: לא, סגן השר יצחק כהן – סגן שר האוצר מייצג את הממשלה – – –

נחמן שי: אה, יצחק כהן.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שי, בוא נעשה דבר כזה: זמנך הסתיים.

אופיר אקוניס: רק רגע.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, מה – למה התכוונת?

קריאות: – – –

יצחק כהן: אני שוקל להיפגע.

אופיר אקוניס: לא לא, אתה לא נפגעת.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שי, אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: המזכירות קראה לשר ברק, אבל את זה אתה תצטרך לעשות ממקומך, כי עכשיו הגיע תורו של חבר הכנסת אגבאריה.

נחמן שי: אני מודה לכם.

נחמן שי: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני חבר הכנסת אגבאריה, שלוש דקות.

אופיר אקוניס: אחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

אופיר אקוניס: כל מי שלא נמצא באולם בזמן הדיבור שלו, פשוט נפסח עליו ונעבור לבא בתור.

אופיר אקוניס: כך, עד שנגיע לדובר האחרון ולהצבעה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: שלוש דקות.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, זו באמת היתה החלפה טובה.

אופיר אקוניס: כן, אם היא נאה בעיניך אז גם בעינינו.

אופיר אקוניס: ההחלפה, הכוונה.

עפו אגבאריה: שלא תגיד שאני – – –

אופיר אקוניס: נכון.

עפו אגבאריה: זהו.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, אנחנו מדברים, באמת, על המאבק הציבורי ועל ההתקוממות של החברה הישראלית בקיץ האחרון, ולצערי הרב הרבה מההחלטות או מהפסיקות של ועדת-טרכטנברג פסחו על המגזר הערבי.

עפו אגבאריה: הרבה דברים שאנחנו לא יכולים להשיג ולא השגנו, ואנחנו היינו וחשבנו שאולי באמת הגיע הזמן שהממשלה תפנים שיש איזו אוכלוסייה של 20% שנמצאים במדינה שמגיע להם להיות שווים.

עפו אגבאריה: וחשבנו – לתומנו, כמובן, אפילו שהממשלה לא הולכת בכיוון – שאחרי 64 שנה מקום המדינה, ואחרי הכרזת העצמאות, באמת הגיע הזמן אפילו להסתכל על זה שלא הוקם במגזר הערבי אפילו כפר אחד חדש, וחוץ מזה אפילו התוכניות, תוכניות המיתאר ושטחי הריבונות של הכפרים הערביים רק הולכים ומצטמצמים.

עפו אגבאריה: נכון שהמחאה היתה על הדיור והדיור הציבורי; עצם העובדה שאין לנו אפילו איפה לבנות – וזה מכניס אותנו לקונפליקט בין האוכלוסייה הערבית לבין הממסד, כי לא מאשרים תוכניות, כי לא מרחיבים אזורי שיפוט.

עפו אגבאריה: אז האם לא הגיע הזמן, אחרי כל השנים האלה, ואחרי ההתעוררות הציבורית, לתקן את העוול הזה?

עפו אגבאריה: לדעתי, יש מקום באמת כבר להתחיל לחשוב שהאנשים שנמצאים פה, המיליון-ורבע, אזרחי מדינת ישראל הערבים, הם פה, הם יישארו פה, אבל הם צריכים להיות שווים.

עפו אגבאריה: זה המאבק על הדמוקרטיה, שלצערי הרב הולך ומתפוגג.

עפו אגבאריה: עם החקיקה שאנחנו שומעים, גם בבוקר וגם בערב, מכיוונה של מפלגת ישראל ביתנו, שרק עכשיו התחלפנו אתה, וגם מצעירי הליכוד, שאני לא מבין איך הם, מפלגה כזאת, שחרתה על דגלה תמיד את הדמוקרטיה האמיתית, הם הולכים דווקא לכיוון האנטי-דמוקרטי בחקיקה הגזענית, מה שהולכים היום לשמוע בין החוקים על הנאמנות, שאם אני רוצה רשיון רכב אני צריך להישבע אמונים.

עפו אגבאריה: אני לא יודע אם נשמע דבר כזה, אבל כנראה זו המגמה של המדיניות של הממשלה הזאת.

עפו אגבאריה: והדבר האחרון, שהולכים וכל הזמן אומרים: מה קורה באביב הערבי?

עפו אגבאריה: האם האביב הערבי הביא לנו את האסלאם או את הדתיות והפנאטיות הדתית – אז אני רואה מה הולך בכנסת הזאת.

עפו אגבאריה: דווקא הפנאטיות הדתית, שאולי לפעמים מתחבאת מאחורי האידיאולוגיה, היא שמקצינה את מדינת ישראל לכיוון היותר-פונדמנטליסטי.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת נסים זאב – לא נמצא.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת גאלב מג'אדלה – לא נמצא.

אופיר אקוניס: אלה התורים של האנשים שאמורים לדבר.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת יעקב ליצמן – – –

דניאל בן-סימון: רגע, רגע, אפשר לדבר במקומו?

אופיר אקוניס: לא.

אופיר אקוניס: האם חבר הכנסת בן-סימון יכול לדבר במקום – יכול לדבר.

דניאל בן-סימון: אני ראיתי אותו פה.

דניאל בן-סימון: עכשיו.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: נא לעלות.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בן-סימון, אתה מבקש לדבר במקומו?

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: עכשיו כבר קראנו לחבר הכנסת בן-סימון שמחליף את חבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

אופיר אקוניס: שלוש דקות בבקשה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת נסים זאב, אתה תהיה אחריו.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתנצל על כך, ראיתי את חברי עכשיו, לפני כמה שניות – – –

אופיר אקוניס: עכשיו אתה מייצג את סיעת העבודה כולה.

דניאל בן-סימון: נכון.

אופיר אקוניס: אתה מדבר במקומו פשוט.

דניאל בן-סימון: אלא אם כן הוא נמצא פה.

אופיר אקוניס: לא לא, אתה כבר בשתיים וחצי דקות.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

דניאל בן-סימון: אני רק רציתי להגיד לך שאני לא אחמיץ הזדמנות להביע אי-אמון בממשלה.

דניאל בן-סימון: אני לא רק לא אחמיץ הזדמנות אלא אני אקפוץ על כל הזדמנות, כיוון שהרחקתם לכת, כמעט בכל התחומים.

דניאל בן-סימון: הלכתם צעד אחד – אתם בעצם מפרקים – אדוני היושב-ראש, תקשיב לי – – –

אופיר אקוניס: סליחה, אני עוצר אותך.

אופיר אקוניס: סליחה.

אופיר אקוניס: גברתי, גברתי המזכירה, גברתי המזכירה, אני מבקש לקרוא שוב לשר התורן.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: לא.

אופיר אקוניס: אני אתן לך את כל הזמן.

דניאל בן-סימון: בבקשה.

אופיר אקוניס: לא יכול להיות.

אופיר אקוניס: אבל, סגן השר, אתה לא התורן.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: אני לא רוצה להפסיק את כל הישיבה.

אופיר אקוניס: אני גם מבקש לקרוא שוב לשר התורן, שהוא שר הביטחון.

ישראל חסון: – – –

דניאל בן-סימון: אגב, אתה צודק.

דניאל בן-סימון: אני חושב שלא שמעו אותך.

ישראל חסון: לחזור על זה?

דניאל בן-סימון: כן.

אופיר אקוניס: אני אוסיף לך זמן.

אופיר אקוניס: בבקשה.

דניאל בן-סימון: למה אני אומר, אדוני היושב-ראש?

דניאל בן-סימון: החברה הישראלית בנויה על איזונים מאוד רגישים; בין דתיים וחילונים, בין ימין ושמאל, בין ערבים ויהודים, בין רשויות, אגב – שלטון, פוליטי לעומת זרוע משפטית, תקשורת – אתם מטלטלים את כל המרקם הזה.

דניאל בן-סימון: אתם מטלטלים אותו, ובכך שאתם מטלטלים את האיזון הזה אתם פוגעים בתקשורת, אתם פוגעים במשפט, אתם מחזקים את השלטון הפוליטי, ובלי האיזונים האלה אתם גם תשלמו את המחיר, כי בבחירות הבאות, כשתשבו באופוזיציה, אתה תזכור את שימוש היתר ברוב הפוליטי שלך ותגיד: רבותי, אתם פוגעים במיעוט.

דניאל בן-סימון: מיעוט של היום הוא אולי רוב של מחר, ורוב של היום הוא אולי מיעוט – ולכן נדרשות מכם החוכמה והרגישות לשמור על האיזונים בין מה שנבנה פה ב-50–60 השנים הראשונות.

דניאל בן-סימון: נדמה לי שאתם מפירים את האיזונים בגלל כוח יתר, רוב מוחץ ואולי חוסר רגישות בכל מה שקשור לחברה הזאת – ושוב, דיברתי רק על הזרועות; לא דיברתי גם על הכלכלה והחברה ומעמד הדת.

דניאל בן-סימון: אנא ממך, אדוני היושב-ראש, מכיוון שאתה מחזיק גם כן בדעות שפוגעות באיזון בין הקבוצות, אתה צריך לחשוב שהיום אתה עוד יכול להוביל מהלך כזה.

דניאל בן-סימון: מחר אתה תתחנן שיגלו רגישות לעמדות של המיעוט, ואני אומר לך מראש – אתם תהיו מיעוט בממשלה הבאה.

דניאל בן-סימון: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת בן-סימון.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת נסים זאב – בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: שלוש דקות.

אופיר אקוניס: אחריך – חברת הכנסת עינת וילף, ואחריה – חבר הכנסת אלסאנע.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הממשלה עושה בצונאמי הקיים היום בעולם, באירופה ובארצות-הברית, כולנו עדים לבעיה הכלכלית העולמית, שיש לה השלכות – מה לעשות.

נסים זאב: מדינת ישראל לא חיה בנפרד, וההשלכה הגלובלית על מדינת ישראל בתחום היצוא שלה לפחות – זה עושה את שלו.

נסים זאב: אני חושב שוועדת-טרכטנברג, שאכן הגיעה למסקנות, וראש הממשלה, הממשלה הזאת הבטיחו לאמץ את דוח הוועדה.

נסים זאב: צריך באמת לעמוד על היישום של ההחלטות האלה ולא מעבר לכך, ודאי לא בשלב הזה.

נסים זאב: אנחנו לא יכולים לומר שמה שקורה היום בארצות ערב והאיומים שקיימים סביב מדינת ישראל בכל פינה ובכל צד שאנחנו רק מביטים – אם ה"חמאס" ואם ה"חיזבאללה", שיש לו היום עשרות אלפי טילים לעבר מדינת ישראל, אם סוריה, שרק לפני יומיים עשתה את האימונים לעבר מדינת ישראל, ומאיימים שברגע שהיא תיפגע, יפתחו בטילים לעבר מדינת ישראל.

נסים זאב: אנחנו לא יכולים להתעלם מהאיומים האסטרטגיים האלה שקיימים לצדנו.

נסים זאב: דבר נוסף, שחברת הכנסת גלאון נגעה בו, בנושא של הפרדה בין גברים ונשים ושירת נשים, כאילו כל צה"ל היום עומד על השירה הזאת.

נסים זאב: "אז ישיר משה ובני ישראל את השירה הזאת לה'".

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם, שמאז ומעולם היתה שירת נשים בצה"ל, והיו מצבים שחיילים כן עזבו את היחידות בזמן השירה, אבל אולי המספרים לא היו כמו שהם היום; היום המספרים בצה"ל מבחינת הציבור החרדי והדתי-הלאומי, ברוך השם – הוא ציבור גדול יותר, ובסך הכול יש פה עניין של הלכה ולא עניין של פגיעה בחופש או בביטוי של האשה.

נסים זאב: אני חושב שזכויות האשה בנושא הזה הן מעל ומעבר – אין חילוקי דעות בנושא הזה.

נסים זאב: גברת קלינטון שבאה להתערב, נהפכה להיות מין "רעבעצן" כזאת, שבאה לומר שאנחנו נהפכים להיות אירנים – אני חושב שמדינת ישראל היא אחת המדינות המפותחות ביותר בכל מה שקשור לזכויות אשה, ולא צריך להגזים בסוגיה הזו.

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש, אם כבר הילרי קלינטון צריכה לדאוג – מה שקורה אולי במצרים, בתוניסיה.

נסים זאב: מה שקורה היום במצרים, זה מה שצריך – גם הנושא הביטחוני שם, שהיום האסלאם הוא כמעט 60% במצרים, ושם באמת תהיה בעיה, שהכפיפות לחוקי השריעה גם בעצם יהיו במצרים, ויהיו לזה השלכות גם ביטחוניות, לא רק על מדינת ישראל אלא גם על האזור כולו.

נסים זאב: זה מה שבאמת צריך להדאיג, ולא הנושא של נסיעה באוטובוסים כאלה ואחרים, כשיש אוטובוסים פרטיים, שאולי נוסעים ויש הפרדה בין גברים לנשים.

נסים זאב: אני חושב שזה לא לכבודה להתערב בדברים פנימיים של מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: אדוני חבר הכנסת אלסאנע, בבקשה.

אופיר אקוניס: סגן השר ליצמן, הקראתי את שמך, לא היית פה.

אופיר אקוניס: אם תרצה, כיוון שלא הקראתי אחרי חבר הכנסת אלסאנע מישהו אחר.

אופיר אקוניס: אתה רוצה?

אופיר אקוניס: אז תהיה מייד אחרי חבר הכנסת אלסאנע.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יש פתגם בערבית שאומר – שר אל-בּליה מא יצ'חכּ.

טלב אלסאנע: לפעמים הדברים הם כל כך גרועים וציניים, עד שהם מצחיקים, וכאשר אנחנו שומעים את חבר הכנסת נסים זאב מדבר על עלייה או על השתתפות התנועה האסלאמית בבחירות במצרים וזכייתה בבחירות, והוא מציג את זה כאילו זה אסון, אז מה נגיד, כאשר אתה עצמך נבחר על תקן תנועה דתית, שאומרת להחזיר עטרה ליושנה, אבל שם, אני מאמין, במצרים לא יעשו הפרדה בין נשים לגברים באוטובוסים, וכל מה שאנחנו רואים בירושלים לא יהיה במצרים.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, אני רוצה היום להתייחס למציאות קשה, לזעקה אמיתית של הציבור הערבי, כאשר ציבור שלם, 20% מאזרחי המדינה, חי מזה עשרות שנים על שולי המדיניות הכלכלית-החברתית, כאשר המדיניות הממשלתית במכוון מדירה אותו, ומאמצת מדיניות להנצחת האפליה, הקיפוח והעוני.

טלב אלסאנע: העוני, רבותי, במגזר הערבי אינו מקרי; הוא תוצאה ישירה של מדיניות; מדיניות שהפקיעה את מקורות ההכנסה, את התעסוקה והפרנסה, ויצרה תלות כלכלית, שגרמה לעוני ולאבטלה.

טלב אלסאנע: הפקיעו מהאנשים את זכותם להתפרנס בכבוד, הפקיעו מהאקדמאים את האפשרות להשתלב בשוק העבודה, וגם יצרו את המצוקה הקשה של הדיור, תוכניות המיתאר, זוגות צעירים, ולכן יש ההחלטה של ועדת המעקב, שביום ראשון תהיה שביתה כללית במגזר הערבי וגם הפגנה מול משרד ראש הממשלה.

טלב אלסאנע: מדוע ההפגנה הזאת?

טלב אלסאנע: למה קיימת הפגנה?

טלב אלסאנע: כי אנחנו הגענו למסקנה שאם אנחנו לא יוצאים למאבק למען הזכויות שלנו, למען העתיד שלנו, אין מי שיעשה את זה, ואם אנחנו לא יוצאים למאבק, שהוא למען סוגיה הכי צודקת, כאשר מדובר על צדק חברתי, כאשר מדובר על האביב של העמים – הגיע הזמן שהעם שלנו יצא למאבק לגיטימי, באמצעים לגיטימיים, למען הזכות לשוויון הזדמנויות, לצדק חברתי, לצדק חלוקתי, ושהמשאבים יתחלקו בין אזרחי המדינה על בסיס שוויוני.

טלב אלסאנע: (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית: מפה אני רוצה לפנות לכלל הציבור במגזר הערבי בקריאה להשתתף ולציית להחלטה של ועדת המעקב ולשבות ביום ראשון על רקע מצוקת המגורים בשטחי הערים והכפרים הערביים ונגד התוכנית הגזענית, תוכנית-פראוור, אשר מאיימת בנכבה חדשה נגד כלל הציבור הערבי בנגב.

טלב אלסאנע: הנגב הוא נושא הנוגע לכלל הערבים ויש צורך שקולנו יורם ומילותינו תישמענה, ושהקול הזה יועלה באופן ברור.

טלב אלסאנע: )

אנסטסיה מיכאלי: זה לא ייתכן.

אנסטסיה מיכאלי: אפליה.

אופיר אקוניס: רק רגע.

אופיר אקוניס: רק רגע.

טלב אלסאנע: חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי, זה שאת לא יודעת ערבית, זאת הבעיה שלך.

אנסטסיה מיכאלי: – – –

אופיר אקוניס: גברתי.

אופיר אקוניס: גברתי.

אנסטסיה מיכאלי: – – –

אופיר אקוניס: סליחה.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי.

אנסטסיה מיכאלי: – – – אתה מדבר בעברית?

אנסטסיה מיכאלי: – – – חוצפה.

טלב אלסאנע: בשפה שלך את לא יודעת – – –

עפו אגבאריה: אני אתרגם לך לרוסית, אם את רוצה.

אנסטסיה מיכאלי: – – –

עפו אגבאריה: אני אתרגם לך לרוסית.

אנסטסיה מיכאלי: – – –

עפו אגבאריה: – – –

נסים זאב: אבל היא צודקת.

נסים זאב: אולי הוא מקלל בערבית?

נסים זאב: אני לא יודע.

נסים זאב: גם אני לא מבין.

אנסטסיה מיכאלי: – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת – – –

טלב אלסאנע: אנחנו יודעים מי מקלל בשפתו, אנחנו יודעים.

טלב אלסאנע: דברים שאומרים בערבית אומרים גם בעברית.

אנסטסיה מיכאלי: שיתרגמו – – –

נסים זאב: הוא מדבר ל"אל-ג'זירה".

נסים זאב: הוא לא מדבר – – –

אנסטסיה מיכאלי: שיתרגם.

אופיר אקוניס: רק רגע, גברתי.

אופיר אקוניס: את ביקשת ממני, אם אני מצטט אותך נכון, להעיף אותו.

אופיר אקוניס: למיטב ידיעתי, השפה הערבית נקבעה – לא על-ידי, אבל על-ידי הקודמים פה – כשפה רשמית.

אופיר אקוניס: הוא יכול לומר את דבריו גם שלוש דקות בערבית – יכול.

אופיר אקוניס: ככה זה.

אופיר אקוניס: עכשיו, אני מבקש – – –

אנסטסיה מיכאלי: – – –

טלב אלסאנע: אם לא מוצא חן בעינייך, את יכולה לעוף.

טלב אלסאנע: זה לא מפריע לי, תאמיני לי.

אנסטסיה מיכאלי: – – –

אופיר אקוניס: רק רגע.

אופיר אקוניס: גברתי, נא לשבת.

טלב אלסאנע: לא מוצא חן בעינייך, את יכולה לעוף.

אנסטסיה מיכאלי: – – –

אופיר אקוניס: חברת הכנסת מיכאלי, נא לשבת.

מיכאל בן-ארי: נשלח אותך לקדאפי.

מיכאל בן-ארי: תקבל – – –

אופיר אקוניס: גברתי, נא לשבת.

מיכאל בן-ארי: – – –

אופיר אקוניס: אני אומר לכם את הדבר הבא: אף אחד לא יעיף מפה את השני.

אופיר אקוניס: אם יהיה מצב שצריכים לצאת, אחרי קריאה שלישית, יושב-ראש הישיבה מעיף או מבקש מחבר כנסת לצאת, על-פי תקנון הכנסת.

אופיר אקוניס: עכשיו אני מבקש ממך – – –

טלב אלסאנע: בוא, אני אתרגם – מי – – –?

אופיר אקוניס: עכשיו אני מבקש ממך לתרגם את הדברים ולסיים.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – – בלי לבקש ממנו.

טלב אלסאנע: חבר הכנסת מולה, אני לא חייב – – –

קריאות: – – –

אנסטסיה מיכאלי: אני רוצה – – – מגיע לנו.

טלב אלסאנע: אז תבקשי בצורה מנומסת.

טלב אלסאנע: תלמדי להיות מנומסת.

טלב אלסאנע: קצת נימוס לא יזיק לך.

אנסטסיה מיכאלי: – – – אתה לא תגיד.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אלסאנע, תמשיך.

אופיר אקוניס: אתה סיימת את שלוש הדקות.

אופיר אקוניס: אני מבקש ב-30 שניות לתרגם למליאת הכנסת את סוף הנאום שלך.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: אז אם הוא אמר, הוא יגיד את זה.

אופיר אקוניס: בבקשה.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – – לומר, דבריו בערבית היו תרגום מעברית.

טלב אלסאנע: בהמשך לדברים שאמרתי בתחילת דברי לגבי – – –

נסים זאב: – – –

טלב אלסאנע: – – – של החברה הערבית – אבטלה, עוני, מצוקת הדיור, הזוגות הצעירים – ועדת המעקב שהיא הנהגת הציבור הערבי, הכריזה שיום ראשון הקרוב, 11 בדצמבר, הוא יום שביתה כללית במגזר הערבי – –

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

טלב אלסאנע: – – והפגנה מול משרד ראש הממשלה.

אופיר אקוניס: אני מודה לך.

טלב אלסאנע: חשוב שהציבור הערבי יפעל כדי להעביר מסר לממשלה שהמדיניות הזו לא תימשך.

טלב אלסאנע: זו חובתנו, זו זכותנו, זה מעקב לגיטימי למען מטרה לגיטימית – הזכות לשוויון ולצדק חברתי.

אופיר אקוניס: אני לא – – –

ישראל חסון: מי זה ראש ועדת המעקב?

טלב אלסאנע: ראש ועדת המעקב זה מר מוחמד זידאן.

טלב אלסאנע: ועדת המעקב כוללת את התגובות, כל העדות וכל את כל הארגונים הוולונטריים.

טלב אלסאנע: היא הגוף הייצוגי והמייצג של הציבור הערבי במדינת ישראל.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בן-ארי, בבקשה.

אופיר אקוניס: סליחה, אני הזמנתי את סגן השר ליצמן, ואחר כך את חבר הכנסת בן-ארי.

אופיר אקוניס: חוסר הנוכחות, גברתי המזכירה, של חברי כנסת שנרשמו ולא נמצאו – רק בלבלו פה את הסדר.

אופיר אקוניס: אפשר גם לא לקרוא להם.

אופיר אקוניס: אבל את היית הרבה לפני, חברת הכנסת וילף.

אופיר אקוניס: את תעלי אחרי חבר הכנסת ליצמן.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, האם מותר לי לדבר ביידיש?

קריאות: כן.

נחמן שי: לא.

נחמן שי: לפי תקנון הכנסת, לא.

אופיר אקוניס: לא.

אופיר אקוניס: רק בשפות הרשמיות, אדוני: השפה העברית והשפה הערבית.

אופיר אקוניס: אתה יכול לבחור.

אנסטסיה מיכאלי: אנחנו – – –

יעקב ליצמן: ברשותך, אדוני היושב-ראש – –

אופיר אקוניס: שלוש דקות מעכשיו, אדוני.

נחמן שי: – – – רב-תרבותית.

יעקב ליצמן: – – אני אדבר עברית, ואני אתר

יעקב ליצמן: גם מה שחברי כנסת – –

גאלב מג'אדלה: – – – ביידיש.

יעקב ליצמן: – – מה שטלב אלסאנע אמר.

יעקב ליצמן: הוא קרא לכל היהודים – –

קריאה: – – –

יעקב ליצמן: – – להתיישב ביהודה ושומרון; הוא קרא לכולם, לכל העולים בעולם, להתיישב בארץ-ישראל, כולל יהודה ושומרון.

יעקב ליצמן: זה הבנתי מהנאום שלך.

טלב אלסאנע: איפה?

יעקב ליצמן: עכשיו.

טלב אלסאנע: ככה הבנת?

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: זה מה שהבנתי.

טלב אלסאנע: יפה מאוד.

טלב אלסאנע: רצית להבין מה שאתה רוצה, ולא קשור למה שאמרתי.

יעקב ליצמן: או שאני מבין מה שאני מבין או שאתה מסביר בעברית שאני אבין.

ישראל חסון: אל תתייאשו מהתקוות – – –

יעקב ליצמן: אני הבנתי שקראת לכל היהודים בעולם לבוא להתיישב ביהודה ושומרון – – –

ישראל חסון: גם מזרח הירדן.

יעקב ליצמן: לא יודע, אין לי מושג מאיפה.

יעקב ליצמן: זה אם הבנתי עברית נכונה.

יעקב ליצמן: אם אתה רוצה שאני אתרגם את זה ליידיש גם את זה אני אגיד לך.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, ברשותך, אני אוותר גם על הדקה.

אופיר אקוניס: זה הכול?

יעקב ליצמן: לא.

אופיר אקוניס: אה, על התוספת.

יעקב ליצמן: לא ביקשתי.

אופיר אקוניס: אוקיי.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, כל נושא האי-אמון – זה כבר כל שבוע.

יעקב ליצמן: בסדר, אופוזיציה – אי-אמון, קואליציה – אמון.

יעקב ליצמן: לא בטוח שמי שמציע אי-אמון באמת יש לו אי-אמון, ולא בטוח שכל מי שמצביע אמון יש לו אמון.

יעקב ליצמן: גם בזה אני לא בטוח.

יעקב ליצמן: אבל יש דבר אחד שאני יודע: הנושא של הדיור חמור ביותר.

יעקב ליצמן: אי-אמון, לא אי-אמון, הנושא הזה, אני אומר גם כאיש קואליציה, כסגן שר, חייב לבוא לפתרון.

יעקב ליצמן: עד הרגע הזה יש הרבה תוכניות, אבל לפי מה שנראה בימים האחרונים כל התוכניות יהיו כבר אחרי הבחירות, כך נראה לי, כי אם אנחנו כבר עושים התפקדות וכל הדברים – לא יודע, פריימריז, לך תדע.

יעקב ליצמן: אני קורא לכולם, רבותי, הנושא הזה לא שייך למפלגות, לא שייך לסיעות, שייך לכל בן-אדם בארץ, כל אזרח בארץ.

יעקב ליצמן: הנושא הזה חמור ביותר, וצריך לתת יותר את הדעת על זה.

יעקב ליצמן: עשו הרבה – זה תוכניות לטווח ארוך.

יעקב ליצמן: אני חושב שהגיע הזמן גם לתת מענקים בעיקר לפריפריה, לדירות יד שנייה.

יעקב ליצמן: אני חושב אולי שגם היה צריך לתת פטור ממע"מ לשנתיים, שלוש שנים, על דירות – יש כל מיני דברים שניתן לעשות.

יעקב ליצמן: לצערי, עד לרגע זה עשו תוכניות, אבל הכול לטווח ארוך.

יעקב ליצמן: המשבר בדיור זה המשבר.

יעקב ליצמן: "קוטג'", מחיה, אוכל – חמור; דיור – חמור שבחמור.

יעקב ליצמן: לצערי, עד רגע זה לא ראיתי שום פתרון.

יעקב ליצמן: אני בטוח שראש הממשלה, ביכולתו לטפל בדבר.

יעקב ליצמן: אני קורא לו, זה לא מאוחר עדיין: תתחיל להיכנס יותר בעניין הזה כי מדובר בהצלת נפשות.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה, אדוני.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

אופיר אקוניס: אחריו – חברת הכנסת עינת וילף, ואחריה – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, דיברו כאן קודם על הדרת נשים – אני רוצה לדבר על התופעה של פגיעה בנשים, ופגיעה בנשים חד-הוריות במיוחד בשכונות הדרום בתל-אביב, בעקבות התופעה המסוכנת ששוטפת את הארץ שנקראת "תופעת המסתננים", שמשום-מה אלה שזועקים על הדרת נשים זה גם אלה שרוצים לקבל אותם.

מיכאל בן-ארי: אגב, אני קורא לחברי הכנסת להשתתף מחר בוועדת הפנים בדיון החשוב מאוד על חוק המסתננים.

מיכאל בן-ארי: בשבוע שעבר פנתה אלי גברת אחת, ואצלי בלשכה בתל-אביב, כמו שקורה הרבה פעמים, בהרבה הרבה דמעות ביכתה את מר גורלה.

מיכאל בן-ארי: סיפרה סיפורים.

מיכאל בן-ארי: אני האזנתי רוב קשב, אבל כיוון שאני קצת למוד ניסיון, אדוני היושב-ראש – יש כאלה שבאים ומספרים סיפורים, ומאחורי הסיפור אין אמת, אז יש לי צוותים של ההנהגה הצעירה של האיחוד הלאומי.

מיכאל בן-ארי: מדובר בבני-נוער בוגרים וחלקם קצת אחרי צבא.

מיכאל בן-ארי: שלחתי שלושה מהם, שתי בחורות ואחד מהבחורים – שלושה הלכו לשם בלי הדרת נשים.

מיכאל בן-ארי: הלכו אליה הביתה וכתבו לי דוח, וחלק מהדוח שהם כתבו לי אני רוצה לקרוא לפניכם.

מיכאל בן-ארי: הם כותבים לי ככה – אני לא קורא את שמה, זה לא חשוב: גיל 52, מצב – גרושה ואלמנה; זאת אומרת, היא גרושה מבעל ראשון – שני ילדים, אלמנה מבעל שני – עוד שני ילדים.

מיכאל בן-ארי: בן ובת גדולים שגרים אצל חברים, כי היא לא יכולה להחזיק אותם.

מיכאל בן-ארי: עכשיו אני אקצר את התהליך: הגברת הזאת נזרקה מביתה בעקבות תופעת המסתננים שגורמים להאמרת מחירי הדירות ומכניסים לשטח כל מיני כרישי נדל"ן שמבינים שמדובר במכרה זהב.

מיכאל בן-ארי: לכל חדר קטנטן מכניסים 15 מסתננים, כל אחד משלם בין 100 ל-150 שקלים.

מיכאל בן-ארי: תעשו חשבון – איזה מכרה זהב מדובר כאן.

מיכאל בן-ארי: האשה הזאת נזרקת מביתה עם ארבעה ילדים.

מיכאל בן-ארי: היא צריכה עכשיו לשכור דירה.

מיכאל בן-ארי: היא מקבלת קצבת שאירים.

מיכאל בן-ארי: יחד עם קצבת ילדים – 3,600 שקל.

מיכאל בן-ארי: מתוך זה, אדוני היושב-ראש, 3,100 שקל היא משלמת שכר דירה.

מיכאל בן-ארי: תיכף תשמעו את התיאור.

מיכאל בן-ארי: כותבת הדוח כותבת לי: "בכניסה יש שולחן קטן עם שלושה כיסאות מפלסטיק".

מיכאל בן-ארי: היא כותבת בסוגריים: "לא היו מספיק כיסאות, אז אחת ישבה על הרצפה".

מיכאל בן-ארי: "אחרי זה יש מטבח קטן, יש בו רק שיש עם ארונות מתחתיו, מיקרוגל, גז, כמה כלים ומקרר.

מיכאל בן-ארי: יש חדר שינה אחד, יחסית קטן.

מיכאל בן-ארי: יש בו מיטה זוגית".

מיכאל בן-ארי: מי ישן על המיטה הזאת?

מיכאל בן-ארי: אמא ושתי בנות מתבגרות.

מיכאל בן-ארי: באה אלי האמא הזאת – אני לא יכול להתבטא בכל הסיפורים שהיא ביטאה – היא אומרת לי, אין לי בשביל לתת לבנות את המינימום שבנות בגיל הזה צריכות; מינימום של היגיינה אני לא יכולה לתת לבנות האלה.

מיכאל בן-ארי: מינימום של המינימום.

מיכאל בן-ארי: תופעת המסתננים, הדרת נשים.

