ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 116, 2010-03-02 00:00

ראובן ריבלין: כבוד השר, רבותי וגבירותי חברי הכנסת, היום יום שלישי, ט"ז בחודש אדר התש"ע, 2 בחודש מרס 2010 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: אדוני מזכיר הכנסת, הודעה.

איל ינון: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

איל ינון: החל בהצעת חוק פ/2152/18 וכלה בהצעת חוק פ/2188/18 – הצעת חוק איסור הונאה בכשרות (תיקון – תנאים למתן תעודת הכשר), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי, נסים זאב, אמנון כהן, משה גפני ודוד אזולאי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הסדרת תשלומי המים והביוב לפנימיות (תיקוני חקיקה), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת אורי אורבך ואורי מקלב; הצעת חוק בנק ישראל (תיקון – התאמת שטרי כסף ומעות לעיוורים), התש"ע–2010, מאת חבר הכנסת אורי אורבך; הצעת חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנות הכספים 2003 ו-2004) (תיקון – פטור מהיטל בשל העסקת עובדים זרים במשק חקלאי באזור הפריפריה), התש"ע–2010, מאת חברת הכנסת רוחמה אברהם-בלילא; הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (בתי-עלמין שאינם למטרות רווח), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק מס קנייה (טובין ושירותים) (תיקון – איסור ייבוא אלכוהול וטבק לאדם שגילו אינו עולה על 18), התש"ע–2010, מאת חבר הכנסת דני דנון; הצעת חוק משק החשמל (תיקון – תעריפים מופחתים), התש"ע–2010, מאת חבר הכנסת משה מטלון; הצעת חוק הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים (הוראת שעה) (תיקון – תיקון ליקויי בטיחות בדרכים), התש"ע–2010, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק חיפוש חפצים וחומרים מסוכנים אצל תלמידים במוסד חינוך, התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת רוני בר-און ויריב לוין; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – זכאות ללימוד חינם בגן-חובה), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת זבולון אורלב, אלכס מילר, אנסטסיה מיכאלי, רונית תירוש, דני דנון, חיים אמסלם, מסעוד גנאים, דניאל בן-סימון, ציון פיניאן, מנחם אליעזר מוזס, מוחמד ברכה, ג'מאל זחאלקה ואורי מקלב; הצעת חוק הממשלה (תיקון – פרסום פרוטוקול ועדת שרים לענייני חקיקה), מאת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הפסקת הליכים ומחיקת רישומים בעניין מבצע "עופרת יצוקה", בניית גדר ההפרדה והריסת בתים, התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה וחנין זועבי; הצעת חוק המפלגות (תיקון – איסור חברות ביותר ממפלגה אחת),

איל ינון: התש"ע–2010, מאת חברת הכנסת ציפי חוטובלי; הצעת חוק הגברת המשילות במינהל הציבורי, התש"ע–2010, מאת חבר הכנסת אברהם מיכאלי; הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון – מעצר מפירי צו הגנה), התש"ע–2010, מאת חברת הכנסת ציפי חוטובלי; הצעת חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים (תיקון – החלה על עבירות אלימות כלפי קטינים וחסרי ישע), התש"ע–2010, מאת חברת הכנסת ציפי חוטובלי; הצעת חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון – חוק ההסדרים), מאת חברי הכנסת רוחמה אברהם-בלילא ודב חנין; הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון – החלת צו הגנה על דירה או נכס נוספים המצויים בסמיכות לדירה או לנכס נשוא הצו), התש"ע–2010, מאת חברת הכנסת רוחמה אברהם-בלילא; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – דיון בהשתתפות שר), מאת חברת הכנסת רוחמה אברהם-בלילא; הצעת חוק העונשין (תיקון – מרמה והפרת אמונים), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת יוחנן פלסנר ויריב לוין; הצעת חוק מימון מפלגות (תיקון – עידוד ייצוג לשני המינים), התש"ע–2010, מאת חברות הכנסת ציפי חוטובלי ועינת וילף; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – פירוט חקיקה הצריכה תקציב), התש"ע–2010, מאת חבר הכנסת גדעון עזרא וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס לזוכי פרסים בתחום המדע), התש"ע–2010, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס לרשויות מקומיות על דיבידנד מחברות עירוניות), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת איתן כבל, זאב בילסקי ומירי רגב; הצעת חוק הרשויות המקומיות (פטור חיילים, נפגעי מלחמה ושוטרים מארנונה) (תיקון – הנחה בארנונה לנכי צה"ל), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת ציון פיניאן ושי חרמש; הצעת חוק שירות אזרחי, התש"ע–2010, מאת חברת הכנסת ציפי חוטובלי; הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון – הגדרות זכאות), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ וציון פיניאן; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור מדיווח לנישום פטור), התש"ע–2010, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק מס עיזבון, התש"ע–2010, מאת חברות הכנסת מרינה סולודקין ושלי יחימוביץ;

איל ינון: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – שינוי צורת האריזה בשל שינוי בתוכנה), התש"ע–2010, מאת חברת הכנסת אורית זוארץ; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – פרסום סמוי בקלטות ילדים), התש"ע–2010, מאת חברת הכנסת אורית זוארץ; הצעת חוק טובין לנזקקים, התש"ע–2010, מאת חברת הכנסת רוחמה אברהם-בלילא; הצעת חוק שמאי ביטוח, התש"ע–2010, מאת חבר הכנסת זאב בילסקי; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (דיווח על שינוי לרעה בכושר הראייה), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת מגלי והבה, זאב בילסקי ואברהם מיכאלי; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (היתר נסיעה לאופנוע בנתיב תחבורה ציבורית), התש"ע–2010, מאת חברת הכנסת רונית תירוש; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – זיכוי), התש"ע–2010, מאת חברת הכנסת רונית תירוש; הצעת חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים (תיקון – פיצוי נפגעי תאונות דרכים בחו"ל), התש"ע–2010, מאת חבר הכנסת מגלי והבה.

איל ינון: מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בנושא: קו מתח גבוה באור-עקיבא, הצעתו של חבר הכנסת כרמל שאמה.

איל ינון: תודה.

ראובן ריבלין: תודה למזכיר הכנסת.

בממשלה בשל: 1.

בממשלה בשל: התנהלותו הכושלת של נתניהו בטיפולו במשבר של רשות השידור וכוונתו להפוך את רשות השידור לשופרה הפוליטי של ממשלתו;

ראובן ריבלין: רבותי, היום אומנם יום שלישי ואנחנו לא מקיימים נאומים בני דקה, שכן זה היום הראשון לישיבות הכנסת השבוע.

ראובן ריבלין: לכן, מצוות החוק הקובעת שאי-אמון יהיה הסעיף הראשון על סדר-היום, ועל-פי הצעת התקנון, כאשר נופל יום שלישי שבו נשמעות הצעות אי-אמון לא יישמעו נאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את ראשון המבקשים להביע אי-אמון בממשלה, סיעת קדימה – שכן יש לנו גם הבעת אי-אמון בממשלה מצד רע"ם-תע"ל, בל"ד וחד"ש.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת לעלות ולבוא ולנמק – התנהלותו הכושלת של נתניהו בטיפול במשבר של רשות השידור וכוונתו להפוך את רשות השידור לשופרה הפוליטי של ממשלתו.

ראובן ריבלין: הצעת אי-אמון.

ראובן ריבלין: השר המשיב הוא השר מיכאל איתן, ובדרך כלל הוא, כחבר כנסת, מופיע לדיונים בזמן קלה כחמורה.

ראובן ריבלין: לא, מיכאל איתן עדיין לא הגיע.

ראובן ריבלין: אולי חבר הכנסת בר-און הגיע, אבל הוא לא ישיב.

רוני בר-און: אין שום בעיה, אני – – – בעד ההצעה של – – –

קריאה: אנחנו בכלל מציעים לעבור להצבעה עכשיו.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: אתם כבר רוצים?

ראובן ריבלין: זה לא יעזור.

ראובן ריבלין: הואיל וזו לא הצעת אי-אמון, הצבעה לא תעזור כרגע.

ראובן ריבלין: אני מזמין אותך, כמובן, ולא מתחיל למנות את הזמן.

ראובן ריבלין: אתה יכול לדבר כאוות רצונך.

ראובן ריבלין: האם אדוני השר ישיב על הצעת האי-אמון?

ראובן ריבלין: כי אם כן – כבר היינו מתחילים לדון בעניין.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת , אני לא מפעיל את השעון.

ראובן ריבלין: אתה יכול להתחיל, משום שהדבר מעניין את הארץ כולה, וכל אזרחי ישראל מעוניינים לדעת מה יעלה בגורלה של רשות השידור, שהיא רשות חשובה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני שאני אכנס לטקסט, אני רק רוצה לומר שאני מגיע מכנס שהיה זה עתה ב"בית סוקולוב" בתל-אביב, כנס חירום של ארגונים חברתיים, אגודות, עמותות למיניהן ועיתונאים רבים, בחסות ובארגון אגודת העיתונאים בתל-אביב, שממנו יצאה קריאה מאוד חזקה, נרגשת וברורה, שיש להציל את השידור הציבורי בישראל.

נחמן שי: יש לי רושם שמתפתחת, ובצדק, תנועה בישראל שרואה לפניה כהכרח לשמור על השידור הציבורי, למנוע פגיעה בו ולתת לו חיים חדשים.

נחמן שי: וההתארגנות היום היא רק צעד ראשון בכיוון הזה.

נחמן שי: אני רוצה מפה להודות למארגני הכנס הזה.

נחמן שי: אני מקווה שגם הציבור יחבור לתנועה הזו – אפשר לעשות את זה באתרי אינטרנט, אפשר לעשות את זה במכתבים, או בדרכים אחרות – ויאמר את דברו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שי, תרשה לי, ברשותך, גם אני הוזמנתי, כיושב-ראש הכנסת, ורק משום שנבצר ממני בגלל התחייבויות קודמות לא הגעתי.

ראובן ריבלין: אני חושב שמאבק על השידור הציבורי הוא מאבק חשוב, ובלבד שהשידור הציבורי יהיה שידור ציבורי, לא דוקטרינרי מטעם שדר כזה או אחר ולא ממלכתי, כי ממלכה זה ממשלה.

ראובן ריבלין: שידור ציבורי לכל דבר, שידור שיכול להיות שיהיה לנישה של אנשים, אבל מהציבור, שמבקש לדעת דברים שמעניינים אותו ואינם דברים שהם בבחינת – – –

רוני בר-און: חובת האמון – לציבור בלבד.

ראובן ריבלין: אני מאמץ כל מלה של חבר הכנסת בר-און, חובת האמון – לציבור בלבד.

ראובן ריבלין: גם לפואד, כי פואד הוא הציבור.

נחמן שי: פואד הוא אנחנו.

רוני בר-און: הוא כבר מפסיק לצחוק מהבדיחות הללו – זה כבר מתחיל להיות מסוכן.

נחמן שי: אני אתחיל בדברי, ואני מקווה שהשר יצטרף אלינו.

נחמן שי: אם לאו – אני אוכל להחזיק את הזמן כמה שעות כמיטב – – –

ראובן ריבלין: ברגע שתרצה הפסקה, אני אכריז על הפסקה.

נחמן שי: לא, אני שותה מים.

נחמן שי: יש לי שתי כוסות פה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יום שני, 7 בינואר 2008, כ"ט בטבת התשס"ח, היה יום מאושר בכנסת ישראל.

נחמן שי: יום נדיר.

נחמן שי: השר יצחק בוז'י הרצוג עלה לדוכן הזה והכריז: היינו כחולמים, היינו כחולמים – – –

רוני בר-און: הצרה היא – – –

נחמן שי: אנחנו מתעוררים ממנו.

נחמן שי: אנחנו מתעוררים, חברי חבר הכנסת בר-און.

נחמן שי: אנחנו מתעוררים.

נחמן שי: היינו כחולמים, אמר השר הרצוג באותו מעמד, כאשר הגיש לבית הזה את התיקון ה-18 לחוק רשות השידור והביע תקווה – אני מצטט, כי אלה דברים חשובים: השידור הציבורי בישראל, שהוביל את האיכות והשליחות הנדרשת משידור כזה לעם ישראל יחזור ויכבוש את מקומו הראוי לו.

נחמן שי: אכן, היינו כחולמים.

נחמן שי: אבל כעבור שנתיים אנחנו מתעוררים מהחלום הזה ומוצאים את עצמנו בתוך סיוט.

נחמן שי: מוצאים את עצמנו במקום שבו היינו בדיוק לפני התיקון הזה, כאשר השידור הציבורי קורס לנגד עינינו, להנאתה ולשביעות רצונה של הממשלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שי, השר המשיב, מיקי איתן, נמצא כאן, ולכן אני מתחיל למנות את הדקות.

נחמן שי: בסדר, בסדר.

נחמן שי: קרוב ל-20 שנה מיום שערוץ-2 החל את שידוריו, ב-4 בנובמבר 1993, רשות השידור גוססת.

נחמן שי: מדי פעם היא מראה סימני חיים והמוניטור מדלג קצת למעלה, אבל בסופו של דבר היא קרובה לקו הסיום.

נחמן שי: התיקון ה-18 לא היה תיקון, אלא חוק של ממש, אשר נועד לחלץ את הרשות ממצוקותיה הכרוניות ולהעניק לה חיים חדשים בעולם התקשורת החדש, המורכב מערוצים מסחריים, מפלטפורמות רב-ערוציות, מנגישות לשידורים מחו"ל ומשילובים חדשים ומרתקים של מסך הטלוויזיה עם האינטרנט ועם מכשירי הסלולר – זוכר את זה היטב השר, הוא היה שר התקשורת בתקופה שהדברים האלה נכנסו אלינו.

נחמן שי: במירוץ קדימה נשארה רשות השידור מאחור.

נחמן שי: וכך, ועדה אחר ועדה, דוח אחר דוח ניסה להושיע את רשות השידור, ונגנז.

נחמן שי: עד יולי 2001, על-פי דוח מרכז המחקר והמידע של הכנסת, כבר היו שבעה דוחות כאלה.

נחמן שי: מ-2001 היו עוד שניים כאלה.

נחמן שי: כולם נגעו באותם נושאים והגיעו לאותם עניינים, ואפילו לאותן מסקנות.