מיכאל בן-ארי: היא כותבת: "בחדר הכניסה עשה בעל-הבית שירותים ומקלחת.

מיכאל בן-ארי: יש שם עוד חדר, אבל הוא נעול, ויש בו את חפציו של בעל הדירה.

מיכאל בן-ארי: הוא לא נותן לה להשתמש בו.

מיכאל בן-ארי: זה כל מה שראינו בדירה".

מיכאל בן-ארי: בהמשך היא מפרטת את כל מה שהיא רואה שם.

מיכאל בן-ארי: והיא כותבת לי בסוף – זאת שכותבת לי את הדוח – היא אומרת שאין לה אוכל למחר, לשבת הקרובה – – –

אופיר אקוניס: נא לסיים.

מיכאל בן-ארי: אני תיכף אסיים, אדוני היושב-ראש.

מיכאל בן-ארי: היא אומרת לסיכום שחייבים לעזור לה.

מיכאל בן-ארי: אנחנו נעזור לה, השאלה מתי מדינת ישראל תבין שהצונאמי הזה, שאלה שמדברים על זכויות אדם הם הפוגעים הכי גדולים בזכויות האדם.

מיכאל בן-ארי: האשה האומללה הזאת וארבעת ילדיה, ושני ילדים שהיא זרקה מהבית כי אין לה איפה לגדל אותם, הם קורבן של כל הארגונים האלה שקוראים היום לעצמם, לא זכויות האדם, אלא "מתעבי האדם", "מתעבי האזרח" של מדינת ישראל.

מיכאל בן-ארי: אני קורא לכולם להשתתף אתנו בתהלוכה והפגנה ביום ראשון הקרוב, בתל-אביב, מדרך-ההגנה ועד גן-לוינסקי.

מיכאל בן-ארי: אנחנו נותנים את "אות מחריבי העיר תל-אביב" לשני אנשים חשובים: אחד מהם בנימין נתניהו, שבשלוש שנים הביא 40,000 סודנים לתל-אביב, וגם לרון חולדאי, שהקים להם בית-ספר, בתי-תמחוי וכו'.

אופיר אקוניס: אני מודה לך.

מיכאל בן-ארי: אנחנו ניתן להם את "אות יקירי ומחריבי העיר תל-אביב".

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: גברתי, שלוש דקות, אחרייך – חבר הכנסת ניצן הורוביץ, ואחריו – חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי.

אופיר אקוניס: בבקשה, גברתי.

אופיר אקוניס: שלוש דקות.

עינת וילף: היושב-ראש, תודה רבה לך, השר וחברי חברי הכנסת, אני רוצה להצטרף לתשובתו של חבר סיעתי, השר מתן וילנאי, ביחס לנושא הדרת נשים בצה"ל.

עינת וילף: ברור שהדבר הזה אינו בסיס לאמון או לאי-אמון או להפרדה בין הקואליציה לאופוזיציה.

עינת וילף: בתחום הזה אני מאוד מקווה שברור שכל 120 חברי הבית מאוחדים בכך שבצה"ל ובשום מקום אסור לנו להסכין לאפליה כלשהי של נשים.

עינת וילף: דווקא חשוב – אני חושבת – שהיום בהצבעה נביע אמון בצה"ל על כך שהוא מיישם את עיקר ההמלצות, פותח את צה"ל בכל המקצועות בפני נשים, הדיח את אותם צוערים שיצאו בצורה הפגנתית מטקס שבו נשים שרו.

עינת וילף: כלומר, צריך להבהיר שדווקא כאן, כולל כמובן המינוי של ראש אכ"א, שהיא גם נלחמת בנושא הזה – ברור שיש כמה רבנים קיצוניים שיש להם אינטרס ללבות את הדיון הזה ולייצר פרובוקציות.

עינת וילף: אנחנו לא צריכים לתת לזה יד וגם לא צריכים להסתכל על זה כדבר קטן.

עינת וילף: צריך חד-משמעית להגיד לזה לא.

עינת וילף: טוב שהרמטכ"ל נהג כפי שנהג.

עינת וילף: חלקי לא עם אלה שאומרים "צריך להתחשב".

עינת וילף: בדברים כאלה אין מה להתחשב.

עינת וילף: זו אכן פגיעה בקודש הקודשים של – אני חושבת בתקווה – כל אחד מאתנו, ולכן דווקא הדרך שבה הרמטכ"ל וצה"ל נהגו – להדיח את אותם צוערים, למתוח בצורה ברורה אמירה שלא יהיה דבר כזה, שאין מקום להתחשבות, וכן לפעול לשוויון מלא של הנשים בצה"ל, לפתוח את כל המקצועות – זו סיבה דווקא להביע אמון היום בצה"ל ובהנהגתו.

עינת וילף: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך.

אופיר אקוניס: תודה, גברתי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

אופיר אקוניס: בבקשה, שלוש דקות.

אופיר אקוניס: אחריך – חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי.

אופיר אקוניס: בבקשה.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, תודה, השבוע ראיתי בטלוויזיה קטע מהטלוויזיה המצרית, בעקבות הבחירות שהיו שם, ובאולפן התקיים ריאיון עם אחד הנבחרים החדשים, איש דת, איש מפלגה דתית, והמראיינת רצתה ללחוץ את ידו, והוא פשוט נמלא פחד וסירב ללחוץ את ידה.

ניצן הורוביץ: ואחר כך הפרשנות שליוותה את זה באולפן ובכלל בכל התוכניות – כמה נורא שמפלגות דתיות הועלו לשלטון במצרים וקודם בתוניסיה, ואיזה חשש יש למשטר החילוני במצרים, כי המפלגות האלה ירצו להשליט במצרים או בתוניסיה משטר דתי, משטר של מדינת הלכה, וכמובן הזכירו, ובצדק, את המכה שספגה טורקיה, שאחרי עשרות רבות שנים של חילוניות עלתה שם מפלגה פרו-אסלאמית.

ניצן הורוביץ: ואני שואל, מה הזעקה על מצרים ועל תוניסיה ועל טורקיה כשכאן פועלות מפלגות דתיות שהן חלק מהמערכת המדינתית, כשכאן אין שום הפרדה בין דת ומדינה, כשכאן יש כפייה דתית, ואפילו בצורה קשה ובוטה כמו שאנחנו רואים בימים האלה, עניין שרק הולך וגובר, הדרת נשים, אם על המדרכות, אם באוטובוסים, באירועים פומביים, בטקסים, באירועים רשמיים, במערכת החינוך, בצה"ל ובכל הזירה הציבורית?

ניצן הורוביץ: הבעיה, אדוני היושב-ראש, היא בעירוב הבלתי נסבל של דת ופוליטיקה ודת ומדינה.

ניצן הורוביץ: ומה שאנחנו יוצאים כנגדו במצרים או בתוניסיה או בטורקיה נכון שבעתיים גם במדינה הזאת – הדת, כשהיא חלק מהממסד השלטוני והיא נוקטת דרכים של כפייה, הופכת להיות איום על הדמוקרטיה.

ניצן הורוביץ: ואני מצפה לקצת יושרה ויושר מצד הגורמים הישראליים השונים שזועקים חמס, תרתי משמע, על מה שמתרחש במדינות ערב ועל החשש מכיבוש השלטון בידי גורמים דתיים, שיסתכלו קודם כול פנימה, אל המצב אצלנו, ויבינו, ואפילו אנשים דתיים חייבים להבין את זה שהערובה היחידה לחופש דת היא שלטון שהוא לא דתי, שנותן חופש לכל קבוצה דתית ולכל אמונה.

ניצן הורוביץ: רק תארו לעצמכם אם כוחן של המפלגות הדתיות יתגבר ותהיה כאן כפייה דתית חזקה יותר, הרי מי ייפגע מזה ראשון?

ניצן הורוביץ: דווקא הדתיים עצמם.

ניצן הורוביץ: כמו שאני, בתור חבר כנסת, עוד לפני שפרצו פה הסערות הציבוריות, הייתי מקבל – ממי?

ניצן הורוביץ: מנשים חרדיות – מכתבים על הדרה ועל כפייה דתית באוטובוסים ועל כל מיני פרשיות שקשורות ברבנות.

ניצן הורוביץ: כי כמו שאמרתי, אני לא צריך ללכת לרבנות, אלה לא שירותים שאני נזקק להם, דווקא הדתיים נזקקים להם.

ניצן הורוביץ: לכן, אדוני, לסיכום, הפרדת דת ומדינה, הפרדת דת ופוליטיקה, נכונה וחשובה לכל עם ולכל מדינה, אם בטורקיה, אם במצרים, בוודאי בישראל.

ניצן הורוביץ: תודה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת מיכאלי, בבקשה.

אופיר אקוניס: וזה סדר הדוברים והדוברות עד סוף הדיון: אחרי חברת הכנסת מיכאלי יבוא חבר הכנסת אורי אורבך, אחריך – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקֶה, ואחריו – חברת הכנסת ציפי חוטובלי, אחרונת הדוברים.

אחמד טיבי: בעברית בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: חבר הכנסת אקוניס, זחאלקָה ולא זחאלקֶה.

אופיר אקוניס: סליחה.

אופיר אקוניס: אתם לא יכולים לטעון היום שהייתי לא הגון כלפי השפה הרשמית הערבית, אבל לגבי שם המשפחה שלך נרשם ותוזמן כחבר הכנסת זחאלקָה.

אופיר אקוניס: בבקשה, גברתי.

אנסטסיה מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, האמת שכל פעם אנחנו צריכים לבוא לדוכן הכנסת ולייצג את הסיעות שלנו בהצעות האי-אמון.

אנסטסיה מיכאלי: אני מבינה שההצעות האלה הן חלק מחוקי-היסוד שכתובים אצלנו, ויש לנו בתקנון הכנסת כלים פרלמנטריים שקיימים: פרק ראשון – הבעת אי-אמון בממשלה, בעמוד 29 – וכל אחד למד והבין מה צריך לעשות.

אנסטסיה מיכאלי: האופוזיציה, כמו תמיד, מציגה עמדות שונות שלה, ומנסה להפיל את הממשלה, ולהעז להגיד כל מיני דברים שפוגעים כביכול בנו.

אנסטסיה מיכאלי: והתפקיד של הקואליציה לשלוח חבר סיעה על מנת להגן עלינו.

אנסטסיה מיכאלי: אני עולה על הדוכן הזה, חברי חברי הכנסת, לא בגלל האהבה שלי ליכולת ההתבטאות הגבוהה, ליכולת להשתמש ברטוריקה מיומנת, גם לא מפני שאני רוצה להגן על חברי הקואליציה.

אנסטסיה מיכאלי: אני עולה לפה על מנת להגיד שאני גאה לייצג את מפלגת ישראל ביתנו, לעמוד על הדוכן הזה ולהגיד כמה מלים חשובות שיש להן משקל פה.

גאלב מג'אדלה: בשביל זה לא צריך לעלות לדוכן.

גאלב מג'אדלה: בשביל זה לא צריך לעלות לדוכן.

אנסטסיה מיכאלי: חבר הכנסת דניאל בן-סימון אמר כמה מלים.

אנסטסיה מיכאלי: הוא אמר שהוא מוכן לקפוץ – –

אופיר אקוניס: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: אנחנו יודעים את זה.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אנסטסיה מיכאלי: – – הוא שמח אפילו לקפוץ, על מנת להפיל את הממשלה, יש משמעות למלים כאלה.

גאלב מג'אדלה: לבזבז את הזמן של כולנו בשביל זה?

גאלב מג'אדלה: לא כדאי לעלות.

אנסטסיה מיכאלי: נעים היה לשמוע שיש כאן חבר כנסת – – –

אופיר אקוניס: סגן היושב-ראש, חבר הכנסת, בבקשה.

אופיר אקוניס: תקבלי עוד דקה עכשיו.

גאלב מג'אדלה: בשביל זה לא כדאי לעלות לדוכן.

אופיר אקוניס: סלח לי.

אופיר אקוניס: כשאני קראתי לך, לא היית פה, ואני בטוח שחברת הכנסת מיכאלי לא היתה אומרת לך מה להגיד בנאומך.

אופיר אקוניס: אני מבקש ממך בשמה לא להגיד לה מה להגיד.

גאלב מג'אדלה: כשאתה קראת לי ולא הייתי, נהגת איפה ואיפה.

אופיר אקוניס: סליחה?

גאלב מג'אדלה: נהגת איפה ואיפה.

אופיר אקוניס: איך?

גאלב מג'אדלה: אחר כך אני אסביר לך, לא כאן, לא על חשבון העם והציבור.

אופיר אקוניס: נכון.

אופיר אקוניס: אבל ייצג אותך נאמנה חבר הכנסת בן-סימון.

גאלב מג'אדלה: זאת שאלה אחרת.

אופיר אקוניס: זה עניין שלכם.

אופיר אקוניס: אם זה נאמנה או לא, זה עניין שלכם.

אופיר אקוניס: בבקשה, גברתי.

גאלב מג'אדלה: לא היה לי ספק לרגע אחד שהוא ייצג אותי נאמנה.

אופיר אקוניס: מצוין.

גאלב מג'אדלה: אני לא צריך את החיזוק שלך, את זה אני יודע.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה לך.

אופיר אקוניס: בבקשה, תקבלי עוד דקה.

אנסטסיה מיכאלי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, על הדקה ועל חשבון הציבור, כמו שאמרו כאן חברי הכנסת ומג'אדלה, שמדבר יותר מדי, תמיד.

אנסטסיה מיכאלי: זו היכולת שלנו לדבר כל הזמן.

אנסטסיה מיכאלי: אני ממפלגה שבדרך כלל מייצגת את הדברים שהיא יודעת לעשות – לא רק לדבר, אלא היא יותר עושה.

אנסטסיה מיכאלי: ואני, בתור בן-אדם שגם מאוד אוהב לעשות דברים, רוצה לספר לכם שהיינו עם משלחת של חברי הכנסת, יושב-ראש המשלחת היה נחמן שי, וייצגנו את הפרלמנט שלנו בפרלמנט האירופי.

אנסטסיה מיכאלי: כשהגענו לשם – 27 נציגים מ-27 מדינות יושבים שם, ויש להם תרגום ל-23 שפות.

אנסטסיה מיכאלי: אני כנציגה של עולים, כנציגה שהגיעה ועלתה לישראל, הגעתי לפה, ואני דורשת מחברי הפרלמנט להתייחס לסוגיה של יכולת להבין מה חבר הפרלמנט אומר לנו.

אנסטסיה מיכאלי: כשמדברים אתנו בערבית, אז ראוי לתרגם דבר נוסף – לתרגם את זה לחברי הפרלמנט.

אנסטסיה מיכאלי: יש לנו 15 חברי כנסת שהם דוברי רוסית.

אנסטסיה מיכאלי: אני מאוד מאוד רוצה ללמוד ערבית, ואני לוקחת עכשיו מורה כדי ללמוד ערבית, ואני מאוד מכבדת – ואני חושבת שצריך לדעת את השפה הזאת – –

אורי אורבך: – – –

אנסטסיה מיכאלי: – – אבל מצד שני אני דורשת צדק חברתי לחברי הפרלמנט, ללמוד, להבין את הערבית.

אנסטסיה מיכאלי: אם זה שפה רשמית במדינת ישראל, אז אני חושבת שצריכים להבין אותה גם, כדי לדעת איך אנחנו נגן.

שלמה מולה: בואי נעשה הסכם שיחוקקו חוק חובת לימודי ערבית לכל אזרחי מדינת ישראל.

אנסטסיה מיכאלי: אני מציעה גם שאנחנו בעתיד נדבר ברוסית.

אנסטסיה מיכאלי: אני אשמח מאוד, אבל אנחנו נציג – חבר הכנסת נחמן שי, היית הרבה מאוד פעמים בהרבה מאוד פרלמנטים בעולם, ואני בטוחה שהיתה לך יכולת לראות, והזדמנות לראות, אנשים שיש להם תרגום, וזה כבוד מסוים לאנשים שהם נבחרי העם.

אנסטסיה מיכאלי: תודה רבה לכם.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה, אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אורי אורבך, בבקשה.

אופיר אקוניס: אחריך – חבר הכנסת זחאלקה, ואחריו – אחרונת הדוברים – אולי אפשר לצלצל, גברתי המזכירה – חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

אחמד טיבי: ליברמן – רק הוא יודע ערבית?

אחמד טיבי: הוא לא מעביר שיעורים בסיעה?

אופיר אקוניס: אני שמתי לב שהדיון הזה הפך לסוג של קמפיין בחירות.

אופיר אקוניס: כל אחד הציג את המפלגה שלו וגם קרא לבוא להפגנות כלשהן.

אופיר אקוניס: האם אתה רוצה לייצג את מפלגתך?

אורי אורבך: אני אייצג את מפלגתי, בצוק העתים.

גאלב מג'אדלה: מי שנתן את האות לבחירות זה ראש הממשלה, אדוני היושב-ראש, בזה שהוא הקדים את הפריימריז בליכוד.

אופיר אקוניס: לא לא.

אופיר אקוניס: אתה יודע שאני לא יכול לענות לך.

גאלב מג'אדלה: לא, הוא הקדים את הפריימריז בליכוד.

גאלב מג'אדלה: הוא נתן אות שנקדים את הבחירות.

אופיר אקוניס: רק לראשות המפלגה.

אופיר אקוניס: פריימריז לחברי הכנסת – במועדן.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הנושא עם השם האקדמי הזה, הדרת נשים, הוא נושא ישן שעכשיו קיבל תשומת לב.

אורי אורבך: הדרה היא מלה מכובסת מדי; מדובר באפליה, בקיפוח, בדחיקת רגליהן של נשים, לא באיזה סמינריון באקדמיה.

אופיר אקוניס: אגב, "הדרה" דווקא נשמע טוב.

אורי אורבך: לא, זה "האדרה", עם אל"ף – להאדיר נשים.

אופיר אקוניס: אני יודע.

אורי אורבך: הדרה, הכוונה להדיר, כמובן, את רגליהן – –

אופיר אקוניס: בוודאי.

אורי אורבך: – – ולדחוק את מקומן – היא תופעה חמורה מאוד בכלל החברה, בוודאי בחברה הדתית בתוכה פנימה, שפחות נשמע הקול הזה, כי הנשים לפעמים כל כך מודרות שאין להן אפילו קול להשמיע את הזעקה.

אורי אורבך: אני עצמי, בוועדה למעמד האשה, יצאתי נגד תחנת רדיו חרדית שנשים גם לא מדברות שם, ויש עוד תופעות שליליות בחברה הדתית ובחברה החילונית, ובחברה הדתית המשפיעה על החברה החילונית ועל הציבוריות.

אורי אורבך: דווקא הנושא הזה, של חיילים דתיים, ציונים-דתיים, שלא שומעים קולה של אשה מסיבות של צניעות, מסיבות הלכתיות, כפי שהם מפרשים את ההלכה, הוא לא הדוגמה הטובה להדרת נשים, משום שהם מדירים את עצמם מלשמוע אשה, והם לא אומרים לנשים לא לשיר.

אורי אורבך: הם מקפידים על עצמם, לא מקפידים על זולתם.

אורי אורבך: ואם אנחנו מדברים כבר על הדרת נשים, ומביאים את הדוגמה שבצבא, אוי אוי אוי, בצבא, נשים – יש גברים שלא רוצים לשמוע נשים.

אורי אורבך: בואו נדבר על זה.

אורי אורבך: בצבא עדיין יש תופעות של התייחסות בעייתית מאוד לנשים.

אורי אורבך: לא מצד, חלילה, הממסד והתקנות והפקודות.

אורי אורבך: אבל בצבא יש תופעות חמורות של הטרדת נשים, בגלל המבנה ההייררכי, לא משום שגברים רעים ונשים טובות.

שלמה מולה: בכל זאת יש התקדמות.

אורי אורבך: יש התקדמות, ויש שיפור, ויש מודעות, אבל בצבא יש השירים הסקסיסטיים של פלוגות.

אורי אורבך: ובצבא עדיין קוראים, כשמסתערים על יעד, לכל מיני שמות, בדרך כלל בשמות של בחורות, ולא של בחורים, אם אני זוכר.

אורי אורבך: ובצבא יש האמירות והקריצות, שלא לדבר פעם על "הטובים לטיס והטובות לטייסים", בתקופות אחרות.

אורי אורבך: כלומר הצבא, בגלל המבנה שלו, הוא במידה רבה – ולא בזדון, אלא כי ככה זה – הוא המחולל של יחס עוין ומדיר לנשים.

אורי אורבך: ולקחת את הדוגמה, נעבעך, השולית, של חיילים דתיים, שהם עצמם מקפידים – לא רק בצבא, אלא גם בחייהם האזרחיים – לא לשמוע זמרות, נראה לי שיש בזה הפרזה.

אורי אורבך: ולמה יש הפרזה?

אורי אורבך: ולמה זה קופץ כל כך?

אורי אורבך: הרי יש תופעות הרבה יותר חמורות של קיפוח נשים ודחיקת רגליהן – –

אופיר אקוניס: נא לסיים.

אורי אורבך: – – משום שיש חוגים במדינת ישראל שמה שמפריע להם זה לא הדרת נשים, אלא הם רוצים להדיר דתיים מהצבא.

אורי אורבך: שהם רואים והם חרדים מהכניסה – קצת של חרדים ובעיקר של דתיים-לאומיים – למעמד הביניים בצבא, לקצונת הביניים שתהיה בעתיד קצונה בכירה, וזה לצנינים בעיניהם – –

אופיר אקוניס: תודה.

אורי אורבך: – – ולכן הם משתמשים בעניין הפופולרי והחשוב של הדרת נשים כדי להגיד: דתיים, אל תבואו, זה לא בשבילכם, אתם לא רצויים פה.

אורי אורבך: ולכן כל השימוש הזה, ההתנפלות הזאת – וגם פה ושם בעזרתם של רבנים שמתבטאים התבטאויות באמת מקוממות, של: עדיף כיתת יורים ולא שירת נשים.

אורי אורבך: אני, אגב, הצעתי לבן שלי שאם נותנים לו לבחור בין שירת נשים לכיתת יורים, שילך על הקטע של המוזיקה בכל זאת.

אורי אורבך: אלה שמדברים כך הם משחקים לידי אלו שרוצים להדיר את רגליהם של דתיים מהצבא, ולא דואגים כלל למקומן של הנשים.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת אורבך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: שלוש דקות.

אופיר אקוניס: ואחריך – חברת הכנסת ציפי חוטובלי, אחרונת הדוברים.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, יש שלוש הצעות אי-אמון.

ג'מאל זחאלקה: הראשונה מדברת על כך שהממשלה מרמה את הציבור ופוגעת במעמד הביניים ובמעמדות החלשים.

ג'מאל זחאלקה: קודם כול, זה נכון, אבל לא רק הממשלה הזאת, גם הקודמת לא היתה פחות ממנה, רימתה את הציבור לא פחות ממנה ופגעה במעמד הביניים לא פחות ממנה.

ג'מאל זחאלקה: מה שקרה הוא שהפיצוץ התרחש בזמנה של הממשלה הזאת.

ג'מאל זחאלקה: הסיבות למצב הקיים, אחראית להן באותה מידה הממשלה הקודמת, כי לממשלה הקודמת היתה אותה מדיניות, ובעצם בעשור האחרון הממשלות דומות אחת לשנייה, מה שהביא, כבוד היושב-ראש, לייאוש בציבור.

ג'מאל זחאלקה: הציבור רואה שאין אלטרנטיבה.

ג'מאל זחאלקה: וזאת תופעה עולמית, גלובלית.

ג'מאל זחאלקה: גם בארצות-הברית, לאחר שהנשיא אובמה התקפל בפני הימין האמריקני – הוא התקפל בהרבה דברים, גם מול נתניהו הוא התקפל, אבל הוא התקפל בעניין החברתי-כלכלי מול הימין האמריקני – יצאה המחאה.

ג'מאל זחאלקה: כי יש משבר כלכלי ומשבר פוליטי, והמשבר הכלכלי נמשך, והמשבר הפוליטי לא נפסק, ולכן הסיבות למחאה נשארות כמו שהן.

ג'מאל זחאלקה: כאשר הציבור רואה – ובמיוחד מעמד הביניים, שהוא קולני, יש לו כוח ארגון, יש לו כוח תקשורת, יש לו יכולת לדבר, הוא מוחצן, הוא לא לוקח את הכאב שלו לפינה שלו וחי אתו, הוא לא יכול לחיות את התנאים החדשים – מעמד הביניים מתקומם, מעמד הביניים צועק, זועק ומוחה, כי המדיניות הכלכלית-חברתית התחילה לפגוע בו בבשר החי, ולא רק בשומן.

ג'מאל זחאלקה: ולכן אנחנו נראה – מה שעשתה הממשלה זה לרמות את הציבור.

ג'מאל זחאלקה: הרמייה היא כל כך גדולה – רק אם ניקח שישראל תופסת את אחד המקומות הראשונים בעולם בפערים החברתיים-כלכליים ובאפליה ובמדיניות מפלה כלפי השכבות החלשות, ובמיוחד הציבור הערבי.

ג'מאל זחאלקה: הערה אחרונה היא על הצעת החוק בעניין הדרת נשים.

ג'מאל זחאלקה: אני נגד שוויון נשים בפעולות הדיכוי.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, אם אשה באה ואומרת, זה פמיניזם בגרוש, זה פמיניזם נטול ערכים, זה להגיד: זה הטוטליטריות של השוויון.

ג'מאל זחאלקה: כל ערך, חברת הכנסת וילף, אם תיקחי אותו – תלמדי שיעור – כל ערך אם תיקחי אותו ותהפכי אותו לאבסולוטי, הוא יהפוך לטוטליטרי.

ג'מאל זחאלקה: ככה דיכאו את הכורדים בטורקיה, אמרו: אתם – שוויון מלא בטורקיה.

ג'מאל זחאלקה: השוויון הוא מעל הכול, כולם שווים.

ג'מאל זחאלקה: אתם לא כורדים, אתם טורקים, אתם שווים לנו.

ג'מאל זחאלקה: אפשר למחוק.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: ולכן, למחוק את הערכים הנשיים – למחוק את הערכים הנשיים ולאמץ את הערכים הגבריים, זה אנטי-פמיניזם במיטבו, או במירעו.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

עינת וילף: ביחס לשוויון נשים, זה ממש לא נכון.

עינת וילף: זה אכן ערך אבסולוטי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דני דנון, אחרון הדוברים, מחליף את חברת הכנסת חוטובלי, אף שאין לה מחליף וחבר הכנסת דנון לא צריך לדבר כמחליף.

ראובן ריבלין: אבל הרשימה שקיבלנו היא רשימה – – –

דני דנון: אני צריך להגיד – – –

ראובן ריבלין: לא, לא, לא, חלילה.

ראובן ריבלין: רשמו לנו שחברת הכנסת חוטובלי היא זו שתדבר, כי כבר היה לנו פה, בנשיאות, ויכוח האם חבר הכנסת בן-סימון או חבר הכנסת מג'אדלה היה צריך לדבר.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, אדוני שר הביטחון, חברי חברי הכנסת, אנחנו שוב בריטואל הקבוע של הצעות אי-אמון.

דני דנון: ובאמת השבוע, חבר הכנסת בר-און, אני פותח את הטלוויזיה ואני נדהם.

רוני בר-און: משעמם לך, אה?

דני דנון: אדוני היושב-ראש, אתה יודע, הקוורטט – יש לו משמעות חדשה ביותר.

דני דנון: ולמי שלא יודע על הקוורטט, מדובר על ארצות-הברית, רוסיה, האיחוד האירופי והאו"ם.

דני דנון: אבל למפלגת קדימה, חבר הכנסת בר-און, יש קוורטט חדש, שאני ראיתי אותו, לשבוע האחרון.

דני דנון: הקוורטט החדש של מפלגת קדימה נוסע לפגוש את אבו מאזן.

דני דנון: לא יודע בשם מי.

דני דנון: וחברים בקוורטט של קדימה, חברת הכנסת לבני – –

רוני בר-און: תתפלא, הוא כל הזמן שאל עליך.

דני דנון: – – חבר הכנסת בר-און, חבר הכנסת לשעבר רמון וחבר הכנסת הנגבי.

דני דנון: עכשיו, אני לא יודע אם השיקולים היו מי מצביע בפריימריז למי, או למי יש ניסיון ביטחוני יותר עשיר, אם זה שאול מופז, יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון, או אבי דיכטר, סגן ראש השב"כ – לפי איזה קריטריון בחרו מי ילך להשתתף בישיבה עם אבו מאזן.

רוני בר-און: שאלו מי בליכוד – – –

דני דנון: אבל הפלא ופלא, בקוורטט של קדימה כולם שמחו לנסוע להיפגש עם אבו מאזן.

דני דנון: ואני שואל את עצמי: מה אבו מאזן חושב לעצמו?

דני דנון: מה השמחה לאיד הזאת?

דני דנון: ואז, בסוף השבוע, אני פותח את העיתון, חבר הכנסת בר-און, ואני קורא מספרה החדש של קונדוליסה רייס.

דני דנון: ושם היא כותבת – לא, היא לא בליכוד – קונדוליסה רייס כותבת: לא האמנתי שראש הממשלה אולמרט יסכים לוויתורים כאלו.

דני דנון: לא האמנתי.

דני דנון: עכשיו, אני מניח שגם אבו מאזן יודע לקרוא עברית.

דני דנון: אם לא, מישהו מתרגם לו.

דני דנון: חבר הכנסת טיבי, או מישהו אחר, יתרגם לו.

רוני בר-און: מי תרגם לך?

דני דנון: הוא קורא: הנה, ציפי לבני ואהוד אולמרט הסכימו לוותר על הכול, שאפילו קונדוליסה רייס לא האמינה למה שהיא שומעת.

דני דנון: היא אפילו כותבת בספרה החדש – שאני כמובן אקנה אותו, ואני ממליץ לחברי מקדימה לקנות אותו – היא אומרת:

דני דנון: פחדתי לרשום את זה על פתק, שמא זה יודלף.

דני דנון: היא לא האמינה לגודל הוויתורים של ראש הממשלה אולמרט.

דני דנון: ולכן, כשיושב אבו מאזן ורואה את הקוורטט של מפלגת קדימה, שעולה אליו לרגל, הוא אומר לעצמו: מצוין, בוא נחכה, אולי יקרה הנס, אולי יום יבוא ואותן הצעות של ציפי לבני ושל אהוד אולמרט – –

רוני בר-און: – – – וקלינטון אומרים את אותו דבר.

דני דנון: – – אולי יקרה הנס הזה, ואז לא צריך משא-ומתן, לא צריך להפסיק את ההסתה, כבר הכול יינתן לנו על מגש של כסף.

דני דנון: אז אני אומר לכם, חברי חברי הכנסת מקדימה, קודם כול, טוב להאמין בנסים.

דני דנון: בטוח ערב חנוכה, טוב להאמין בנסים.

דני דנון: אבל אל תתלו ציפיות בנס הזה שיקרה.

דני דנון: והפעילות הזאת, זאת פעילות חתרנית, כי לבוא היום, ארבעה מנהיגים – –

רוני בר-און: יותר.

רוני בר-און: שישה.

דני דנון: – – שהולכים לייצג את עצמם מול אבו מאזן – סליחה, מה חשבתם שאתם עושים במהלך הזה?

רוני בר-און: בוגדים.

דני דנון: את מי אתם מייצגים במהלך הזה?

רוני בר-און: בוגדים, בוגדים.

דני דנון: מה אתם מציעים?

דני דנון: בשם מי אתם מציעים?

דני דנון: על שום מה ולמה?

דני דנון: חשוב שידעו זאת, אדוני היושב-ראש, שכל אותן הצעות של ראש הממשלה אולמרט, ושרת החוץ ציפי לבני, והשר לשעבר הנגבי, והשר לשעבר רמון – כל אותן הצעות בטלות, מבוטלות, לא קיימות.

דני דנון: ולכם, חברי חברי הכנסת מקדימה, אני מציע לשקול מחדש את כל אותן משלחות שעולות לרגל לאבו מאזן.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת דנון.