נחמן שי: כולם נגנזו.

נחמן שי: התיקון ה-18, למרבה ההפתעה, הציג כמה פתרונות אשר נוסו ברשויות אחרות, אשר נועדו קודם כול ומעל לכול להרחיק את השידור הציבורי מן האצבעות החודרניות של הפוליטיקאים, להעניק לו כלים של ניהול וגמישות ניהולית ולאפשר לו לחצות סוף-סוף את השנים שבין 1965 – אז אושר חוק רשות השידור – לבין העשור השני של המאה ה-21.

נחמן שי: זאת היתה תוכנית ההתנתקות של ממשלת קדימה – תוכנית ההתנתקות מן השידור הציבורי.

נחמן שי: היא היתה מוכנה לוותר על השליטה ברשות השידור ולהוציא אותה מידיה.

נחמן שי: אבל טיפוסי שהחוק החדש נפל בחיקה של ועדת הכלכלה, היא הקדישה לו דיונים אחדים, ואז הוא מת מות נשיקה.

נחמן שי: אין יותר מדויק מאשר להגדיר את מצבו כפגר.

רוני בר-און: מי עמד אז בראש ועדת הכלכלה?

נחמן שי: השר גלעד ארדן היה אז יושב-ראש ועדת הכלכלה.

נחמן שי: אני לא רוצה לצטט מהפרוטוקולים – עוד פעם אותה אווירה חגיגית – אבל משום מה החקיקה נעצרה, ואתה החוק.

נחמן שי: החוק הזה היה צריך להיות המבוא להתמודדות עם הרפורמה ברשות ועם השינויים המתבקשים בהסכמי השכר ובצמצום כוח-האדם.

נחמן שי: אותה ממשלה – קדימה – ושר האוצר דאז, רוני בר-און, היו מוכנים להקצות את המשאבים הכספיים – 850 מיליון שקל בשלב; מיליון שקל עבור עובד.

נחמן שי: אחר כך הסכום ירד מ-850 ל-750.

רוני בר-און: הכסף נשאר, העובדים ירדו.

נחמן שי: הבנתי, פחות 100 עובדים – פחות 100 מיליון.

נחמן שי: 750 מיליון שקל הועמדו לרשותה של רשות השידור – – –

רונית תירוש: נשאר 850 – – –

נחמן שי: אה, נשאר, הבנתי.

רוני בר-און: הסכום של 850 נשאר כפי שהיה.

רוני בר-און: זה נשאר.

רוני בר-און: היתה הסכמה להוריד עד 700 עובדים.

נחמן שי: ושהם ייהנו; אוקיי, עוד יותר טוב.

נחמן שי: זאת אומרת, שופרו תנאי הפרישה של העובדים, שזה דבר שקרוב ללבו של כל אחד מאתנו, ודאי קרוב ללבי, כמי שעבד ברשות השידור מאז שנת 1969.

נחמן שי: לפני 42 שנה התחלתי לעבוד ברשות השידור, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: בכך ניתן כבר האות הירוק למימון הרפורמה, ואפשר היה לצאת סוף-סוף לדרך.

נחמן שי: השר לשעבר רוני בר-און הזכיר לי שהוא אפילו רתם את הנהלת משרד האוצר להקל על הקשיים של רשות השידור – הקשיים הקבועים להתמודד עם הבנקים – על מנת שיינתן לה אוויר לנשימה והיא תוכל להמשיך בדרכה.

נחמן שי: ממשלת הליכוד מצאה את החוק בוועדת הכלכלה, ובמקום להחיל עליו במהירות רציפות ולהמשיך בדיונים במלוא המרץ, הוא שקע היכן שהוא בדיונים בין פקידי האוצר לבין פקידי משרד המשפטים לבין עובדי הרשות לבין הנהלת הרשות; אני לא יודע היכן הוא – בכל מקרה, הוא נעלם.

נחמן שי: ואז באה הממשלה החדשה, ובמקום תוכנית ההתנתקות היא הציגה את תוכנית ההשתלטות: איך אפשר להשתלט על רשות השידור בחייה החדשים.

נחמן שי: הממשלה הזאת אמרה: לא ניתן לשידור הציבורי לצאת מתחת ידינו.

נחמן שי: ההיפך, אנחנו נשמור אותו בידינו ונעשה בו ככל שנוכל.

נחמן שי: וכך חזר ראש הממשלה בדיוק, אבל בדיוק, על הפרק הראשון של הקדנציה שלו ב-1996 – מה שמוכיח שהוא לא שכח שום דבר ולא למד שום דבר.

נחמן שי: הוא העביר את הטיפול ברשות השידור היום לידי מנכ"ל משרדו, מר אייל גבאי, כפי שעשה ב-1996.

נחמן שי: מנכ"ל משרדו היה אז מר אביגדור ליברמן.

נחמן שי: הדבר הראשון שעשה אז אביגדור ליברמן היה להזמין אליו את מנכ"ל רשות השידור, מוטי קירשנבאום, ולדון אתו בצורה כזאת או אחרת בסיום תפקידו.

נחמן שי: אייל גבאי עוד לא שם, אבל הרעיון שפקיד בכיר במשרד ראש הממשלה, המנכ"ל, מקבל על עצמו את רשות השידור – את זה כבר ניסינו, את הניסיון הרע הזה – התערבות – וזה לא היה הצעד הראשון והיחיד בתוכנית ההשתלטות.

רוני בר-און: – – – ראש הממשלה שלנו גם הוא לא טיפל ברשות השידור, רענן דינור – – –

ראובן ריבלין: אני מאוד מכבד את אריק שרון, והייתי השר הממונה שקיבל כמה בקשות צנועות.

ראובן ריבלין: האמן לי – – –

רוני בר-און: היא הנותנת.

רוני בר-און: ממשלות מתחלפות ורשות השידור לעולם קורסת.

ראובן ריבלין: נכון מאוד.

נחמן שי: ולכן צריך לשנות.

נחמן שי: הלוא על זה דיברנו.

ראובן ריבלין: מסכים במאה אחוז.

ראובן ריבלין: רק אני מציע – – –

רוני בר-און: איך נאמר במקורותינו?

רוני בר-און: לא עכברא גנב – חורא גנב; לא הפוליטיקאים רוצים בזה – רשות השידור מזמינה את – – –

ראובן ריבלין: זה דחף לראש ממשלה שלא ניתן לריסון.

נחמן שי: מי?

ראובן ריבלין: רשות השידור יוצרת איזה דחף שלא ניתן לריסון.

נחמן שי: בין היתר, הייתי יושב-ראש רשות השידור בשנים 2000–2002, ואני יכול רק לאחל ליריבי המושבעים את העונג לעמוד בראש רשות השידור וליהנות מן התענוג הציבורי הזה.

ראובן ריבלין: אני יודע, אני יודע.

ראובן ריבלין: דרך אגב, אם רשות השידור היתה מקבלת את הצעתו של שר האוצר בר-און, אנחנו כבר מזמן היינו אחרי.

נחמן שי: היינו במקום אחר.

ראובן ריבלין: לצערנו הרב, גם הם מקשים את – – –

נחמן שי: אבל ממשלות לא עומדות בפיתוי.

נחמן שי: קשה להן.

נחמן שי: עובדה שממשלת קדימה עשתה את זה, אבל ממשלות, קשה להן לעמוד בפיתוי ולשחרר את הרשות הזאת משליטתן.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, אתה יודע את זה.

נחמן שי: זה כוח, זה כוח.

נחמן שי: שידור זה כוח, ומי רוצה לוותר על כוח?

נחמן שי: והנה תוכנית ההשתלטות בשלביה: קודם כול מרחיקים את יושב-ראש הרשות, את משה גביש, מתפקידו.

נחמן שי: הוא מפריע.

נחמן שי: הוא יותר מדי חזק, הוא יותר מדי פעיל, יש לו רעיונות, והגרוע מכול – הוא מונה על-ידי ממשלה אחרת.

נחמן שי: מזיזים אותו.

נחמן שי: מגיע הזמן למנות יושב-ראש חדש, מליאה חדשה וועד מנהל חדשים – לא ממנים אותם.

נחמן שי: לא ממנים אותם, עדיף שיישארו הקודמים.

נחמן שי: סוף-סוף עכשיו הכינו את הרשימה.

נחמן שי: אתם צריכים לראות אותה.

נחמן שי: ברוך השם, אנשי שלומנו יושבים במקומותיהם.

נחמן שי: הם עוד לא נכנסו לתפקיד, אבל כשתדעו על כל המינויים תבינו שהמליאה לא נפלה הרחק מן העץ שמינה אותה.

נחמן שי: התפוח הזה לא נפל הרחק מן העץ.

נחמן שי: אחר כך מנטרלים גם את השר הממונה, כי יכול להיות שלשר הזה היו כמה מחשבות – הוא חשב שבאמת מינו אותו להיות השר הממונה על ביצוע חוק רשות השידור.

נחמן שי: מזיזים אותו הצדה, ומודיעים – וזה ציני, ציני, ציני, ציני, אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, לומר שהוא ביקש לפנות את זמנו כדי לטפל בהסברה בעניין המשבר עם אירן.

נחמן שי: לא צריך – המשבר עם אירן מספיק קשה.

נחמן שי: לא צריך עוד לתלות עניינים פנימיים על כתפיו של המשבר הזה.

נחמן שי: ככה לאט-לאט נעלמות חגורות ההגנה סביב השידור הציבורי, וכבר אין מי שיעצור את הפוליטיקאים.

נחמן שי: אז אפשר להיכנס פנימה לקודש הקודשים, לשידור, לתכנים, ליומנים, לחדשות, למלה המדוברת ולתמונה המשודרת מרשות השידור.

נחמן שי: מאין לקוח הרעיון – אני שואל – שפקיד, אפילו בכיר, יתמנה בנעליו של שר ויהיה הממונה על ביצוע חוק רשות?

נחמן שי: מאין זה לקוח?

נחמן שי: אני לא מבין.

נחמן שי: יש הפרדה בין אחריות מיניסטריאלית לבין אחריות אדמיניסטרטיבית של מנכ"ל, ולא יכול להיות שמחר בבוקר, ב-10:30, יתייצבו אצל אייל גבאי ועדי העובדים וההנהלה ונציגי המשרדים כדי לעשות דיון בענייני רשות השידור.

נחמן שי: כי – אני שואל אתכם – והייתי שם, מכתב ועד יושב-ראש – מי יהיה הכתב והעורך שיעז למתוח בימים האלה ביקורת על משרד ראש הממשלה, על ראש הממשלה עצמו, על מנכ"לו, על שרים אחרים ועל מדיניות הממשלה?

נחמן שי: מי יהיה?

נחמן שי: מי רוצה להתאבד?

נחמן שי: ואם הוא ינסה, יהיה מי שיעצור אותו או אותה.

נחמן שי: זאת שיטה – שיטת ההשתלטות על רשות השידור.

נחמן שי: וגם כדי להחליש סופית את הרשות, כי הלוא עדיין היא מפרפרת, החליטו לא לאשר את תקציבה, משרד האוצר.

נחמן שי: הוא תקציב גירעוני, לא מאשרים אותו.

נחמן שי: אם לא מאשרים אותו, הרשות צריכה לצמצם את תקציבה.

נחמן שי: איך היא תצמצם?

נחמן שי: היא פוגעת בתנאי העבודה של הטכנאים שיש להם הסכמים.

נחמן שי: אני מצטער, לא יכולים לגעת בהסכמי שכר.

נחמן שי: אפשר להגיע בהידברות, אי-אפשר באופן חד-צדדי.

נחמן שי: הטכנאים מפעילים סנקציות, הסנקציות משפיעות על השידורים, השידורים מצטמצמים, עיצומים, וכך נוצרת אותה מבוכה שמזמינה התערבות.

נחמן שי: אתה אמרת את זה בעצמך, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: בנסיבות האלה העובדים אומרים: בואו תתערבו בענייננו.

נחמן שי: אין לעובדים סמכות להזמין את הממשלה להתערב, אין להם, כי בואו אני אספר לכם סוד – השידור הציבורי הוא לא שלהם.

ראובן ריבלין: כמה זמן אתה עוד צריך?

נחמן שי: עוד שתי דקות.

ראובן ריבלין: אוקיי, אני אתן לך שלוש דקות.

נחמן שי: תודה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אבל לא יותר.

נחמן שי: וכך הסתיים המצוד על רשות השידור, כי אין לנו שר, אין לנו מליאה וועד מנהל, אין לנו יושב-ראש, אין רפורמה.

נחמן שי: המינויים ברשות השידור כולם מינויים זמניים, שהופכים אותם גם לחדירים, וכך רשות השידור הולכת בדרכה.

נחמן שי: אמרתי, אדוני היושב-ראש, שהשידור הציבורי אינו רכושה של ממשלה זו או אחרת.

נחמן שי: השידור הציבורי הוא רכושם המשותף של אזרחי ישראל, צופי הטלוויזיה ומאזיני הרדיו, אלה המממנים אותו מכיסם.

נחמן שי: גנבו להם אותו מתחת לבטן, הוא לא שלהם עכשיו, ואני רוצה להחזיר אותו אליהם.

נחמן שי: אני מקווה שכנסת ישראל, האנשים שיושבים כרגע באולם הזה, יצטרפו ליוזמה לקחת את התיקון ה-18 לחוק רשות השידור, אותו תיקון שהממשלה דחקה אותו ודחפה אותו והרגה אותו – נחזיר אותו לסדר-היום, נחזיר אותו למליאה הזאת, נדון בו מחדש.

נחמן שי: לא צריך לדון בו – צריך לאשר אותו מחדש, לשלוח אותו.

נחמן שי: אם זה ייקרא הצעת חוק פרטית לא אכפת לי, שייקרא מה שייקרא – להחזיר אותו מחדש לדיונים, ושהוא ישמש מפתח והתחלה לדיונים על רשות השידור.

נחמן שי: כבר יש לנו הבסיס, כבר יש המסגרת, אפשר להשתמש בה.

נחמן שי: וצריך לסייע להם גם כספית כרגע, אין מה לעשות, על מנת להתגבר על המצוקה המיידית, כי אחרת גם אם נעסוק בתכנון לטווח ארוך, בינתיים, עד שנסיים, יכול להיות שהניתוח יצליח אבל החולה, לא עלינו, ימות.

נחמן שי: לכן אני אומר: רבותי, זאת האחריות של כולנו – תפסיק הממשלה הזאת את תוכנית ההשתלטות שלה, תיכנס לתוכנית ההתנתקות, אותה תוכנית טובה שהיתה בעבר, וביחד, ביחד נצליח לחלץ את השידור הציבורי.

ראובן ריבלין: אני גם מציע שאדוני, אולי בהסכמה, יפנה לטכנאים של רשות השידור.

ראובן ריבלין: אנחנו מכבדים את זכותם של העובדים לעשות כל דבר אשר קשור בזכויותיהם.

ראובן ריבלין: יחד עם זה, נדמה לי שהעיתוי וההצדקה של השביתה הפעם אינם עולים בקנה אחד עם האינטרס של רשות השידור, בימים שבהם על המדוכה הציבורית עומדת השאלה מה עתידה של רשות השידור.

נחמן שי: היית מציע שהכנסת תפנה אליהם בבקשה שישהו אולי את – – –

ראובן ריבלין: הנה, אתה מעל במת הכנסת.

נחמן שי: שמעתי כרגע ממך את הרעיון הזה.

נחמן שי: אני מוכן להעביר מפה את הבקשה הזאת אליהם – –

ראובן ריבלין: איך שאתה חושב.

נחמן שי: – – ולבקש מהם, אבל ודאי שזה צריך להיות מוגבל, ושהם ירצו.

נחמן שי: אגב, קיבלו כולם שכר, ללא שעות נוספות, ללא תוספות, שכר יסוד בלבד, וכבר שילמו בכיסם על הרצון שלהם להגן על זכויותיהם.

ראובן ריבלין: אני מכבד את זכותם, אני רק חושב – – –

נחמן שי: אני מוכן להעביר אליהם את הבקשה הזאת מבחינת האינטרס הציבורי, אבל בואו נהיה כולנו כנים עם עצמנו.

נחמן שי: אי-אפשר שבסוף העובדים ישלמו את כל העלות של השינוי הגדול הזה.

נחמן שי: אנחנו צריכים לשמור על העובדים; צריך לשמור על הזכויות שלהם, צריך להגן עליהם – רבים מהם, אני מוכרח להודות, חברים שלי, ראיתי אותם לאורך עשרות שנים – אנחנו לא יכולים ולא מוסמכים לבעוט בהם.

נחמן שי: אבל אני מוכן, ברשותך, אדוני היושב-ראש, להפנות את הפנייה הזאת אליהם, גם לקרוא להם מעל הדוכן הזה, להשהות לימים אחדים את הסנקציות, ולראות, אולי אפשר בתוך התקופה הזאת להגיע לאיזה הבנות שיחדשו את השידור במלואו, הן ברדיו והן בטלוויזיה, מבחינת האינטרס הציבורי, כי כך הוא מבקש וכך הוא רוצה.

נחמן שי: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: השר המשיב, השר מיקי איתן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת איתן, אתה רוצה לענות?

ראובן ריבלין: רשום אצלי שאתה השר המשיב על הצעת האי-אמון.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבקש למלא את מקומו של השר המקשר, השר גלעד ארדן, ולהשיב את התשובה שהוא אמור היה להקריא לכם, שאותה אני קיבלתי.

מיכאל איתן: אבל לפני כן הייתי רוצה להעיר שתי הערות שמצאתי לנכון להעיר במהלך הדברים ששמעתי ובמהלך הדיון הציבורי בנושא של המשבר ברשות השידור.

מיכאל איתן: ההערה הראשונה היא שרבים מאוד – אני חושב שיש רוב מכריע בציבור, וגם כאן בבית, שתומך בשידור ציבורי, אבל הביטוי "שידור ציבורי" הוא ביטוי רחב שכולל דרכים שונות של שידור ציבורי: ארגון, תכנים – עולם ומלואו.

מיכאל איתן: ומה מאפיין ומה מייחד את השידור הציבורי?

מיכאל איתן: הבעיה שלנו היום, אדוני חבר הכנסת נחמן שי, שמה שיש לנו בתור שידור ציבורי, אני לא מכיר אדם אחד שאומר: כן, אני רוצה שזה יהיה השידור הציבורי בישראל, וגם אתה מדבר על הצורך ברפורמות והצורך בשינויים שנמשך ונמשך ונמשך.

מיכאל איתן: יכול להיות שאתה היית ניגש לתיקון המצב בדרך אחרת, אבל העובדה שראש הממשלה מינה את מנכ"ל משרדו עדיין אינה סוף פסוק.

מיכאל איתן: אתה יכול לראות את התוצאות, ואז לבוא הנה ולהגיד: רבותי, התוצאות מחייבות אותי או את סיעתי, לא משנה, להביע אי-אמון בממשלה.

מיכאל איתן: השאלה היום אם זה לא מוקדם, טרם מועד.

מיכאל איתן: ממה אתה חושש כל כך?

מיכאל איתן: שמעתי שאמרת: תשמעו, זה לא יעלה על הדעת, מחר אייל גבאי יזמן את נציגי רשות השידור – – –

נחמן שי: הוא מזמן.

מיכאל איתן: הוא כבר מזמן, והם יופיעו בפניו ויצטרכו להרצות את טענותיהם ולהסביר לו את העניין, וזה יהיה שוד ושבר.

מיכאל איתן: אבל אם, לדוגמה, הם היו צריכים להופיע אצל יולי אדלשטיין כשר, זה היה הבדל גדול?

מיכאל איתן: לא היתה כאן איזו בעיה מבחינתך?

מיכאל איתן: אני חושב שבמסגרת המגבלות הקיימות – וכאן אני רוצה להיכנס להערה השנייה – –

רוני בר-און: אפשר להעיר הערה?

מיכאל איתן: כן, עוד שנייה.

מיכאל איתן: – – שמתקשרת.

מיכאל איתן: אנחנו כאן, בכנסת, הרבה פעמים מדברים על שידור ציבורי ועל עוד כל מיני דברים ציבוריים, ומשום מה נדמה לנו שברגע שאנחנו אומרים את המלה "ציבורי", זה כבר לא בסמכות חברי הכנסת ולא השרים.

מיכאל איתן: אנחנו סתם, אנחנו נבחרנו סתם באוויר.

מיכאל איתן: אם זה שידור ציבורי, ואם אנחנו מדברים על שידור ציבורי – יכול להיות, יש עוד מתכונות, אני לא אומר שהכול צריך להיחתך בכנסת, אבל ברמה של האחריות הציבורית – זה נקבע וזה חלק מתפקידיה של ממשלת ישראל להיות אחראית גם לנושא של השידור הציבורי.

מיכאל איתן: אפשר להציע מודלים אחרים, אולי אפשר היה לייצר איזה מהלך שציבור משלמי אגרת השידור הציבורי יבחרו לעצמם – – –

ראובן ריבלין: על-פי חוק רשות השידור.

מיכאל איתן: – – – יבחרו לעצמם נציגים, והם יהיו נציגי השידור הציבורי.

מיכאל איתן: אבל יש כאלה שנדמה להם שעד שלא יהיו האנשים שהם כל כך חפצים ביקרם, זה לא יהיה שידור ציבורי, כי בעיניהם דמות השידור הציבורי היא כדמותם או כדמות חבריהם, והם אומרים: שאלה ינהלו, אז זה יהיה השידור הציבורי.

מיכאל איתן: בכל מקרה אני לא חושב שראוי שנביע אי-אמון בעצמנו, כמי שמופקדים על הנושא, ונאמר: זה לא יכול להיות בתחום הזה.

רוני בר-און: אפשר להעיר הערה?

מיכאל איתן: עוד שנייה.

ראובן ריבלין: הוא שם לב.

מיכאל איתן: אני מקבל בהחלט שתחום התקשורת הוא תחום רגיש, ויש אינטרסנטיות פוליטית כמו בעוד הרבה תחומים: בתחום המשפט, בתחום התכנון וההנדסה, בתחום הכספים; המון תחומים רגישים.

מיכאל איתן: צריכים למצוא את הדרך הנכונה, אבל בשום פנים ואופן לא לברוח מאחריות.

מיכאל איתן: אני רוצה לסיים את חלקי האישי בדיון כאן.

מיכאל איתן: אני מנסה להבין ולהסתכל על זה אובייקטיבית.

מיכאל איתן: אני אומר: בסדר, ראש הממשלה מינה את מנכ"ל משרדו, אני עדיין לא רואה בזה בעיה שמצביעה על הפתרון, אלא להיפך – העמיד לרשות העניין את האדם שהוא סומך עליו מבחינה אדמיניסטרטיבית – –

אורית זוארץ: – – – במשרד החינוך.

מיכאל איתן: – – והוא יטפל.

מיכאל איתן: אם התוצאות תהיינה לא ראויות, בבקשה.

מיכאל איתן: בואו נדון בתוצאות, אבל כרגע אני לא רואה שום דרך אחרת.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, מייסד קדימה, השר שרון, ראש הממשלה שרון, אחרי שהוחלט לקיים רשות לאומית לתקשורת ולבטל את משרד התקשורת, ועדיין לא נעשה הדבר, מינה לפי דעתי, חוץ מפואד, את האדם שהיה הכי טוב בתקשורת, וזה היה אביגדור יצחקי, מנכ"ל משרד ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: זה לא השר איתן, הוא מייצג את – – –

אורית זוארץ: בממשלה זו עסקינן.

ראובן ריבלין: בסדר, אז תבואו ותאמרו – – –

אורית זוארץ: בממשלה זו.

ראובן ריבלין: אז תאמרו:

ראובן ריבלין: ראש ממשלה בהחלט יכול למנות את מנכ"לו להיות אחראי על השידור, למעט ראש ממשלה – – –

מיכאל איתן: יש לי הצעה לחבר הכנסת בר-און – –

ראובן ריבלין: הוא הצביע יפה, בדרך כלל הוא קורא קריאות ביניים.

מיכאל איתן: – – אני מציע לך שאני גם אקריא את התשובה, אולי יהיו לך עוד שאלות, יהיו לך שתי שאלות.

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: הוא רוצה בעניין הזה, תן לו.

רוני בר-און: אני מכבד אותך מספיק שאני לא – – –

מיכאל איתן: אני אקריא לך את התשובה, ואני אשיב לך אחר כך אם עדיין התשובה לא תענה על שאלותיך.

רוני בר-און: זה אותו אחד שכותב לגלעד ארדן את התשובות?

מיכאל איתן: כן.

רוני בר-און: תחסוך לעצמך.

מיכאל איתן: לכן אמרתי, אני לא יודע בדיוק למה – – –

רוני בר-און: תקרע את הנייר.

מיכאל איתן: לכן לא הבנתי בדיוק למה השר המשיב צריך להיות נוכח, אבל זה בסדר.

מיכאל איתן: ובכן, אני אקרא את התשובה:

ראובן ריבלין: תינתן לך זכות השאלה.

מיכאל איתן: ראש הממשלה מינה בשבוע שעבר את מנכ"ל משרדו, מר אייל גבאי, לטפל בסוגיית המשבר ברשות השידור.

מיכאל איתן: עם קבלת אחריות זו קיים מנכ"ל משרד ראש הממשלה ישיבה בנושא עם הממונה על אגף התקציבים במשרד האוצר, ושמע חלק מעמדות הצדדים בוועדת החינוך של הכנסת בשבוע שעבר.

מיכאל איתן: השבוע מקיים המנכ"ל סדרת ישיבות עם כל הצדדים הנוגעים בדבר במטרה להבין לעומק וללמוד את הסיבות למשבר.

מיכאל איתן: לא קיים כל הבדל בין משרד ראש הממשלה לבין משרדים אחרים בהינתן אחריות זו לניהול המשבר לרשות.

מיכאל איתן: להיפך, עצם המעורבות של משרד ראש הממשלה בנושא ויכולתו לרתום את משאבי הממשלה לטובת העניין, הם שיאפשרו את הטיפול המיטבי בנושא.

מיכאל איתן: מלבד האמור, פועל ראש הממשלה על מנת למנות במהירות, בשלב הראשון, יושב-ראש לרשות השידור.

מיכאל איתן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, בבקשה.

רוני בר-און: ההגדרה שלך את השידור הציבורי כמי שאנחנו מופקדים עליו – – –

ראובן ריבלין: אנחנו לא שומעים.

ראובן ריבלין: זה פרוטוקול מצולם ולא שומעים.

ראובן ריבלין: אם אתה מדבר, לפחות שישמעו כולם.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, תודה.

רוני בר-און: השר איתן, אתה איחרת קמעה, והיה פה איזה דיון בפתיחה שבו היתה הסכמה להגדרה שהשידור הציבורי – חובת האמון היחידה שלו היא לציבור, לא לממשלה – –

ראובן ריבלין: נכון.

רוני בר-און: – – לא לכנסת, לא לפקידות ולא לאף אחד.

רוני בר-און: רק לציבור

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: אבל הכנסת מייצגת את הציבור.

רוני בר-און: זה נכון.

רוני בר-און: בעניין הטכני.

רוני בר-און: הדרך שבה הצגת או אמרת לחבר הכנסת ד"ר שי, שמה הוא מתקומם בזה שמינו את מנכ"ל משרד ראש הממשלה – הדרך היא חשובה.

רוני בר-און: משה גביש, שהוא איש רב פעלים גם במישור הציבורי וגם במישור הפרטי, היה זה שהוביל את הרפורמה, והיה יושב-ראש רשות השידור כשהממשלה מונתה.

רוני בר-און: השר אדלשטיין אמר לו שהוא רוצה בו, ורק בעיתונות הופיעו כל הזמן טענות כאילו לא רוצים בו.

רוני בר-און: אחרי שהוא הלך, הביא השר אדלשטיין מועמד ראוי לכל הדעות, מר אמנון דיק, שהיה מנכ"ל "בזק", וראש הממשלה פעם אחת סירב ופעם שנייה אמר: אוקיי, תביא אותו, וגם פסל אותו.

רוני בר-און: בהינתן שזה המצב, ועליו אין מחלוקת, כי גם שמענו את זה מהשר אדלשטיין בריאיון שלו לערוץ-2, והוא אמר את זה, אז ברור לחלוטין שכשראש הממשלה מחזיק את זה אצלו ולא ממנה אותך – למשל, אתה שר שממונה על הקשר עם הציבור.