ראובן ריבלין: אני מזמין את השר גלעד ארדן לעלות ולסכם בשם הממשלה.

ראובן ריבלין: השר ארדן, בדרך כלל, אדוני יושב-ראש הקואליציה, מקצר בדבריו.

ראובן ריבלין: הוא מדבר דברים כדבר דבור על אופניו, ולכן, לקרוא לכל מי שאתם צריכים לבוא מייד ולהצביע, שכן לא יהיה פה פיליבסטר.

ראובן ריבלין: כל עוד הוא מדבר לעניין, בוודאי.

ראובן ריבלין: הוא בעצמו לא רוצה לדבר מעבר לזמן הדרוש.

גלעד ארדן: הבעיה, אדוני היושב-ראש, שכשמאפשרים לי לסכם את הדיון על-פי התקנון, אז אני רואה בעיניים שלי המון חברי כנסת שלא היו כשאני פתחתי את הדיון, ואז אני בדילמה האם לעדכן גם אותם בכל הפעולות החברתיות שהממשלה עשתה, אולי הם ישתכנעו.

ראובן ריבלין: קודם כול, אני יודע, אני מקבל מסקר ההאזנה שאין חבר כנסת שנמצא בחדרו ואתה מדבר והוא לא שומע.

גלעד ארדן: אם, לדוגמה, חלק מחברי הכנסת של קדימה יראו לי שהם יודעים ומכירים את כל הפעולות, או חלק מהפעולות החברתיות שהממשלה עשתה, יכול להיות שאפשר לייתר את סיכום הדברים.

ראובן ריבלין: אין אפשרות לבחון את חברי הכנסת.

שלמה מולה: אני יכול לספר מה אמרת.

ראובן ריבלין: בבקשה.

גלעד ארדן: לא, אתה היית.

גלעד ארדן: אבל לא – – –

רוני בר-און: יצלצלו לפני שאתם מודיעים?

ראובן ריבלין: לא, לא, לא.

ראובן ריבלין: כבר צלצלנו.

ראובן ריבלין: צלצלנו.

ראובן ריבלין: דע לך, אני לא אתן לעשות פיליבסטר, ואמרתי, והם מגיעים, האנשים מגיעים.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, אני, כשר לא ותיק, אני עכשיו בלחץ.

גלעד ארדן: אני לא יודע מתי הדברים שלי ענייניים ומתי הם בגדר פיליבסטר, שהרי אין פה כללים ברורים.

ראובן ריבלין: אני מודיע לאדוני שמעולם לא שמעתי אותו אומר דבר שהוא לא לעניין.

גלעד ארדן: אה.

גלעד ארדן: רק מה שלא לעניין זה פיליבסטר?

ראובן ריבלין: כן.

גלעד ארדן: גם אם אני חוזר על משהו יותר מפעם אחת, זה גם?

ראובן ריבלין: להדגשה, לא צריך אבל יותר מפעם אחת.

גלעד ארדן: הבנתי.

ראובן ריבלין: לפעמים להדגשה, להדגשה.

רוני בר-און: פיליבסטר אמיתי זה רק דברים של תוכן, אחרת זה קשקוש.

גלעד ארדן: לא, אני שאלתי – יש דברים של תוכן, אבל שחוזרים עליהם הרבה פעמים בווריאציות מסוימות.

רוני בר-און: – – –

גלעד ארדן: לא, אדוני, שר האוצר לשעבר, אנחנו רק דברי אמת אומרים כאן, מעל הדוכן.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הקשבתי רוב קשב להצעות האופוזיציה להביע אי-אמון בממשלה, ואין לי אלא לסכם בתמצית את גישת הממשלה, גם כלפי המחאה המוצדקת, החברתית, שאותה חווינו בקיץ האחרון.

גלעד ארדן: ואני מזכיר שראש הממשלה חזר ואמר פעמים רבות שהמחאה הזו מבוססת על עובדות ונתונים קיימים, ובהחלט יש בעיה אמיתית של יוקר מחיה במדינת ישראל.

גלעד ארדן: אבל, אדוני היושב-ראש, לא ייתכן שחברי הכנסת יתייחסו לבעיות שאותן יש לתקן בכלכלה הישראלית רק בהיבט של מה שקשור להקצאת תקציבי ממשלה.

גלעד ארדן: כי כולנו יודעים, הקצאת תקציבי ממשלה זה דבר קל ופשוט, רק צריך להחליט.

גלעד ארדן: אף אחד מאתנו השרים לא משלם את התקציבים הללו מכיסו.

גלעד ארדן: בסופו של דבר, כל הקצאת תקציב שאנחנו נחליט, מישהו אחר ישלם אותה – –

ראובן ריבלין: היא על חשבון מישהו אחר.

גלעד ארדן: – – אם תקציב משרד החינוך, או תקציב משרד הבריאות, או תקציב משרד הרווחה, או הביטחון.

ראובן ריבלין: איכות הסביבה.

גלעד ארדן: אין, אנחנו קטנים מכדי שבנו יימצא מזור למצוקות החברתיות.

גלעד ארדן: מן הסתם ילכו לתקציבים הגדולים.

גלעד ארדן: ולכן, ועדת-טרכטנברג – ואני מזכיר, פרופסור טרכטנברג היה יועצו הכלכלי הבכיר וראש המועצה הלאומית לכלכלה וחברה של ממשלת קדימה ושל ראש הממשלה אולמרט, והוא הרכיב ועדה של מומחים בלתי תלויים שיש בה מומחים רבים מהאקדמיה וממקומות שיש להם חשיבה עצמאית.

גלעד ארדן: הם לא תלויים בממשלה.

גלעד ארדן: יש שם, כמובן, מטבע הדברים, גם עובדי מדינה, אבל בהחלט הוועדה הזו לא היתה ועדה מטעם, אלא ועדה עצמאית, שהפעילה שיקול דעת, שקיימה הליכים של שיתוף הציבור, ובהחלט ייצרה דוח שיש בו הרבה מאוד בשורות חברתיות לציבור במדינת ישראל, בהחלט בהקשרים של הקלה לזוגות צעירים בעלויות גידול ילדים, בשורות חברתיות בהרבה מאוד תחומים.

גלעד ארדן: ואני חושב שהיה ברור לכולם – לחברי הכנסת, לשרי הממשלה, לתקשורת, לציבור – שלא יהיה אפשר ליישם – דרך אגב, הוועדה הזאת כתבה את הדוח בשיתוף הציבור, אולי בשיא של כל הזמנים, סדר-גודל של שבעה שבועות, שהוועדה ירדה אל השטח, הזמינה כל מי שרוצה מהציבור לומר את דברו, ולאחר מכן, בגיבויו של ראש הממשלה, התבצע תהליך שראש הממשלה הטיל עליו את כל כובד משקלו, כדי שהממשלה תאמץ עקרונית את דוח ועדת-טרכטנברג.

גלעד ארדן: עכשיו, מי שרוצה לעצום את עיניו ולהגיד: אופס, פתחתי את העיניים, עדיין דוח-טרכטנברג לא יושם, הפלא ופלא – אז או שהוא לא מבין תהליכים בדמוקרטיה הישראלית, או שהוא עושה שקר כנראה כדי להטעות את הציבור.

גלעד ארדן: אבל ברור שכשהממשלה רוצה, למשל, לקחת מעשירים או ממקבלי הכנסות גבוהות ולהעביר את זה לטובת זוגות צעירים, או לטובת הקלה בעלויות גידול ילדים, זה מצריך פגיעה בקניין; זה מצריך לפעמים צווים באישור ועדת הכספים, זה מצריך חקיקה ראשית של הכנסת, זה מצריך את כל התהליכים שאותה דמוקרטיה שחברי האופוזיציה תמיד חרדים לה – היא מחייבת אותם כדי לשנות תמהיל מיסוי או להעביר משאבים כלכליים מסקטור אחד לסקטור אחר.

גלעד ארדן: ואדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מודיע כאן בפני הכנסת: ראש הממשלה, הממשלה, מחויבים לתהליך הזה.

גלעד ארדן: הם משקיעים בו עשרות שעות.

גלעד ארדן: ולבוא ולומר, כפי שפתחתי היום, שאם אתמול מתוך שלוש שעות הדיון הממשלה הצליחה בינתיים להעביר רק את ההקלות בהזמנות דרך האינטרנט, כדי ליצור יותר תחרות ולהוזיל רכש דרך האינטרנט, אז מזה אנחנו מסיקים שכל הנושאים החינוכיים לא ייושמו, או לא מעניינים את הממשלה, בכל הכבוד, זה עלבון לאינטליגנציה.

גלעד ארדן: זה באמת דומה לאותו משל שסיפרתי, על חבורת העיוורים שנתנו להם למשש חלק של פיל, וכל אחד היה צריך להגיד מה הוא מרגיש או מה הוא חושב שהוא ממשש.

גלעד ארדן: אז במקרה של העיוורים אנחנו מבינים, במקרה של האופוזיציה כנראה האופוזיציה בכוונה רוצה לעצום את עיניה, כי לא נוח לה לראות אל כל התיקונים החברתיים שהממשלה הזאת מבצעת, שלא התבצעו כאן עשרות שנים.

גלעד ארדן: זה מתבצע בתחום העלאות השכר של כמעט כל מגזר ומגזר בסקטור הציבורי – הרופאים, הרופאות, השוטרים, השוטרות, העובדים הסוציאליים, המורים, האקדמיה, שעמדה על סף התמוטטות בזמנכם והממשלה הנוכחית הקצתה לה יותר מ-7 מיליארד שקלים כדי להציל אותה.

גלעד ארדן: לא נוח, לא נוח לזכור את כל התהליכים הללו, ואפילו נזכרתי, אגב פתיחת דברי, אדוני היושב-ראש, ביושב-ראש ההסתדרות לשעבר עמיר פרץ שהציג כיעד – בזמנו זה היה נראה יעד ראוי בהחלט – של 1,000 דולר שכר מינימום.

גלעד ארדן: אז ברוך השם הממשלה הנוכחית זכתה.

גלעד ארדן: ראש הממשלה – אני מקווה שלא מאשימים אותו בהורדת הדולר, גם שער הדולר, באופן כללי, אבל הממשלה הזאת זכתה בינתיים להעלות – דומני שהפעימה הבאה היא במרס – להעלות את שכר המינימום כבר לסדר גודל של 1,200 דולר.

גלעד ארדן: בעזרת השם, חבר הכנסת עמיר פרץ, אנחנו נמשיך ונעלה בעתיד את שכר המינימום, כי בהחלט זה תהליך ראוי.

גלעד ארדן: והצעדים החברתיים הללו ועוד המון צעדים שפירטתי כאן, ולא אפרט שוב, מסבירים לכולנו מדוע יש לדחות את הצעות האי-אמון ולתת אמון בממשלה, שתמשיך לתקן את כל העוולות החברתיות שלא תוקנו כאן שנים רבות.

גלעד ארדן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הפעם אני רוצה לציין, אדוני השר, לא חזרת ואילו פעם אחת על דבר.

ראובן ריבלין: דיברת לעניין, אפילו קיצרת משום מה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, לפנינו שלוש הצעות אי-אמון.

ראובן ריבלין: נא לשבת.

ראובן ריבלין: השרים וחברי הכנסת, לפנינו שלוש הצעות אי-אמון של הסיעות השונות, ואנחנו נצביע על כל הצעת אי-אמון בנפרד.

ראובן ריבלין: והצעת האי-אמון הראשונה היא הצעת אי-אמון מטעם סיעת קדימה, אשר נומקה על-ידי חברת הכנסת רונית תירוש, שכותרתה: ממשלת נתניהו מרמה את הציבור בישראל ופוגעת במעמד הביניים ובשכבות החלשות.

ראובן ריבלין: רבותי, מי בעד האי-אמון?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 32 נגד – 48 נמנעים – אין הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 32 בעד האי-אמון, 48 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעת קדימה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: ואנחנו עוברים להצעת האי-אמון של סיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד, בנושא: הממשלה מנסה לקבור את דרישות הצדק החברתי, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת דב חנין.

ראובן ריבלין: רבותי, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 30 נגד – 49 נמנעים – אין הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 30 בעד, 49 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו נעבור, חברי חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, השרים, להצעת האי-אמון מטעם סיעות מרצ והעבודה בנושא: החלטת צה"ל לקבור את הדוח לשוויון בין נשים לגברים, דוח ועדת-שגב, כפי שנומקה על-ידי חברת הכנסת גלאון, זהבה גלאון.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעות מרצ–העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 30 נגד – 49 נמנעים – אין הצעת סיעות מרצ–העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 49 נגד, 30 בעד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שגם הצעת האי-אמון של סיעות מרצ והעבודה הוסרה מסדר-היום ברוב חברי הכנסת אשר התנגדו לה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להמשך סדר-היום.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לשינוי נטל המס (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2011, שהחזירה ועדת הכספים.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 188) (תרומה למוסד ציבורי), התשע"ב–2011; הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 63) (תיקון), התשע"ב–2011.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [מס' מ/572; "דברי הכנסת", מושב שלישי, חוב' כ"ג, עמ' 18267; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אני מזמין את יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט לבוא ולהבהיר ולהסביר לחברי הכנסת את הצעת חוק הפטנטים (תיקון מס' 9), התשע"ב–2011, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: בבקשה.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק הפטנטים (תיקון מס' 9), התשע"ב–2011, רשות בין-לאומית – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רק רגע, אדוני יושב-ראש הוועדה, הוועדה טרחה ועמלה, מי שרוצה לדבר יצא החוצה פשוט.

דוד רותם: הם גם לא השתתפו בדיונים בוועדה.

ראובן ריבלין: רבותי, נא לצאת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, אדוני סגן היושב-ראש, קשה מאוד.

ראובן ריבלין: יושב-ראש הוועדה מנסה להסביר לחברים שלא השתתפו בוועדה על מה מדובר כדי שיצביעו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

דוד רותם: ביום י"ב בתשרי התש"ע, 30 בספטמבר 2009, נחתם הסכם בין ממשלת ישראל לבין ארגון הקניין הרוחני העולמי – WIPO, להפיכתה של ישראל לרשות בין-לאומית לחיפוש ולבחינה מקדימה על-פי האמנה בדבר שיתוף פעולה בענייני פטנטים, אמנת ה-PCT.

דוד רותם: הגדרתן של רשויות בין-לאומיות לחיפוש ובדיקה מקדימה מצמצמת את הכפילות הקיימת כיום בעת בדיקת בקשת פטנט במדינות החברות באמנה, על-ידי הגדלת ההסתמכות של רשויות פטנטים במדינות שונות על דוח אחד של רשות חיפוש בין-לאומית העומד בסטנדרטים העולמיים.

דוד רותם: הצעת החוק, מטרתה לעגן ולאפשר את תוכן ההסכם בחוק הישראלי על-ידי הגדרת תפקידיה החדשים של רשות הפטנטים והסמכתה לביצועם.

דוד רותם: הצעת החוק מוגשת ללא הסתייגויות.

דוד רותם: למעשה אפילו לא ביקשו בקשות לרשות דיבור, כי פשוט חברי הוועדה לא היו בוועדה, אז הם לא יודעים על מה מדובר בכלל, לכן כולם יצביעו פה-אחד.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, האם החוק הזה הוא חוק חשוב שבו אנחנו צריכים – – –

דוד רותם: חשוב מאוד.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הוא לא חוק קונטרוברסלי.

ראובן ריבלין: רבותי, ובכן, יושב-ראש הוועדה, אשר שימש גם כיושב-ראש וגם כוועדה, והביא לנו את גמר מלאכתו כדי לאשר אותה – הכנסת מבקשת לתת אישור למלאכתו בנושא חוק הפטנטים.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הוועדה, ברגע שתגיע למקומך אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על חוק הפטנטים, מהטעם הפשוט שהחוק, לא היו לו הסתייגויות.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד הצעת החוק?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–6 – 42 נגד – אין נמנעים – 1 סעיפים 1–6 נתקבלו.

ראובן ריבלין: 42 בעד, אין מתנגדים, אחד נמנע.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק הפטנטים עברה מקשה אחת בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש ועדת החוקה מבקש ממני וגם מורה לי להצביע בקריאה שלישית, ואנחנו מצביעים בקריאה שלישית על הצעת חוק הפטנטים (תיקון מס' 9).

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 39 נגד – אין נמנעים – אין חוק הפטנטים (תיקון מס' 9), התשע"ב–2011, נתקבל.

ראובן ריבלין: 39 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע – חבר הכנסת חנין, האם אתה נמנעת?

דב חנין: – – –

קריאה: נוכח אבל לא הצביע.

ראובן ריבלין: אחד נוכח.

מוחמד ברכה: אני נמנעתי.

ראובן ריבלין: אתה נמנעת?

ראובן ריבלין: לא לא, אתה צריך – – –

מוחמד ברכה: לא, אני נמנעתי – – –

ראובן ריבלין: אתה נמנעת קודם, הבנתי.

ראובן ריבלין: אחד נוכח.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק הפטנטים (תיקון מס' 9), ברוב של 39 ואין מתנגדים, עם נוכח אחד – אנחנו העברנו את החוק בקריאה שלישית וחוק זה ייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: האם אתה מבקש להודות?

דוד רותם: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רותם מבקש להמשיך ולהודות לעושים במלאכה באמונה בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

ראובן ריבלין: תבואו כולכם על הברכה.

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים.

ראובן ריבלין: אני רוצה להפנות את תשומת לבם של חברי הכנסת לכך שהצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 67), הידוע והמכונה בשם "חוק גרוניס", לא תעלה היום להצבעה בקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: [מס' מ/573; "דברי הכנסת", מושב שלישי, חוב' כ"ה, עמ' 18831; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אני מזמין עכשיו את יושב-ראש ועדת הכספים לבוא ולהציג לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק לשינוי נטל המס (תיקוני חקיקה).

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: שקיבלה פטור מחובת הנחה.

ראובן ריבלין: שקיבלה פטור.

ראובן ריבלין: זאת הצעה של הממשלה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, אדוני שר האוצר, שרים, חברי כנסת, הצעת חוק לשינוי נטל המס היא הצעת חוק ראשונה – הצעת חוק ממשלתית – אני תיכף אדבר על מה שקרה אתה בוועדת הכספים – היא הצעת חוק ראשונה שמגיעה לכנסת לאישור לאחר שהחלה המחאה החברתית.

משה גפני: הצעת החוק הזאת היא שינוי שעשינו בה, לאחר שאישרנו באופן מינורי את החוק הזה ב-16 במרס 2011, עוד לפני שהחלה המחאה החברתית, רק אישרנו אותה באופן מינורי.

עמיר פרץ: זו הצעה שלך?

משה גפני: אני אמרתי שזו הצעת חוק ראשונה אחרי המחאה החברתית, ואנחנו הולכים לעשות טוב עם האזרחים.

משה גפני: לאחר מכן החלה המחאה החברתית, ואנחנו המשכנו את הדיונים בחוק עצמו, שהוא, כפי שאמרתי, חוק ממשלתי.

משה גפני: אני רוצה לומר קודם כול מה יש בחוק הזה, מה לוקחים מהאזרחים ומה נותנים לאזרחים.

משה גפני: אז ראשית, אני רוצה להגיד – חבר הכנסת שטרית, מה שדיברנו עליו כל הזמן – המתווה משתנה; ההצעה הממשלתית, שוועדת הכספים שינתה אותה בהסכמה, כמובן, עם משרד האוצר, ואנחנו אישרנו אותה פה-אחד, ייאמר לזכותה של האופוזיציה, שתמכו באופן ענייני, עשינו את השינויים יחד וכולנו הצבענו פה-אחד.

משה גפני: הדבר הראשון, המתווה – – –

אופיר אקוניס: אתה רוצה שראש הממשלה ויושב-ראש הכנסת יקשיבו לך?

משה גפני: לא, אולי אני יכול לעזור משהו בפריימריז, לא?

אופיר אקוניס: אינני יודע.

יובל שטייניץ: אני, אני מקשיב לך.

אופיר אקוניס: שר האוצר מקשיב, זה בהחלט חשוב ביותר.

אופיר אקוניס: בבקשה.

משה גפני: אוקיי.

משה גפני: המתווה, שעליו דיברנו במשך זמן רב, המתווה משתנה היום.

משה גפני: אנחנו לוקחים מהעשירים ומעבירים למעמד הביניים ולשכבות החלשות.

משה גפני: הדבר הראשון, אנחנו מפסיקים או מבטלים את המתווה של ההפחתה במס על בעלי הכנסות גבוהות, ובחברות גם מפסיקים וגם מעלים את זה ב-1%.

משה גפני: הכול נעשה בתיאום – אדוני השר, נעשה בתיאום אתך – עם שר האוצר ועם אנשיך, שאתה שלחת אותם, והם באו עם רוח המפקד, לפעמים לא כל כך עם רוח המפקד, אבל בסוף הכול היה בסדר.

משה גפני: באמת אנשים מוכשרים, וישבנו, ובסדר.

משה גפני: היתה הצעה להעלות ביותר מ-1% את מס החברות, אני חשבתי שזה לא נכון; אני חשבתי שזה עלול לגרום לכך שיהיו חברות שיעזבו וילכו למקום אחר, יחפשו מקלט למס, ואנחנו רוצים שהן כולן יישארו.

משה גפני: אנחנו דאגנו כל הזמן שיישמרו האיזונים בין מה שאנחנו עושים במתווה עצמו לבין – לא לשפוך את התינוק עם המים, ומס החברות עולה ל-25%, ב-1%.

משה גפני: עכשיו, מה עשינו שאין בהחלטת הממשלה ואין בשום דוחות של כל מיני ועדות שונות?

משה גפני: אנחנו הפחתנו מס הכנסה למעמד הביניים, שזה בסביבות מיליארד שקל או יותר ממיליארד שקל.

משה גפני: אנשים שמשתכרים בין 8,000 ל-14,000 שקל, מ-1 בינואר יופחת מס ההכנסה, יופחת ב-2%, שזה הרבה כסף.

משה גפני: העיקרון הוא שמס על בעלי הכנסות גבוהות גדל, ומס על בעלי הכנסות נמוכות יותר קטן.

אופיר אקוניס: מאיזה סכום זה הכנסה גבוהה?

משה גפני: בין 8,000 ל-14,000 שקל – – –

אופיר אקוניס: לא, זה ההורדה.

משה גפני: יש ויכוח בין 14,000 ל-21,000 שקל, אבל מ-21,000 שקל, או אנחנו מדברים – –

אופיר אקוניס: זה הכנסה גבוהה.

משה גפני: – – על יותר מ-40,000 שקל – –

אופיר אקוניס: בדיוק.

משה גפני: – – שם זה גדל ל-4%.

משה גפני: בסדר, אבל כל המתווה הוא כזה.

מאיר שטרית: – – – בכמה אחוז – – –

משה גפני: נדמה לי שב-4%.

אופיר אקוניס: מעל 40,000 שקל.

משה גפני: העיקר זה מה שאמר פעם שר אוצר, ואני מסכים לזה – שר אוצר לפני הרבה שנים אמר שבן-אדם עובד, לא משנה כמה – –

מאיר שטרית: עיקר שכרו יישאר בידו.

משה גפני: בדיוק.

משה גפני: – – עיקר שכרו – לא שמעו אותך, אז אני אגיד: עיקר שכרו יישאר בידו.

משה גפני: דאגנו שזה לא יגיע ל-50%.

משה גפני: אין מציאות כזאת.

מאיר שטרית: – – –

משה גפני: אתה גם אמרת את זה?

מאיר שטרית: – – –

משה גפני: בסדר, בסדר, אנחנו שמרנו על העיקרון הזה.

משה גפני: עכשיו אני רוצה להגיד מה עוד עשינו.

משה גפני: אנחנו קבענו, וזה מופיע בחוק, מה שגם לא היה בהחלטת הממשלה, אבל עשיתי את זה בהסכמה עם הממשלה בסוף, שמגדילים את מס ההכנסה השלילי לנשים ב-50%.

משה גפני: מ-1 בינואר אשה שמקבלת 100% מס הכנסה שלילי תקבל 150%.

משה גפני: היא מקבלת 50% יותר.

מאיר שטרית: מאיזה הכנסה?

משה גפני: מה?

מאיר שטרית: מאיזה הכנסה?

משה גפני: מ-5,500 שקל.

משה גפני: שוב, זה בעלי הכנסות כאלה שהם אינם בעלי הכנסות גבוהות, שעומדים בקריטריון של מס הכנסה שלילי, מגדילים להם.

משה גפני: ופה כן בהחלטת הממשלה, אנחנו גם מוסיפים שתי נקודות זיכוי לגבר.

משה גפני: אני שאלתי את אנשי משרד האוצר, והם הסבירו לי – – –

מאיר שטרית: שיש לו ילדים עד גיל שלוש.

משה גפני: עד גיל שלוש.

מאיר שטרית: למה?

משה גפני: האמת היא – – –

מאיר שטרית: שאל את היושב-ראש – – –

משה גפני: האמת היא שלא אוהבים את נקודת הזיכוי לגבר במשרד האוצר.

משה גפני: באמת, הם גם הסבירו לי למה.

משה גפני: בסדר, יש להם נימוקים מקצועיים כבדי משקל, אבל בסופו של דבר היתה החלטה – שתי נקודות זיכוי לגבר, ילדים עד גיל שלוש.

משה גפני: נותנים את זה, בסדר, זה לא היה קודם.

מאיר שטרית: שוויון זכויות לגבר.

משה גפני: עכשיו, אני ביקשתי שהגבר יקבל גם מס הכנסה שלילי, שזה לא יהיה תלוי בכמה ילדים יש לו, אלא שהוא יקבל מס הכנסה שלילי, והם עשו לי את החשבון וזה אמת, הוא אף פעם לא יוכל להגיע לזה, כי אין לו נקודות זיכוי כמו שיש לאשה.

משה גפני: הוא לא יוכל ליהנות מזה, וזה יעודד אנשים לא לצאת לעבוד.

משה גפני: אני קיבלתי את זה – –

מאיר שטרית: – – –

משה גפני: – – מכיוון שבחבילה הכוללת יש פה באמת מגמה מאוד מאוד ברורה.

משה גפני: אני אגיד לכם עוד משהו: אנחנו הגענו לעניין שאדם שמגיע, גבר או אשה, לגיל פנסיה, והוא חסך כסף, עכשיו הוא מוציא את הכסף, הוא מקבל ריבית, הוא חי מזה, הוא צריך לשלם מס הכנסה, הוא משלם מס על ההכנסות הללו.

משה גפני: הגענו, בהסכמה, לזה שעד 9,000 שקל לגבר – קשיש – שהגיע לגיל פנסיה יש פטור ממס הכנסה על הריבית או ממס על הריבית.

משה גפני: הגדלנו את זה מ-9,000 שקל.

משה גפני: אמרנו שזה לא מספיק, והגדלנו את זה ל-13,000 שקלים.

משה גפני: רק על הריבית.

מאיר שטרית: על איזה ריבית?

משה גפני: הריבית שהוא מקבל מהפיקדון שיש לו בבנק.

מאיר שטרית: מה זאת אומרת?

מאיר שטרית: איך אפשר להתפרנס מזה?

משה גפני: לא, הוא מקבל ריבית.

משה גפני: נניח הוא מוציא – – –

מאיר שטרית: זו קרן פנסיה.

משה גפני: לא קרן פנסיה.

משה גפני: חיסכון בבנק.

משה גפני: הוא שם 5,000 שקל, ומוציא ריבית כל חודש 3,000 שקל.

מאיר שטרית: קופת גמל.

מאיר שטרית: זה לא חייב להיות, זה גם חיסכון רגיל.

אופיר אקוניס: הריבית ב-3,000 שקל, כבוד השר – –

משה גפני: גם חיסכון, זה לא קופות הגמל שעליהן דובר כל הזמן.

אופיר אקוניס: – – החיסכון שלו צריך להיות המון כסף.

משה גפני: על-פי החוק, על-פי החוק הקיים – – –

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אתה מדבר על אדם מאוד עשיר.

אופיר אקוניס: כדי לקבל מהריבית רק 3,000 שקל בריבית פריים כל כך נמוכה צריך להיות המון כסף.

משה גפני: נכון.

אופיר אקוניס: המון, המון.

משה גפני: נכון.

משה גפני: אבל אנחנו אמרנו: יכול להיות אדם שזה מה שהוא עשה כל החיים שלו, הוא שמר כסף בתוכנית.

משה גפני: עכשיו אתה מוציא ואתה מטיל עליו מס?

משה גפני: אנחנו חושבים שאפילו אם זה 9,000 שקל, זה לא מספיק.

משה גפני: בהסכמה עם משרד האוצר הגדלנו את זה – – –

מאיר שטרית: תסתכל בתוך קופת הפנסיה שלך ותראה שבחודש האחרון הפסידו לך 15,000 שקל.

משה גפני: אני יודע, על זה היה לנו דיון היום בוועדת הכספים בלי קשר לחוק.

משה גפני: זו היתה ועדה משותפת של ועדת העבודה והרווחה ושל ועדת הכספים.

משה גפני: הם יושבים אתי, אגף שוק ההון, הם יושבים על העניין הזה.

משה גפני: זה עכשיו צף וזה עולה.

משה גפני: אבל אני מדבר עכשיו על החוק.

משה גפני: אני לא מתפרס לכל הדברים האלה.

משה גפני: הגדלנו מ-9,000 שקלים ל-13,000 שקלים, ולזוג מ-13,000 שקלים ל-16,000 שקלים.

משה גפני: אנחנו סבורים, כל חברי הוועדה, ומשרד האוצר הסכים לעניין הזה, שצריך לאפשר לאדם שמגיע לגיל הפנסיה ליהנות מכספו, בלי לשלם מס, עד תקרה של 13,000 שקל.

משה גפני: מעבר לזה זה באמת כבר אדם מאוד עשיר, הוא יכול לשלם מס, ולזוג – 16,000 שקלים.

משה גפני: עשינו עוד דבר.

מאיר שטרית: – – –

משה גפני: מה?

מאיר שטרית: – – –

משה גפני: זה לא בסדר?

מאיר שטרית: אני לא מבין מה – – – אתה מדבר על אדם שהוציא את כספי הפנסיה שלו ושם אותם בחיסכון.

משה גפני: הוא לא הוציא את כספי הפנסיה.

משה גפני: הבן-אדם הזה עבד.

משה גפני: אין לו פנסיה.

מאיר שטרית: אין לו קרן פנסיה.

משה גפני: אין לו קרן פנסיה.

משה גפני: אדם עבד, אין לו קרן פנסיה.

משה גפני: דיברנו על זה עם משרד האוצר.

משה גפני: בן-אדם חסך בבנק.

אופיר אקוניס: חיסכון – לא קרן פנסיה.

משה גפני: הוא שם חיסכון.

משה גפני: אין לו פנסיה, הוא הרבה שנים עבד – אין לו.

מאיר שטרית: איך לעובדים אין חיסכון לפנסיה?

משה גפני: סתם, אתה נכנס לבנק שלך, אתה לוקח את הכסף שיש לך – –

אופיר אקוניס: לא, זה לא – – –

משה גפני: – – אתה משקיע את זה – אתה מקבל ריבית כל חודש.

אופיר אקוניס: אתה יודע מה היה בפיקדון.

משה גפני: כן.

משה גפני: ועל הריבית הזאת, אם אתה אדם רגיל, לא פנסיונר, אתה משלם ריבית – אתה משלם מס.

מאיר שטרית: אתה מדבר על חיסכון – – –

משה גפני: נכון.

מאיר שטרית: – – –

משה גפני: נכון.

מאיר שטרית: – – –

משה גפני: נכון.

משה גפני: הבן-אדם בא, מוציא את הכסף.

משה גפני: אמרנו: נגדיל את זה – הגדלנו.

משה גפני: עכשיו היה עוד דבר, שגם במהלך הדיונים הגענו להסכמה ועשינו את הדיון הזה.

משה גפני: אדם, במס שבח על דירה, כאשר הוא קונה דירה או רוכש דירה מקבלן, או מיד שנייה, הוא משלם מס שבח.

משה גפני: היום, על-פי החוק הקיים, הוא משלם מקדמה של 7,500 שקל, מקדמה, ובתמורה לזה רשות המסים נותנת לו במקום אישור.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אם הדירה נבנתה לפני 2001 הוא צריך לשלם 15,000 שקל – זה מה שהיה אז מס שבח.

משה גפני: אבל הוא מקבל מייד אישור, ואנחנו יודעים שהוא לא מקבל אישור.

מאיר שטרית: אישור למה?

משה גפני: אישור על זה שיש לו רישום בטאבו, כל מה שנלווה לזה.

משה גפני: זה סיפור שלם.

משה גפני: עד היום זה לקח שמונה חודשים, עשרה חודשים, שנה, לפעמים אפילו מעבר לזה.

משה גפני: החוק הקיים אומר שהקונה משלם מייד, על חשבון המוכר, זה החוק, והוא מקבל מייד אישור.

אופיר אקוניס: כל התיקונים הללו, בהצעה הזאת – –

משה גפני: בחוק, בחוק.

אופיר אקוניס: – – בחוק הזה.

משה גפני: אני מדבר רק על החוק.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

מאיר שטרית: אישור למה?

מאיר שטרית: מקבל אישור למה?

משה גפני: הוא מקבל אישור לרישום בטאבו, הוא מקבל את זה.

משה גפני: הוא יכול למכור, הוא יכול לעשות הכול.

מאיר שטרית: מה זה שייך?

מאיר שטרית: – – – הוא רשום בטאבו אחרי עשר שנים – –

משה גפני: בסדר, מאיר.

משה גפני: אבל זה החוק הקיים.

מאיר שטרית: – – אז איזה אישור הוא מקבל?

משה גפני: הוא מקבל אישור, מייד, שהכול נרשם, הכול עבר, הכול בסדר, הוא יכול להוריש את זה, הוא יכול למכור את זה, הוא יכול לעשות עם זה עסקים.

משה גפני: הוא יכול לעשות מה שהוא – זה החוק.

מאיר שטרית: טוב.

משה גפני: אנחנו, בהזדמנות הזאת, שהעלו מס שבח, שהעלו את כל הדברים האלה, אמרנו להם: אתם, יש לכם שנה כדי להוכיח באמת שמקבלים אישור מייד.

משה גפני: אם לא מקבלים אישור מייד, כל הרפורמה הזאת לא שווה.

משה גפני: אם בתוך שנה רשות המסים – ובהסכמה אתם – לא תוכיח שאכן מקבלים מייד את האישור, המקדמות הללו יתבטלו וזה יחזור לקדמותו.

משה גפני: אני לא רוצה להאריך, אבל אני אמרתי לשר האוצר, ושר האוצר קיבל את זה – אני אמרתי לשר האוצר – ואני משבח אותו על ההתנהלות שלו בעניין הזה, באמת, עם פתיחות, עם רצינות לכל הנושא, עם אחריות גם.

משה גפני: אני לא התעלמתי מהאחריות.

משה גפני: אמרתי: לא יכול להיות מצב שבו מגיע חוק, שהוא החוק הראשון אחרי המחאה החברתית – אני לא יודע מה יבוא בהמשך, אבל אנחנו דיברנו על העניין הזה, והכול נעשה בהסכמה – שלא יהיה פרק על הדיור.

משה גפני: לא יכול להיות דבר כזה.

משה גפני: אמרתי: אתם לא רוצים, אני לא במשחק.

משה גפני: אני לא יודע, אני הייתי בשדרות, שר האוצר היה בשדרות.

משה גפני: לא הייתי כשהוא היה, אבל עלי צעקו – –

אופיר אקוניס: כן, חבר הכנסת פרץ – –

משה גפני: – – כאילו אני – – –

אופיר אקוניס: – – אתה רוצה לומר משהו?

עמיר פרץ: אני גם נוסע כל יום לשדרות.

משה גפני: לשדרות, אני יודע, גם עמיר פרץ נוסע, אבל עליך לא צועקים.

משה גפני: עלי צעקו – –

עמיר פרץ: – – –

משה גפני: – – אבל אחרי זה היה בסדר.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, יושב-ראש הוועדה, פשוט חבר הכנסת פרץ הרים את ידו, ביקש לומר משהו, חשבתי שהוא הולך לומר איזו אמירה כלשהי בנושא החברתי.

אופיר אקוניס: אבל אתה מקצר, אדוני?

אופיר אקוניס: כי יש הרבה הסתייגויות.

משה גפני: לא, אין הרבה דברי – – –

עמיר פרץ: לא, אין הסתייגויות.

אופיר אקוניס: הרבה בקשות רשות דיבור.

משה גפני: לא, זה רק דיבור.

משה גפני: הם אמרו – – –

אופיר אקוניס: סליחה, סליחה.

אופיר אקוניס: אין הסתייגויות, יש בקשות רשות דיבור – –

משה גפני: כן כן, בסדר, אז אני – –

אופיר אקוניס: – – של כל סיעת קדימה.

משה גפני: – – כבר מסיים.

אופיר אקוניס: כל הסיעה.

משה גפני: כן, אבל לא כולם מדברים, ככה אמרו לי.

אופיר אקוניס: לא לא, ברור.

משה גפני: בסדר, מאה אחוז.

משה גפני: בסדר.

קריאה: – – –

משה גפני: אני מקצר והולך לסיים.

שלמה מולה: כולם ידברו.

משה גפני: אז כולם – בסדר, אין לי בעיה.

אופיר אקוניס: ידבר – חבר הכנסת מולה, ידבר מי שיהיה באולם.

שלמה מולה: – – – קדימה.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

משה גפני: אין בעיה.

משה גפני: אני מסביר.

משה גפני: אמרתי: לא יכול להיות שלא יהיה פרק של הדיור בעניין הזה.

משה גפני: אמרתי – עלו הצעות וירדו.

משה גפני: בסוף, בשלב הסופי, שזה מופיע בחוק, אמרנו שתהיה הפחתה למשך שנה כהוראת שעה, ולאחר מכן שר האוצר יכול לבקש הארכה, באישור ועדת הכספים תהיה הפחתה של 1% בריבית על המשכנתאות.

משה גפני: וכתוב: עד 3%.

מאיר שטרית: – – –

משה גפני: כן כן, אני מדבר על זכאי משרד השיכון.

מאיר שטרית: 40,000 שקל.

משה גפני: כן, זכאי משרד – – –

מאיר שטרית: – – –

משה גפני: חבר הכנסת שטרית, תראה, עד היום, לא אתם, כשהייתם בממשלה, ולא הממשלה הנוכחית – לא עשו כלום בעניין הזה.

משה גפני: אנחנו פעם ראשונה עושים משהו.

מאיר שטרית: כל הכבוד.

משה גפני: אז אני יודע שאנחנו לא פותרים את מצוקת הדיור.

משה גפני: אני יודע שזה מעט מזעיר שבאמת מועיל, אבל לא מועיל מי יודע מה, אני אומר.

משה גפני: אבל אנחנו באים היום עם חוק, שאנחנו לא מתעלמים ממצוקת הדיור.

משה גפני: יתירה מזאת, כל שלושה חודשים יצטרכו לבוא ולדווח מה נעשה עם העניין הזה.

משה גפני: כתוב בחוק.

משה גפני: אנחנו לא מתכוונים להרפות.

משה גפני: עכשיו, בהסכמה עם שר האוצר – הוא אמר:

משה גפני: יכולות להיות בעיות עם מה שיקרה מבחינה כלכלית, יכול להיות נזק.

משה גפני: הגבלנו את העניין הזה, הגבלנו, ושר האוצר יכול לבוא – והוא בודק את הדברים האלה עם ועדת הכספים.

משה גפני: יש פה מסר מאוד ברור כלפי הציבור בישראל: אנחנו לא מתעלמים מהעניין של הדיור, אנחנו נותנים הטבה, לא פתרנו בזה את מצוקת הדיור, אבל לא התעלמנו מזה, וזה חלק מהעניין של התשובה שאנחנו, גם כממשלה וגם ככנסת, נותנים תשובה לעניין, ואנחנו אומרים: אנחנו הולכים למתווה הזה, אנחנו לא נרפה מהעניין.

משה גפני: עכשיו אני רוצה להגיד לכם משפט, ובזה אני מסיים.

משה גפני: אני אמרתי, ואני חוזר ואומר – – –

מאיר שטרית: – – –

משה גפני: מה?

מגלי והבה: חבר הכנסת שטרית שואל כמה הטבה בדיור, אולי – – – אותך.

מאיר שטרית: – – –

משה גפני: לא, יותר.

מאיר שטרית: 40,000 שקל – – –

משה גפני: זה מתווה שאתה מחזיר אותו הרבה שנים.

אופיר אקוניס: סליחה, היועצת המשפטית של ועדת הכספים – בין 80 ל-220,000, הלוואת דיור לזכאי משרד השיכון.

אופיר אקוניס: בין 80 ל-220,000, ההלוואה – –

משה גפני: בין 80,000 ל-220,000.

אופיר אקוניס: – – ולא 40,000 כמו שאתה אמרת.

משה גפני: בין 80,000 ל-220,000.

אופיר אקוניס: לא, היא רק אומרת פשוט, אני אומר כי היא לא יכולה לדבר במקום.

משה גפני: לא משנה.

משה גפני: מדובר על כסף שמועיל – –

אופיר אקוניס: זה הרבה יותר.

משה גפני: – – מועיל – –

אופיר אקוניס: זה משמעותי – בין 80,000 ל-220,000.

משה גפני: – – מועיל לאנשים שהם זכאים של משרד השיכון.

אופיר אקוניס: שהם זכאים.

משה גפני: דרך אגב, בדיונים עם פקידי האוצר, או עם פקיד אחד באוצר, הוא הציע לי שנלך רק על מי שיש לו 2,200 נקודות, זאת אומרת, ללכת לקבוצות מסוימות – משפחה ברוכת ילדים.

משה גפני: אני אמרתי לו: אני לא רוצה שידבק בי כתם כאילו אני דואג למגזר מסוים, לא חשוב איזה.

משה גפני: כל זכאי במשרד השיכון, משפחה חילונית בחולון, שזכאית לסיוע של משרד השיכון, היא בחוק.

משה גפני: לא מעניין אותי אחרים – רק המשפחה החילונית, הזוג הצעיר הזה בחולון.

משה גפני: לא ידבק בי כתם מגזרי.

מאיר שטרית: 100,000 השקל האלה – – –

משה גפני: עוד פעם, אתה – אתה יודע, אתה מדבר עכשיו כמו גפני.

מאיר שטרית: נכון.

משה גפני: מה, אתה בציניות כזאת.

מאיר שטרית: אני באופוזיציה – – –

משה גפני: אבל לא עשו, אף אחד לא עשה כלום.

מאיר שטרית: מאה אחוז.

משה גפני: מה עשיתם?

משה גפני: המצוקה של הדיור התחילה היום?

משה גפני: היא התחילה כבר לפני עשר שנים, 15 שנה.

משה גפני: ממשלות עלו וירדו, ולא נגעו בזה.

מאיר שטרית: אבל אני הצעתי לבטל את המע"מ – –

משה גפני: בסדר.

מאיר שטרית: – – חיסכון 250,000 – – –

משה גפני: בסדר, אוקיי.

משה גפני: מאיר, היות שאני ותיק בכנסת – היית צריך להציע את זה כשהיית שר, בעיקר כשהיית שר אוצר – –

מאיר שטרית: – – – היתה בעיה כזאת – – –

משה גפני: – – לא כשאתה חבר באופוזיציה – –

מאיר שטרית: גפני – –

משה גפני: – – אבל לא חשוב.

משה גפני: אני בעד.

מאיר שטרית: אני מזמין אותך לבוא – – –

משה גפני: בסדר, אנחנו נדבר על זה עוד.

משה גפני: עכשיו אני רוצה להגיד מלה, ובזה אני מסיים – כן, אני מסיים.

משה גפני: אני חולק על דוח-טרכטנברג, לא מקבל את הדוח הזה, אני אומר לכם את האמת – –

מאיר שטרית: זה שטויות.

משה גפני: – – ואני לא מסתיר את זה.

משה גפני: טרכטנברג אדם נחמד.

משה גפני: אני לא חושב, גם אם יקבלו את דוח-טרכטנברג מהמלה הראשונה ועד המלה האחרונה, שהבעיה נפתרת.

משה גפני: לא שהיא לא נפתרת, היא אפילו יוצרת בעיות.

משה גפני: גם הפרק של המיסוי, שלכאורה יש כאלה, בטעות, שאומרים שאנחנו עכשיו דנים בעניין הזה – זה ממש לא קשור לטרכטנברג.

משה גפני: אין אצל טרכטנברג את ההפחתה במס הכנסה על מעמד הביניים.

משה גפני: אין.

משה גפני: אין בטרכטנברג את הנושא של הדיור, אין את הטיפול בנושא של המים, אין את הנושא של החשמל.

משה גפני: אני לא מקבל את זה, אני גם לא חייב לקבל את זה.

משה גפני: אני עברתי על תקנון הכנסת, עברתי על חוק-יסוד: הכנסת, לא מצאתי שם שאני כיושב-ראש ועדת הכספים מחויב לטרכטנברג.

משה גפני: אני מחויב לתקנון הכנסת, אני מחויב לחוק-יסוד: הכנסת, אני מחויב לחוק ממשלתי שהממשלה הביאה.

משה גפני: ותראו עוד יותר מזה – מונחת על שולחן הכנסת הצעת חוק טרכטנברג לקריאה ראשונה, כשאנחנו כבר סיימנו את הקריאה השנייה והשלישית.

משה גפני: מה עובדים עלינו, עם כל הכבוד.

משה גפני: אגב, יש בזה גם נושא אידיאולוגי.

משה גפני: בוועדת-טרכטנברג ישבו 60 איש, פחות או יותר כולם ממגזר אחד.

משה גפני: בוועדת הכספים שהכינה את החוק הזה יושבים יהודים וערבים, חרדים ושאינם חרדים, ימין ושמאל, עולים וותיקים.

משה גפני: בוועדת-טרכטנברג יש דבר כזה?

משה גפני: מי הוציא דוח יותר טוב – ועדת הכספים שמייצגת את כל הציבור בישראל, או טרכטנברג, שלא מייצג אלא בקושי מגזר אחד?

מוחמד ברכה: גפני, בוועדת הכספים יושבים אנשים שנבחרו.

משה גפני: נכון.

משה גפני: אני כבר לא מדבר על זה.

אופיר אקוניס: נכון.

משה גפני: אני מדבר, יושבים מי שמייצגים את כולם – כשהזעקה, גם בציבור הערבי וגם בציבור הוותיק וגם בעולים החדשים וגם בחרדים – כל מי שאתה רוצה.

משה גפני: כולם נמצאים, יושבים שם ודנים על העניין הזה.

משה גפני: אני לא צריך את החוכמה של הפרופסורים בוועדת-טרכטנברג שיגידו לי מה צריך בעניין הזה.

משה גפני: אני יודע, כל אחד מחברי הוועדה יודע, ישבנו על זה כל הזמן.

מוחמד ברכה: שיבואו לוועדה – – –

משה גפני: באו.

משה גפני: הזמנתי אותו.

משה גפני: טרכטנברג התקבל בכבוד מלכים.

משה גפני: נתתי לו אפילו קפה.

משה גפני: לא הייתי צריך כיבוד ב-800,000 שקל.

משה גפני: אין בעיה.

מנחם אליעזר מוזס: זה היה תה עם לימון.

מנחם אליעזר מוזס: לא קפה.

משה גפני: תה עם לימון אתה קיבלת.

זהבה גלאון: חמוץ לו עד עכשיו.

משה גפני: לכן, אני חושב שתפקידה של ממשלה – ואני חושב שהממשלה עשתה נכון – אם ממשלה נבחרת, תפקידה של ממשלה לחוקק חוק, להביא את זה לכנסת, במקרה הזה לוועדת הכספים.

משה גפני: ועדת הכספים עושה את מלאכתה.

משה גפני: אני חושב שהדבר הזה הוא הדבר הנכון.

משה גפני: לכן אני אומר – אין לי שום דבר אישי, חס וחלילה.

משה גפני: אני בעד, אני חושב שהאנשים שם הם אנשים מאוד רציניים, מייצגים מגזר אחד, אנחנו מייצגים את כולם.

משה גפני: ולסיום, שר האוצר עומד לחתום או היום או מחר – אני ראיתי כבר את הטיוטה, הביאו לי אנשיך – על הפחתת הבלו על הדלק, שזה שווי של 2.5 מיליארד שקלים.

אופיר אקוניס: תודה לאל.

משה גפני: מה?

אופיר אקוניס: תודה לאל.

אופיר אקוניס: אם זה – – –

משה גפני: כן, זה חלק מן העניין הזה.

משה גפני: אדוני שר האוצר, אני מודה לך על שיתוף הפעולה – –

אופיר אקוניס: מצוין.

משה גפני: – – אני חושב שהחוק הזה הוא בשורה – גם בנושא של המאבק החברתי.

משה גפני: אתה יכול להתגאות בחוק הזה, וזה שלקחת אותי בתור עוזר שלך.

משה גפני: תודה רבה.

אופיר אקוניס: רק, אדוני היושב-ראש, בכמה הפחתה, אולי תספר לציבור – או שאתה רוצה, אדוני.

יובל שטייניץ: אני אדבר אחר כך.

אופיר אקוניס: אתה מדבר בהמשך?

יובל שטייניץ: – – –

אופיר אקוניס: הערב.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לכם.

אופיר אקוניס: הסתייגויות אין.

אופיר אקוניס: בקשות רשות דיבור יש.

אופיר אקוניס: בבקשה, חברי הכנסת שנרשמו לדיבור.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת ציפי לבני.

מאיר שטרית: איננה.

אופיר אקוניס: טוב.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שאול מופז.

מאיר שטרית: איננו.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת דליה איציק.

מאיר שטרית: איננה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת רוני בר-און.

מאיר שטרית: איננו.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מאיר שטרית, בבקשה, חמש דקות.

זהבה גלאון: ואחריו?

אופיר אקוניס: אחריו חברת הכנסת רוחמה אברהם-בלילא, אם תהיה.

רוחמה אברהם-בלילא: לא, אני מוותרת.

אופיר אקוניס: יורדת.

אופיר אקוניס: תודה.

זהבה גלאון: זה קודם קדימה ואחר כך – – –

קריאה: אין חוץ מקדימה.

אופיר אקוניס: ובכן, חבר הכנסת דיכטר אחריך, אם יהיה פה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני, חמש דקות.

קריאות: – – –

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ראשית אני מברך את חבר הכנסת גפני, יושב-ראש ועדת הכספים, על העבודה שלו.

מאיר שטרית: אני, כמוך, לא מאמין בדוח-טרכטנברג.

מאיר שטרית: אמרתי מהיום הראשון שקמה הוועדה הזו – זו ועדה לחיסול המאהלים, לא ועדה לפתרון הבעיות.

מאיר שטרית: בשביל לפתור את הבעיות לא צריך ועדה, לא צריך את כל ה"וואג'ראס" הזה שיעשו.

מאיר שטרית: הממשלה היתה צריכה לשבת על המדוכה, לדון בנושאים שעומדים על הפרק ולהחליט מה הממשלה מוכנה לעשות כדי להקל את החיים על בני מעמד הביניים והשכבות החלשות.

מאיר שטרית: את זה הממשלה לא עשתה, הוציאה את זה ממנה והלאה לוועדה שהסתובבה בשטח ועשתה המון "שואו-אוף" ואתר אינטרנט וסיפורים, ויצא בסוף באמת דוח שלא עונה על הבעיות.

מאיר שטרית: אתה אמרת את זה, חבר הכנסת גפני, יותר טוב ממני.

מאיר שטרית: אז מה שאתם עשיתם, אני מברך, אבל אני אומר לך, חבר הכנסת גפני – זה מעט מדי, הדבר מעט מדי.

מאיר שטרית: אני מעריך את הצעדים שאתה עושה אבל זה מעט מדי.

מאיר שטרית: תראה, ניקח את פרק הדיור.

מאיר שטרית: אתה אמרת פה, בצדק – אני רציתי שייכנס משהו, משהו.

מאיר שטרית: לא יכולה להיות מחאה כזאת, ושום דבר לא קורה בדוח שמעבירים על הדיור.

מאיר שטרית: אז אתה אומר:

מאיר שטרית: אנחנו הפחתנו את הריבית ב-1% על המשכנתה המוכוונת – לפי דברי היועצת המשפטית של ועדת הכספים, המשכנתה המוכוונת של הממשלה היום היא בין 80,000 ל-100,000 שקל, ולכן בעצם החיסכון הוא בין 800 שקל ל-1,000 שקל לשנה.

מאיר שטרית: תגיד לי אתה, חבר הכנסת גפני, אתה באמת מאמין שזוג צעיר – לא חשוב אם הוא חרדי או חילוני, או לא חילוני – עם משכנתה מוכוונת 80,000 עד 100,000 שקל, יכול לקנות דירה?

מאיר שטרית: איפה זה?

מאיר שטרית: איפה, איפה?

מאיר שטרית: אין סיכוי לכך.

מאיר שטרית: ואני אומר בצער – יש דרך יותר פשוטה.

מאיר שטרית: הממשלה ממשיכה לגבות מסים מכל זוג צעיר שקונה את הדירה הראשונה שלו, במחירים אסטרונומיים.

מאיר שטרית: מע"מ לבד על דירה ממוצעת זה מאות אלפי שקלים.

מאיר שטרית: הצעתי לבטל אותו – הממשלה מתנגדת – רק על דירת יחיד ראשונה, עד גבול של מיליון שקל.

מאיר שטרית: הממשלה מתנגדת.

מאיר שטרית: ואני שואל למה.

מאיר שטרית: אם רוצים לעזור לזוגות צעירים, הנה דבר קטן שעושה סיוע אדיר לכל זוג צעיר.

מאיר שטרית: הצענו – אפשר להוריד מסים – כל מס הרכישה, לחלוטין לבטל אותו, בלי לעשות גבול לזה.

מאיר שטרית: הצעתי הצעת חוק והממשלה הפילה אותה.

מאיר שטרית: ואני אומר שוב: מה רע?

מאיר שטרית: נכון שמס רכישה במחירים הנמוכים יותר הוא כמעט שולי לזוג צעיר, אבל במחירים יותר גבוהים הוא משמעותי.

מאיר שטרית: זה הרי עולה כסף – 5%, מעל סכום של 1.3 מיליון.

מאיר שטרית: אז אני שואל למה, לא חבל?

מאיר שטרית: למה צריך לראות בדירה כבסיס מס?

מאיר שטרית: הרי ממה נפשך?

מאיר שטרית: אם אנחנו רוצים לספק דיור למשפחות, אנחנו צריכים לספק להן דיור בזול שיוכלו לעמוד בו ולגור כבני-אדם בדירות.

מאיר שטרית: אם אנחנו לא רוצים לספק דיור, כל התרגילים האלה לא יעזרו.

מאיר שטרית: חבר הכנסת גפני, אני מציע לך לבדוק.

מאיר שטרית: הייתי שר שיכון ב-2006.

מאיר שטרית: תבדוק, בתקופת היותי שר שיכון לא היתה בעיית דיור.

מאיר שטרית: אנשים לא רצו לקנות את הדירות שבנו.

מאיר שטרית: בבאר-שבע היה אפשר לקנות דירת ארבעה חדרים ב-50,000 דולר.

מאיר שטרית: התחננו לקבלנים שייקחו קרקע ויבנו כי לא היה ביקוש.

מאיר שטרית: אבל מצד שני, ראיתי גם אז את המצוקה.

מאיר שטרית: מדוע?

מאיר שטרית: מכיוון שמספר הזכאים שמממשים את זכותם לזכאות הוא נמוך.

מאיר שטרית: הרבה מוותרים על הזכאות הזאת כי הם לא יכולים לקנות דירה.

מאיר שטרית: ולכן, האוצר בסוף הדרך נשאר בתוך תקציב משרד השיכון עם עודף של 1.5 מיליארד עד 2 מיליארד שקלים בנושא המשכנתאות המוכוונות.

מאיר שטרית: אז הרי אי-אפשר לאכול את העוגה ולהשאיר אותה שלמה.

מאיר שטרית: ואני מצטער על כך שהממשלה לא הולכת מספיק רחוק בעניין הזה.

מאיר שטרית: אני חושב שאפשר לעשות הרבה יותר כדי להוזיל את המחירים, בעיקר למשפחה הראשונה, לדירה הראשונה של זוג צעיר.

מאיר שטרית: ואני אומר בצער, אדוני שר האוצר.

מאיר שטרית: אתה יודע, המינהל, על-פי החוק, כפוף לך – למרות כל מועצת המינהל ושר השיכון – בסופו של דבר, החותם האחרון זה שר האוצר.

מאיר שטרית: אני מכיר את הפרוצדורה, ואתה יכול לעשות מהפכה בתחום הזה.

מאיר שטרית: אם אתה במינהל, תדאג.

מאיר שטרית: אתה יכול לדאוג, אף שאתה לא שר השיכון, לדאוג שאכן יוציאו קרקעות לדירות להשכרה במחירים זולים.

מאיר שטרית: זה יפתור את העניין, כי החוק שעשינו אז, ב-2007, כשר השיכון, נותן אפשרות לכל הקופות המוסדיות שהיום שודדות את האנשים ואת קופות הפנסיה ולוקחות מיליונים לכיסן, להשקיע את הכסף באמת בדבר חשוב, ביצירת פתרונות דיור לזוגות צעירים בשכירות ארוכת-טווח של 25 שנה.

מאיר שטרית: אז אתה יוצר שני פתרונות.

מאיר שטרית: אתה יוצר תשואה גבוהה לכל הקופות המוסדיות על-פי החוק, ואתה נותן פתרונות דיור להמון זוגות צעירים, שבכלל לא צריכים לקנות דירה, והממשלה לא צריכה לבנות דירות, ולא לסבסד ולא לעשות כלום.

מאיר שטרית: ככה עושים בכל העולם – ככה עושים באירופה, ככה עושים בארצות-הברית, ככה עושים ברוב מדינות אירופה, משם למדתי את החוק.

מאיר שטרית: אז זה ניתן להפעלה, תפעילו אותו.

מאיר שטרית: אני אומר לך – בתור שר אוצר – שאף שיש מינהל, אתה יכול להפעיל את החוק הזה אם תיקח את זה לידיים, להפעיל אותו בצורה רצינית, קונקרטית.

מאיר שטרית: תבנה שנה אחת, קח על עצמך להוציא לדרך 10,000 דירות להשכרה בכל רחבי הארץ.

מאיר שטרית: אתה תעשה מהפכה.

מאיר שטרית: זה לא עולה לך גרוש.

מאיר שטרית: זה מה שיפה בזה, גרוש לא עולה לך.

מאיר שטרית: זה הכול הטבת מס, ובסופו של דבר הכסף חוזר אליך, כי קבלנים הרי בונים ומשלמים מס.

מאיר שטרית: אין להם ברירה.

מאיר שטרית: אתה לא מפסיד כלום, אני יכול להראות לך את זה במספרים.

מאיר שטרית: עשינו על זה בדיקה, האוצר לא סתם השתכנע בזמני כשר שיכון להסכים לחוק הזה, למרות הטבות המס המפליגות שיש בו.

מאיר שטרית: אז לך בדרך הזאת, אתה יכול לעשות באמת מהפכה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אבי דיכטר – אינו נמצא; חברת הכנסת סולודקין – לא נמצאת.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת יואל חסון – בבקשה, אדוני; חמש דקות.

אופיר אקוניס: אחריך – אם יהיה פה – חבר הכנסת גדעון עזרא.

מוחמד ברכה: – – – גם היא תדבר – – –

אופיר אקוניס: אני מבהיר שמי שלא נמצא ואחר כך חוזר, לא יוכל לדבר.

אופיר אקוניס: אלה בקשות לרשות דיבור בזמן שנקבע, לא בזמן שטוב לחבר הכנסת.

אופיר אקוניס: חמש דקות, בבקשה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מצטער שחבר הכנסת גפני – עד כמה שאני רואה – לא נמצא כאן, אבל חבר הכנסת גפני עשה מהלך שאנחנו חשבנו מהרגע הראשון שצריך לעשות אותו.

יואל חסון: במקום להקים ועדות חיצוניות, כאלה שגם מגבילים אותן בכל מיני מנדטים מוגבלים, היה צריך לבוא ולמעשה להוביל את המהלכים בממשלה ובכנסת ובדרך הזאת להתייחס באמת לדרישות של מחאת הקיץ המפורסמת.

יואל חסון: ההצעות האלה שמגיש גפני הן הצעות טובות, ברובן טובות, הן מאוזנות.

יואל חסון: טוב שהוועדה עובדת בקצב הרבה יותר מהיר מהממשלה.

יואל חסון: ראינו את הדיון-פארסה הזה בישיבת הממשלה האחרונה, עם כל ההבטחות במוצאי-שבת על כך שהולכים לקבל החלטות חשובות על דוח-טרכטנברג, ובסוף הביצוע היה תירוץ שאוטובוס נשרף בעליות לירושלים, וכך נמנע דיון חשוב.

יואל חסון: כך מתנהלת ממשלת ישראל הנוכחית.

יואל חסון: אבל, אדוני שר האוצר, זה בסדר.

יואל חסון: אני רוצה לומר לכם ולך, אדוני שר האוצר, בעיקר, למחאה הזאת ולקולות האלה בקיץ יש באמת המון מייצגים, המון טרמפיסטים והמון מסרים.

יואל חסון: אני לא חושב – ואני קורא אותה פשוט פשוט – שמאות האלפים שיצאו לרחוב הם מרקסיסטים; הם לא קומוניסטים, הם לא אדומים והם לא סוציאליסטים.

יואל חסון: הם רצו דבר אחד מאוד מאוד פשוט, ועד שלא תטפלו בו, ממשלת נתניהו, לא תקבלו מעולם ולעולם קרדיט על שום דבר שתעשו.

יואל חסון: וגם לא יעזרו 1,200 שקלים פטור על קניות באינטרנט, שזה באמת לעג לרש.

יואל חסון: העסקתם את הציבור בסוגיה הכל-כך פתטית הזאת.

יואל חסון: אין לאנשים כסף בכלל לקנות דברים ואתם מדברים על לתת להם לקנות ב-1,200 שקל בלי מכס.

יואל חסון: זה באמת לעג לרש.

יואל חסון: אבל מה הציבור הישראלי רוצה?

יואל חסון: מה הוא רוצה ממך, אדוני שר האוצר?

יואל חסון: מה הוא מבקש ממך?

יואל חסון: הוא מבקש שני דברים מרכזיים: הוא מבקש הזדמנות לדיור, הזדמנות הגונה לדירה, והוא מבקש חינוך לגיל הרך.

יואל חסון: אני דווקא רוצה להתחיל בסיפור של החינוך לגיל הרך.

יואל חסון: הרי מה זה הסיפור הזה של החינוך לגיל הרך?

יואל חסון: למה זה כל כך חשוב?

יואל חסון: מדברים פה על הדמוגרפיה גבוהה-גבוהה, מדברים על הסכנה, שנשמור על מדינת ישראל יהודית ודמוקרטית, לשמור על מדינת ישראל מדינה דינמית, חיה.

יואל חסון: מה רוצה היום הזוג הממוצע, לא החרדי, לצורך העניין, וגם לא דתי-מסורתי, וגם לא אני לא יודע מה.

יואל חסון: מה הם רוצים?

יואל חסון: הם רוצים להביא ילדים ורוצים שיהיה להם פתרון לזה.

יואל חסון: לחרדים יש פתרון לכל ילד שמביאים.

יואל חסון: יש להם פתרונות, יש להם מערכות מסודרות, הכול בסדר.

יואל חסון: גם לערבים יש פתרון, הרבה יותר טוב ממה שיש לחילונים, מה שנקרא למעמד הביניים, כי יותר זול שם ויש לזה הרבה הצדקים.