רוני בר-און: למה הוא לא ממנה אותך לנהל את רשות השידור?

רוני בר-און: הוא מחזיק אצל הקומיסר שלו את התיק עד שימונה יושב-ראש רשות שידור כלבבו, וזה בעיני חבר הכנסת ד"ר שי ובעיני, בכל הכבוד – פסול.

ראובן ריבלין: האומנם?

ראובן ריבלין: השאלה שלו: האומנם?

רוני בר-און: לא.

רוני בר-און: תגובתך.

מיכאל איתן: אני אגיב בהתאם לבקשתך ולנקודות שהעלית.

מיכאל איתן: אני מסכים שהשידור הציבורי מחויב כלפי הציבור כולו, אבל מי שאומר "הציבור כולו" לפעמים לא מתכוון בכלל לציבור כולו, כי מי זה "הציבור כולו"?

מיכאל איתן: מי זה "הציבור כולו"?

מיכאל איתן: החוק במדינת ישראל קבע שלגבי – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, מה קרה?

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: רותם, אל תעשה לי שם אספות מיוחדות של ישראל ביתנו.

טלב אלסאנע: הוא פולש לשטח שלנו.

מיכאל איתן: מכוח החוק במדינת ישראל האחריות לשידור הציבורי מסורה למשרד ראש הממשלה, ומכוח החוק הזה ראש הממשלה הפקיד על העניין את השר יולי אדלשטיין.

מיכאל איתן: לכן, המעורבות של ראש הממשלה היתה קיימת גם כשהשר אדלשטיין תפקד שם בתור שר, כך שגם בעניין הזה, ברמה התיאורטית אין שינוי גדול.

מיכאל איתן: לגבי עניין המינוי, לפי תיאור הדברים שלך, אתה אומר: בסופו של דבר פסלו אנשים, וימנו אדם שיהיה מקובל על ראש הממשלה.

מיכאל איתן: אולי הוא יהיה מקובל גם עליך?

רוני בר-און: אני לא יודע.

מיכאל איתן: אז נחכה ונראה, זה מה שאני מבקש.

מיכאל איתן: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר מיקי איתן, אשר ענה על הצעת האי-אמון של סיעת קדימה בנושא רשות השידור והתנהלותו של ראש הממשלה נתניהו בעניין זה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון של סיעות רע"ם-תע"ל, בל"ד וחד"ש, המבקשות להציע אי-אמון בעניין ועדות קרואות ברשויות מקומיות וקריסת השלטון המקומי בארץ.

ראובן ריבלין: יציג את הנושא חבר הכנסת אחמד טיבי.

ראובן ריבלין: אדוני, בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, השלטון המקומי במשבר.

אחמד טיבי: כל הרשויות, בעיקר הרשויות שאינן עיריות מבוססות, שלא שייכות ל-15 הגדולות, קורסות תחת העומס.

אחמד טיבי: הן לא מחזיקות מעמד, והן לא מצליחות לספק את הצרכים ואת השירותים שהן אמורות לספק לאזרח.

אחמד טיבי: יש סיבה למשבר הזה.

אחמד טיבי: הסיבה היא בעיקר העברת הסמכויות או ריכוזן בידי פקידי האוצר, דילול כוחו של משרד הפנים, שמדלל את הכוח של ראש העיר והרשות המקומית, וכך ראש העיר או ראש הרשות המקומית הופך להיות דה-פקטו פקיד של פקיד במשרד האוצר.

זאב בילסקי: מדולל.

אחמד טיבי: מאוד מדולל.

אחמד טיבי: ככה אי-אפשר לנהל.

אחמד טיבי: לא בשביל זאת הציבור בחר בראשי עיריות ומועצות.

אחמד טיבי: הוא בחר אותם באופן ישיר, ולא בפקידי האוצר.

אחמד טיבי: נכון שמשרד האוצר אמור להיות אמון על חלוקת העוגה הציבורית, התקציבית וכדומה, אבל מה שקורה לאחרונה, גם באמצעות חוקים, מה שקרוי רפורמות – העלאת מחיר המים והביוב, ביטול מענקי איזון או מענקים מותנים – הוא שהרשויות קורסות.

אחמד טיבי: תביא לי ראש מועצה אחת שיגיד לך שהוא מרוצה.

אחמד טיבי: במקביל, רבים מהם מאוימים.

אחמד טיבי: חייהם מאוימים.

אחמד טיבי: חיי ראשי הרשויות מאוימים.

אחמד טיבי: הוא גם לא מצליח לספק את הצרכים של הציבור שבחר בו, של כלל היישוב, בשל העובדה שכובלים את ידו של ראש המועצה או ראש העיר – כובלים את ידו.

אחמד טיבי: בעבר עמדו הסכומים של מענקי האיזון והפיתוח על 3.5 מיליארדי שקל בשנה.

אחמד טיבי: ב-2010 זה 1.8 מיליארד שקל.

אחמד טיבי: זו ירידה דרסטית.

אחמד טיבי: אדוני השר, עם תקציב כזה ודאי שהרשויות יקרסו.

אחמד טיבי: יתירה מזו, אמרתי: תעריפי המים.

אחמד טיבי: היא העלתה את המחיר למשק בית אחד ב-40% ולרשות – ב-300%, מה שנכנס לתוקף ב-1 בינואר 2010.

אחמד טיבי: חוץ מזה, מונח חוק חדש, חוק העיריות, והוא לא מתקדם.

אחמד טיבי: תוקעים אותו.

זאב בילסקי: עמוק עמוק במגירה.

אחמד טיבי: בדיוק.

אחמד טיבי: אתה היית ראש עיר, ואתה יודע זאת.

אחמד טיבי: לא רק זה, אלא לאחרונה המדינה משתמשת בכספי הארנונה למימון חובות המדינה והממשלה והעברתם מרשות חזקה לרשות פחות חזקה, במקום להשתמש במס פרוגרסיבי, שזה מס ההכנסה, לספק שירותים.

אחמד טיבי: היא לא עושה זאת.

זאב בילסקי: בכך הם רוצים להחליף את השלטון המקומי ולתקוע טריז בין 15 החזקות לבין השאר, ואז – הפרד ומשול.

אחמד טיבי: בדיוק.

אחמד טיבי: את זה הם עושים דה-פקטו.

אחמד טיבי: זה קיים.

נחמן שי: אגב, זה נשמע כמו רשות השידור.

נחמן שי: תיכף אמצא לך – – –

אחמד טיבי: משבר רודף משבר.

מוחמד ברכה: החזקות עושות את זה מרצון.

אחמד טיבי: משבר רודף משבר.

מוחמד ברכה: אין ערבות הדדית.

קריאה: – – –

מוחמד ברכה: לא.

מוחמד ברכה: החזקות מתכחשות לחלשות.

זאב בילסקי: ביום חמישי יש כנס – – –

אחמד טיבי: לכן, חבר הכנסת בילסקי, נדרשת עמדה של הממשלה, ובעיקר של ראש הממשלה, אם הוא נותן ידו לקריסה המתממשת, המתרחשת מול עינינו, של השלטון המקומי.

אחמד טיבי: הם מתכננים צעדי מחאה, תוכנית שכותרתה: מחזירים את הכבוד.

אחמד טיבי: אנשים מרגישים שאבד להם הכבוד.

אחמד טיבי: שוב, אני אומר: האנשים האלה, לא רק שהם נבחרים ולא מצליחים לספק את השירותים, אלא הם מאוימים.

אחמד טיבי: כמה ראשי רשויות אוימו פיזית ועל-ידי נשק – – –

זאב בילסקי: יש היום רק בצפון 19 ראשי רשויות שהם מאוימים.

זאב בילסקי: יש 19 רק בצפון.

אחמד טיבי: מי שלא מאוים – זה חריג.

אחמד טיבי: כנראה הוא לא מדווח.

נחמן שי: הוא צריך לבדוק את עצמו.

נחמן שי: אה, הוא לא מדווח.

אחמד טיבי: זה הפך לתפקיד כפוי טובה.

אחמד טיבי: זה תפקיד כפוי טובה להיות ראש רשות מקומית.

זאב בילסקי: מה שיקרה זה בדיוק מה שקרה בכדורגל – כל אחד שם את המפתחות והולך.

זאב בילסקי: זה מה שיקרה גם פה.

קריאה: לא בסח'נין.

אחמד טיבי: סח'נין צועדת בשביל הנכון חוץ ממשחק אחד.

אחמד טיבי: לכן אני אומר: יש ליטול את הסמכויות מידי פקידי האוצר ולהחזיר אותן לשלטון המקומי, לתת יותר אוטונומיה לראשי השלטון – שהוא ישלוט בעירייה ובתקציבים, לא הפקיד.

אחמד טיבי: אני מדבר עם שר הפנים, ובכל פעם שאנחנו מדברים עם שר הפנים הוא אומר לי: לא יכול, לא יכול, אתה יודע מה עושים לי במשרד האוצר?

אחמד טיבי: פקידים של משרד האוצר.

אחמד טיבי: אני לא שולט במשרד שלי, ככה הוא אומר.

אחמד טיבי: שר הפנים – היום זה לא שר הפנים, זה לא מה שהיה פעם.

נסים זאב: מה היה פעם?

אחמד טיבי: הסמכויות, גם שלו וגם של הממונה על המחוז, היו גדולות יותר, והיה יותר חופש פעולה לראש שלטון מקומי.

אחמד טיבי: עכשיו, אני מסכים שתהיה בקרה ושקיפות, כי אחדים נגעו בשחיתות.

אחמד טיבי: אותם צריך להעמיד לדין.

אחמד טיבי: את אלה צריך להעמיד לדין.

אחמד טיבי: שקיפות מצד אחד, ובמקביל – אוטונומיה שלטונית של שלטון הפנים, כך שראש העיר יוכל לנהל את העיר ואת הרשות המקומית כמו שצריך.

אורלי לוי אבקסיס: גם משרדי הממשלה הם היום אוטונומיה.

אורלי לוי אבקסיס: הם כפופים למשרד האוצר.

אחמד טיבי: את צודקת.

אחמד טיבי: לכן אמרתי ששר הפנים מתלונן שמשרד הפנים הוא כמעט בלתי אוטונומי, שהשלטון של משרד האוצר הפך להיות כל כך ריכוזי שזה בלתי אפשרי.

אורלי לוי אבקסיס: נגיד בנק ישראל אמר את זה.

אחמד טיבי: בהחלט.

זאב בילסקי: פעם הרשויות המקומיות היו סמל.

זאב בילסקי: עכשיו רוצים להצמיד אותן לשלטון המרכזי – זה נופל וזה נופל.

אחמד טיבי: לטאטא בעיות שהן חשובות וקיומיות.

אחמד טיבי: דיברנו על מינוי ועדות קרואות כמה וכמה פעמים, אדוני השר בן-אליעזר.

אחמד טיבי: ועדות קרואות הן מעשה בלתי דמוקרטי.

אחמד טיבי: זה היה מין הרג המוני, סליחה על הביטוי, של ראשי הציבור הנבחרים.

אחמד טיבי: הדיחו אותם הדחה המונית והביאו פקידים.

אחמד טיבי: האמת היא שאם תבדוק את הפקידים האלה, אתה תראה – ראשי הוועדות הקרואות בדרך כלל הם עסקנים מתוסכלים, בעיקר של המפלגה הזאת שיושבת כאן.

קריאה: איפה?

אחמד טיבי: אתה וחבריך, ש"ס.

אחמד טיבי: כל עסקן מתוסכל מקבל יישוב ערבי, כל עסקן.

אחמד טיבי: נגיד שגמרו לאייש את כל התפקידים של כל העסקנים המתוסכלים של ש"ס, אז מביאים קצת מישראל ביתנו, מביאים קצת מהליכוד.

אחמד טיבי: זה בדיוק מה שהם בוחרים ליישובים הערביים – עסקנים כושלים מתוסכלים של מפלגות הימין שמסדרים להם ג'וב רציני של ראש עיר.

אחמד טיבי: אתה יודע מה זה ראש עיר?

קריאה: טוויזר.

אחמד טיבי: עכשיו, איפה המצב הכי גרוע?

אחמד טיבי: בטייבה.

אחמד טיבי: בטייבה מצאו עבודה לשני יהודים.

אחמד טיבי: יהודי אחד זה לא מספיק, שני יהודים צריך בשביל טייבה.

נסים זאב: מי שרואה אותך – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב.

אחמד טיבי: יהודי שהוא ועדה ממונה ויהודי שהוא נאמן.

אחמד טיבי: שני יהודים חייבים להנהיג את טייבה.

אחמד טיבי: יהודי אחד לא יכול.

אחמד טיבי: אני אומר: יהודי אחד לא צריך בטייבה, כי טייבה צריכה לבחור באופן דמוקרטי.

אחמד טיבי: אבל תראה מה עשו, הביאו שני יהודים, הם תמיד רבים ביניהם – מלחמת יהודים.

אחמד טיבי: הערבים משלמים את המחיר.

אחמד טיבי: אתם יודעים מה המשכורת של הנאמן של טייבה?

אחמד טיבי: אני רוצה לשמוע מספר, לא מאלה שיודעים.

אחמד טיבי: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, מהי משכורתו של הנאמן בטייבה, עורך-דין אבנר כהן?

שלי יחימוביץ': אני מצפה בקוצר רוח שתגלה לנו.

קריאה: כמו משכורת של חבר כנסת, לא?

קריאה: מנכ"ל משרד ממשלתי.

אחמד טיבי: 4,000 ש"ח?

אחמד טיבי: 40,000 ש"ח?

שלי יחימוביץ': 28,000.

אורי אורבך: 37,000.

אחמד טיבי: 37,000.

אחמד טיבי: מי שם יותר?

אחמד טיבי: 40,000, פואד?

בנימין בן-אליעזר: 60,000 ש"ח.

אחמד טיבי: 250,000 ש"ח.

אחמד טיבי: רבותי, משכורת חודשית של הנאמן בטייבה, על חשבון התושבים.

אחמד טיבי: ברעננה הוא לא היה מחזיק יום אחד.

אחמד טיבי: 250,000 ש"ח, בהחלטת בית-משפט.

אחמד טיבי: השופטת שפסקה, פסקה פעם אחר פעם אחר פעם.

קריאה: לא יכול להיות.