יואל חסון: אבל המשפחה הממוצעת של מעמד הביניים – ואדוני, זה דבר כואב לראות זוג צעיר שמתלבט אם להביא את הילד השלישי או הרביעי, מפני שאין להם כסף לשלם על המעון.

יואל חסון: אין להם כסף.

יואל חסון: אתה יודע מה?

יואל חסון: לפחות אם זה היה מגיל שלוש.

יואל חסון: אבל אפילו מגיל שלוש אתם לא רוצים לתת את זה.

יואל חסון: יש חוק שאתם לא מיישמים אותו כבר שנים.

יואל חסון: הציבור שיצא החוצה בקיץ רוצה פתרון לילדים, למעונות, לתינוקות, כי הם רוצים להביא יותר ילדים, הם רוצים משפחות גדולות, ואנחנו רוצים שיהיו משפחות גדולות.

יואל חסון: אתה, שר האוצר, בדעות שלך שאני מכיר, אתה רוצה שיהיו משפחות גדולות.

יואל חסון: תעזור להם שיהיו משפחות גדולות.

יואל חסון: את זה הם רוצים.

יואל חסון: אתם רוצים להרוויח את עולמכם?

יואל חסון: תנו לאנשים פתרון לסוגיה הזאת ובאמת תרוויחו את עולמכם וגם תרוויחו את תמיכתנו.

יואל חסון: בנושא הדיור – אני חוזר ואומר, הצעתי לך, אדוני שר האוצר, לתמוך ביוזמה הזאת של פטור ממע"מ לדירה ראשונה.

יואל חסון: עזרה כל כך משמעותית, אמיתית, שאפשר לתכנן אותה בצורה שנוודא שההטבה מגיעה ישירות לקונים.

יואל חסון: הדירה הראשונה היא ממש בלתי אפשרית.

יואל חסון: גם היום במדיניות – אגב, אני חושב שבעיקרון היא מוצדקת, אבל חייב להיות לה איזון בצד של הממשלה – שבאו והשתלטו וקצת הסדירו את המשכנתאות בישראל והגבילו את האחוז שאפשר לתת היום לאנשים, אפילו על דירה של מיליון שקל יד שנייה בראשון-לציון, במרכז העיר, שעולה בערך מיליון שקל.

יואל חסון: אפילו אם אתה רוצה את הדירה הזאת, הבנק מבקש ממך היום 30%, אדוני השר.

יואל חסון: 30% הון עצמי.

יואל חסון: למי יש 30% הון עצמי?

יואל חסון: גם מי שמרוויח משכורת גבוהה אין לו ההון העצמי.

יואל חסון: את המשכנתה הוא יכול לשלם, כי גם כך זה או בגובה השכירות או פחות מהשכירות, אבל את ההון העצמי אין לו, אדוני שר האוצר.

יואל חסון: לכן אני מבקש ממך, אתם עושים הרבה דברים ואתם הולכים סחור וסחור, אתם מבטיחים עכשיו 1,200 שקל פטור ממכס בקניות באינטרנט.

יואל חסון: מרגש.

אופיר אקוניס: ובריגוש נסיים.

יואל חסון: משפט אחרון.

יואל חסון: תיתנו באמת תקווה לאנשים בסיפור של החינוך לגיל הרך ובסיפור הדיור.

יואל חסון: עד שלא תיתנו את זה, נילחם בכם ונגיד שאתם לא עוזרים.

יואל חסון: כי אתם לא עוזרים, ואתם השתמשתם בפרופסור טרכטנברג כעלה כיסוי, ואנחנו לא ניתן לכם לעשות את זה.

יואל חסון: אם תעשו את הדבר הזה, וזה הפתרון שתתמקדו בו, תקבלו כאן תמיכה מקיר לקיר.

יואל חסון: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מודה לך, חבר הכנסת חסון.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת גדעון עזרא – אינו נוכח.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת יעקב אדרי – לא נמצא.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אפללו – אינו נוכח.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת תירוש – אינה נוכחת.

יואל חסון: אי-אפשר לקבל את הזמן שלהם, אדוני היושב-ראש?

אופיר אקוניס: לא, אדוני.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת נחמן שי – אינו נוכח.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שלמה מולה, סגן יושב-ראש הכנסת.

אופיר אקוניס: הסגנים נמצאים במליאה, אתה רואה.

אופיר אקוניס: גם הסגן לשעבר.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני, חמש דקות.

שלמה מולה: אדוני, תודה רבה, אדוני השר, אנחנו נתמוך ותמכנו בהצעת החוק גם בוועדת הכספים.

שלמה מולה: אבל בכל זאת תמכנו עם פנים חמוצות, אדוני השר.

שלמה מולה: חשבנו שהמחאה החברתית שבאה אלינו בקיץ האחרון תאפשר או תחייב או תכריח את הממשלה או את אלה שמתכננים את המדיניות הכלכלית-החברתית שלה, באמת שייקחו את הנושא, סוף-סוף אפשר לעשות מהפכה אמיתית בתפיסת העולם הכלכלית-חברתית של הממשלה הזאת, ובכלל בחברה הישראלית.

שלמה מולה: אבל במדינה הזאת לאו דווקא אתם המצאתם את הסיפור של ועדות בממשלה, ועדות כאלה ואחרות, ואז המחאה בעצם נקברה באמצעות ועדת-טרכטנברג.

שלמה מולה: במה הדברים אמורים, אדוני היושב-ראש, אדוני השר?

שלמה מולה: על מה הציבור זעק?

שלמה מולה: במיוחד מעמד הביניים זעק, בא ואמר: די, מספיק, הנטל יותר מדי, אנחנו לא יכולים.

שלמה מולה: זה נכון, צריך להודות, אנחנו לא דורשים כלכלה קומוניסטית או סוציאליסטית.

שלמה מולה: הדגל צריך להיות "כלכלה חופשית", עם זה שאתה נותן יותר למעמד הביניים בתחומים שמעניינים אותו בעיקר כנושא הנטל החברתי.

שלמה מולה: אבל מה שהייתם צריכים לעשות באמת, אדוני השר, זה ללכת ולהפוך את הפירמידות.

שלמה מולה: זאת אומרת, ללכת על נושאים אולי המעניינים ביותר.

שלמה מולה: בוא נגיד שנדבר על נושא הגיל הרך למשל.

שלמה מולה: בשבוע שעבר שמעתי את שר החינוך באיזה הצעת חוק, בא ואומר: תראו, הנושא של הגיל הרך לא עובר אלי למשרד, כמו שמקובל במדינות כמו צרפת, גרמניה ומדינות אחרות מגיל שלושה חודשים.

שלמה מולה: הילדים לא במעון מפני שההורים עובדים, אלא מגיל אפס אתה מחנך את הילדים.

שלמה מולה: צריך לתת להם הוראה חינוכית.

שלמה מולה: הנה, ד"ר עינת וילף יכולה לספר לך כמה זה חשוב שהילדים יהיו במסגרת חינוכית.

שלמה מולה: ולמי זה בעיקר בא?

שלמה מולה: בעיקר מעמד הביניים.

עינת וילף: – – –

שלמה מולה: נכון.

שלמה מולה: במקום זה שמתם את זה במשרד התמ"ת.

שלמה מולה: הפיקוח החינוכי כמעט שואף לאפס, אדוני השר.

שלמה מולה: זאת אומרת, אני לא מבין – ואז באתם ואמרתם:

שלמה מולה: הנושא של החינוך מהגיל הרך יהיה בעצם בתנאי שיהיה קיצוץ תקציב במשרד הביטחון.

שלמה מולה: האמת, אפשר להתווכח – שמעתי אותך גם בוועדת הכספים – יכול להיות שיש מקום לקצץ בתקציב הביטחון, אבל זה לא יכול להיות – אי-אפשר להתנות, אם לא מקצצים בתקציב הביטחון אי-אפשר לעשות חינוך חינם מהגיל הרך.

שלמה מולה: לא עשיתם את זה.

שלמה מולה: הדבר הזה היה יכול להיות, אדוני השר, באמת סיוע מסיבי למעמד הביניים, בעיקר – כמה משלמים?

שלמה מולה: משלמים כמעט 24,000 שקל היום, הורים ששולחים את ילדיהם לגן.

שלמה מולה: הנה לך מתנה שאתה פשוט בא ואומר: אני מחזק את מעמד הביניים.

שלמה מולה: ואז גם האשה יוצאת לעבודה, גם הבעל יוצא לעבודה, הם מביאים משכורת, הם לא הופכים להיות שני אנשים עובדים עניים.

שלמה מולה: ובזה אתם לא נוגעים.

שלמה מולה: ואנחנו באנו לכאן, גם יזמנו הצעת חקיקה לתת פטור, למשל, ממע"מ על המוצרים הבסיסיים.

שלמה מולה: אני יודע, גם ועדת-טרכטנברג לא התייחסה באמת למעמד הנמוך, בעיקר.

שלמה מולה: אנחנו לא באים ואומרים: יאללה, בוא נפקיר את המעמד הנמוך, ניתן רק למי שיכול.

שלמה מולה: אבל אתה לא יכול – בעצם כשאתה בעצם מטיל מסים, מע"מ, אתה מעמיס בעצם מסים עקיפים על האוכלוסייה כולה.

שלמה מולה: בעיקר אלה שיש להם יכולת – הם משלמים, אין שום בעיה; מעמד הביניים הנמוך ממשיך לשלם, ובעצם שוקע ושוקע ושוקע.

שלמה מולה: הנה לך, עכשיו, אנחנו שמענו בתוך זמן קצר, אחרי שהיתה עלייה דרמטית של כמעט 11% במחירי החשמל – אני יודע, יש סיבות לכאן ולכאן – הנה, עכשיו שמענו שאתם מתכוונים להעלות ב-30% את החשמל.

שלמה מולה: אני לא מבין; אתה נותן פה 10 שקלים, 20 שקלים, 40 שקלים, עכשיו, במסגרת הצעת החוק שאנחנו דנים בה, והנה, בעוד כמה ימים אתם תעלו את זה – לא יעלה ב-30%, אני מניח שזאת נקודת פתיחה למשא-ומתן, גם תעלו ב-10%.

שלמה מולה: כשזה יעלה ב-10%, זאת אומרת, בפרק זמן של חצי שנה אתם מעלים את מחיר החשמל ב-20%.

אופיר אקוניס: תודה, אדוני.

שלמה מולה: מי בעיקר נפגע?

שלמה מולה: עוד פעם, אותו מעמד ביניים, אותן אוכלוסיות חלשות, אדוני השר.

אופיר אקוניס: נא לסיים.

שלמה מולה: אני מסכם – אני לא חושב שאנחנו נתמוך בהצעה הזאת, אבל אתם לא עושים את המהפך האמיתי בתפיסת העולם, השינוי הדרמטי שאמור להיות, והכול נשאר רק במסגרת PR, ספינים, הסברה בלבד.

שלמה מולה: באמת שינוי אמיתי אין.

שלמה מולה: לכן את ההצעות האחרות אנחנו נבחן לגופן.

שלמה מולה: בהצעה הזאת אנחנו נתמוך.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: הודעה לסגן מזכיר הכנסת.

אופיר אקוניס: אחריו – חבר הכנסת טיבייב.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת הפנים והגנת הסביבה בעקבות דיון בהצעות לסדר-היום של חברי הכנסת חנא סוייד ויעקב אדרי בנושא: ניתוק המים בשעות היום לתושבי ג'סר-א-זרקא.

נאזם בדר: תודה.

אופיר אקוניס: אני מודה לך.

אופיר אקוניס: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

אופיר אקוניס: חבר הכנסת טיבייב – לא נמצא.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מגלי והבה – בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: חמש דקות.

אופיר אקוניס: נשארה עוד חצי סיעת קדימה, אבל אין כאן אף אחד.

אופיר אקוניס: מייד אחר כך אנחנו מסיימים.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, שר האוצר, חברי חברי הכנסת, כל שינוי בנטל המס הוא חשוב.

מגלי והבה: אני גם יכול להגיד, חברי יושב-ראש ועדת הכספים לא נמצא כאן, שהשתתפתי בכל הדיונים, והייתי הראשון שאמר, מהאופוזיציה, שאנחנו נתמוך בכל הורדה במסים ובנטל המס.

מגלי והבה: וכך הובלנו את כל הדיונים, מתוך אחריות.

מגלי והבה: אני לא מזלזל בשינויים שנעשו בוועדת הכספים, והציג אותם יושב-ראש ועדת הכספים.

מגלי והבה: אין ספק, במיוחד כשאנחנו לוקחים מהעשירים ונותנים לשכבות הביניים ולעניים, ועל כן צריך לברך – על החוק.

מגלי והבה: אנחנו נתמוך ונצביע בעדו.

מגלי והבה: מה שמטריד אותי, אדוני שר האוצר, הוא שאתה יושב כאן ושמח שיש חוקים כאלה, לא במיוחד, אבל כשאתה מסתכל מה שקורה, באמת, אצל שכבות העם השונות, ואתה מכיר את המספרים, כשהזוג בבית עובד אבל הם לא מסיימים את החודש – הם לא מסיימים את החודש כי לאורך השנים, לאורך השנתיים וחצי האלה, כל סוגיית המיסוי העקיף רק מתחזקת, אם במחירי המים, אם במחירי החשמל, אם בנושאים שאנחנו נלחמנו עליהם, דרך אגב.

מגלי והבה: וכל הזמן התוספות האלה והמיסוי שאנחנו מטילים על השכבות החלשות, המיסוי העקיף, הבלו – סוף-סוף התעוררתם, ואתם רוצים להוריד אותו, אבל כשאנחנו רואים – כנראה, אדוני, שר האוצר, אין מספיק הבנה לממשלה, שכשאתה מעלה את מחיר החשמל או את מחיר הדלק אתה בעצם מעלה את כל שרשרת המחירים במשק, מהלחם, מהאוכל, ומכל המוצרים שאנחנו צורכים.

מגלי והבה: לא אנחנו, חברי הכנסת, אני מתכוון לציבור, שבקושי מסיים את החודש.

מגלי והבה: תוסיף לזה את המטלות השונות שיש, ואז נמשיך לגדל פה, ולחזק בחברה הישראלית שני מעמדות: העם שעובד, הולך לעבוד ושני בני-הזוג עובדים, והם ממשיכים להיות עניים, והנתונים מדברים בעד עצמם, כשאנחנו מדברים, חברי חברי הכנסת, על 1.732 מיליון נפש בישראל מתחת לקו העוני, אנחנו מדברים על 433,000 משפחות.

מגלי והבה: האם זה לא צריך להזיז?

מגלי והבה: אני רואה את יושב-ראש ועדת הכספים, אני רואה את המלחמות שלו.

מגלי והבה: אבל – כשאנחנו נלחמים ומשיגים מעט, צריך לברך, אבל לא יכול להיות שהממשלה תמשיך בקו המדיני שלה, המדיני-כלכלי, שהעניים נעשים יותר עניים והעשירים מתעשרים.

מגלי והבה: נכון שבאמת העלינו מס, ב-1%, מס החברות, ואני רוצה לברך אותך, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, על העבודה המואצת שעשינו בוועדת הכספים, ובמיוחד שהשכלנו להביא את ההנחה במס לשכבות הביניים, אלה שמשתכרים בין 8,000 ל-14,000, אבל אני חושב שאנחנו לא פותרים את הבעיה, שאנחנו כל הזמן נלחמים עליה, ולפעמים בחוסר הצלחה, בעליית המחירים המטאורית, בעליית המחירים המטורפת, שגורמת לעניים להיות עוד יותר מסכנים.

מגלי והבה: אני לא נכנס לסוגיית הדיור, כי זאת סוגיה אחרת, וגם שם – המחירים ירדו, אבל תראה לי מי מסוגל לקנות דירה.

מגלי והבה: אני יודע על מקום אחד, דרך אגב, שעכשיו אני רואה את הפרסומים, שאתה יכול עם תשלום ראשוני עד 60,000 שקל לקבל איזו הכנה לדירה, ודירה מפוארת, זה בחריש-קציר; אנחנו יודעים מי גר שם.

מגלי והבה: אבל שאר האזרחים במדינת ישראל סובלים מאותה בעיה, שהעניים נעשים יותר עניים, אפילו שהם הולכים לעבוד, והעשירים נעשים יותר עשירים.

מגלי והבה: והממשלה ממשיכה להטיל מסים על ימין ועל שמאל, פעם בדמות העלאת מחירי הדלק, פעם בהעלאת מחירי החשמל ופעם בהעלאת מחירי המים.

מגלי והבה: זה מה שצריך להטריד אותנו.

מגלי והבה: נכון שאנחנו נתמוך בהצעת החוק, אבל, אדוני היושב-ראש, עדיין המלאכה רבה בפני הממשלה, שלא לשמוח יותר מדי בהצעת חוק כזאת כאשר אנחנו רואים מה קורה ברחובות, ואת העם העני ממשיך לסבול.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת והבה.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת רחל אדטו – אינה נוכחת; חבר הכנסת יוחנן פלסנר – אינו נוכח; חבר הכנסת שי חרמש – אינו נוכח; חבר הכנסת ישראל חסון – אינו נוכח.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אריה ביבי.

יואל חסון: אולי אפשר להחליף את ישראל חסון?

אופיר אקוניס: אתה כבר דיברת, אדוני.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת עתניאל שנלר.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: השמות בסדר גמור, אבל אחד מהם כבר דיבר.

יואל חסון: אם היה כתוב "י' חסון" לא היית יודע.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת אורית זוארץ – אינה נוכחת; חברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ – אינה נוכחת; חברת הכנסת נינו אבסדזה – אינה נוכחת; חבר הכנסת דורון אביטל – אינו נוכח.

אופיר אקוניס: יושב-ראש ועדת הכספים, ביקשת לסכם.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: אבל כבר הזמנתי את יושב-ראש הוועדה לסכם.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: אחריך – אתה מבקש לדבר, שר האוצר?

יובל שטייניץ: אחרי ההצבעה.

אופיר אקוניס: אחרי ההצבעה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: נא לצלצל, כבוד המזכיר.

אופיר אקוניס: תודה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אדוני שר האוצר, חברי הכנסת, אני הקשבתי לחלק מהדוברים – לצערי, חלק, אז הייתי עם נושאים נוספים שעולים בוועדה, אבל אני הקשבתי לחלק מהדוברים, ואני מסכים עם הדוברים.

משה גפני: יש בעיה שלא נוצרה היום, בעיה שמתמשכת על פני שנים רבות.

משה גפני: אף אחד לא יכול לרחוץ בניקיון כפיו.

משה גפני: אני גם יכול להסביר את זה – היה מצב כלכלי מאוד קשה במדינת ישראל, וחשבו שאפשר לצאת מהשירותים שניתנים לאזרחים – בריאות התלמיד שיצא והופרט, מערכת החינוך שבתקופה מסוימת, אני זוכר, יוסי שריד ואני ישבנו בוועדת החינוך – 17 קיצוצים היו במערכת החינוך, במוסדות להשכלה גבוהה.

משה גפני: אגב, אדוני שר האוצר, אתה יכול לבדוק אם מה שאני אומר נכון או לא נכון – בשעה שיהדות התורה לא נמצאת בקואליציה, יש קיצוץ במוסדות להשכלה גבוהה.

משה גפני: תקן אותי אם אני טועה; כשיהדות התורה נמצאת בקואליציה, התקציב של המוסדות להשכלה גבוהה גדל.

משה גפני: לא בדקתי לגבי הליכוד; לגבי יהדות התורה בדקתי.

יובל שטייניץ: גם בקדנציה הנוכחית?

משה גפני: במיוחד בקדנציה הנוכחית, אבל לא רק.

משה גפני: כשיהדות התורה באופוזיציה – זה ניתן לבדיקה – מקצצים במוסדות להשכלה גבוהה.

משה גפני: יש לי גם הסבר למה זה קורה, אבל את ההסבר נשאיר לפעם אחרת, אבל זאת המציאות.

משה גפני: במשך כל השנים הללו נעשה פה שינוי חשיבה, ובשינוי החשיבה הזה עזרו לעשירים, עזרו לחברות, ובצדק; אמרו שכמה שנעזור יותר לחברות או לעשירים יהיו פה יותר מקומות תעסוקה.

משה גפני: בסדר, עשינו מה שאתה הבאת, ואני תמכתי בזה – חוק עידוד השקעות הון – וזה בסדר גמור, והאבטלה במדינת ישראל ירדה כפי שהיא לא ירדה למעלה מ-30 שנה – הגיעה ל-5.6%.

משה גפני: לא היה דבר כזה.

משה גפני: והמשק בסדר.

משה גפני: אני, דרך אגב, חולק עליך, אדוני השר.

משה גפני: אתה אומר שהמצב יהיה קשה בשנה הבאה.

משה גפני: אני אומר שלא – הקדוש-ברוך-הוא מנהל את העולם, יהיה טוב.

משה גפני: נראה.

משה גפני: אני מקווה שיהיה טוב.

משה גפני: מה אני אגיד לך?

משה גפני: אבל המצב היום הוא מצב שבאמת צריך לראות את מה – אגב, אמר לי אחד מפקידי האוצר, במהלך הוויכוחים שהיו לנו: בתקופת הפרעונים גם כן חסכו כסף.

משה גפני: בהתחלה לא הבנתי מה הוא אומר, עד שתפסתי.

משה גפני: כשאני למדתי ב"חדר" בחינוך העצמאי, למדנו על תקופת הפרעונים ורק לא קראו לזה כך.

משה גפני: גאלב, אני עכשיו מדבר עם השר איזו שיחה אינטימית.

משה גפני: אדוני השר.

משה גפני: אני הבנתי למה הוא התכוון – אצלנו קראו לזה תקופת יוסף הצדיק.

קריאה: – – –

משה גפני: אני הולך להגיד.

משה גפני: כדאי לך לשמוע.

קריאה: – – –

משה גפני: יוסף הצדיק היה איש מאוד חכם, והוא אמר:

משה גפני: עומדות להיות במצרים שבע שנים של שובע ושבע שנים של רעב.

משה גפני: בשבע השנים של השובע הוא חסך – לקח את כל מה שהיה, אבל אמרתי לאותו פקיד באוצר: בשבע השנים של השובע שהוא חסך, מצרים היתה מעצמה כלכלית עולמית, שאנשים חיו בה בעושר.

משה גפני: זה לא שמפני שהוא חסך, הפסיקו את החיים במצרים.

משה גפני: לא הפסיקו, להיפך, אנשים חיו ברווחה, וצריך לאפשר לאזרחים בישראל לחיות ברווחה גם אם צופים שיכול להיות מצב קשה.

משה גפני: צריך להתנהג באחריות, אבל צריך את הדבר הזה לשמור מכל משמר, שלא נגיע למצב שבו נתחיל לעשות דברים שיגרמו לכך שמבחינה חברתית אנחנו נבוא למצב שבו האזרחים ירגישו שהמצב הכלכלי מצוין, שהמשק בישראל טוב, אבל הם לא יכולים לגמור את החודש.

משה גפני: שני בני-הזוג עובדים – מעמד ביניים, לא יכולים להגיע לדירה.

משה גפני: הכי קשה במערב – הכי הרבה משכורות שצריך כדי להגיע לדירה.

משה גפני: צריך לנהוג באחריות.

משה גפני: אני מקבל את הגישה שלך.

משה גפני: צריך לנהוג באחריות, לא להתפרע, לא להשתולל, לעשות את הדברים בזהירות, באיזונים, אבל לעשות.

משה גפני: לא לאפשר את המצב הזה שזוג או שמשפחה לא יכולים לגמור את החודש, שהמחירים כל הזמן נמצאים בעלייה ופערי הרווחים של בעלי הרשתות הגדולות הם בלתי ניתנים לתיאור.

משה גפני: היה אצלנו בוועדה דיון על ייבוא הדגים.

משה גפני: אומר שם מנכ"ל משרד החקלאות: אחרי כל המיסוי, אחרי כל המכס, אחרי הכול קילו דג עולה 30 שקלים, אבל כשאתה הולך לרשת, כשאתה קונה, אתה קונה אותו ב-60 שקלים.

משה גפני: מי לקח את 30 השקלים הנוספים?

משה גפני: לוקחים 2 שקלים, 3 שקלים.

משה גפני: אני גם לא מבין את הציבור.

משה גפני: מקימים איזה קניון שם בנתניה – אנשים מגיעים מהבוקר, כאילו לא היה להם ריהוט בבית עד היום.

משה גפני: גם לא צריך ללכת לקנות בפראות כזאת.

משה גפני: אנשים מנצלים את זה, ובעלי הרשתות, שיש להם גם יחצנים טובים ופרסום טוב – נראה כאילו באותו קניון שעכשיו נפתח, כאילו שם הולכת להיות מיטה שלא היתה כדוגמתה בכל המדינה.

יואל חסון: איזו מיטה יש לך? "איקאה"?

משה גפני: מצחיק.

משה גפני: אמרתי בכל הנאומים שלי, כשדיברתי על הנושא הכלכלי, שיש שלושה נושאים שצריך לטפל בהם: הנושא של המיסוי – מדיניות המס; הנושא של הריכוזיות – אגב, אין פה קואליציה–אופוזיציה – והנושא של הציבור – גם הציבור צריך לתרום לעניין הזה, והוא לא צריך לרוץ על כל דבר כזה.

משה גפני: אדוני ראש הממשלה, אני מודה לממשלה – –

בנימין נתניהו: – – –

משה גפני: מותר לי, לא תמיד אני מודה לממשלה.

משה גפני: – – אני מודה לשר האוצר – עשינו עבודה טובה, אני מודה לציון פיניאן, רכז הקואליציה בוועדת הכספים, שתרם תרומה בלתי ניתנת לתיאור לעניין הזה, ואני מודה לחברי הקואליציה בוועדה.

אברהם מיכאלי: הוא תורם כל הזמן, לא רק עכשיו.

משה גפני: כל הזמן, אבל אני עכשיו מדבר על החוק – אני מודה גם עכשיו.

משה גפני: אני מודה לחברי האופוזיציה, אני מודה לסיעת קדימה, אני מודה לסיעת העבודה, אני מודה לסיעת מרצ, אני מודה לסיעת רע"ם-תע"ל, אני מודה לסיעת האיחוד הלאומי.

קריאה: מה עם ש"ס?

יואל חסון: ואנחנו מודים לך.

אופיר אקוניס: תודה רבה, אדוני.

משה גפני: אמרתי קודם, השר מרגי, שאני מודה לחברי הקואליציה.

משה גפני: למיטב ידיעתי, לפני שעליתי לנאום, שאלתי, ואמרו לי שש"ס בקואליציה.

קריאה: העצמאות – – –

משה גפני: אמרו לי.

אופיר אקוניס: רבותי.

אופיר אקוניס: תודה.

משה גפני: הודיתי באופן מיוחד לסיעות באופוזיציה שגילו אחריות ולא השתמשו בעניין הזה, אבל זה ברור ומובן מאליו – כל אחד מבין שאני מודה לסיעת ש"ס.

משה גפני: לא יכול להיות אחרת.

משה גפני: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: נחכה שיושב-ראש הוועדה יגיע למקומו, ונצביע בקריאה שנייה על הצעת חוק לשינוי נטל המס (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2011.

אופיר אקוניס: אין הסתייגויות, ולכן אנחנו מצביעים כמקשה אחת.

אופיר אקוניס: נא להצביע – בקריאה שנייה.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 6 בעד סעיפים 1–10 – 41 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–10 נתקבלו.

אופיר אקוניס: הצעת חוק לשינוי נטל המס (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2011, עברה ברוב של 41 תומכים, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים לקריאה השלישית.

אופיר אקוניס: האם זה מקובל עליך, אדוני היושב-ראש?

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 40 נגד – אין נמנעים – אין חוק לשינוי נטל המס (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2011, נתקבל.

אופיר אקוניס: הצעת חוק לשינוי נטל המס (תיקוני חקיקה) עברה בקריאה שלישית, ברוב של 40 תומכים וללא מתנגדים וללא נמנעים.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ברכה, בבקשה.

מוחמד ברכה: לא השתתפנו בהצבעה, ואנחנו רוצים לנמק.

אופיר אקוניס: מותר לך, לפי התקנון, ולכן – חמש דקות, אדוני.

אופיר אקוניס: ואחר כך – שר האוצר.

אופיר אקוניס: זה נבדק, אדוני השר, לפי תקנון הכנסת.

אופיר אקוניס: אתה תמתין עוד חמש דקות, חבר הכנסת ברכה יסיים, ואז, בעזרת השם, אתה תעלה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני, חמש דקות.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: לא, לא.

אופיר אקוניס: זה מותר למי שלא השתתף בהצבעה.

מוחמד ברכה: לכל סיעה.

אופיר אקוניס: לכל סיעה כמובן.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אומנם אפשר להגיד שמשהו חיובי נעשה, אבל יש לו טעם חמצמץ, כי הוא מחטיא את המטרות הנעלות והאדירות שעטפו את הארץ בזמן תנועת המחאה.

מוחמד ברכה: נראה שזה מעט מדי ומאוחר מדי.

מוחמד ברכה: במקום זה, אני חושב שהממשלה היתה צריכה להסכים כאות של היענות לתנועת המחאה לפתוח את תקציב 2012, לנהל דיון עקרוני ביסוד התקציב, לנהל סדר עדיפות חברתי אחר, ולא המושגים של טובת הכלכלה כביכול, שהיא בעצם טובת ההון הגדול וטובת ערכים אבסולוטיים של ההון הגדול בלי לקחת בחשבון ובלי להתייחס למצוקות שבעטיין פרצה תנועת המחאה.

מוחמד ברכה: מה גם שמה שהוצע ועבר כאן אינו מטפל בדברים הבסיסיים, ורק אתמול התבשרנו שהממשלה עדיין מדשדשת במקום אפילו באישור מה שהתקבל בוועדת-טרכטנברג.

מוחמד ברכה: לא שיש פה מגמה ללכת רחוק יותר, להתקרב לשכבות החלשות, לשכבות הביניים.

מוחמד ברכה: יש כמה פרמטרים, לדעתי, שהממשלה פסחה עליהם לחלוטין: העניין של המס על ההכנסות הגבוהות – זה מעט מאוד – מדי, והיה מקום שהמס יעלה על ההכנסות הגבוהות.

מוחמד ברכה: המס על רווחי ההון, אדוני היושב-ראש, זה דבר שנשמע בלתי הגיוני לחלוטין, שהמס על רווחי הון הוא יותר נמוך מהמס על עבודה.

מוחמד ברכה: אנשים עובדים עבודה פקידותית, עבודה פיזית – מה שלא יהיה; המיסוי על העבודה שלהם, על הרווחים שלהם בגין עבודה הוא יותר גבוה מהמיסוי על רווחי ההון.

מוחמד ברכה: זה דבר שהוא פשוט יריקה בפרצופם של האנשים העובדים.

מוחמד ברכה: אני לא בא ואומר היום שהמס על רווחי הון צריך להיות יותר גבוה – כן צריך להיות יותר גבוה, אבל לפחות תעשו מראית עין, לפחות תשוו את המס על רווחי ההון כמו המס על העבודה.

מוחמד ברכה: זה לא נעשה, ואין אפילו חושבים לעשות את זה.

מוחמד ברכה: הנושא האחר, אדוני היושב-ראש, הוא העלאת מס חברות.

מוחמד ברכה: במרוצת השנים האחרונות המס על חברות ירד בכ-10%.

מוחמד ברכה: החברות, גם לפני עשר שנים ולפני 20 שנה הרוויחו.

מוחמד ברכה: ההורדה של מס החברות רק האדירה את הרווחים שלהם, ולא שהם היו בקריסה וזה העלה אותם מעל פני המים.

מוחמד ברכה: והיה פה לפחות פתח של מראית עין של צדק חברתי שאותן חברות שקוצרות רווחים על ימין ועל שמאל לפחות ישלמו מס, והמס הזה ילך למטרות חברתיות.

מוחמד ברכה: היום יושב-ראש ועדת הכספים הודה לשר האוצר על כך שהוא יחתום על הורדת הבלו על הדלק – –

אופיר אקוניס: נו, זה טוב.

מוחמד ברכה: – – אבל להוריד את הבלו על הדלק ולהעלות את החשמל ב-30% – איפה אנחנו?

מוחמד ברכה: לא רק שלא התקדמנו, אלא חזרנו אחורה בשרשרת של מוצרים שקשורים במחיר החשמל.

מוחמד ברכה: העניין הפוליטי, העניין המדיני.

מוחמד ברכה: בסדר, שר האוצר רוצה שקיפות ובקרה בתקציב הביטחון – זה דבר חשוב.

מוחמד ברכה: אומרים בשמו, לא שמעתי אותו, שדרך כך אפשר לגרד 2–3 מיליארד שקל מתקציב הביטחון, אבל למה ללכת רחוק?

מוחמד ברכה: למה ללכת לגירודים ולא ללכת לדבר העיקרי – לבנות ולתכנן מדיניות של שלום, מדיניות שתוריד את התחזוקה של הכיבוש ושל הצבא ושל ההוצאות הצבאיות, וללכת לחיים נורמליים תרתי משמע, גם בעניין של תקציבים גם בחיי היום-יום.

מוחמד ברכה: הדבר האחרון, אדוני היושב-ראש, שאני רוצה להתייחס אליו – –

אופיר אקוניס: נא לסיים.

מוחמד ברכה: אני יודע, אני רואה את השעון.

מוחמד ברכה: – – הוא שאנחנו יודעים איפה המקומות של המצוקה, איפה מרוכזת המצוקה.

מוחמד ברכה: נכון שיש מקום לעשות צעדים רוחביים כלפי כלל העניים וכלפי כלל מעמד הביניים.

מוחמד ברכה: אבל העוני והמצוקה מרוכזים בעיקר במגזר הערבי – זה אמרו לכם ב-OECD – גם בחינוך, גם בתעסוקת נשים וגם בעניינים של העוני.

מוחמד ברכה: אין פה טיפול נקודתי.

מוחמד ברכה: ואני חושב שהגיע הזמן להכריז על תוכנית חירום כלכלית-חברתית – –

אופיר אקוניס: תודה.

מוחמד ברכה: – – שנוגעת לחינוך ונוגעת למקומות עבודה, נוגעת לתשתיות, שתעלה את האזרחים הערבים מעל פני המים.

מוחמד ברכה: יש ציבור שלם ששוקע בעוני.

אופיר אקוניס: תודה.

מוחמד ברכה: אני מסיים, אדוני.

מוחמד ברכה: דיברנו לפני כמה ימים על ממדי העוני – דיברנו כאן שמספר העניים ירד.

מוחמד ברכה: אבל מספר העניים הערבים עלה ב-17,000.

מוחמד ברכה: הדבר המעניין, תקשיב לי, השר שטייניץ, הוא שאחרי תשלומי ההעברה 48% מאלה שמקבלים תשלומי העברה עולים מעל לקו העוני אצל היהודים.

מוחמד ברכה: תשלומי ההעברה, כמה עוזרים לערבים?

מוחמד ברכה: 12%.

מוחמד ברכה: מה זה אומר?

מוחמד ברכה: זה אומר שהעוני עמוק יותר.

מוחמד ברכה: לכן צריך לטפל טיפול נקודתי בתוכנית חירום שנוגעת לאוכלוסייה הערבית.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת ברכה.

אופיר אקוניס: אדוני שר האוצר, אתה מבקש לברך, ועל-פי התקנון הברכה היא חשובה וטובה, וגם יושב-ראש ועדת הכספים, שלא נמצא כרגע באולם – אתה פה – הודיע לנו בתחילת הדיון שאתה עומד להודיע הודעה חשובה.

אופיר אקוניס: כך הוא הודיע, ואנחנו כולנו דרוכים.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מכובדי יושב-ראש ועדת הכספים, קודם כול אני רוצה להודות לוועדת הכספים, ליושב-ראש ולחברי הוועדה, ליועצת המשפטית המופלאה של הוועדה שגית ולמנכ"ל הוועדה טמיר ולכל הצוות.

יובל שטייניץ: אני רוצה גם להודות לאנשי האוצר, לאנשי אגף תקציבים ולאנשי רשות המסים על הפעולה המאומצת שלהם בעניין הזה.

יובל שטייניץ: אני שמח שהכנסת, לפחות בהצבעה, להוציא סיעה אחת שלא השתתפה – הכנסת, ימין ושמאל, אופוזיציה וקואליציה – התאחדה והצביעה פה-אחד, ללא מתנגדים, בעד הצעת החוק לשינוי תמהיל המסים.

יובל שטייניץ: זה אומר שהכנסת כולה מכירה בחשיבות העניין, בחשיבות הרפורמה, בחשיבות הצעדים שהבאנו אותם כאן לידי השלמה.

יובל שטייניץ: ואני רוצה להגיד מלה אחת – לא אכנס לפרטים, כי יושב-ראש ועדת הכספים תיאר ונכנס לפרטים, ואין צורך לחזור על דבריו המלומדים.

יובל שטייניץ: במלה אחת – מה עשינו כאן היום?

יובל שטייניץ: כחלק מתיקון חברתי, גם תחת ההשפעה של המלצות ועדת-טרכטנברג, אף שהצעת החוק המקורית הוגשה כמה חודשים לפני המחאה, ועברה אז בקריאה ראשונה, אבל נוספו תיקונים ושינויים – מה עשינו כאן היום?

יובל שטייניץ: עשינו צעד חשוב: העלינו במעט, במידתיות, לא בפופוליזם פרוע, לא בהשתוללות, במידתיות, כמה מסים שחלים על אנשים אמידים, בעלי הון וחברות; העלינו טיפה את מס ההכנסה על בעלי הכנסות גבוהות מאוד; העלינו טיפ-טיפה את מס החברות; העלינו את המס על ההון ועל דירות להשקעה; והקטנו מסים על מעמד הביניים והשכבות החלשות.

יובל שטייניץ: מה עשינו כאן?

יובל שטייניץ: ראשית, כפי שהודעתי שנשקול, והודעתי שההחלטה תיפול גם ברבעון האחרון של 2011, אני מודיע כאן שבעקבות ההצבעה הבלו על הדלק לא יעלה ב-40 אגורות ב-1 בינואר.

יובל שטייניץ: תימנע העלאה של 40 אגורות במחיר הדלק, ואני מתכוון כבר בשעות הקרובות או ביממה הקרובה לחתום על צו שיבטל את ההעלאה המתוכננת בבלו על הדלק, של 40 אגורות.

יובל שטייניץ: מזה נהנה כל עם ישראל – –

אופיר אקוניס: יפה.

יובל שטייניץ: – – אבל מכיוון שזה מס עקיף – יותר מעמד הביניים והשכבות החלשות.

אופיר אקוניס: יישר כוח.

יובל שטייניץ: שנית, אנחנו נותנים כאן נקודות זיכוי לגברים שיש להם – – –

מוחמד ברכה: הכנסת עז והוצאת אותה.

אופיר אקוניס: לא חייבים להעיר על כל דבר.

יובל שטייניץ: הקשבתי לך קשב רב.

מוחמד ברכה: הכניסו עז והוציאו אותה.

נחמן שי: חשמל.

אופיר אקוניס: סליחה, יהיה דיון על החשמל מחר או מחרתיים, ותשאלו את כל השאלות.

אופיר אקוניס: היתה הודעה טובה מאוד של שר האוצר.

אופיר אקוניס: לא חייבים על כל דבר להעיר.

נחמן שי: אין לי בעיה עם זה.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה גם לך.

יובל שטייניץ: שנית, אנחנו נותנים כאן – אני נותן רק כמה דוגמאות – שתי נקודות זיכוי במס הכנסה לגברים שיש להם ילדים עד גיל שלוש.

יובל שטייניץ: זה בדיוק סיוע למשפחות צעירות שההכנסה שלהן עדיין לא גבוהה, כי בתחילת הדרך כולנו – כולנו – פקידים ועובדי כפיים, קצינים בצבא ובמשטרה ורופאים, כולנו בתחילת הדרך מרוויחים פחות מאשר בגיל 40, 50 ו-60, כי השכר עולה, ויש התקדמות בדרגות.

יובל שטייניץ: משפחות צעירות גם מטופלות בילדים קטנים – יש כאן הוצאה – וגם ההכנסות שלהן הן עדיין בתחילת הדרך, לא גבוהות.

יובל שטייניץ: לכן נתנו כאן שתי נקודות זיכוי לגברים שיש להם ילדים עד גיל שלוש.

יובל שטייניץ: זה שווה בערך תוספת של 400 שקל למשפחות עובדות שיש להן ילדים קטנים, וזאת תרומה חשובה למעמד הביניים ולשכבות החלשות, ובעיקר לזוגות צעירים עם ילדים.

יובל שטייניץ: הקלנו את יוקר המחיה ואת ההתמודדות עם יוקר המחיה לזוגות צעירים, למשפחות צעירות.

יובל שטייניץ: שלישית, אומנם זה לא בהחלטה, אבל זה מתאפשר בעקבות ההחלטה, חבר הכנסת גפני, את זה אני מזכיר כי אתה לא הזכרת, או שכן הזכרת – כן הזכרת, סליחה – בזכות ההחלטה היום מתאפשר לי להעלות גם את מס ההכנסה השלילי או מס ההכנסה ההפוך לנשים עובדות שיש להן שני ילדים קטנים או שלושה ומעלה, גם ילד אחד, מסכום שהיה עד היום באזור ה-480 מקסימום לחודש לאזור ה-700 שקל לחודש.

יובל שטייניץ: כלומר, בזכות ההחלטה היום גם גבר שעובד ויש לו ילדים קטנים, יתווספו לנקודות הזיכוי שלו 400 שקל, והאשה, אם היא עובדת חלשה עם ילדים קטנים, יתווספו לה במס הכנסה שלילי עוד כ-300 שקל.

יובל שטייניץ: בסך הכול התוספת למשפחה צעירה ששני ההורים עובדים יכולה להגיע בזכות ההחלטה של היום ל-700 שקלים.

יובל שטייניץ: נוסף על כך, ביוזמה של יושב-ראש ועדת הכספים – כאן אני חייב לתת קרדיט; החוק הוא חוק שלי, אבל היוזמה שאני מדבר עליה עכשיו היא יוזמה של חבר הכנסת גפני.

יובל שטייניץ: הוא שכנע אותו, זה גם נכון – הקלנו עוד טיפה בריווח מדרגות מס, הורדת מדרגות מס, לאנשים שהשכר שלהם נמוך או בינוני, עד 14,000 שקלים.

יובל שטייניץ: זה האיזון.

יובל שטייניץ: יש כאן הקלה, בעיקר – בראש ובראשונה – בעיקר על זוגות צעירים הורים לילדים ועל אנשים שמרוויחים שכר נמוך או בינוני, ובתמורה העלינו במידה – למה אני אומר "במידה"?

יובל שטייניץ: כי יש גם, היום, אווירה לא רק של דיון, אלא לפעמים של התלהמות מול העשירים, מול אנשי העסקים, מול היזמים והמשקיעים ובעלי ההון.

יובל שטייניץ: לכן כשאני אומר "העלינו" – העלינו במידה, לא בפראות, בשיקול דעת, במחשבה תחילה.

יובל שטייניץ: בזהירות.

יובל שטייניץ: כי אנחנו רוצים שיטת מס יעילה, נכונה, אנחנו רוצים לגבות יותר מסים ולא פחות, אנחנו לא רוצים להבריח מסים, אנחנו לא רוצים לעודד אנשים להעלות מסים, אנחנו לא רוצים לעודד חברות לעשות תכנוני מס, ולכן הכול נעשה במידה, בשיקול דעת, ללא פופוליזם.

יובל שטייניץ: תיקון נכון.

יובל שטייניץ: כשאני אומר את כל זה אני רוצה לומר עוד דבר אחד לזכותה של ועדת הכספים, ואחר כך מלה על המצב הכללי.

יובל שטייניץ: אני מוכרח לומר, הייתי בדיון בוועדת הכספים לפני כחודש וחצי, כמו שאני נוהג בכל תחילת מושב לבוא ולפרוס את תמונת המצב הכלכלית, המקרו-כלכלית, בפני ועדת הכספים, ואני מוכרח לומר שהופתעתי מהאחריות שגילו חברי ועדת הכספים, מכל קצוות הבית, לגבי הטיפול בתקציב המדינה.

יובל שטייניץ: אנחנו שומעים לעתים גם מחוץ לכנסת וגם בתוך הכנסת, אפילו בתוך הממשלה, כל מיני דרישות להגדיל את תקציב המדינה בעשרות מיליארדי שקלים בשנים הקרובות.

יובל שטייניץ: זה תמיד נורא נוח להוסיף לפה וגם לפה, וגם לפה, וגם לפה.

יובל שטייניץ: מדינות מתמוטטות בעקבות התנהגות כזאת.

יובל שטייניץ: אנחנו יצרנו כאן מדיניות כלכלית אנטי-משברית שונה, ועד היום הצלחנו למנוע חלק גדול מהאפקטים של המשבר הגלובלי, ולשמור על צמיחה גבוהה ועל אבטלה נמוכה, בניגוד למה שקורה באמריקה ובאירופה.

יובל שטייניץ: חלק מזה היה בזכות המדיניות התקציבית האחראית, שהפכה את ישראל למקום שגם רוצים להשקיע בו – נוסף על עידוד השקעות אינטנסיבי, כשאנחנו מעודדים השקעות מהעולם, בחוק עידוד השקעות הון בתוכנית ההיי-טק, להשקיע בישראל.

יובל שטייניץ: חלק מהאחריות התקציבית שאנחנו מגלים גורם לחברות בין-לאומיות לבוא ולהגיד: ישראל מקום בטוח להשקעה, היא לא הולכת להתמוטט או לקרוס, יש פה אחריות תקציבית וכלכלית.

יובל שטייניץ: לשמחתי, חבר הכנסת גפני, ולהפתעתי – הטובה, כל חברי ועדת הכספים, אם אני לא טועה – ללא יוצא מהכלל, שהיו באותו דיון, תמכו באחריות תקציבית, הציעו שלא להקשיב להצעות פופוליסטיות של פריצת מסגרת התקציב, הבינו את חשיבות העניין, בעיקר בתקופה של משבר גלובלי כזה שכל המדינות חשודות ומסתכלים ובוחנים אותן אחת-אחת, איזו מדינה מתפרקת מאחריות ואולי תיקלע למשבר חובות.

יובל שטייניץ: ואני – לפחות בנושא הזה, הגיבוי מוועדת הכספים, כולל מחברי אופוזיציה, שלא להיכנע לדרישות פופוליסטיות ולא לפרוץ את תקציב המדינה במיליארדים או בעשרות מיליארדי שקלים, זה היה דבר מרשים, תעודת כבוד לכנסת ולוועדת הכספים.

יובל שטייניץ: אני רוצה לסיים, רבותי חברי הכנסת – – –

מוחמד ברכה: אתה והם חיברתם את אותו תקציב.

מוחמד ברכה: אתה חיברת את התקציב של קדימה.

יובל שטייניץ: מר ברכה, אל תפריע, לא הפריעו לך.

יובל שטייניץ: האזנו לך, ביקשת שנאזין לך.

מוחמד ברכה: נכון.

יובל שטייניץ: אז תכבד כמו שכיבדו אותך.

מוחמד ברכה: זה לא חוסר כבוד.

מוחמד ברכה: להיפך, אני מכבד אותך בזה שאני מעיר את הערות האלה.

יובל שטייניץ: אוקיי.

יובל שטייניץ: עכשיו אני רוצה לומר לחברי הכנסת הנכבדים, אנחנו, בימים אלה, לאחר שלוש שנים של משבר גלובלי, באופן מוזר משהו, מוצאים את עצמנו מתפללים למען שלומה של אירופה ולמען השלמות הכלכלית של אירופה ושל גוש היורו.

חנא סוייד: למה מוזר?

יובל שטייניץ: אנחנו, כמו העולם כולו, מתבוננים בקריסה הכלכלית באירופה ומקווים, כמו העולם כולו, שאירופה תחזיק מעמד וגוש היורו לא יתפרק.

יובל שטייניץ: מדוע אני אומר את זה כאן מעל במת כנסת ישראל?

יובל שטייניץ: כי אנחנו גם צריכים להיות מוכנים לכל תרחיש, ואם גוש היורו לא יעמוד בלחץ, ויתפרק – אם אירופה תתפרק מבחינה כלכלית לרסיסים, המשבר הגלובלי עשוי להתחדש ביתר עוז, ואני רוצה לומר לכנסת שאני כבר הנחיתי את האגפים השונים באוצר להכין תוכנית מגירה, תוכנית חירום, שתהיה מוכנה לתחילת 2012, שאם אירופה תתפרק מבחינה כלכלית למרכיביה, גוש היורו יתפרק, אנחנו נוכל לעמוד בהצלחה ובכבוד בצונאמי הכלכלי שיציף את כל העולם.

יובל שטייניץ: עשינו את זה בהצלחה בתחילת המשבר, ב-2009, ועד היום, ואם נשמור על אחריות מצד אחד, ועל תעוזה מחשבתית מצד שני, נוכל לעבור גם את המשבר אם יחזור ויתרגש עלינו.

יובל שטייניץ: זה היום צו השעה – לגלות אחריות תקציבית, לקוות לטוב, לשמור על ההישגים של צמיחה גבוהה ואבטלה נמוכה, ולהתכונן גם לתסריט הקשה של משבר בעקבות ההתרסקות של אירופה.

יובל שטייניץ: אנחנו מחזיקים אצבעות ומתפללים לכך שאירופה תמצא את הדרך לאסוף את שבריה, לשמור על לכידותה הכלכלית, קודם כול לטובתה, אבל גם לטובת העולם כולו.

יובל שטייניץ: ישראל הקטנה היא חלק מהעולם הגדול, וזה משפיע גם עלינו.

יובל שטייניץ: אני רוצה להודות לכולם, לברך את הכנסת.

יובל שטייניץ: עשינו כאן מהלך חשוב, מהלך חשוב לטובת מעמד הביניים – – –

משה גפני: אתה אמרת לי שתודה לצוות הוועדה.

יובל שטייניץ: הודיתי לו, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: הוא הודה, בתחילה, לוועדה.

משה גפני: לצוות.

אופיר אקוניס: ובעיקר ליועצת המשפטית, אם אינני טועה, היתה ברכה מיוחדת, ואכן שר האוצר צודק.

יובל שטייניץ: כן.

אופיר אקוניס: מי שהקשיב לשר האוצר, לכל הנאום, היה גם שומע את זה.

יובל שטייניץ: אני רוצה לברך את הכנסת, וגם את ראש הממשלה ואת ממשלת ישראל.

יובל שטייניץ: אני חושב שהממשלה והכנסת, בתמיכת הכנסת, הובילו כאן היום מהלך חשוב, חברתי, שכולו סיוע, הקלה, לטובת השכבות החלשות ומעמד הביניים בישראל, מהלך שכולו סיוע לצמצום פערים בחברה הישראלית.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לשר האוצר.

אופיר אקוניס: כפי שאמרת, הצעת החוק לשינוי נטל המס עברה ברוב של 41, לא היו מתנגדים ולא היו נמנעים.

אופיר אקוניס: ואדוני שר האוצר, אני גם מקווה שחלק מראשי המחאה החברתית יוציאו הודעת ברכה כלשהי, משום שהתקבלו פה הרבה מאוד מן הרעיונות שהם חשבו להביע בשם רבים לפני חודשים מספר.

אופיר אקוניס: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/423).

אופיר אקוניס: ]

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק המוזיאונים (תיקון מס' 2) (החלת החוק ביהודה והשומרון), של חבר הכנסת אורי אריאל – קריאה ראשונה.

אופיר אקוניס: אדוני, אתה מוזמן להציג את החוק.

אופיר אקוניס: לאחר מכן הדוברים ולאחר מכן הצבעה.

אופיר אקוניס: האם גברתי תוכל להחליף אותי?

אופיר אקוניס: אני אודה לך מאוד.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אורי אריאל: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אשתדל לקצר, כדי לנסות לאזן את הדיון הקודם שהתארך.

אורי אריאל: מדובר על הצעת חוק המוזיאונים (תיקון מס' 2) (החלת החוק ביהודה והשומרון), התשע"ב–2011.

אורי אריאל: אני אקרא את נוסח החוק, כי הוא מאוד קצר, ואחרי זה פירוט קצר: הוספת סעיף 19א – בחוק המוזיאונים – – – אחרי סעיף 19 יבוא: 19א.

אורי אריאל: תחולה באזור.

אורי אריאל: השר רשאי לקבוע, בצו, כי הוראות חוק זה יחולו על מוזיאונים באזור, לפי הסדרים ותיאומים שיקבע; בסעיף זה, "האזור" – כהגדרתו בחוק לתיקון ולהארכת תוקפן של תקנות שעת-חירום (יהודה והשומרון – שיפוט בעבירות ועזרה משפטית), התשס"ז–2007.

אורי אריאל: אני רוצה לתת לכם רק דוגמאות למה שקיים ביהודה ושומרון מבחינת המוזיאונים, ואני רוצה להציע לכם לבקר שם וליהנות.

אורי אריאל: המוזיאון הראשון הוא המוזיאון שנמצא על אם הדרך מירושלים ליריחו, במקום שנקרא "השומרוני הטוב", ושם ריכזו, אגף העתיקות, המינהל האזרחי, משרד התיירות ואחרים, כמובן עיריית מעלה-אדומים, פסיפסים מיהודה, שומרון וחבל-עזה.

אורי אריאל: אחד מהמפורסמים שבהם הוא – דוד המלך שמנגן.

אורי אריאל: הפסיפס הזה נמצא בבית-הכנסת העתיק בעזה, והוא אחד הממצאים הדרמטיים, היפים ביותר באזורנו.

אורי אריאל: המוזיאון נפתח לפני כשנה, הוא על אם הדרך, על הכביש הראשי, כ-2 קילומטר ממעלה-אדומים, ואני חושב שחובה על כל ילד וכל מבוגר לבקר שם וליהנות מהיצירות שהתקבצו, קובצו לשם, ונשמרות באופן המיטבי.

אורי אריאל: עוד דוגמה למוזיאון, גם הוא באזור – תשלבו את זה באותו ביקור – מוזיאון של הצייר, האמן, הפסל קסטל, שהקימה עיריית מעלה-אדומים ביחד עם גורמים נוספים.

אורי אריאל: מקום לתפארת הבונים, המתכננים, ולתפארת האמן שנפטר והוריש את כל העבודות למוזיאון על שמו.

אורי אריאל: ההבדל בין המוזיאונים האלה ואחרים, כמו בקדומים, בקריית-ארבע, ששם יש מוזיאונים לארכיאולוגיה, הוא שבמקום שבו צמחה היהדות, שבו צמח עם ישראל – בגב ההר, בבית-אל, בענתות, בחברון, בירושלים – האזור הזה מופלה לרעה על-ידי מדינת ישראל.

אורי אריאל: האזרחים הופלו בו לרעה ולא קיבלו את הסיוע שמקבלים בכל מקום אחר בארץ.

אורי אריאל: מוזיאון בירושלים יקבל, המוזיאון במעלה-אדומים – לא.

אורי אריאל: זאת היתה תשובת מדינת ישראל.

שלמה מולה: למה?

אורי אריאל: כי החוק לא חל, מבחינה זו, ביהודה ושומרון.

אורי אריאל: כן חלה חובת תשלום המס – ואני משלם.

אורי אריאל: כן חלה חובת הליכה למילואים – וכולנו הולכים.

שלמה מולה: זה חוק שיפוט צבאי.

אורי אריאל: כן יש חובה בכל התחומים שהם החובות האישיות עלי, על בני משפחתי ועל כל 400,000 התושבים שם.

אורי אריאל: אבל כשזה מגיע לזכויות, זה נראה אחרת.

אורי אריאל: לעניות דעתי – –

שלמה מולה: גם החינוך.

אורי אריאל: – – המדינה מחויבת לתת את הזכויות האלה לתושביה.

אורי אריאל: זה לא סביר שהחובות חלות.

אורי אריאל: חלק מהזכויות – כמו שציינת, חבר הכנסת מולה, כמו החינוך – חל, אבל חלק לא חל.

אורי אריאל: ואין לזה סיבה אמיתית.

אורי אריאל: אני אסיים בצד המינהלי שבעניין.

אורי אריאל: היה אפשר לפתור את זה בדרכים אחרות, אבל היות שמערכת הביטחון לא רוצה, או אולי, אני מקווה שזה לא נכון, אולי מתרשלת, העניין נמצא בבדיקתם יותר מעשר שנים – תקשיבו טוב, עשר שנים.

אורי אריאל: לא שנה, לא שנתיים, לא שלוש ולא ארבע.

אורי אריאל: עשר שנים.

מוחמד ברכה: מה, אתה מקצר עכשיו?

אורי אריאל: אני אגמור.

אורי אריאל: אם אתה מבקש, אני אגמור.

אורי אריאל: ברכה, כדי שאתה תוכל לדבר אני אגמור.

אורי אריאל: היות שמערכת הביטחון איננה עושה את המוטל עליה, זה הדרך לפתרון.

אורי אריאל: והיות שאני חושב שיותר נכון לעשות את זה בחקיקה בכנסת ולא בחקיקת ביטחון, הבאתי את החוק הזה, שהוא – יש לו משמעות עיקרית אחת, וזה השוואת התנאים של האזרחים.

אורי אריאל: אני מקווה שהכנסת תאמץ את החוק הזה, תוביל אותו לאישור, ונעבור להכנתו לקריאה שנייה ושלישית בוועדת החינוך, שבראשה ידידי חבר הכנסת אלכס מילר, שבהחלט פעל לקידום החוק הזה.

אורי אריאל: ואני מקווה שאחרי האישור הערב נוכל להכין אותו לקריאה שנייה ושלישית – להצביע ולסדר סוף-סוף את הזכויות שמגיעות לכל אזרח, ולא לפגוע באזרחי ישראל שנמצאים ביהודה ושומרון.

אורי אריאל: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לחבר הכנסת .

אורלי לוי אבקסיס: באמת נשארו לו עוד ארבע דקות פלוס, אז הוא קיצר ביחס – – –

קריאה: לא שומעים כלום.

אורי אריאל: אין לך רמקול.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו הפעלתי.

אורלי לוי אבקסיס: אמרתי, באמת על-פי השעון, הוא באמת קיצר.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעבור הלאה.

אורלי לוי אבקסיס: להצעת החוק הזו נרשמו כמה דוברים.

אורלי לוי אבקסיס: ראשון הדוברים – חבר הכנסת שלמה מולה, ומייד אחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת מולה, לרשותך שלוש דקות.

שלמה מולה: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, אנחנו, בסיעת קדימה, החלטנו על חופש הצבעה בהצעת החוק הזו.

שלמה מולה: אנחנו – האמת היא, חוק השיפוט הצבאי חל על יהודה ושומרון – – –

חיים כץ: איפה החברים?

חיים כץ: נתן להם חופש ללכת.

חיים כץ: החלטתם על חופש הצבעה, אבל החברים אינם.

חיים כץ: חופש ללכת.

שלמה מולה: בינתיים אתה רואה את מגלי, ואני עומד, אני מדבר.

חיים כץ: זה שניים, מ-27.

ציון פיניאן: חופש הגעה.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת חיים כץ, חופש הצבעה זה גם אומר החופש ללכת, אז חברי הכנסת כנראה בחרו שזה לא מספיק חשוב.

ציון פיניאן: אז זה חופש הליכה.

חיים כץ: עזוב, אני עוד לא – – –

שלמה מולה: חיים, האמת היא, אני מוכרח להגיד לך, אני נמצא הרבה פה במליאה, אני לא רואה אותך הרבה.

שלמה מולה: כשאתה נמצא כאן, בדרך כלל אתה מפריע לי לדבר.

חיים כץ: מה אתה אומר?

חיים כץ: אם אני מפריע לך, זאת אומרת שאני נמצא.

שלמה מולה: גברתי היושבת-ראש, הצעת החוק הזאת היא במהותה – אפשר לתמוך בה, אבל הבעיה הגדולה היא לא הנושא של המוזיאון, המסורת והתרבות, או מקומות היסטוריים חשובים או לא חשובים.

שלמה מולה: על השאלה הזאת אין ויכוח בכלל.

שלמה מולה: אין ויכוח בכלל.

שלמה מולה: כל עוד יש תושבים ביהודה ושומרון, הם צריכים לנהל את חייהם, הם צריכים לקבל את כל הזכויות המגיעות להם כמו כל אחד אחר.

שלמה מולה: השאלה הגדולה – למה מדינת ישראל בעצם לא מתקדמת בנושא השלום, למה היא לא מסיימת בעצם את הכיבוש; זאת השאלה.

שלמה מולה: זאת הבעיה העיקרית שלנו בעצם.

שלמה מולה: זאת אומרת, 40 שנה השיפוט הצבאי חל על יהודה ושומרון, לכן מבחינה מוסרית יש הרבה מאוד עיוותים.

שלמה מולה: ולכן, אם 40 שנה החוק הזה לא חל בעצם על תושבי יהודה ושומרון היהודים בנושאים כה חשובים, זאת אומרת, צריך לשאול את השאלה – מדוע?

שלמה מולה: מדוע זה לא קרה עד היום?

דוד רותם: כי מי שגר, מי שכובש, לא צריך – – –

שלמה מולה: עכשיו, תראה, אני רוצה להגיד לך, אני יודע – את הציניקנים, אני יודע, דודו רותם, אתם באים הרי עם נאום כתוב, לא אכפת לכם מה קורה, מה העולם חושב עלינו, האם זה טוב לציונות, האם זה טוב לדמוקרטיה, מבחינתכם זה ממש לא רלוונטי.

שלמה מולה: מבחינתך, שבעצם הנושא הזה של הסכסוך שבו אנחנו נמצאים – אפילו ראש הממשלה שלך, שלי, אמר שהוא בעד שתי מדינות לשני עמים, אבל זה נשאר רק בגדר הצהרה בלבד.

שלמה מולה: הוא לא מתכוון לממש באמת את כל מה שהוא אומר.

שלמה מולה: לכן, אני אומר לך, כל עוד היהודים נמצאים שם, אנחנו נתמוך בהם.

שלמה מולה: אבל אנחנו נעשה הכול, לפחות אצלנו, באגף הזה, לנסות לקבוע את גבולותיה של מדינת ישראל סוף-סוף מחדש.

שלמה מולה: אז אני אומר לך, כל עוד הם שם, אנחנו בעד הזכויות שלהם – –

אורלי לוי אבקסיס: חד-צדדי?

אורלי לוי אבקסיס: חד-צדדי?

שלמה מולה: – – אבל נעשה הכול כדי שהם יחזרו הביתה.

שלמה מולה: תודה רבה.

דוד רותם: צודקים.

דוד רותם: חבר הכנסת מולה, תיסע גם אתה לערפאת.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת שלמה מולה.

אורלי לוי אבקסיס: הבא בתור ברשימת הדוברים – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

אורלי לוי אבקסיס: ואני רק אומר ואציין שנרשמו כמה דוברים, וסגרתי את רשימת הדוברים לחוק זה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת ברכה, לרשותך שלוש דקות.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני מצטער שאני לא אצביע נגד החוק, לא מרוב התלהבות, אלא כי אני מקוזז עם השר איתן.

מוחמד ברכה: אבל החוק הזה הוא באמת חוק שיכול להיות תשתית טובה לתיעוד מה שקורה – מה שקרה – בשטחים הכבושים לאורך שנות ההיסטוריה, וגם מה שקרה באותם שטחים בשנות הכיבוש.

מוחמד ברכה: יש מקום לתעד לא רק את הארמון של הישאם ביריחו, ולא רק מיצגים וממצאים ארכיאולוגיים, אלא גם לתעד את הפעילות האינטנסיבית של אנשי "תג מחיר", לתעד במוזיאון את הפעילות של נערי הגבעות, של עוקרי העצים, של שודדי האדמות, של רודפי הפלסטינים.