אחמד טיבי: יכול להיות.

אחמד טיבי: לך תבדוק, זה כל כך מגוחך, מופרך ומגוחך, שזה קורה.

אחמד טיבי: פעם אחר פעם מאריכים לו בשלושה חודשים, כל שלושה חודשים מאריכים לו.

אחמד טיבי: למה יש נאמן?

אחמד טיבי: כדי להסדיר את הנושים.

אחמד טיבי: אני במקומו, עם משכורת כזאת לא הייתי מסדיר כלום, הייתי ממשיך לנהל את טייבה שנים על גבי שנים.

אחמד טיבי: עם משכורת של 250,000 ש"ח, פואד, היית נשאר שר כל החיים שלך.

אחמד טיבי: בילסקי, ברעננה זה היה קורה?

זאב בילסקי: בשביל 250,000 אני חוזר לשם.

אחמד טיבי: בבקשה.

אחמד טיבי: לכן, שדה הניסויים הזה שנקרא טייבה צריך – – –

ראובן ריבלין: למה בית-המשפט קבע את השכר?

ראובן ריבלין: מה, זה כינוס נכסים?

אורלי לוי אבקסיס: אולי תוספת סיכון.

ראובן ריבלין: המינוי הוא של בית-משפט?

אחמד טיבי: זו החלטה של בית-משפט.

אחמד טיבי: אני אסביר לכם מה קרה.

אחמד טיבי: השר רוני בר-און, החלטתו האחרונה במשרד – הוא עלה כאן וענה לי, כשמתחתי ביקורת על המינוי של טוויזר, איש "זינזאנה", לראש עיריית טייבה.

אחמד טיבי: הוא ענה לי: אתה טועה.

אחמד טיבי: ישבתי שם.

אחמד טיבי: אתה טועה, חבר הכנסת טיבי, אתה מתחת ביקורת על טוויזר, אני אומר לך שטוויזר מתאים.

אחמד טיבי: למה מתאים?

אחמד טיבי: הוא אמר: הוא מבין את המנטליות של הערבים.

ראובן ריבלין: מי זה אמר?

אחמד טיבי: טוויזר, מהכלא הוא מבין את המנטליות של הערבים, אמר רוני בר-און, שר הפנים.

אחמד טיבי: אחר כך הלך רוני בר-און, הגיע מאיר שטרית.

אחמד טיבי: שטרית ראה שהמצב בטייבה קשה, טוויזר לבדו לא מסתדר – מינה נאמן.

אחמד טיבי: הוא אומר לי: אתה תראה מה יקרה בטייבה, אתם תראו מה יקרה, זו שיטה חדשה, עוד לא נוסתה, היא תצליח.

ראובן ריבלין: מה זה נאמן?

אחמד טיבי: מאז, במשרד הפנים מתחננים לבית-המשפט.

אחמד טיבי: הם ביקשו למנות נאמן, עורך-דין אבנר כהן, והם מתחננים לבית-המשפט שיפסיק את עבודתו.

אחמד טיבי: בית-משפט לא רוצה.

אחמד טיבי: הוא אומר: הוא ימשיך עד שיגמור את הסדר הנושים.

אחמד טיבי: כמה זמן צריך לגמור הסדר נושים?

אחמד טיבי: כמה זמן?

אחמד טיבי: אפשר בכמה חודשים, כונס נכסים, ונסיים את העבודה.

ראובן ריבלין: אם זה יימשך, גם הוא יהיה נושה.

אחמד טיבי: בוודאי, הם יהיו חייבים לו, הכסף הזה הוא כסף של תושבי טייבה.

ראובן ריבלין: שערורייה.

אחמד טיבי: הוא כסף של תושבי טייבה.

אחמד טיבי: אתם לא הייתם שותקים.

ראובן ריבלין: אפילו לא שנייה.

אחמד טיבי: לא "ידיעות אחרונות", לא "מעריב", לא "הארץ", לא ערוץ-1, לא ערוץ-2, לא ערוץ-3 – לא היו שותקים על דבר כזה ביישוב יהודי.

שלי יחימוביץ': מה עם "ישראל היום"?

אחמד טיבי: גם לא "ישראל היום" – אני לא בטוח.

אחמד טיבי: ולכן נדרשת החלטה.

אחמד טיבי: לתושבי טייבה מגיע להתעמת עם הבעיות שלהם בעצמם באמצעות בחירות, לא באמצעות מינוי עסקנים.

אחמד טיבי: היום הגיעו כוחות משטרה כדי להרוס בית.

אחמד טיבי: זה מה שמכירים תושבי טייבה מהשלטון.

אחמד טיבי: רואים את המשטרה נכנסת, הורסת, מנסה להרוס, אבל פרויקטים, השקעות של המדינה, לא רואים.

יעקב כץ: כמעט כמו – – –

אחמד טיבי: אל תשווה.

אחמד טיבי: לכן, אדוני היושב-ראש, מי שמרשה לעצמו שלשכן שלו יהיו חיים של אכזבה, עוני, מאבק יומיומי על הכבוד העצמי, אל יתפלא אם הזעם הזה יתפרץ.

אחמד טיבי: אסור לפגוע בכבוד האישי והקולקטיבי של יישובים שלמים, או של יישוב שלם.

אחמד טיבי: מה שמגיע לתושב כוכב-יאיר מגיע לתושב טייבה, בעיקר אם כוכב-יאיר – – –

יעקב כץ: למה אתה תמיד מאיים?

אחמד טיבי: איפה מאיים?

יעקב כץ: שלא יהיה זעם.

אחמד טיבי: אסור לערבים לזעום?

אחמד טיבי: רק לך מותר לזעום?

אחמד טיבי: אסור לערבים לכעוס?

אחמד טיבי: צריך להגיד תודה לאדון.

אחמד טיבי: בוז לאדון, בוז לאדון, זה מה שצריך להגיד.

אחמד טיבי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ.

ראובן ריבלין: ישיב השר יצחק כהן, סגן שר האוצר, בבקשה.

ראובן ריבלין: מה זה מינוי נאמן?

ראובן ריבלין: פעם ראשונה שאני שומע.

קריאות: – – –

זאב בוים: בית-המשפט מינה מפרק – – –

ראובן ריבלין: אבל העירייה משלמת לו.

ראובן ריבלין: הנאמן נתבקש על-ידי משרד הפנים, על-פי בקשת הנושים.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: רבותי, השר משיב.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יצחק כהן: בזמן שד"ר טיבי נשא דברים – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ד"ר טיבי.

יצחק כהן: חבר הכנסת ד"ר אחמד טיבי, שהבוקר התבשרנו שהוא – ברגע שהוא נשא דברים, אני – – –

יעקב כץ: מה התבשרנו?

זאב בוים: לא שמענו את הבשורה.

יצחק כהן: שה"שווער" שלו גר בטול-כרם.

ראובן ריבלין: הוא מבין רק יידיש.

ראובן ריבלין: השר יצחק כהן מבין רק יידיש, תסלח לו, חבר הכנסת טיבי.

יצחק כהן: גם ד"ר טיבי.

עפו אגבאריה: גם ה"שוויגער" – – –

יצחק כהן: יפה, יפה מאוד.

יצחק כהן: בשעה שהוא עשה דברים – – –

נסים זאב: – – –

יצחק כהן: על כל פנים, כשהוא נקב בסכום הדמיוני הזה – 250,000 שקלים – אני פשוט הייתי מזועזע.

יצחק כהן: התקשרתי למנכ"ל משרד הפנים תוך כדי דיבור, אמרתי: האם זה יכול שנאמן בטייבה מקבל 250,000?

יצחק כהן: אתם יודעים מה היתה התשובה שלו?

יצחק כהן: כן.

יצחק כהן: אני הייתי המום.

יצחק כהן: והוא עוד אומר שבית-משפט מינה אותו.

יצחק כהן: לא – אבל יש לי שאלה אליך, ד"ר טיבי.

שלמה מולה: – – –

יצחק כהן: ד"ר טיבי, אתה האשמת את ש"ס.

יצחק כהן: מי מינה את – – –

קריאות: – – –

יצחק כהן: ד"ר טיבי, מי מינה אותו?

אחמד טיבי: אמרתי, מאיר שטרית מינה אותו.

יצחק כהן: למה לא אמרת ש"ס?

יצחק כהן: אמרת: אלה, אלה, אלה.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: – – –

נסים זאב: – – – תתבייש לך.

נסים זאב: אני נראה לך משועמם?

נסים זאב: אז מה אתה אומר המשועממים האלה?

יצחק כהן: ד"ר טיבי, אתה צודק.

יצחק כהן: אני הייתי המום מהמספר, אבל – – –

מאיר שטרית: – – –

ראובן ריבלין: רק רגע, אתה צריך להשיב באמת, השר לשעבר שטרית צריך להשיב.

ראובן ריבלין: אתה מסכים?

יצחק כהן: כן, ודאי.

מאיר שטרית: שאלתי אותו.

ראובן ריבלין: בבקשה, השר שטרית.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, הסיפור עם טייבה הוא כזה.

מאיר שטרית: מונה בזמנו כונס נכסים לטייבה באמצעות בית-המשפט.

מאיר שטרית: כשהכונס מונה בזמנו, היה מצב בטייבה שלא ניתן היה לפתור את הבעיות של טייבה מבחינה כספית כל עוד לא יהיה כונס נכסים שיהיה רשאי לפעול בשם כל טייבה ובשם כל התושבים שלה.

מוחמד ברכה: מי פנה אל בית-המשפט – – –

מאיר שטרית: אנחנו, אני, ודאי.

מאיר שטרית: לא היתה שום דרך אחרת לצאת מהבעיה של טייבה בלי למנות כונס נכסים.

מאיר שטרית: כשגילינו אחרי זמן מה שהכונס – אני לא רוצה להגיד פה את שמו – על-ידי בית-משפט – – –

יצחק כהן: הוא אמר – ד"ר אבנר כהן.

ראובן ריבלין: זה כתוב בצו של בית-משפט.

מאיר שטרית: אמת.

מאיר שטרית: מאחר שהסתבר שהוא מקבל שכר גבוה, וגם לא היינו מרוצים מתפקודו בסוף הדרך, פניתי אני יחד עם מנכ"ל המשרד לבית-משפט לבקש לבטל את מינויו.

מאיר שטרית: בית-המשפט סירב והאריך את המינוי שלו.

מאיר שטרית: הוא גם קבע את שכרו, לא אנחנו כמובן.

מאיר שטרית: לאחר מכן, כשבית-המשפט סירב, ערערנו אני והיועץ המשפטי לממשלה לבית-המשפט תוך בקשה לבטל את הכונס.

מאיר שטרית: לצערי, בית-המשפט סירב, ובשלב הזה נהיו בחירות.

ראובן ריבלין: אבל לא בית-המשפט משלם את שכרו, הציבור משלם את שכרו.

מאיר שטרית: אתה צודק, אדוני היושב-ראש.

מאיר שטרית: בית-המשפט קובע כמה משרד הפנים ישלם את שכרו.

מאיר שטרית: זה משרד עורכי-דין שמעסיק הרבה מאוד אנשים.

מאיר שטרית: אני חושב שהוא מזמן עבר את הגבול המותר וצריך מזמן להוציא אותו.

מאיר שטרית: לצערי – – –

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: הואיל והמשרד לא יכול להשיב פה – – –

מאיר שטרית: גם היועץ המשפטי לממשלה נכשל.

מאיר שטרית: נכשלנו.

מאיר שטרית: בית-המשפט סירב להוציא אותו מסיבות שלא ידועות לי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטרית, זה מספיק.

ראובן ריבלין: הואיל והם לא יכולים להשיב, לא נרחיב את הדיבור.

ראובן ריבלין: הבענו תמיהה רבה.

יצחק כהן: תודה רבה, כבוד השר שטרית.

יצחק כהן: עכשיו אני דורש התנצלות מחבר הכנסת ד"ר טיבי.

ראובן ריבלין: למה?

יצחק כהן: הוא אמר ש"סניקים, ג'ובים, זעק עלינו זעקות אימה.

יצחק כהן: בסוף זה לא ש"ס, אז אתה מתנצל – – –

אחמד טיבי: – – –

יצחק כהן: אני מקבל את ההתנצלות שלך.

יצחק כהן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בבקשה, נא להמשיך.

ראובן ריבלין: יש לנו סדר-יום ענק היום, חברים.

יצחק כהן: אחרי שקיבלנו את ההתנצלות – פיזורן של מועצות הרשויות המקומיות הוא אכן צעד הפוגע בדמוקרטיה, ד"ר אחמד טיבי.

יצחק כהן: ואולם, משרד הפנים נוקט צעד חריג וקיצוני זה רק משכלו כל הקצין ומתברר כי הרשות המקומית בהנהגת נבחריה אינה מסוגלת לספק לתושבים את השירותים הבסיסיים הנדרשים.

יצחק כהן: עמדת משרד הפנים היא שזכותם של תושבי הרשויות לקבל את השירותים מהרשויות במקומות שבהם הם מתגוררים עולה ועדיפה על זכותם הדמוקרטית לבחור ולהיבחר, מה גם שהנבחרים כשלו במילוי התפקיד שאליו נבחרו.

יצחק כהן: דברים אלה נאמרו במפורש גם על-ידי בית-המשפט העליון ביושבו כבג"ץ.

יצחק כהן: הוא לא מקשיב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, הוא משיב לך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, השר משיב לך.

יצחק כהן: אתה יודע כמה עמלנו להכין את התשובה הזאת, ד"ר טיבי?

יצחק כהן: אני מביא ציטטה מבית-המשפט העליון: "חרף מרכזיותה של הזכות הדמוקרטית לייצוג, יש לזכור כי הזכות האמורה אינה זכות מוחלטת אלא זכות שמשקלה יחסי.

יצחק כהן: בקביעת היקפה ומשקלה ככלל, ובכל הנוגע לשלטון המקומי בפרט, נדרשת התחשבות גם בערכים ואינטרסים ציבוריים אחרים" – 250,000 שקלים זה אינטרס ציבורי – "שהגשמתם חיונית אף היא למהלכם התקין של חיי החברה".

אורלי לוי אבקסיס: הוא אומר את הדברים בשקט.

ראובן ריבלין: הוא עונה וגם שואל.