מוחמד ברכה: אני חושב שיש מקום; יש מקום להקים מוזיאון בשטחים הכבושים, אבל המוזיאון צריך להיות מוזיאון פלסטיני, כדי שיתעד את הפשעים של הכובשים ושל הכיבוש ושל המתנחלים ושל ההתנחלויות.

מוחמד ברכה: זה אכן נחוץ, נחוץ בהחלט, ויום יבוא וזה יהיה.

יריב לוין: זו קריאה לממשלת ירדן?

מוחמד ברכה: יום אחד זה יקום וזה יהיה – – –

מירי רגב: אין לך בושה, אין לך בושה.

מוחמד ברכה: מה זה?

מוחמד ברכה: מה זה?

מוחמד ברכה: מה זה?

מוחמד ברכה: היושבת-ראש, זה לא – – –

מירי רגב: אין לך בושה.

אורלי לוי אבקסיס: חברי הכנסת, לא לא, קריאת ביניים אחת – תחלקו את זה ביניכם.

אורלי לוי אבקסיס: ככה נעשה בצורה הכי – – –

מוחמד ברכה: ולא לא, מה – על זה מוציאים מהאולם, גברת רגב.

אורלי לוי אבקסיס: אני הזזתי אנשים.

אורלי לוי אבקסיס: כן, אדוני, אתה יכול להמשיך.

אורי אריאל: – – – בין הסגנים על מה מוציאים, איך מוציאים – – –

מוחמד ברכה: לא, אני – באמת, אני לא אתערב בעבודתה של עמיתתי, היא יודעת למלא את תפקידה כראוי.

מוחמד ברכה: יום יבוא, זאת אומרת, היום הזה עוד יבוא, והמוזיאון לפשעי הכיבוש לדורותיו יוקם בפלסטין, אבל אני חושב שגם יוקם בישראל.

מוחמד ברכה: ישראל אחרת, לא ישראל שפרצופה נע בין ביבי נתניהו לבין לבין , אלא ישראל אחרת, שוחרת שלום, שחיה קודם כול בשלום עם עצמה ועם שכנותיה.

מוחמד ברכה: החוק הזה בא להחיל דבר אזרחי במקום שהוא לא אזרחי, שחל בו המשפט הצבאי, במקום שהוא לא חלק ממדינת ישראל, אפילו על-פי מדינת ישראל עצמה.

מוחמד ברכה: יש פה ניסיון להפוך את ההתנחלויות, שלא נראות משהו לגיטימי בשום מקום בעולם, למשהו לגיטימי.

מוחמד ברכה: זה בעצם מין סיפוח זוחל, .

מוחמד ברכה: כל הכבוד, אתה עושה את העבודה שלך כמו שצריך, אבל יום אחד אנשים ישלמו על זה.

מוחמד ברכה: ישלמו.

מוחמד ברכה: אני מקווה שהתשלום יהיה הזול ביותר, ואני מקווה שהתשלום לא יהיה בדם, אלא התשלום יהיה דרך לעקור את כל הקוצים האלה, הרעילים, שזרעתם בשטחים הפלסטיניים הכבושים.

מוחמד ברכה: מוזיאון, עוד מוזיאון ועוד אוניברסיטה, ועוד אריאל, ועוד התנחלות – הכול זמני – –

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

מוחמד ברכה: – – אדוני, הכול זמני.

מוחמד ברכה: הכול זמני.

אורלי לוי אבקסיס: משפט אחרון.

מוחמד ברכה: המפעל הזה, שאתם באים לדבר בשבחו ולהללו, הוא מפעל זמני.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת מוחמד ברכה.

אורלי לוי אבקסיס: הבא בתור ברשימת הדוברים – חבר הכנסת חנא סוייד.

מירי רגב: אתה זמני.

מירי רגב: אתה זמני.

דוד רותם: לא תצליחו לגבות את – – –

אורי אריאל: – – – אנחנו נעביר תקציבים, ואתם – – –

אורלי לוי אבקסיס: אני נותנת לכם לדבר כל עוד לא עלה חבר הכנסת לשאת את דבריו.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה שתתאפקו כאשר חבר הכנסת נושא דברים כאן.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת חנא סוייד, לרשותך שלוש דקות.

מוחמד ברכה: מי מכם?

מוחמד ברכה: מי זמני פה?

מוחמד ברכה: את או היא?

חנא סוייד: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, שם יפה – –

חיים כץ: כולנו זמניים פה, ל-120 שנה – – –

מוחמד ברכה: – – –

אורי אריאל: תגיד, אתה יכול לא להפריע לו?

חנא סוייד: – – שם יפה ומתוק מצאו לשטחים הכבושים: האזור.

חנא סוייד: הכוונה של החוק הזה היא להחיל את חוק המוזיאונים על האזור.

חיים כץ: כולנו זמניים ל-120 שנה.

חיים כץ: כולנו זמניים ל-120 שנה.

אורלי לוי אבקסיס: אתה אופטימי.

אורלי לוי אבקסיס: עד 120 שנה?

חיים כץ: 100 מספיק.

מוחמד ברכה: 120 אני קונה.

דוד רותם: לא לא לא, לא זמני – – –

מוחמד ברכה: הכול זמני.

דוד רותם: לא זמני.

אורלי לוי אבקסיס: זהו, אנחנו ממשיכים את רשות הדיבור.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, ואם צריך אני גם אוסיף לך.

מוחמד ברכה: אתה הדבר הכי זמני פה.

דוד רותם: אני בוודאי זמני.

אורלי לוי אבקסיס: טוב, חברים, יש פה דובר, אם לא שמתם לב.

אורלי לוי אבקסיס: בוא ניתן לו לומר את דבריו.

חיים כץ: גם זמני ל-120 שנה.

אורלי לוי אבקסיס: במקרה הטוב אנחנו נהיה פה 120 שנה.

חנא סוייד: תודה, גברתי היושבת-ראש.

חנא סוייד: אז האזור הזה, שמדברים עליו ורוצים להחיל עליו את חוק המוזיאונים, הוא השטחים הכבושים, השטחים הפלסטיניים הכבושים שסופם להשתחרר ובהם תקום מדינה פלסטינית עצמאית שתהווה את הזכות הלגיטימית של העם הפלסטיני לביטוי עצמי ולעצמאות.

יריב לוין: – – – ששחטו עד לאחרון.

יריב לוין: תגיד את האמת, חבר הכנסת סוייד.

חנא סוייד: מה זה?

אורלי לוי אבקסיס: תודה, חבר הכנסת לוין.

אורלי לוי אבקסיס: אתה לא חייב לענות.

יריב לוין: – – – חייהם של הנוצרים היו לא מזהירים, בלשון עדינה.

חנא סוייד: אני לא חושב שאתה מגן הנוצרים הטוב ביותר.

חנא סוייד: הנוצרים מסתדרים יפה מאוד עם – זה לא הנושא שלנו, אדוני.

חנא סוייד: מדובר כאן בחוק שהכוונה שלו זה החלה זוחלת של החוק והמשפט הישראליים על שטחים כבושים, בניגוד לאמנות ולחוקים בין-לאומיים.

חנא סוייד: מדובר בסיפוח זוחל של השטחים הכבושים.

חנא סוייד: זה מזכיר לי את העניין של מוזיאון הסובלנות בירושלים.

חנא סוייד: מכל המקומות בירושלים מצאו להקים את מוזיאון הסובלנות על בית-קברות מוסלמי באמצע ירושלים.

קריאה: בטעות.

חנא סוייד: זה בעצם המקבילה של הקמת מוזיאון הסובלנות על בית-קברות מוסלמי באמצע ירושלים, בלב ירושלים, במרכז ירושלים – זה להחיל את חוק המוזיאונים על השטחים הכבושים.

חנא סוייד: יש כאן בעיה, צריך לחשוב עליה.

חנא סוייד: תראו, חבר'ה, מספרים, על-פי ההיסטוריה, העם היהודי היה בין הנילוס לבין הפרת, וכאילו בכל המקומות האלו יש נקודות ויש מקומות קדושים עבור העם היהודי.

חנא סוייד: האם המשמעות של הדבר הזה שבסופו של דבר הריבונות הישראלית והחוקים הישראליים, אתם רוצים להחיל אותם על כל השטח הזה?

חנא סוייד: מה זה, השתגעתם?

חנא סוייד: סין, עם מיליארד וחצי אנשים, לא יכולה לעשות את הדבר הזה ולטעון שהיא יכולה לעשות את הדבר הזה.

חנא סוייד: עם כמה מיליונים, עם כל הכבוד, אי-אפשר לקיים ולכלכל את המפעל הזה.

חנא סוייד: לפרוס ולהתפרס, ועוד ריבונות, ועוד שטח, ועוד שטח.

חנא סוייד: חבר'ה, זה לא יצלח.

חנא סוייד: צריך להבין שבמזרח התיכון אפשר להפריד, וצריך לכבד את כל המקומות הקדושים וההיסטוריים של כל עם, אבל אי-אפשר להחיל את הריבונות של העם היהודי ושל מדינת ישראל על כל המקומות שלכאורה הם היסטוריים וקדושים במזרח התיכון.

חנא סוייד: זה חלק מהדברים שידידי ועמיתי מוחמד ברכה אמר שזה זמני.

חנא סוייד: זה לא יכול – זה לא sustainable, זה לא יכול להתקיים לאורך זמן.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

חנא סוייד: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת חנא סוייד.

אורלי לוי אבקסיס: הבא בתור ברשימת הדוברים – חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך שלוש דקות.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אני מצטרף, כמובן, לדברי חברי חברי הכנסת מוחמד ברכה וחנא סוייד.

דב חנין: החוק הזה מלמד שבימין הישראלי, חבר הכנסת לוין, יש כאלה שלמדו ממפא"י ההיסטורית.

דב חנין: לא כולם הולכים בדרך של התנגשות בכל קיר.

דב חנין: יש כאלה שלמדו משיטות מפא"י ההיסטורית של דונם ועוד דונם, עז ועוד עז.

דב חנין: והנה, מכניסים לנו פה כמה עזים ביחד.

דב חנין: חבר הכנסת אריאל עבר על רשימת חלק מהעזים.

דב חנין: אגב, לא כולן.

דב חנין: המהלך הזה הוא מהלך מדאיג ומסוכן למי שחושב שהכיבוש הוא מדאיג ומסוכן.

דב חנין: ואני נמצא במקום הזה, עמיתי חברי הכנסת.

דב חנין: אני נמצא במקום הזה של מי שמאמין שמציאות הכיבוש היא מציאות של אסון לא רק לפלסטינים שסובלים ממנה היום, אלא גם לישראלים.

דב חנין: אני חושב שהמהלך הזה, המהלכים האלה שאתם מקדמים של הסיפוח הזוחל, הם מהלכים שבסופו של דבר פוגעים לא רק בהווה ובעתיד של הפלסטינים, הם פוגעים גם בהווה ובעתיד של הישראלים.

דב חנין: המציאות הזו שאתם מייצרים פה היא מציאות של שליטה על עם אחר שלעולם לא ישלים, לעולם לא יסכים, לעולם לא יקבל את השליטה הזרה עליו.

דב חנין: ובצדק הוא לא יקבל את השליטה הזאת, כי כל עם בעולם שואף להיות חופשי.

דב חנין: כל עם שואף להיות בזכות עצמו, כל עם שואף שתהיה לו מדינה משלו, וגם הפלסטינים שואפים שתהיה להם מדינה משלהם, וטוב שהם שואפים שתהיה להם מדינה משלהם.

דב חנין: והניסיון להמשיך לשלוט בפלסטינים, ולהמשיך לספח אותם בדרכים הדרגתיות יותר והדרגתיות פחות, הם מהלכים שבסופו של דבר לא חותרים נגד הפלסטינים.

דב חנין: הם חותרים תחת העתיד של כולנו באזור הזה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, כשאנחנו מנסים לראות את העתיד ושואלים את עצמנו באיזה עתיד אנחנו רוצים לחיות, אנחנו לא רוצים לחיות בעתיד הזה של שליטה על עם אחר ומלחמה אין-סופית בעם האחר ובכל העמים האחרים שנמצאים באזור שלנו.

דב חנין: אנחנו רוצים וחייבים, עמיתי חברי הכנסת, לחתור למציאות אחרת, לחתור למציאות של פלסטין עצמאית בצד ישראל, ושתי מדינות שחיות בשלום, ויצירת חיים אחרים ועתיד אחר של יחסים בינינו לבין העולם הערבי.

דב חנין: אנחנו, עמיתי חברי הכנסת, רצים נגד הזמן.

דב חנין: אנחנו רצים נגד הזמן.

דב חנין: האזור הזה נעשה אזור מתוח, מסוכן.

דב חנין: כלי נשק חדשים נכנסים לאזור הזה מכל הכיוונים.

דב חנין: ואתם, במקום לראות את המציאות הקשה שאתם מובילים אליה גם את העם הזה, הולכים למקום הזה בעיניים פקוחות ובחיוך.

דב חנין: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת דב חנין.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו אני מזמינה את חבר הכנסת מסעוד גנאים, ומייד אחריו – חבר הכנסת אברהים צרצור; אינם.

אורלי לוי אבקסיס: הבא בתור, חבר הכנסת אחמד טיבי – גם הוא איננו.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: מייד אחריו – שידעו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך, שלוש דקות.

טלב אלסאנע: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, כאשר ראש הממשלה דיבר על שתי מדינות, אז אכן הוא צדק.

טלב אלסאנע: אבל לא מדינה פלסטינית ומדינת ישראל, אלא מדינת מתנחלים ומדינת ישראל.

טלב אלסאנע: שתי מדינות ליהודים, מדינה כאן ומדינה שם.

טלב אלסאנע: ואם בהתחלה חשבנו שמדינת ישראל תספח את ההתנחלויות, ההתנחלויות מספחות את מדינת ישראל, והן מכתיבות את המדיניות ומכתיבות את המגמה החקיקתית של החוקים שהכנסת מובילה.

טלב אלסאנע: ואנחנו יודעים מי מוביל את החוקים האלה ומה המטרה שלו.

טלב אלסאנע: החוקים האלה מכוונים לתת לגיטימציה מוחלטת גם להתנחלויות וליצור סיפוח מבחינת החוק – לתת מעמד משפטי לאותן התנחלויות שהן בפועל כחלק ממדינת ישראל, כאשר כל העולם יודע שהשטחים האלה הם שטחים כבושים, שההתנחלויות האלה הן התנחלויות בלתי חוקתיות ובניגוד לחוק הבין-לאומי.

טלב אלסאנע: אבל יש כאלה שבאופן – – –

דוד רותם: אפשר לשאול שאלה?

טלב אלסאנע: כן.

דוד רותם: אתה יכול להסביר לי ממי זה כבוש?

טלב אלסאנע: איך?

דוד רותם: ממי זה כבוש?

דוד רותם: שטח כבוש – פירושו שהיה שם מישהו אחר שזה היה שלו וכבשת ממנו.

דוד רותם: ממי כבשנו?

טלב אלסאנע: ברגע שאתה לא היית כאן, היה עם שנלחם כאן כדי לשמור על המקום הזה ועצמאותו.

טלב אלסאנע: נלחם נגד הצלבנים, נלחם נגד הטטרים, נלחם נגד המונגולים, ונלחם כדי לשמור על עצמאותו.

טלב אלסאנע: זה העם הפלסטיני.

מיכאל בן-ארי: – – –

טלב אלסאנע: ולכן, העם הזה כשאתם לא הייתם כאן, ויש לי ספק אם בכלל הייתם כאן – –

מיכאל בן-ארי: – – –

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת בן-ארי.

טלב אלסאנע: – – ואני בספק רב אם מעולם הייתם כאן.

קריאה: לא היינו.

טלב אלסאנע: ויש זיקה אולי דתית, אבל אין זיקה היסטורית, גיאוגרפית, לאזור הזה.

טלב אלסאנע: אז העם הזה נלחם, העם הזה נלחם והקריב קורבנות.

דוד רותם: – – – לא היינו פה, לא היינו פה – – –

מיכאל בן-ארי: – – – אתם משכתבים את ההיסטוריה – – –

אורלי לוי אבקסיס: זו דעתו.

אורלי לוי אבקסיס: איננו חייבים להסכים עמה, ואיננו חייבים – – –

מיכאל בן-ארי: – – – לא כולם מטומטמים – – – לא כולם.

טלב אלסאנע: – – – לשמור על עצמאותו כאן, לשמור על עצמאותו.

טלב אלסאנע: אתם לא הייתם אלפיים שנה לפי הגרסה שלכם.

טלב אלסאנע: אז במרוצת אלפיים שנה לא היו אנשים כאן?

טלב אלסאנע: לא היה עם שנלחם כאן?

טלב אלסאנע: לא היה שום דבר כאן?

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת, רק, רק – – –

טלב אלסאנע: – – – לרותם שיבוא כאן.

טלב אלסאנע: הנה, אז הכול התחיל מבראשית.

אורלי לוי אבקסיס: מאז ומתמיד היה יישוב יהודי בגודל כזה או אחר.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה – אתה גם לא חייב לענות.

מיכאל בן-ארי: – – –

טלב אלסאנע: מאז ומתמיד, מאז ומתמיד היו יהודים כאן.

טלב אלסאנע: מאז ומתמיד היו יהודים כאן.

טלב אלסאנע: אף אחד לא מטיל ספק בזה.

טלב אלסאנע: היהודים הם חלק מהמזרח התיכון.

טלב אלסאנע: אבל מדינת ישראל לא היתה מאז ומתמיד, ויש מדינה פלסטינית שהיא היתה והיא תהיה כאן.

טלב אלסאנע: ויש עם פלסטיני שהיה ויהיה כאן.

מיכאל בן-ארי: מה – – – של המדינה הפלסטינית?

מיכאל בן-ארי: מה – – – של המדינה הפלסטינית?

מיכאל בן-ארי: מתי היתה פה מדינה פלסטינית?

מיכאל בן-ארי: – – –

אורלי לוי אבקסיס: חברי הכנסת, זו זכות דיבור שלו.

דוד רותם: – – – לא, לא.

טלב אלסאנע: כאשר, כאשר מלך – – –

מיכאל בן-ארי: מתי היתה פה מדינה פלסטינית?

מיכאל בן-ארי: – – – מתי היתה פה מדינה פלסטינית?

מיכאל בן-ארי: – – –

טלב אלסאנע: – – – כאשר מלך שלם היה כאן – – –

מיכאל בן-ארי: מה אתה אומר?

טלב אלסאנע: – – וכאשר היבוסים היו כאן – –

מיכאל בן-ארי: – – היבוסים, היבוסים.

טלב אלסאנע: – – וכאשר אורסלם היה כאן – הפלסטינים היו כאן.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, גם אתה רשום כדובר.

קריאה: – – –

טלב אלסאנע: ההיסטוריה הפלסטינית – – – הכנענים שהיו, וכאשר משה רבנו רצה להיכנס ליריחו, נגד מי הלך להילחם, והתכוון להילחם?

טלב אלסאנע: וכאשר אברהם אבינו הגיע לחברון, ממי קנה את מערת המכפלה?

טלב אלסאנע: אז היו אנשים כאן, והאנשים האלה – קוראים להם העם הפלסטיני.

דוד רותם: רגע, רגע.

דוד רותם: אברהם לא קנה מהם את הקבר של חברון?

טלב אלסאנע: חלקת אדמה, לא מולדת – – –

דוד רותם: – – – שלכם.

טלב אלסאנע: אף אחד לא אומר.

טלב אלסאנע: אבל אברהם אבינו, אברהם אבינו – – –

אורלי לוי אבקסיס: השאלה – אם הם היו פלסטינים.

טלב אלסאנע: אתם לא היורש.

טלב אלסאנע: אברהם אבינו – אתם לא היורש היחיד שלו.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: משפט אחרון.

טלב אלסאנע: אנחנו גם הבנים שלו – אז מגיעים לנו 50% מכל נחלה או ירושה שהוא השאיר בתור בניו.

טלב אלסאנע: עכשיו, אני רוצה להגיד שהחקיקה הזאת מאוד מסוכנת.

טלב אלסאנע: היא מעניקה לגיטימציה לדבר שהוא לא לגיטימי.

טלב אלסאנע: היא מספחת באופן מעשי, משפטי וחוקי את השטחים בגדה המערבית.

אורלי לוי אבקסיס: זה המשפט האחרון.

טלב אלסאנע: ולכן, ההצעה הזאת היא פסולה.

טלב אלסאנע: היא מנוגדת לחוק הבין-לאומי, ואנחנו מתנגדים לה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת טלב אלסאנע.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, תורך.

אורלי לוי אבקסיס: מייד אחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

דוד רותם: – – – הפלסטינים או הבדואים?

טלב אלסאנע: זו השאלה.

דוד רותם: אני שואל אותך.

טלב אלסאנע: מיהו בדואי, מיהו יהודי ומיהו פלסטיני?

קריאה: מיכאל, אתה עכשיו לא מדבר?

קריאה: – – –

מיכאל בן-ארי: בוודאי.

מיכאל בן-ארי: בוודאי, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת זחאלקה.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך שלוש דקות.

ג'מאל זחאלקה: היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, פעם הצעת חוק כזאת היתה מעוררת סערה רבתי, התקשורת היתה מתעניינת, היה מתעורר ויכוח חריף בציבור.

ג'מאל זחאלקה: והנה באה הצעת החוק, העניין בה הוא דל, עוד הצעת חוק, יש כאן עניין של נורמליזציה של מצב הכיבוש, נורמליזציה של הניצחון המוחלט של המתנחלים, השתלטותם על השיח הציבורי – הם בעצם – –

אורי אריאל: אתה מוכן להרחיב קצת?

ג'מאל זחאלקה: סליחה?

אורי אריאל: אתה מוכן להרחיב קצת על הצלחתם של המתנחלים?

ג'מאל זחאלקה: – – השתלטותם על השיח הציבורי; לא רק שהם כבשו את האדמות מהפלסטינים, הם כבשו את המלים מהישראלים, והתנחלו בתוך השפה, ולא רק על הקרקע.

ג'מאל זחאלקה: החלת החוק הישראלי, חוק המוזיאונים יחול בגדה המערבית.

ג'מאל זחאלקה: קודם כול, יש כאן צפצוף על החוק הבין-לאומי.

ג'מאל זחאלקה: פשוט מצפצפים.

ג'מאל זחאלקה: החוק הבין-לאומי כאילו לא קיים, ואחר כך מתלוננים שחלק מאומות העולם מגנות את ישראל על מעשיה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהחוק הזה בא לקבוע שמדינת ישראל היא מדינה עבריינית, ואפשר למנות עשרות חוקים בחוק הבין-לאומי ועשרות החלטות של האו"ם שהחוק הזה מפר בצורה סיטונית, אבל למי זה אכפת?

מיכאל בן-ארי: לך לסוריה בשביל לשמור על הזכויות.

ג'מאל זחאלקה: אם אדם עושה עבירה ועוד עבירה ועוד עבירה – קוראים לו עבריין, אבל אם מדינה עושה עבירה ועוד עבירה ועוד עבירה – גם היא עבריינית.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו, החוק הזה בא בתמיכת הממשלה, זה ממשלה – יש כאלה שאומרים: יש ימין קיצוני בארץ – ימין קיצוני זה הממשלה.

ג'מאל זחאלקה: זה הימין הכי קיצוני שאפשר לתאר, במעשיה, בדבקותה בהתנחלות, בשבירת כל תהליך השלום, כל המשא-ומתן, לא תהליך השלום, לא היה תהליך שלום, היה משא-ומתן, רק בגלל העניין הזה של שמירה על ההתנחלות.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שיכול להיות שביום מן הימים תהיה לנו נחמה פורתא, אולי נחמה רצינית, שהמתנחלים יבנו בניינים כאלה שהפלסטינים יהיו יכולים להשתמש בהם לאחר פינוי כל ההתנחלויות.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

אורלי לוי אבקסיס: הבא בתור ברשימת הדוברים – חבר הכנסת ישראל אייכלר, ומייד אחריו – חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

אורלי לוי אבקסיס: אני כבר אקריא את הרשימה עד סופה, כי לא נשאר הרבה.

אורלי לוי אבקסיס: מייד לאחר חבר הכנסת ישראל אייכלר – חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, חבר הכנסת דודו רותם, וסוגר את הרשימה חבר הכנסת זאב אלקין.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת אייכלר, לרשותך שלוש דקות.

ישראל אייכלר: גברתי היושבת-ראש, השרה, חברי הכנסת, התפתח פה דיון מאוד מעניין, בין יהודים לערבים, למי שייכת הארץ הזאת.

ישראל אייכלר: המדינה הזאת.

ישראל אייכלר: סליחה, על איזו מדינה אתם מדברים?

ישראל אייכלר: אתם מדברים על המדינה שבה חברת כנסת עמדה היום ודיברה על רבנות חזירית, מדינה שבה עמדה חברת כנסת ששולטת – או המיליה שלה שולט – בבית-המשפט העליון ובכל המערכת התקשורתית, ודיברה על החיילים הדתיים בצבא, לא על החרדים, על החיילים הדתיים בצבא, כעל גוף זר ועוין למדינת ישראל.

ישראל אייכלר: על המדינה הזאת התווכחתם עם זחאלקה ועם חברי הכנסת הערבים, על אברהם אבינו?

ישראל אייכלר: אותם חברי כנסת שאינם מאמינים שיש בורא לעולם והיתה פעם איזו תורה מסיני, והם שולטים במדינה הזאת, זאת המדינה שעליה אנחנו מתווכחים עם הערבים?

ישראל אייכלר: אני יושב ושומע שרוצה חבר הכנסת אורי אריאל, ידידי היקר, חוק מוזיאונים ביהודה ושומרון.

ישראל אייכלר: לא העליתי על דעתי שעד היום משרד התרבות, שמממן את רוב ההסתה הישראלית בעולם נגד מדינת היהודים, עם סרטים ומחזות שנעשים בתל-אביב, לא מממן מוזיאונים ביהודה ושומרון אם רוצים לעשות מוזיאון יהודי.

ישראל אייכלר: אומר לי אורי אריאל: כן, כך החוק.

ישראל אייכלר: אני לא יודע איך זה בנוי.

ישראל אייכלר: כבישים אפשר לבנות, חשמל אפשר לעשות, רק מוזיאונים אי-אפשר לעשות?

ישראל אייכלר: האמת היא שמוזיאונים זה דבר חשוב מאוד, אבל זה חשוב לעם שרוצה לשמר את עברו.

ישראל אייכלר: זה לא חשוב לעם שרוצה לעקור את עברו, עם שרואה ברבנות ובדת ובהלכה פרימיטיביות; עם שמוציא לעולם כולו את דיבת הארץ רעה, ומספרים לגברת קלינטון, בפורום של מתבולל שמחזיק פה כלי תקשורת, שמדינת ישראל היא אירן, כשנשיאת בית-המשפט העליון משווה את חברי הכנסת ואת השרים לנאצים?

ישראל אייכלר: אתה היית עורך-דין, מותר לספר בפומבי?

דוד רותם: ספר מה שאתה רוצה.

ישראל אייכלר: אז דודי רותם היה פעם עורך-דין של עיתונאי שנשפט בבית-המשפט על רמז שהוא רמז על איזו הסתה, שזאת אנטישמיות, והיה איזה רמז של השוואה לנאציזם, וקנסו את העיתונאי הזה ב-180,000 שקל, העיתונאי היחיד במשך 60 שנה שמדינת ישראל – – –

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת אייכלר, רק כדי לשים את הדברים על דיוקם, כי גם בנשיאות דיברנו על כך שדברים יוצאים מהקשרם; אתה בטוח שנשיאת בית-המשפט העליון, השופטת בייניש, השוותה חברי הכנסת לנאצים?

ישראל אייכלר: אני מצטט ממה שכתוב בעיתונים ובתקשורת.

נחמן שי: בחיים היא לא אמרה את זה.

ישראל אייכלר: והיא אמרה שישנם שרים וחברי כנסת – – –

אורלי לוי אבקסיס: שמסיתים.

ישראל אייכלר: לא רק שמסיתים, שמביאים למצב – היא השוותה אותם למצב שהיה בגרמניה הנאצית.

ישראל אייכלר: אם התקשורת לא מדייקת, שהיא תצא ותבהיר את זה בבקשה.

ישראל אייכלר: בית-המשפט הזה שפט עיתונאי על רמז ב-180,000 שקל, והוצאה לפועל באה לקחת ממנו בבית את כלי הכסף.

נחמן שי: אתה לא מכיר בבית-המשפט.

ישראל אייכלר: בית-משפט כזה יהודי יכול להכיר?

ישראל אייכלר: יש להם זכות להתקיים בארץ הקודש?

ישראל אייכלר: בית-משפט שנלחם נגד תורת ישראל?

נחמן שי: מה אתה מדבר?

ישראל אייכלר: בית-משפט שיהודי חרדי אין לו סיכוי לקבל שם משפט צדק?

נחמן שי: כן.

ישראל אייכלר: כן?

ישראל אייכלר: אז אני אומר לך שעורכי-דין אומרים ליהודי חרדי, אל תבוא עם הזקן שלך אפילו במשפט אזרחי, כי אין לך סיכוי אצל – רבים מן השופטים, לא כל השופטים חס וחלילה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת ישראל אייכלר.

ישראל אייכלר: אז אני רוצה לומר כמשפט סיום – –

אורלי לוי אבקסיס: משפט אחרון, אוקיי.

ישראל אייכלר: – – שהמוזיאונים, זה מאוד חשוב לשמר את היהדות של ארץ-ישראל, כי רוב עם ישראל איננו אותו מיעוט קטן ששולט בו.

ישראל אייכלר: רוב עם ישראל רוצה להתחבר לעברו, ולכן תבורכו עם החוק הזה, תביאו כמה שיותר הוכחות ומוצגים מוזיאוניים כדי לחבר את הדורות הבאים עם הדורות הקודמים.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת ישראל אייכלר.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, לך זכות הדיבור.

אורלי לוי אבקסיס: מייד אחריך – חבר הכנסת דודו רותם.

מיכאל בן-ארי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הרב צבי יהודה הכהן קוק היה מספר על סבתא שלו, כשהיא עלתה לארץ – מן הסתם אורי מכיר את הסיפור הזה – כשהיא עלתה לארץ, הסבתא, היא עלתה באונייה, ובאונייה היתה צליינית, אשה שעלתה לרגל לעשות פה ביקורים באתרים המקודשים לנצרות.

מיכאל בן-ארי: אז שואלת הנוצרייה את אמו של הרב קוק, של הרב אברהם יצחק הכהן – שואלת אותה: לאן את עולה?

מיכאל בן-ארי: לאן את הולכת?

מיכאל בן-ארי: היא אומרת לה: אני עולה לארץ-ישראל.

מיכאל בן-ארי: אומרת לה: למה את עולה?

מיכאל בן-ארי: אז היא שואלת את הנוצרייה: למה את עולה?

מיכאל בן-ארי: הנוצרייה אומרת: מה זאת אומרת?

מיכאל בן-ארי: האלוהים שלנו קבור שם – היא הולכת לכנסיית הקבר.

מיכאל בן-ארי: עונה לה אמו של הרב קוק: אלוקים שלנו חי שם.

מיכאל בן-ארי: רבותי, זו התשובה שלנו לעניין הזה של המוזיאונים.

מיכאל בן-ארי: המוזיאון, כשהוא רק מוזיאון של איזו שמורת טבע, כמו לדוגמה פעם יקרה לסיעת מרצ שיצטרכו מוזיאון – הם הולכים ומתכווצים, ופעם צריך לזכור שהיו הוזי שלום, מסוממי שלום, שהביאו לנו עוד מלחמות ועוד מלחמות.

מיכאל בן-ארי: נצטרך פעם מוזיאון כזה של משהו שהיה וזהו.

מיכאל בן-ארי: זה סיפור הזוי שהיה שייך לפעם.

מיכאל בן-ארי: יכול להיות.

מיכאל בן-ארי: אבל לעומת זה, מוזיאונים ביהודה ושומרון, גברתי היושבת-ראש, מעידים על החיים.