יצחק כהן: אני מדבר על הזכויות – 250,000 שקל, מי לא רוצה כאלה זכויות?

אורלי לוי אבקסיס: ראש ממשלה לא – – –

יצחק כהן: נדגיש ונציין כי כל פיזורי מועצות הרשויות נעשו כדין ואף נבחנו על-ידי בג"ץ.

יצחק כהן: תפקיד הוועדה הוא לשקם את המערכות הניהוליות ולקבוע נהלים – –

ראובן ריבלין: זה שכר שנתי של ראש עיר.

יצחק כהן: כן.

יצחק כהן: – – והסדרים שיאפשרו, עם תום כהונת הוועדה הממונה, הקצובה ממילא, וכשייבחרו נציגי ציבור חדשים, ליתן שירותים מספקים והולמים לתושבים, תוך שמירה על מינהל תקין לעתיד לבוא.

יצחק כהן: על כל פנים, גם אני חושב שתשלום של 250,000 שקלים בחודש זה לא ניהול תקין.

יצחק כהן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, כבוד השר.

ראובן ריבלין: אנחנו מתחילים בדיון הכללי.

ראובן ריבלין: אנחנו מתחילים עם יוליה שמאלוב-ברקוביץ, אשר תאמר את דברה בשם סיעת קדימה.

ראובן ריבלין: היום יהיו שלוש דקות, כי יש לנו סדר-יום ארוך, ואם הוא ייגרר – נקפיד היום על שלוש דקות, אז תכינו נאומים.

ראובן ריבלין: דוד רותם מייד אחריה.

ראובן ריבלין: ממפלגת העבודה – חברת הכנסת יחימוביץ, או חברת הכנסת עינת וילף, אם מישהי מכן רוצה לדבר תודיע לנו.

ראובן ריבלין: ש"ס – נסים זאב, ולאחר מכן אני אמשיך.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ככה אי-אפשר להמשיך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מרשות השידור מצופה לשדר תוכניות חינוך, בידור ואינפורמציה; לשקף את חיי המדינה, מאבקה, יצירתה והישגיה; לחזק את הקשר עם המורשת היהודית וערכיה, ולשקף את חייהם ונכסי תרבותם של 12 שבטי ישראל, כמו גם של הגרים החיים עמנו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מרשות השידור מצופה לקדם את היצירה העברית והישראלית ולספק לציבור שידור ציבורי ראוי גם בשפה הערבית.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אחד מתפקידיה של רשות השידור הוא לקיים שידורים ליהודי התפוצות בשפתם, ולהבטיח כי בשידורים יינתן מקום לביטוי מגוון ההשקפות והדעות הרווחות בחברה הישראלית.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואולם, אדוני היושב-ראש, לפני הכול, מצופה מרשות השידור להיות אלטרנטיבה איכותית לשידור המסחרי, שתספק לצופה אינפורמציה מהימנה, תוכניות תעודה, תחקירים, חשיפות והפקות מקור מרתקות, שיהוו באמת אלטרנטיבה למכנה המשותף של השידור המסחרי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל, אדוני היושב-ראש, כל זה לא קורה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רשות השידור קורסת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בעולם התקשורת הישראלי לא מפסיקים להתבדח על צוותי השידור של ערוץ-1 הכוללים מקליט, תאורן, כתב ועוזר, בעוד בערוצים מסחריים יודעים לעשות את כל האמור עם אדם אחד או שניים לכל היותר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: דוח הביקורת על רשות השידור לשנת 2008, שבחן את התנהלותה, חשף כי הבדיחה על חשבוננו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הסכמי עבודה דרקוניים המנותקים מהצרכים האמיתיים, התנהלות קלוקלת, בזבוז כספים אדיר, כפילות תקנים, הפקרות במחסנים, שימוש ברכבים ציבוריים לצרכים אישיים – הרשימה בלתי נגמרת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בימים שבהם נזעקת כל הארץ לסייע לעובדי "עוף העמק" שנקלע לחובות של 23 מיליון שקלים, או ל"פרי הגליל", עם חובות של 100 מיליון שקלים, בוחרת הממשלה להזניח את השידור הציבורי, לתת לו לגווע ולהשלים עם ההתנהלות הקלוקלת, כי כשמדובר בדינוזאור ציבורי, לכולם יש זמן.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כפי שאמר, ובצדק, שלום חנוך: "הציבור מטומטם ולכן הציבור ישלם".

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ברור לכל בר-דעת שאם היה מדובר כאן בעסק פרטי, מנהליו היו מפוטרים מזמן.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איך תוכל, אדוני ראש הממשלה – ראש הממשלה לא פה, אני התכוונתי דרך אגב לפנות אליו – להישיר עיניך לציבור שעה שרשות השידור, העולה לאזרחי ישראל כמיליארד שקלים בכל שנה, פי-שלושה מסל הבריאות – מתנהלת בצורה כזאת?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה תאמר לחולים שמחצית מהתרופות הנחוצות להצלת חייהם נותרו מחוץ לסל שעה שאינך עושה דבר על מנת לעצור את בזבוז מאות המיליונים, חגיגות הניהול הכושל ברשות השידור?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב-ראש, אני הייתי מנהלת של ערוץ מסחרי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני יודעת איך מתנהל ערוץ המתגמל את עובדיו על-פי תוצאות ולא על-פי ותק או קרבה פוליטית.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לעומת זאת, ממשלתך – ראש הממשלה, שאיננו כאן – היא המספקת מטרייה לאנרכיה ברשות ומעבירה את הניהול לפקיד בכיר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני ראש הממשלה – אני מקווה שהוא שומע אותי, מקסימום ימסרו לו – עשרה חודשים לא מינית יושב-ראש, ונתת לרשות השידור להידרדר עוד יותר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הגדלת לעשות בכך שהבאת את השר הממונה על רשות השידור להתפטר בהליך משפיל, לאחר שלא נתת בידיו את הסמכות ואת הכלים למלא את חובותיו הציבוריות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני ראש הממשלה – אני מסתכלת, הוא יושב פה, נכון?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הזנחת, התרשלת והבאת את רשות השידור למצבה העגום כפי שהוא נראה כיום.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אופיה הייחודי של המדינה כערש התרבות והמרכז הרוחני של העם היהודי מחייב אותנו להבטיח קיומו של שידור ציבורי ראוי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: גם דימויה הקשה של ישראל בזירה הבין-לאומית ובתקשורת הזרה מחייב אותנו לספק אלטרנטיבה לסיקור השלילי, המבאיש את דמותנו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ישראל חייבת רשות שידור ציבורית חזקה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עלינו להפריד בין "קול ישראל", הרדיו, הממלא חובותיו בתחום האקטואליה, שידוריו לעולים, הזמר הישראלי, השידורים בערבית והשידורים לתפוצות, לבין הטלוויזיה – טלוויזיה שמאות המיליונים שהיא גובה מדי שנה הולכים לניהול קלוקל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה להאמין שכולנו מכירים בחשיבותו של השידור הציבורי וכואבים את שקיעתו – שקיעה שאת מחירה אנו משלמים כיום כמשלמי אגרה, אך חשוב מכך, באובדן ערכים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הגיעה העת להביא את רשות השידור להקפאת הליכים מלאה, אדוני היושב-ראש, לכסות את חובותיה הכבדים ולאפשר את קיומה של רשות שידור חזקה, שתמלא את ייעודה כפי שהוגדר בחוק.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מבקשת שמישהו ימסור לאדוני ראש הממשלה: אם אתה לא מסוגל לעשות את העבודה, תעשה כמו הטכנאים ברשות השידור.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שים שקופית.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: את תוכן השקופית אני משאירה לך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לחברת הכנסת ברקוביץ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דוד רותם יעלה ויבוא.

ראובן ריבלין: אני מבקש להקפיד על שלוש דקות, כי יש לנו סדר-יום עמוס.

דוד רותם: אני מבטיח שאני אעמוד בשלוש דקות.

ראובן ריבלין: מאה אחוז, יקירי.

ראובן ריבלין: אתה מקבל קצת יותר משלוש דקות.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אין ולא יכולה להיות מחלוקת על חשיבותו של השידור הציבורי.

דוד רותם: השאלה היא רק אם מה שאנחנו רואים ברשות השידור זה שידור ציבורי; האם אנחנו רואים שם תוכניות, האם אנחנו שומעים שם דיבורים שכוללים ערכים, שכוללים עקרונות, שיש בהם ציונות, שיש בהם יהדות?

דוד רותם: מה יש בשידור הציבורי שלנו?

דוד רותם: רבותי, לצערי הרב, זה שנים גם רשות השידור קיבלה ממד כלשהו שמזוהה יותר או פחות עם זרמים בבית הזה.

דוד רותם: זה כבר לא השידור הציבורי שעליו אנחנו חולמים.

דוד רותם: באים בטענות אל הממשלה ומציעים אי-אמון בממשלה כי ראש הממשלה לא פתר את בעיית רשות השידור.

דוד רותם: האם בעיית רשות השידור היא בת שנה אחת?

דוד רותם: האם עד שנבחר נתניהו לראש הממשלה הכול היה בסדר ברשות השידור?

דוד רותם: לא היו גירעונות?

דוד רותם: האם כשראש הממשלה אולמרט היה ראש הממשלה הוא כיסה את הגירעונות שם?

דוד רותם: הוא כיסה את התקציב שם?

דוד רותם: איך אפשר לבוא – כשרשות השידור בצרות כבר מספר רב של שנים – לבוא היום בטענות אל ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ולהגיד לו: אתה אשם בכול?

דוד רותם: רבותי, צריך גם להסתכל בפרספקטיבה של ההיסטוריה, מה אנחנו עשינו כשהיינו בשלטון – – –

שלמה מולה: דרך אגב, אף אחד לא אמר לו: אתה אשם.

שלמה מולה: אמרנו לו: תפתור את הבעיה, אתה הריבון עכשיו.

דוד רותם: למה אתה לא פתרת את הבעיה כשאתה היית בשלטון?

נחמן שי: – – – על זה דיברתי.

שלמה מולה: אז בסדר.

שלמה מולה: מה אתה רוצה.

שלמה מולה: אתם בשלטון, תפתרו את הבעיה.

נחמן שי: על זה דיברתי.

דוד רותם: רבותי היקרים, עכשיו השאלה גם איזו בעיה צריך לפתור.

דוד רותם: כשאני קורא היום בעיתון "ידיעות אחרונות", בעמוד האחרון, שיש דרישה של מגיש "מבט" או מגישת "מבט", להעלות את שכרה ב-12,000 שקלים לחודש, האם זה סביר והגיוני?

דוד רותם: רבותי, מסתבר שמגישי "מבט" מקבלים משכורת – אחד של 55,000 שקל ואחת של 43,000 שקל.

דוד רותם: אתם מבינים, רבותי?

דוד רותם: רשות השידור הציבורית משלמת בשביל שעתיים עבודה בערב סכומים שחבר הכנסת מולה, אתה לא מרוויח כשאתה עובד חודש שלם, ואתה עובד יותר משעתיים ביום.

דוד רותם: רבותי, אם רוצים להציל את רשות השידור, צריכים גם עובדי רשות השידור לעשות את חשבון הנפש, לתרום את חלקם, לבוא ולומר – רבותי, אנחנו לא ערוץ מסחרי ואנחנו לא יכולים לשלם כאלה משכורות, ואז יש סיכוי שהממשלה, יחד עם עובדי רשות השידור, יצילו את השידורים הציבוריים.

יצחק וקנין: ידידי יסיים.

דוד רותם: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת .

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת שלי יחימוביץ, ואחריה – חבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מודה שיש לי סנטימנטים לרשות השידור.

שלי יחימוביץ': גדלתי בה, יש לי חברים שם, ורכשתי בה אתוס עיתונאי מנומק ויסודי שקצת קשה לרכוש היום בחלק מכלי התקשורת.

שלי יחימוביץ': אבל לא בגלל הסנטימנטים האלה אני נאבקת למען קיומו של שידור ציבורי, אלא בגלל הקשר הישיר בין דמוקרטיה ובין שידור ציבורי.

שלי יחימוביץ': אין מדינה דמוקרטית בלי שידור ציבורי, ושידור ציבורי קיים היום בצורה כזאת או אחרת בכל הדמוקרטיות בעולם המערבי.

שלי יחימוביץ': עבדתי גם בשידור הציבורי וגם בערוץ המסחרי, בחדשות ערוץ-2.

שלי יחימוביץ': מדברים אתי על לחצים פוליטיים ועל כך שרשות השידור היא כלי בידיהם של פוליטיקאים.

שלי יחימוביץ': יש בזה מידה מסוימת של אמת, ואכן פוליטיקאים מסוימים תמיד ניסו לעשות מרשות השידור קרדום לחפור בו.

שלי יחימוביץ': אבל תאמינו לי שהלחצים מבעלי הון בערוצים המסחריים עולים עשרת מונים על הלחצים מפוליטיקאים בשידור הציבורי.

שלי יחימוביץ': לא יכול להיות שכל התקשורת בישראל תופקר כלאחר יד לאינטרסים כלכליים של בעלי ההון, בין אם כבעלים ובין אם כמפרסמים.

שלי יחימוביץ': אני יכולה לספר לכם על ישיבות שהיו בדירקטוריון חברת החדשות של ערוץ-2, שעסקו בתלונות של מפרסמים עלי, איך אני מעזה לעשות עליהם גילוי דעת נוקב, שעה שהם, בטובם – עמרי פדן מעניק לנו 100,000 מנות המבורגר של מקדונלד'ס ל"יומטוב" של "קשת".

שלי יחימוביץ': ויש לי עוד דוגמאות.

שלי יחימוביץ': אסור שכל התקשורת תהיה בידיים פרטיות.

שלי יחימוביץ': מוכרחים שידור ציבורי לטובת הדמוקרטיה.

שלי יחימוביץ': ושידור ציבורי בישראל זאת רשות השידור.

שלי יחימוביץ': לכל החכמולוגים שרוצים למחוק את רשות השידור מעל פני האדמה ולהקים אותה מחדש, אני אומרת – להרוס נורא קל.

שלי יחימוביץ': גוף שיש לו פגמים, נורא קל להרוס.

שלי יחימוביץ': גם במערכת החינוך יש פגמים – עולה על דעתנו לסגור את כל בתי-הספר הציבוריים ולהקים אותם מחדש?