מיכאל בן-ארי: תיקחו את המוזיאון שנמצא בכפר-עציון, את המקום שבו התבצרו היהודים האחרונים אחרי שנטבחו כל השאר ונלחמו בחירוף נפש נגד הלגיונות הירדניים, אלו שהיו פה, אלה שרצו למחוק פה את ההתיישבות.

מיכאל בן-ארי: זה מוזיאון של משהו שמראה גבורה ומראה גם את השיבה למקום, שעם ישראל חזר לארצו.

מיכאל בן-ארי: לכו לתל-שילה.

מיכאל בן-ארי: תל-שילה, המקום שבו היה משכן שילה, המוזיאון הזה עומד ממש ליד עמק שילה.

מיכאל בן-ארי: עמק שילה – מי שבא עכשיו ורואה שם את שבות-רחל, ורואה שם את אש-קודש, ורואה שם את עדי-עד, וכל העמק מלא כרמים, ורואה איך אפשר לחולל בכרמים, רואה איך מחובר המוזיאון אל החיים, איך אנחנו מחברים עבר ועתיד, איך אנחנו בעצם חזרנו לארץ שלנו כדי לא להתחלק בה עם אף אחד.

מיכאל בן-ארי: בקשר ל"גורנישט" הזה, לשטויות שדיבר פה קודם חבר הכנסת אלסאנע, יבוסי, יבוסי, כל פעם אני שואל אותו: תגיד מלה אחת ביבוסית.

מיכאל בן-ארי: הרי היבוסים היו עובדי אלילים, מעניין.

מיכאל בן-ארי: תגיד מלה אחת ביבוסית או איזה מנהג יבוסי.

מיכאל בן-ארי: ולגבי הירושה המשותפת – נכון, אברהם אבינו, כשאמרה שרה: "לא ירש בן האמה עם בני" – זה היה רע בעיניו, אבל הקדוש-ברוך-הוא פסק: "כל אשר תאמר אליך שרה, שמע בקולה".

מיכאל בן-ארי: את ישמעאל שלחו, הארץ הזאת היא ליצחק – "כי ביצחק יקרא לך זרע".

מיכאל בן-ארי: יצחק הוא יורשו של אברהם ולא כל החלומות של אף אחד.

מיכאל בן-ארי: חוץ מזה, מתי היתה פה מדינה פלסטינית?

מיכאל בן-ארי: אולי מישהו יגיד לי, אני למדתי קצת היסטוריה, אני דוקטור להיסטוריה.

מיכאל בן-ארי: בספרי ההיסטוריה שאני מכיר אין השכתוב והשקר הזה.

מיכאל בן-ארי: אז אני מברך אותך, חבר הכנסת אורי אריאל, על החוק החשוב הזה.

מיכאל בן-ארי: המוזיאון הוא מוזיאון החיים, הוא המוזיאון שאומר: יונקים מן העבר והולכים אל העתיד, זה עם ישראל חי.

מיכאל בן-ארי: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת מיכאל בן ארי.

אורלי לוי אבקסיס: ברגע שתפנה – יעלה גם חבר הכנסת דודו רותם.

אורלי לוי אבקסיס: יסכם את הדיון, אחרון הדוברים, כמובן, חבר הכנסת אלקין, מייד לאחר חבר הכנסת רותם.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה חבר הכנסת רותם, לרשותך שלוש דקות.

דוד רותם: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אפשר לדבר על כל נושא שבעולם.

דוד רותם: רק כדאי שכאשר מדברים, נדע את העובדות ונדע לענות על השאלות שנובעות מהעובדות שאנחנו טוענים.

דוד רותם: עמד פה חבר הכנסת טלב אלסאנע, דיבר על המשפט הבין-לאומי, על שטחים כבושים.

דוד רותם: רבותי, ממי נכבש השטח שנקרא יהודה ושומרון?

דוד רותם: מי החזיק בו ב-1967?

דוד רותם: ממלכת ירדן.

מיכאל בן-ארי: פיקציה.

דוד רותם: האם ממלכת ירדן – מי הכיר בכיבוש שלה על שטחי יהודה ושומרון?

דוד רותם: שתי מדינות בעולם – תימן ואנגליה.

דוד רותם: זה הכול.

דוד רותם: אז זה לא שטח כבוש, כי הוא אף פעם לא היה שטח של הפלסטינים, כי לא היו פלסטינים.

דוד רותם: החלטת האומות המאוחדות, עוד כשזה היה לפני האו"ם – חבר הלאומים – החליטו על מדינה יהודית וערבית ולא מדינה יהודית ופלסטינית.

דוד רותם: מדינה ערבית הוקמה מעבר לירדן – בתיקון של כתב המנדט ב-1922 הוקמה מדינה ערבית.

דוד רותם: ממתי החליטו שצריכה להיות מדינה לפלסטינים?

דוד רותם: זו המצאה פוליטית שאין לה קשר למציאות.

דוד רותם: לכן אל תדברו על שטחים כבושים, כי כדי שהמשפט הבין-לאומי יחול שם, צריך שזה יהיה שטח כבוש – וזה לא שטח כבוש, כי הוא לא היה שייך לאף אחד קודם.

דוד רותם: מי שניסה לכבוש את השטח הזה היו הירדנים בהסכם שהם עשו עם השליטים הערבים והבדואים שהיו באזור יריחו ב-1950 בכינוס יריחו הגדול.

דוד רותם: אז קיבלו עליהם השבטים האלה את שלטונו של המלך חוסיין.

דוד רותם: אבל זה לא שטח כבוש.

דוד רותם: מי שפתח במלחמה היו הירדנים, ומי שמפסיד במלחמה מפסיד גם את השטחים שלו.

דוד רותם: ולכן, בואו לא נדבר על שטחים כבושים כי המשפט הזה לא נכון, החוק הבין-לאומי לא חל כאן, ובואו נדבר על מציאות.

דוד רותם: לא תגרשו אותנו.

דוד רותם: חבל לכם על הזמן.

דוד רותם: ואנחנו לאט-לאט נחיל את המשפט הישראלי על יהודה ושומרון.

ישראל אייכלר: – – –

דוד רותם: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת דודו רותם.

אורלי לוי אבקסיס: אחרון הדוברים – חבר הכנסת זאב אלקין.

אורלי לוי אבקסיס: איזה עיתוי.

אורלי לוי אבקסיס: בדיוק אני מקריאה את שמך, חבר הכנסת – – –

זאב אלקין: – – –

אורלי לוי אבקסיס: אתה מוריד, מוותר.

אורלי לוי אבקסיס: אז יש הזכות לחבר הכנסת אורי אריאל – – –

אורי אריאל: – – –

אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו עוברים להצבעה.

אורי אריאל: אני רק רוצה להודות לחברי הכנסת, ולהצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: להצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: אז כמו שאמרת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק המוזיאונים (תיקון מס' 2) (החלת החוק ביהודה והשומרון), התשע"ב–2011 – קריאה ראשונה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 19 נגד – 3 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המוזיאונים (תיקון מס' 2) (החלת החוק ביהודה והשומרון), התשע"ב–2011, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

אורלי לוי אבקסיס: נעבור לתוצאות: בעד – 19, שלושה מתנגדים, אין נמנעים.

אורלי לוי אבקסיס: אין – – –

עפו אגבאריה: ועוד שלושה, זה יהיה שישה – – –

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא נשנה את ההצבעה, אבל נודיע לפרוטוקול שחבר הכנסת עפו אגבאריה וחבר הכנסת טלב אלסאנע – –

עפו אגבאריה: – – – ושלמה מולה.

אורלי לוי אבקסיס: – – וחבר הכנסת שלמה מולה פספסו את ההצבעה והצהירו על כך.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת שהצעת חוק המוזיאונים (תיקון מס' 2) (החלת החוק ביהודה ושומרון) עברה את הקריאה הראשונה וחוזרת לדיון בוועדת החינוך, התרבות והספורט לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק הנזיקים האזרחיים (אחריות המדינה) (תיקון מס' 8) (ייחוד עילה לנפגעי פעולות איבה), התשע"ב–2011 – קריאה ראשונה.

אורלי לוי אבקסיס: יציג את הצעת החוק שר המשפטים יעקב נאמן – רשום לי פה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מאחר שהוא איננו כאן, מי יציג את החוק?

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת מולה.

שלמה מולה: מה?

אורלי לוי אבקסיס: לא, זה ממשלתי.

קריאה: זה ממשלתי, זה ממשלתי.

קריאה: אין מתנדבים.

אורלי לוי אבקסיס: השרה סופה לנדבר, אולי יש לך דברים שמסר שר המשפטים לומר בשמו על הצעת החוק?

סופה לנדבר: – – –

אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו נעבור לנושא הבא בסדר-היום.

אורלי לוי אבקסיס: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/633).

אורלי לוי אבקסיס: ]

אורלי לוי אבקסיס: אוקיי, אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום, אולי קיצרנו קצת את סדר-היום.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים על הצעת חוק תגמולים לאסירי ציון ולבני משפחותיהם (תיקון מס' 6), התשע"ב–2011 – קריאה ראשונה.

אורלי לוי אבקסיס: תציג את הצעת החוק השרה לקליטת עלייה סופה לנדבר.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, גברתי השרה סופה לנדבר.

סופה לנדבר: גברתי היושבת בראש, חברי הכנסת, החוק שאני אציג עכשיו – הצעת חוק תגמולים לאסירי ציון ולבני משפחותיהם (תיקון מס' 6).

סופה לנדבר: החוק הזה, או תיקון של החוק הקיים, זה חוק הכרה בתגמולים ומתן הטבות לאסירי ציון ולמשפחותיהם.

סופה לנדבר: בחוק הקיים יש סעיף ששר הקליטה, בהתייעצות שלו עם שר הרווחה – ממנים ועדת ערר שיכולה לקבוע סטטוס של אסיר ציון, מעמד של אסיר ציון.

סופה לנדבר: עד כה לא נקבע בבירור על ערר, על הזכויות של אותם אסירי ציון והתגמולים שהם צריכים לקבל.

סופה לנדבר: הוא היה יכול לערער לבית-דין אזורי לענייני עבודה, וזו לא הכתובת.

סופה לנדבר: בחוק החדש אנחנו מתקנים ונותנים בבירור את ההתייחסות לערר על ועדת ערעורים, כשהיום לפי החוק הנוכחי הכתובת של החלטה על ועדת הערעורים היא בית-משפט מינהלי, וזו הכתובת הנכונה.

סופה לנדבר: זה בעצם דבר טכני שאנחנו מבקשים בחוק הזה.

אורלי לוי אבקסיס: זה הכול?

סופה לנדבר: זה הכול.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, גברתי השרה, השרה לקליטת העלייה, חברת הכנסת סופה לנדבר.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

אורלי לוי אבקסיס: גם לחוק זה נרשמו דוברים.

אורלי לוי אבקסיס: הבא בתור ברשימת הדוברים הוא חבר הכנסת שלמה מולה, ומייד אחריו – חבר הכנסת אורי אריאל.

דוד רותם: שלמה, תוותר.

דוד רותם: יאללה – – –

אורלי לוי אבקסיס: אחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת.

שלמה מולה: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, האמת היא, אני לא יודע למה זה נחוץ בכלל לשנות את החוק הקיים, ואני לא יודע מי אמר לך שכדאי לשנות את החוק.

שלמה מולה: אני רוצה להסביר, ברשותכם, חברי הכנסת, תהיו קשובים.

שלמה מולה: עד היום, בעצם, אדם שמבקש להיות מוכר בוועדה במשרד שלך, אחרי שהוא נניח נענה, אז נענה; אם הוא לא נענה, יש האינסטנציה של הערעורים, הוא הולך ומגיש ערעור.

שלמה מולה: אחרי שבערעור הבקשה לא מתקבלת, יש לו אפשרות ללכת לבית-דין אזורי, לבקש סעד משפטי.

סופה לנדבר: לענייני עבודה.

אורלי לוי אבקסיס: בית-דין לענייני עבודה.

שלמה מולה: אמרתי, בית-דין לענייני עבודה.

שלמה מולה: זאת אומרת, כך היה מאז קום המדינה.

שלמה מולה: למה, מה ההיגיון בעצם בבית-דין אזורי לעבודה?

שלמה מולה: א.

שלמה מולה: הוא לא צריך ייצוג משפטי, הוא יכול להופיע.

שלמה מולה: כל אחד יכול – בלי לשלם כסף – להופיע מול שלושה אנשים שיושבים מולו, בדרך כלל שני נציגי ציבור ושופט בית-דין לענייני עבודה.

שלמה מולה: זאת אומרת, הגישה שלו היא גישה מאוד לבבית, מאוד פשוטה, הוא לא צריך להתדיין בכל ההליכים של הניירת, של כל התובענות, כל המכתבים – הוא לא צריך להגיש בכלל – כל אדם.

שלמה מולה: מה שאתם עושים עכשיו, זה פוגע דווקא באותם אנשים שהוועדה – היא לא מאפשרת להם, היא דוחה אותם – אתם שולחים אותם עכשיו לבית-משפט לעניינים מינהליים, שם חלים עליהם כל הכללים והדינים של בית-משפט.

שלמה מולה: זאת אומרת, הוא יצטרך לבוא עם עורך-דין, הוא יצטרך לשלם לעורך-דין, הוא בעצם גם כן צריך את כל ההתדיינות המשפטית מול שופטים.

שלמה מולה: אני לא מבין מדוע צריך לשנות.

שלמה מולה: אני לא מבין, באמת, זה לא עניין של קואליציה–אופוזיציה.

שלמה מולה: אני אומר לך, גברתי השרה, אני מציע לך – – –

אורלי לוי אבקסיס: אדוני חבר הכנסת מולה – –

שלמה מולה: רק שנייה.

אורלי לוי אבקסיס: – – רק להסב את תשומת לבך.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שהתיקון הזה בא בעקבות כך שבג"ץ העיר שזה לא הבית המקורי ואיננו הבית הנכון לדון בענייני ערר.

אורלי לוי אבקסיס: אם היינו קוראים באמת לעומק את ההסבר, אז היינו מבינים שבג"ץ הורה לנו לתקן את הצעת החוק הזו, וזה בדיוק מה שעשתה השרה.

אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו כן קשובים לבג"ץ.

שלמה מולה: אני חושב, אני לא יודע באיזה פסיקה זה בעצם ניתן, באיזה מקום ניתן בבית-המשפט העליון, בג"ץ, אני לא יודע.

שלמה מולה: אם זה נכון, אז יכול להיות שנצטרך לקיים על זה דיון בוועדה שתדון, אבל אני אומר לך – – –

סופה לנדבר: דיון – – – בית-המשפט העליון?

סופה לנדבר: מה אתה מדבר?

שלמה מולה: רק שנייה.

שלמה מולה: אני אמרתי.

שלמה מולה: אני חושב, התיקון המוצע כרגע, בעיני, פוגע בהתדיינות של הדורש בעצם להיות מוכר כאסיר ציון.

שלמה מולה: זו הטענה שלי.

שלמה מולה: אני חושב שמשרד הקליטה, אתם יכולים לבוא, לאפשר או לתקן את החקיקה שמאפשרת להתדיין מול בית-משפט לעניינים מינהליים, ללא הוצאות משפטיות – אדרבה.

שלמה מולה: אבל החשש הגדול שלי, מעבר לזה שהוא עכשיו יצטרך לחכות בתור, ועוד שנה ועוד חצי שנה – על העומסים שיש בבית-משפט לעניינים מינהליים דודו יכול לספר לנו – אני חושב שאנחנו פשוט מקשים על אותם אנשים – לא רבים, בדרך כלל, מאות, הם לא אלפים – שמבקשים.

שלמה מולה: לפי דעתי אנחנו מקשים עליהם דווקא בהצעת החוק הזאת.

שלמה מולה: אני מקווה שהתיקון ייעשה בכך שמי שיצטרך להתדיין בבית-דין לעניינים מינהליים לא יצטרך לבוא עם עורך-דין, לשלם אלפי שקלים.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת שלמה מולה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים לבא בתור ברשימת הדוברים, חבר הכנסת ישראל אייכלר, ומייד אחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת טלב אלסאנע, לרשותך שלוש דקות.

שלמה מולה: זה לא טלב אלסאנע.

אורלי לוי אבקסיס: סליחה.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת אייכלר.

אורלי לוי אבקסיס: טעות, אנחנו – – –

ישראל אייכלר: שנינו נולדנו באותה כברת ארץ.

דוד רותם: מי זה?

אורלי לוי אבקסיס: סליחה.

ישראל אייכלר: כבוד השרה, כבוד חברי הכנסת, קודם כול, לגבי הצעת החוק הזאת, דווקא היום בהנהלת הקואליציה היתה הצעת חוק שגם אנשים שבאים לוועדות רפואיות לביטוח הלאומי יוכלו לערער שלא בבית-דין לעבודה אלא בבית-משפט רגיל, כי אנחנו יודעים איזה סבל עוברים אנשים שמגיעים לוועדות רפואיות ודוחים אותם – –

שלמה מולה: נכון.

ישראל אייכלר: – – כך שאני מאוד בעד החוק הזה, אבל אני חושב שלא רק לגבי אסירי ציון אלא הרבה הרבה ועדות רפואיות, הרבה זכויות של אנשים מקופחות מפני שהם תלויים בבית-דין לעבודה – דברים שאינם קשורים דווקא לעבודה.

ישראל אייכלר: אם אדם הוא נכה או לא נכה, זה לאו דווקא שייך לבית-דין לעבודה.

ישראל אייכלר: אולי כדאי לתקן גם את זה.

ישראל אייכלר: אבל אם אנחנו כבר מדברים, אני רוצה לגעת בנושא.

ישראל אייכלר: עלה פה היום חבר הכנסת יואל חסון ודיבר על מעמד הביניים, והוא אמר פה כאמירת אגב משהו שמאוד מקובל ב"מיינסטרים" הישראלי, והוא אומר ככה: לחרדים יש פתרון, הכול בסדר אצלם, בית עם ילדים, אין שום בעיה, אבל לחילוני יש בעיה לשלם את המעון, וקשה לו שיהיה לו עוד ילד שלישי או רביעי.

ישראל אייכלר: ואני הבנתי שפשוט מאוד לחרדים אין בעיה כי האשה החרדית, אין לה עבודה, אז היא לא צריכה מעון.

ישראל אייכלר: למה אין לה עבודה?

ישראל אייכלר: כי אין לה תעודת בגרות, והמדינה לא מכירה במבחני סאלד שלה, אז גם היא לא צריכה לעבוד וגם יש לה אפשרות ללדת ילדים, ואין שום בעיה למדינת ישראל.

ישראל אייכלר: אני רוצה לנצל את הדבר הזה ולומר, יש אי-הבנה מוחלטת במדינת ישראל על אופיו של האדם החרדי.

ישראל אייכלר: אני רוצה לגלות לכם סוד – האדם החרדי הוא בדיוק כמו כל בני-האדם.

דוד רותם: לא.

ישראל אייכלר: הוא בדיוק כמו – מובן שהוא שייך לעם הנבחר שהקדוש-ברוך-הוא ברא, עם ישראל, והוא בוחר להיות עם סגולה והוא שומר תורה ומצוות, אבל כאדם הוא אדם ויש לו אותם צרכים ואותן בעיות.

ישראל אייכלר: ולכן, כאשר מדברים על הדרת נשים בחברה החרדית – למזלכם, רבותי, אסור לנו מפני הצניעות לספר על מעמד האשה בצבא ובחברה החילונית, מה קורה לאשה שבנתה את ביתה עם בעלה במשך עשרות שנים ואחר כך הוא זורק אותה; כל מיני דברים שאסור לנו לדבר עליהם.

ישראל אייכלר: ולכן, מי שמאשים את החברה החרדית באי-כבוד לאשה, פשוט לא מכיר את כבוד האשה בחברה המסורתית והחרדית, שהאשה היא המלכה, וכשהיא הופכת לסבתא היא מלך מלכי המלכות, כך שכשיואל חסון אומר שאין בעיה ולא צריך לעזור לה – כן צריך לעזור, שכן יהיו להם מעונות, שכן יוכלו לצאת לעבודה, וכן צריך לתת להן את האפשרות ולהכיר במבחני סאלד, מבחנים שיש להן, ובסמינרים, כדי שהן יוכלו לצאת לעבודה ולקבל את אותן זכויות, ולא יצטרכו חברות כוח-אדם ולעבוד ב-23 שקלים.

ישראל אייכלר: אני רוצה להודות לכם, וסליחה על שלוש הדקות שלקחתי מכם בשעה כה מאוחרת.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואני מצטערת על ששיבשתי את שמך קודם.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק התגמולים לאסירי ציון ולבני משפחותיהם (תיקון מס' 6), התשע"ב–2011.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו בהצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 12 נגד – 2 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק התגמולים לאסירי ציון ולבני משפחותיהם (תיקון מס' 6), התשע"ב–2011, לוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות נתקבלה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים לתוצאות: בעד – 12, שני מתנגדים.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת שהצעת חוק התגמולים לאסירי ציון ולבני משפחותיהם (תיקון מס' 6) עברה את הקריאה הראשונה ותעבור לוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

אורלי לוי אבקסיס: [נספחות.

אורלי לוי אבקסיס: ]

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: בקשת ועדת החוקה, חוק ומשפט, על-פי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת, בדבר פיצול הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 92) (הבניית שיקול הדעת השיפוטי בענישה), התשס"ו–2006.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, אדוני יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

דוד רותם: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 92) (הבניית שיקול הדעת השיפוטי בענישה), התשס"ו–2006, נדונה בכנסת השבע-עשרה ואושרה בקריאה הראשונה ב-19 ביוני 2006.

דוד רותם: בכנסת השמונה-עשרה, ביום 19 באוקטובר 2009, הוחל על הצעת החוק דין רציפות.

דוד רותם: חבר הכנסת מולה, אתה מפריע.

דוד רותם: חבר הכנסת מולה.

שלמה מולה: אני מדבר עם יושב-ראש הקואליציה.

דוד רותם: אתה צריך תיכף להצביע.

דוד רותם: אתה לא היית בישיבות, אז אתה לא תדע על מה אנחנו מדברים.

דוד רותם: נוכח השינויים שמציעה הוועדה בנוגע לקביעת עקרונות הענישה והשיקולים שעל בית-המשפט לשקול, בבואו לגזור את דינו של הנאשם, סבורה הוועדה שנדרשת בחינה נוספת של ההצעה להקים ועדה לקביעת עונשי מוצא.

דוד רותם: לכן, מוצע לפצל נושא זה מהצעת החוק בשלב הנוכחי, ובאופן כזה שהחלק שיובא בפני הכנסת בשלב זה לא יכלול את סעיפים 40ח–40י המוצעים, שעניינם הקמת ועדה לקביעת עונשי מוצא.

דוד רותם: אני מבקש מהבית לאשר את ההחלטה על הפיצול.

דוד רותם: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת דוד רותם.

אורלי לוי אבקסיס: ברגע שתגיע למקומך נעבור להצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: כדי שכולם ידעו, אנחנו מצביעים על בקשת ועדת החוקה, חוק ומשפט לפי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת בדבר פיצול הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 92) (הבניית שיקול הדעת השיפוטי בענישה), התשס"ו–2006.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים להצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 10 בעד הצעת ועדת החוקה, חוק ומשפט – 14 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 92) (הבניית שיקול הדעת השיפוטי בענישה), התשס"ו–2006, נתקבלה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעבור לתוצאות: בעד – 14, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת שבקשת ועדת החוקה, חוק ומשפט עברה.

אורלי לוי אבקסיס: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/421).

אורלי לוי אבקסיס: ]

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 41) (דיווח על ביצוע תקציב הכנסת), התשע"ב–2011, של חבר הכנסת יריב לוין, קריאה ראשונה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת יריב לוין.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך עשר דקות.

יריב לוין: אני אזדקק, גברתי היושבת-ראש, להרבה פחות.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נשמח.

אורלי לוי אבקסיס: נעריך את זה מאוד.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרה, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם לקריאה הראשונה את הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 41) (דיווח על ביצוע תקציב הכנסת), התשע"ב–2011.

יריב לוין: מטרת הצעת החוק היא לקבוע חובת דיווח מטעמו של יושב-ראש הכנסת על ביצוע תקציב הכנסת.

יריב לוין: הדיווח יימסר עד אמצע שנת הכספים לוועדה המשותפת לוועדת הכנסת ולוועדת הכספים.

יריב לוין: חובה דומה קבועה כבר היום בחוק יסודות התקציב, ולפיה שר האוצר חייב בדיווח לכנסת על ביצוע תקציב המדינה.

יריב לוין: חוק יסודות התקציב ותקנון הכנסת מסמיכים את הוועדה המשותפת להכין את הצעת תקציב הכנסת ולדון בשינויים בתקציב הכנסת, וזאת בנפרד מסעיפי התקציב האחרים הנדונים בוועדת הכספים.

יריב לוין: יושב-ראש הכנסת הוא האחראי להכנתו וביצועו של תקציב הכנסת, ולפיכך – וכאן אני רוצה לציין את מנכ"ל הכנסת, מר דן לנדאו, שביוזמתו בא והציע שנמסד נוהג שהתחלנו בו, למיטב ידיעתי, בקדנציה הזאת, של מתן דיווח מסודר לוועדה המשותפת של ועדת הכנסת וועדת הכספים על ביצוע תקציב הכנסת.

יריב לוין: מצאנו לנכון לקבוע ולהפריד את חובת הדיווח ולהעביר את סמכויות הפיקוח על ביצוע תקציב הכנסת באופן מסודר לוועדה המשותפת בדרך כזאת שהדיווח ייערך כך שיאפשר השוואה לסעיפי תקציב הכנסת שבחוק התקציב השנתי לאותה שנת כספים.

יריב לוין: בכך אנחנו נעגן את הנוהג הזה כדבר מחייב, כפי שצריך להיות, באופן שיבטיח שקיפות ויאפשר לוועדה המשותפת לתקציב הכנסת למלא את תפקידה ואת ייעודה כגורם שמפקח ועוקב אחר ביצוע התקציב שהיא אישרה.

יריב לוין: הצעת החוק אושרה בוועדת הכנסת ללא התנגדות.

יריב לוין: אני אציין כמובן שלממשלה אין עמדה לגבי הצעה זו, מאחר שמדובר בעניין פנימי של הכנסת.

יריב לוין: בנסיבות העניין אני אבקש לאשר את ההצעה בקריאה הראשונה.

יריב לוין: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת יריב לוין.

אורלי לוי אבקסיס: להצעת החוק הזאת גם כן נרשמו דוברים.

אורלי לוי אבקסיס: ראשון הדוברים – חבר הכנסת שלמה מולה, ומייד אחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

שלמה מולה: אני מוותר.

אורלי לוי אבקסיס: מוותר.

אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו סוגרים.

אורלי לוי אבקסיס: גם ישראל אייכלר איננו במליאה.

אורלי לוי אבקסיס: לכן אנחנו עוברים ישירות להצבעה.

שלמה מולה: בעד.

שלמה מולה: בעד יריב לוין.

אורלי לוי אבקסיס: תזכור, כמו שאומרים.

אורלי לוי אבקסיס: הוא עוד יגיש לך חשבונית.

יריב לוין: אולי תתפקד לליכוד, שלמה?

יריב לוין: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 41) (דיווח על ביצוע תקציב הכנסת), התשע"ב–2011, לוועדת הכנסת נתקבלה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים לתוצאות: בעד – 14, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת שהצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 41) (דיווח על ביצוע תקציב הכנסת), התשע"ב-2011, עברה בקריאה ראשונה, והיא תחזור לדיון בוועדת הכנסת לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

אורלי לוי אבקסיס: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/422).

אורלי לוי אבקסיס: ]

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים לנושא האחרון בסדר-היום: הצעת חוק המכינות הקדם-צבאיות (תיקון) (סעיף תקציב משרד החינוך), התשע"ב–2011, של חבר הכנסת זבולון אורלב – לקריאה ראשונה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת אורלב, לרשותך עשר דקות.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, אני מתכבד להציג לקריאה ראשונה את הצעת חוק המכינות הקדם-צבאיות (תיקון) (סעיף תקציב משרד החינוך).

זבולון אורלב: חוק המכינות הקדם-צבאיות קובע מהו התקציב של כלל המכינות הצבאיות.

זבולון אורלב: התיקון הראשון בחוק שאנחנו עושים זה – הואיל והחוק נחקק בשנת 2008, אז בסיס התקציב היה 33 מיליון – אנחנו קובעים שבשנת 2011 בסיס התקציב יהיה 49 מיליון.

זבולון אורלב: הדבר השני שאנחנו מתקנים בחוק – בחוק המקורי עשו איזה שעטנז; 50% מהתקציב בא ממשרד הביטחון ו-50% מהתקציב בא ממשרד החינוך.

זבולון אורלב: הביצוע הוא שמשרד הביטחון מעביר למשרד החינוך, ומשרד החינוך משלם את ה-100%.

זבולון אורלב: אבל מה עושים אם משרד הביטחון לא מעביר למשרד החינוך בטענות שמשרד החינוך חייב לו כל מיני כספים אחרים?

זבולון אורלב: מי משלם את המחיר?

זבולון אורלב: המכינות.

זבולון אורלב: הנה, בשנה זו – 49 מיליון שקלים, אז כל משרד היה צריך לשלם 24.5 מיליון.

זבולון אורלב: מ-24.5 המיליון של משרד הביטחון, עד היום הוא העביר רק 8 מיליון שקלים, כי יש לו טענות של התחשבנות.

זבולון אורלב: לכן, בהסכמת ועדת שרים לחקיקה – ואני משבח מאוד את שר החינוך שהסכים – כל התקציב כולו יעבור למשרד החינוך, ויהיה רק משרד אחד שיתקצב, ואז הם יוכלו לקבל.

אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת שיישאר עודף במשרד הביטחון, או שהוא יעביר את זה באיזו צורה?

זבולון אורלב: לא לא לא.

זבולון אורלב: בסיס התקציב של 24.5 מיליון יעבור ממשרד הביטחון.

זבולון אורלב: לקראת הקריאה השנייה והשלישית אנחנו גם נסדיר – החוק קובע שאפשר להגדיל את המכינות כל שנה עד 15%, וצריך לברך על זה, כי המכינות זה 2,700 חבר'ה שהולכים בראש גדול לשירות צבאי, ליחידות קרביות וכדומה.

זבולון אורלב: ניתן להגדיל את זה עד 15%.

זבולון אורלב: ההגדלה הזאת לא צריכה לבוא על חשבון תקציב משרד החינוך, שיפחיתו שעות, ואנחנו גם רוצים להסדיר שהאוצר הוא זה שיסדיר את הדבר הזה.

זבולון אורלב: את זה נסדיר בקריאה השנייה והשלישית.

זבולון אורלב: נודה לחברי הכנסת על תמיכה בחוק.

זבולון אורלב: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מודה לך על קיצור בדברים וגם על חיסכון בזמן.

אורלי לוי אבקסיס: גם להצעת החוק הזאת נרשמו חברי כנסת, אבל חבר הכנסת היחידי שבין הנרשמים לדבר הוא חבר הכנסת שלמה מולה.

שלמה מולה: אני מוותר.

שלמה מולה: מאחר שאני תומך בחוק – – –

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: חברי הכנסת האחרים אינם כאן, לכן אנחנו נעבור ישירות להצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מצביעים על הצעת חוק המכינות הקדם-צבאיות (תיקון) (סעיף תקציב משרד החינוך), התשע"ב–2011, של חבר הכנסת זבולון אורלב – לקריאה ראשונה.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המכינות הקדם-צבאיות (תיקון) (סעיף תקציב משרד החינוך), התשע"ב–2011, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים לתוצאות: בעד – 13, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת שהצעת החוק עברה בקריאה הראשונה ותחזור לדיון בוועדת החינוך, התרבות והספורט לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

אורלי לוי אבקסיס: תם סדר-היום.

אורלי לוי אבקסיס: הישיבה הבאה תתקיים ביום שלישי, י' בכסלו התשע"ב, 6 בדצמבר 2011, בשעה 16:00.

אורלי לוי אבקסיס: ישיבה זו נעולה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.