שלי יחימוביץ': ברור שלא.

שלי יחימוביץ': גם במערכת הבריאות יש פגמים – עולה על דעתנו לסגור את בתי-החולים ולהקים אותם מחדש?

שלי יחימוביץ': אני כבר רואה את חלומם הרטוב של כל מיני מפיקים, שקוראים לסגור את רשות השידור.

שלי יחימוביץ': בחלומם, הרשות שתקום מחדש תהיה גוף שיפזר עבודה לטובת חברות הפקה פרטיות.

שלי יחימוביץ': אכן, צריך להיות איזון בין הפקות פנים ועובדים קבועים של הרשות ובין הוצאה להפקות חוץ.

שלי יחימוביץ': אבל אי-אפשר לרקוד על הדם של הגוף הזה, שכבר ספג הרבה.

שלי יחימוביץ': יש שם עובדים טובים, עובדים נאמנים, חרוצים, שהיו קורבן להנהלות גרועות ולתככים פוליטיים.

שלי יחימוביץ': מוכרחים עכשיו לשלב ידיים, ובמאמצים משותפים להציל את השידור הציבורי במדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': זה אפשרי, ולמרות המשבר הקשה זה קרוב יותר משהיה אי-פעם.

שלי יחימוביץ': כל הוועדים מסכימים עכשיו לוויתורים קשים וכואבים, והרפורמה הזאת תהיה רפורמה קשה וכואבת, ובכל זאת כולם מכירים בנחיצותה.

שלי יחימוביץ': כעת, במקום להבריא סוף-סוף את הגוף הזה ולאפשר לנו שידור ציבורי מכובד, נכון, ראוי, לטובת כל אזרחי ישראל, שידור שלא מושפע משיקולים מסחריים, שעובד גם בשביל קבוצות קטנות שאינן מיוצגות באליטה – במקום זה משחק ראש הממשלה במשחקי כוח וכבוד, ואחרי טרטור של תשעה חודשים, במין גחמה שכזאת, מסיר מסדר-היום מינוי של יושב-ראש חדש לרשות השידור, שהיה יכול להביא מייד להאצתו של המשא-ומתן.

שלי יחימוביץ': כמובן – צריך להיות ריאליים – דמות מפתח במשא-ומתן להבראת רשות השידור היא יושב-ראש ההסתדרות עופר עיני, והוא וראש הממשלה ושר שימונה לאלתר לטפל ברשות השידור – –

יצחק וקנין: תודה.

שלי יחימוביץ': – – צריכים לשבת יחד עד שיעלה עשן לבן ויהיה לנו שידור ציבורי ראוי במדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת .

יצחק וקנין: חבר הכנסת זאב, שלוש דקות.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אפשר לחשוב שלא היה לפני חודש שר.

נסים זאב: היה שר.

נסים זאב: הוא יכול היה לתפקד?

נסים זאב: לא.

נסים זאב: עכשיו חברת הכנסת שלי יחימוביץ אמרה: צריך, עד שיעלה עשן לבן – גם אם יעלה עשן שחור, אם לא יהיה כסף לבן לתוכנית, אז באמת הרשות הציבורית, לא יהיה לה שום סיכוי להצליח.

נסים זאב: אז זה לא תלוי בעשן ולא תלוי במבעיר הבעירה הזאת.

נסים זאב: אני רוצה לומר שכל הנושא הזה של האי-אמון, שזה בא על רשות השידור ואני לא יודע – על טייבה, אחמד טיבי, איך הייתי אומר לו אם היה פה?

נסים זאב: "עיב עליכ".

נסים זאב: למה?

נסים זאב: פשוט עומד פה במצח נחושה, משקר פה בכנסת, ומודיע שמכיוון שש"ס, מה לעשות, שר הפנים – הוא אומר: כל מי שמתוסכל או משועמם בש"ס, יש לו תפקיד.

נסים זאב: והוא מביא ראיה את המינוי של טייבה.

נסים זאב: איזו חוצפה.

נסים זאב: המינוי של טייבה לא קשור לש"ס ולא לשר הפנים הנוכחי.

נסים זאב: ואמר פה השר לשעבר שטרית: זה המינוי שלי.

נסים זאב: והוא בעצמו התנגד לשכר של 250,000 שקל וזה לא עזר, כי בית-המשפט החליט מה שהחליט.

נסים זאב: אז לבוא ולזרוק את כל הרפש, כל מה שיש, את כל התסכול שלו, על ש"ס – הוא באמת עמד פה כמו מתוסכל ודיבר נגד התנועה שלנו.

נסים זאב: הסתכלתי, לא הבנתי מי מתוסכל פה.

נסים זאב: ראיתי: כולם נורמלים, חוץ ממנו, שעמד והתלהם בלי שום אמירת אמת מאחורי הדברים שהוא אומר כאן.

נסים זאב: אז, אדוני היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: לא, היה דבר אחד אמת: ש-250,000 שקל – – –

נסים זאב: 250,000 לא שר הפנים קבע, וזה לא המינוי של שר הפנים הנוכחי וזה לא איש ש"ס, ולא לזרוק את כל הזעם שיש לכל אחד פה על התנועה הזאת; למצוא כל הזדמנות כדי לנגח ולשקר מעל הבמה הזו.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, אני מסכים שצריך להגביל בחוק, שגם בית-המשפט לא יכול לבוא ולקבל החלטה מהסוג הזה, שנאמן יכול לקבל 250,000 שקל.

נסים זאב: צריך להגביל את זה בחוק, כפי שהגבלנו בכירים במערכת.

נסים זאב: יש מגבלה של שכר לבכירים ביותר במדינת ישראל, ואי-אפשר לקבל יותר.

נסים זאב: וגם זה, אפשר – אומנם זה דבר חדש, אני לא מכיר הרבה נאמנים, כן?

נסים זאב: ומי שנאמן, לא לוקח הרבה כסף בדרך כלל.

נסים זאב: אבל אני אומר: מכיוון שזה מינוי שהוא באמת חריג – אבל יש מקום לבוא ולהחיל עליו את החוק שחל לגבי אחרים, בכירים אחרים.

יצחק וקנין: תודה.

נסים זאב: עכשיו רק דבר אחד, ואני רוצה לסיים.

יצחק וקנין: סיים, בבקשה, משפט אחרון.

נסים זאב: לגבי רשות השידור, אני חוזר ואומר, אדוני היושב-ראש:

נסים זאב: אין שום סיבה בעולם שהם לא יעשו חשבון נפש, קודם כול, עם מה שהם יכולים – לבוא בהצעה מסודרת ולא לחכות למינוי של ראש הממשלה.

נסים זאב: אני חושב שיש שם מנכ"ל, יכולים לבוא בהצעות מעשיות, משמעותיות, שבאות לעשות איזשהו צמצום שבאמת אפשר לחיות אתו.

נסים זאב: ולהביא את ההצעה לראש הממשלה – אני מאמין שהם ימצאו אוזן קשבת.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת – הוא איננו.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת גנאים, לרשותך שלוש דקות.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושב שזה דבר חמור מאוד, וצריך להדיר שינה מעיני כולנו, הנתון שאמר חבר הכנסת טיבי על ה-250,000 שקל.

מסעוד גנאים: באמת.

מסעוד גנאים: בקשר למשבר בשלטון המקומי, אני חושב שעל הממשלה להחליט אם היא רוצה באמת שלטון מקומי, האם עדיין יש תפקיד למועצות ולעיריות בעידן הממשלה הנוכחית ובעידן המצב הקיים?

מסעוד גנאים: כי מה קורה היום, אדוני היושב-ראש?

מסעוד גנאים: ראשי העיריות והמועצות מנושלים, מפורקים מהסמכויות שלהם – מחלקות הגבייה בסמכות חברות גבייה; מחלקות המים והביוב בשליטת התאגידים; ואם יש חשב מלווה – ולרובם יש חשבים מלווים – ראש העיר הופך לפעמים, לצערי הרב, למיותר, כי החשב המלווה הוא השליט העיקרי והוא בעל הסמכות.

מסעוד גנאים: הרשויות הערביות במשבר שלטוני, מינהלי ותקציבי, וזה נובע ממדיניות השלטון המרכזי, שמעמיסה על השלטון המקומי בלי להעמיד לרשותו את המשאבים, התקציבים והכלים הניהוליים.

מסעוד גנאים: הממשלה רוצה שהרשות תהיה זרוע שלטונית, או מייצגת, של משרדי הממשלה בכל מחיר, ומתעלמת מזה שהרשות המקומית מייצגת את תושבי הקהילה והמקום, והיא צריכה לשרת אותם ולייצג אותם בשלטון המקומי.

מסעוד גנאים: המשבר בשלטון המקומי הערבי גם נובע מהתעלמות הממשלה מהמצב הקשה ביישובים הערביים: אחוזי עוני גבוהים, ממדי אבטלה גבוהים, היעדר משאבים ומקורות מימון כמו אזורי תעשייה, תיירות ופרויקטים וכו'.

מסעוד גנאים: השלטון המרכזי והממשלה באמת לא רוצים במועצות או בעיריות מנהיגים.

מסעוד גנאים: הם רוצים, לצערי הרב, רק גובים.

מסעוד גנאים: ובשביל גובים לא צריך בחירות ולא צריך דמוקרטיה, אני חושב.

מסעוד גנאים: שהממשלה תפרק את כל המועצות המקומיות והעיריות ותמנה מטעמה מושלים לכפרים אלה, ולערים.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, ואחריו – חבר הכנסת .

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בהיעדרו של שר בשולחן הממשלה, הסיפור של רשות השידור – – –

יצחק וקנין: השר יצא לרגע אחד, הוא תיכף חוזר.

מיכאל בן-ארי: מכל מקום, נתפנה אנחנו, חברי הכנסת, לדון בפרשה הקשה הזאת של מה שאנחנו מכנים "השידור הציבורי", שבמשך המון המון שנים – אני זוכר כילד, ומן הסתם אחרים גם זוכרים את המוסד הזה כאחד מהמוסדות שאפיינו את ההוויה הישראלית; אם מדובר ברדיו ואם מדובר בטלוויזיה.

מיכאל בן-ארי: ובשנים האחרונות אנחנו עדים לגסיסה, לגוויעה מוחלטת כמעט.

מיכאל בן-ארי: מי שמסתובב בתוך הבניינים שלהם יודע שהצעקה היא צעקה שנראית באמת אמיתית.

מיכאל בן-ארי: הבניינים מתפרקים, הטיח מתקלף, התנאים תת-תנאים, לכאורה.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה לשאול כאן שתי שאלות.

מיכאל בן-ארי: שאלה אחת: איפה הציבור?

מיכאל בן-ארי: איפה הציבור שהשידור הזה היה אמור להיות בשבילו?

מיכאל בן-ארי: לכאורה, הציבור היה צריך לצאת מהכלים, היה צריך לצאת לרחובות.

מיכאל בן-ארי: הציבור השידורי שלו – הולכים לפגוע בו.

מיכאל בן-ארי: אבל משום מה אתה הולך ברחוב ואנשים לא מוטרדים לחלוטין.

מיכאל בן-ארי: אבל אני רוצה לשאול שאלה הרבה יותר מהותית: מה מביא לקריסה המוחלטת הזאת?

מיכאל בן-ארי: מה מביא לניהול הכושל?

מיכאל בן-ארי: מה מביא לדוח המביש הזה שקיבלנו בוועדה לביקורת המדינה, דוח מביש של מה שנראה כשחיתות, על פניו.

מיכאל בן-ארי: אולי יש תשובה מפה ותשובה מכאן, אבל בסך הכול התמונה הכללית היא תמונה רעה.

מיכאל בן-ארי: אני חושב שהדברים תלויים זה בזה.

מיכאל בן-ארי: אני חייב להסביר מושג שלכאורה ייקח אותנו למשהו פילוסופי.

מיכאל בן-ארי: כל רעיון גדול – ואם מדובר על רעיון של השידור הציבורי, הוא רעיון גדול: רוצים להביא אל הציבור תכנים, רוצים להביא אליו מורשת, רוצים להביא אליו חדשות, ולשם כך מקימים ארגון.

מיכאל בן-ארי: לארגון צריך שיהיו שדרים, שיהיו טכנאים, שיהיו מחסנאים וכן הלאה.

מיכאל בן-ארי: אבל יש סדרי – לא נאמר סדרי עדיפות, אבל יש את הגבירה ויש את זאת שמשרתת את הגבירה.

מיכאל בן-ארי: הגבירה זה הרעיון.

מיכאל בן-ארי: אלה שמסביב אמורים לשרת את הרעיון.

מיכאל בן-ארי: אבל לא פעם, אלה שאמורים לשרת את הרעיון, שוכחים בעצם בשביל מה הם באו.

מיכאל בן-ארי: לשם מה השידור הציבורי?

מיכאל בן-ארי: לטעמי, כפי שהדברים נראים, מישהו פה שכח לשם מה הוקם השידור הציבורי.

מיכאל בן-ארי: הרב קוק הצליח להמחיש את הדבר הזה באחד המאמרים המבריקים שלו, שנקרא "למהלך האידיאות בישראל", שבו הוא מבטא את המתח שיש בין האידיאה הרעיונית, האידיאה האלוקית, לבין האידיאה הלאומית, לבין הסדרנות.

מיכאל בן-ארי: ברגע שהעניין הלאומי, העניין החברתי אומר: אני יכול לבד, מי צריך את הרעיון?

מיכאל בן-ארי: בשביל מה אני פה?

מיכאל בן-ארי: איפה יש לנו שידורים?

מיכאל בן-ארי: איפה יש לנו שעות של תכנים?

מיכאל בן-ארי: איפה אנחנו רואים את המסירות ואת החיבור?

מיכאל בן-ארי: אתה שומע את זה, אתה אומר: זה "קול ישראל"?

מיכאל בן-ארי: זה "קול ישראל" או "קול ישמעאל"?

מיכאל בן-ארי: הדברים האלו מביאים לקריסה מוחלטת.

מיכאל בן-ארי: כששכחו לשם מה הגיעו לרשות הציבורית, כששכחו למה הגיעו – בסופו של דבר אנחנו מגיעים לקריסה.

מיכאל בן-ארי: לכן, לא חשוב כמה תקציבים ייתנו, לא חשוב כמה יעשו הבראה, לא חשוב כמה ייתנו לעובדים ולוועדי העובדים.

מיכאל בן-ארי: זה לא יפתור את הבעיה מן השורש.

מיכאל בן-ארי: כדי לפתור את הבעיה מן השורש צריך לזכור לשם מה נועד השידור הציבורי – מהי מטרתו?

מיכאל בן-ארי: מה ייעודו?

מיכאל בן-ארי: ואז הכול יבריא.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת בן-ארי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום היתה אמורה להתקיים שביתה כללית של הרשויות המקומיות הערביות.

מוחמד ברכה: השביתה היתה בגין הצטברות של בעיות, של הזנחה ושל אי-קיום הסכמים מצד משרדי ממשלה, ובמיוחד משרד הפנים.

מוחמד ברכה: אתמול בערב שר הפנים עשה מעשה, התקשר ליושב-ראש ועד ראשי הרשויות הערביות וביקש ממנו לדחות את השביתה, ותחת זאת לקיים ישיבה על מנת לדון בבעיות.

מוחמד ברכה: ועד ראשי הרשויות הערביות אכן נענה, והיום הישיבה התקיימה.

מוחמד ברכה: להעמיד אתגר בפני הנוכחים, מה היו התוצאות – אני חושב שהאתגר הוא פשוט והמשוכה היא קלה.

מוחמד ברכה: כפי שנכנסו – וזאת הערכתי – כך יצאו.

מוחמד ברכה: במקום ששר הפנים אלי ישי, שהוא גם סגן ראש הממשלה, ייתן פתרונות לשלטון המקומי הערבי – הוא קורס והדברים נמשכים, לדבריו של חבר הכנסת טיבי, שהציע את הצעת האי-אמון בנושא הוועדות הקרואות.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, הרשויות הערביות מובלות על אפן ועל חמתן למצב של פשיטת רגל ומינוי ועדות קרואות ומינוי כונסי נכסים, תחת עיניו של שר הפנים.

מוחמד ברכה: שר הפנים עוד לא הפנים שהוא האחראי להתנהלות השלטון המקומי.

מוחמד ברכה: הוא לא תנועת מחאה בתוך הממשלה כדי שיבואו ויגיד לראשי הרשויות: תשכנעו את האוצר, תדברו עם האוצר, כאילו שהוא חסר אונים, יושב במשרד הפנים.

מוחמד ברכה: סגן ראש הממשלה, שר הפנים, אין לו שליטה, אין לו יכולת לקדם שום דבר, והוא אומר לראשי הרשויות: תשכנעו את משרד האוצר.

מוחמד ברכה: אתה יושב שם בממשלה והאחריות היא אחריות קולקטיבית.

מוחמד ברכה: לא ייתכן מצב שכל שר הוא אימפריה או רפובליקה שקיימת בפני עצמה.

מוחמד ברכה: אני רוצה לומר, ועד שלא יוכח אחרת, אין לי שום יסוד לומר דבר אחר: שר הפנים ידע מראש, כשהוא הזמין את ועד ראשי הרשויות אתמול, שאין לו פתרונות והוא לא הולך להגיש שום פתרונות.

מוחמד ברכה: לכן, אני מאשים את שר הפנים בהולכת שולל של ועד ראשי הרשויות הערביות, שדווקא הוא צריך להיות משענתן והוא צריך להיות פיהם בתוך הממשלה ומול האוצר.

מוחמד ברכה: במקום זאת הוא משחק משחקים איך לבטל את השביתה ואחר כך לא לתת שום דבר ולא להתקדם בשום דבר.

מוחמד ברכה: הרשויות המקומיות הן בכלל נציגות הממשל המרכזי מול האזרח.

מוחמד ברכה: מגלגלים אליהן הרבה אחריות ומטלות ולוקחים מהן הרבה אחריות שהם צריכים בתוך הניהול של הרשויות שלהם, והן מוצאות את עצמן מול האזרח עם שוקת שבורה.

מוחמד ברכה: אי-אפשר לא להגיש שירותים, והרשות המצליחה היא זאת שיכולה לשלם משכורות לעובדיה.

מוחמד ברכה: לא לשם כך יש רשויות מקומיות.

מוחמד ברכה: הרשות המקומית באה לטפל גם בחינוך, גם בתשתיות, גם בבריאות וגם בחינוך הבלתי-פורמלי.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, הדבר הזה לא מתקבל על הדעת.

מוחמד ברכה: אני חושב ששר הפנים, סגן ראש הממשלה, מר אלי ישי, עשה היום מעשה שלא ייעשה.

מוחמד ברכה: הוא רימה והוליך שולל את ראשי הרשויות והוא לא נתן שום פתרון שעל-פי הבטחתו היה צריך לתת אתמול כתמורה לביטול השביתה.

מוחמד ברכה: זה דוחף את הרשויות המקומיות להחרפת המאבק.

מוחמד ברכה: אני חושב שהדיבור על 15 החזקות – 15 החזקות מתכחשות ומפנות עורף לרשויות החלשות, אם זה יהודיות ואם זה ערביות.

מוחמד ברכה: הגיע הזמן שתהיה ערבות הדדית בתוך השלטון המקומי, ולא ייתכן שמפקירים את החלשות לגורלן.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה רבה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת משה גפני, ואחריו – חבר הכנסת חיים אורון.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, רבותי השרים, א.

משה גפני: אני מודה לך על זה שאתה אפשרת לי, אפילו שזה ככה – אבל תודה רבה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד לך: קשה להיות חרדי בכנסת.

משה גפני: זה דבר שלפעמים אתה חושב ותוהה בינך לבין עצמך אם הדין שלנו הוא כמו הדין של חברי הכנסת שאינם חרדים.

משה גפני: אני רוצה לספר לכנסת על שני אירועים שהיו היום בבניין הזה; אחד היה בעיתון ואחד בוועדה לביקורת המדינה בישיבה משותפת עם ועדת החינוך.

משה גפני: האירוע הראשון – אני קם בבוקר ומתקשרים אלי ואומרים: תשמע, עיתון מסוים עשה כותרת ראשית.

משה גפני: הכותרת הראשית אומרת: חבר הכנסת גפני עשה דיל להכשיר את השרץ.

משה גפני: אני בהתחלה נבהלתי: איזה שרץ?

משה גפני: מה כבר עשיתי, עם איזה שרץ?

משה גפני: ועדת השרים לחקיקה אישרה את חוק הגמ"חים; הנגיד רוצה חוק חדש לבנק ישראל, ראש הממשלה רוצה את הנגיד לקדנציה נוספת, ויושב-ראש ועדת הכספים – אני מבקש שתעצמו עיניים ותחשבו: האם אפשר לכתוב את מה שאני עכשיו מקריא על סקטור אחר, לא חרדי, במדינת ישראל?

משה גפני: הנגיד רוצה חוק חדש לבנק ישראל, ראש הממשלה רוצה את הנגיד לקדנציה נוספת, ויושב-ראש ועדת הכספים, אני, רוצה – עם התמונה שלי, יש בעיתון, פה אין לי תמונה – ויושב-ראש ועדת הכספים רוצה לאפשר לחרדים לקבל פיקדונות ולתת הלוואות ללא פיקוח.

משה גפני: תראו איזו – ממש מחתרת חרדית שהגיעה לוועדת הכספים: ראש הממשלה רוצה את הנגיד, הנגיד רוצה את חוק בנק ישראל, הכול מגיע לחרדי הזה בוועדת הכספים, ואז מה הוא דורש בתמורה לזה, כדי שהם יהיו מרוצים?

משה גפני: שלחרדים יאפשרו מתן הלוואות ופיקדונות ללא פיקוח.

משה גפני: אני אומר לכם, אני רוצה לדעת על מי היה אפשר לכתוב דבר כזה.

משה גפני: במה דברים אמורים?

משה גפני: לפני עשרה חודשים התוודעתי, כיושב-ראש ועדת הכספים, למוסד הזה שנקרא גמ"ח, שיכול להיות שהוא לא חוקי לפי פקודת הבנקאות.

משה גפני: דיברתי עם נגיד הבנק, נפגשנו באחת הפגישות הקבועות שלנו, ואמרתי לו: תראה, אדוני הנגיד, יש בעיה, תגיד שיפתרו את הבעיה הזאת.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: והם התחילו לטפל בעניין, לעשות נהלים, לעשות זה – לא מצאו פתרון.

משה גפני: הנחתי הצעת חוק, הרבה לפני שחוק בנק ישראל בא לעולם.

משה גפני: הנחתי הצעת חוק, וחוק בנק ישראל נדון בוועדה באינטנסיביות, ואני אשתדל לסיים אותו, ולא קשור לשום דבר.

משה גפני: אני רוצה פתרון, ואני אומר לנגיד: תמצא פתרון, אם בחקיקה, אם לא בחקיקה.

משה גפני: תמצאו פתרון לבעיה הזאת.

משה גפני: לא יכול להיות שהמוסד הזה של הערבות ההדדית, של הגמ"ח, יהיה מחוץ לחוק במדינת ישראל.

משה גפני: הו, איזו כותרת.

משה גפני: אתם צריכים לקרוא את הכתבה כדי לראות ולא להאמין, על החרדים: לגפני לא זר העניין הזה של טובות הנאה למגזר – "למגזר", הכוונה לחרדים.

משה גפני: על מי היו כותבים דבר כזה?

משה גפני: ברכה, אם אתה היית יושב-ראש ועדת הכספים, תאמין לי, לא היו כותבים על הערבים את זה.

מוחמד ברכה: רק חרדים וערבים.

משה גפני: לא.

משה גפני: על מה אתה מדבר?

משה גפני: עליך היו כותבים דבר כזה?

משה גפני: בחיים לא.

משה גפני: בחיים לא היו כותבים.

רוחמה אברהם-בלילא: אז האם אתה מצטרף לאי-אמון שלנו היום?

משה גפני: לא על עולים חדשים ולא על ערבים, על אף אחד, רק על חרדים.

יצחק וקנין: יושב-ראש ועדת הכספים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת גפני, זמנך תם, ואני לא יכול לאפשר.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו נמצאים בסד של זמן מאוד קצר.

רוחמה אברהם-בלילא: שאלה קצרה.

רוחמה אברהם-בלילא: האם מעצם העובדה שאמרת – מצד אחד אתה מביע שאט נפש, אבל האם השאט נפש הזה יביע את האי-אמון שלך בממשלה הזו, בראש הממשלה הזה?

יצחק וקנין: אני מבקש לסיים.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

משה גפני: תאמיני לי, גם הכתבים האלה הם חברים שלי והם מסקרים את הוועדה, והכול בסדר.

משה גפני: אגב, אני אמרתי, יש לי ביקורת אוהדת בעיתונות; לא בעיתונות החרדית, גם בעיתונות החרדית, אבל גם בעיתונות הכללית – עד שזה מגיע למישהו שחושב שיש משהו עם החרדים.

משה גפני: תאמיני לי, מדברים אתי עיתונאים, חברים שלי, שמסקרים את דיוני הוועדה: תגיד, גפני, היום היתה העברה וראיתי שם גם את החינוך העצמאי; זה משהו, איזה דיל שעשיתם על החרדים?

משה גפני: אני אומר לו: לא.

משה גפני: אז אין כותרת.

יצחק וקנין: תודה.

משה גפני: והסיקור הוא סיקור אובייקטיבי, עד שזה מגיע לאיזשהו צל צלו של ספק, שאולי זה נוגע משהו לחרדים.

משה גפני: זה פשוט לא יאומן.

משה גפני: הרי מה אני מציע?

משה גפני: אני מציע, במקום מה שאומר לי בנק ישראל: תשאיר את זה, זה עמום ככה הרבה שנים, תשאיר את זה מתחת לשולחן – אני לא מסכים; אני רוצה פתרון על השולחן.

משה גפני: הולכים להכשיר את השרץ, את החרדים, לא יאומן.

משה גפני: מדינת ישראל 2010.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת משה גפני.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת חיים אורון, ואחריו – חבר הכנסת אורי אורבך.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לחזור להצעה שבמרכזו של האי-אמון הזה, והיא מצבן של הרשויות המקומיות.

חיים אורון: חבר הכנסת ברכה הלין על שר הפנים שהוא כינס היום את ראשי הרשויות ובעצם הונה אותן.

חיים אורון: אתה רואה, אני משתמש במלים יותר עדינות: הונה, הלין.

חיים אורון: ואני רוצה לומר לך, חבר הכנסת ברכה, בכל הידידות, ההונאה לא היתה עכשיו.

חיים אורון: כל מי שעיניים בראשו ידע שכאשר מאשרים מענק איזון בשיעורים האלה בתקציב המדינה, שהכנסת הצביעה עליו, אנחנו טומנים את הזרע למשבר שאנחנו צופים אותו עכשיו.

חיים אורון: לא ידענו אם הוא יהיה בינואר, בפברואר, בדצמבר שנה הבאה, אבל הוא יבוא.

חיים אורון: כולם ידעו, במקרה הטוב שחסר מיליארד, במקרה הכי פחות טוב אמרו 400.

חיים אורון: היו 400 כאלה שהסתובבו.

חיים אורון: הבטיחו, לא הבטיחו; הבטיחו, לא הבטיחו.

חיים אורון: הם אינם.

חיים אורון: למה הם אינם?

חיים אורון: כי אף אחת ממפלגות הקואליציה לא פוצצה את התקציב על זה.

חיים אורון: יש כל מיני הפרות קואליציוניות, כל שבוע מאשרים בוועדת הכספים 20 מיליון שקל לישראל ביתנו, 40 מיליון שקל לש"ס, 20 מיליון שקל לאגודה.

חיים אורון: כן, גם לאגודה.

חיים אורון: אין סעיף כזה.

חיים אורון: איזה פסטיבל עשה אלי ישי – – –

משה גפני: על מה קיבלנו 20 מיליון?

חיים אורון: לא חשוב, כתוב העברות קואליציוניות.

חיים אורון: אתה יודע טוב כמוני.

משה גפני: כמה מפלגת העבודה?

חיים אורון: אותו דבר.

חיים אורון: גם מפלגת העבודה באותו מקום.

חיים אורון: איזה פסטיבל עשה אלי ישי, איזה פסטיבל עשה ליצמן.

חיים אורון: על מי?

חיים אורון: על פורז ועל ביבי.

חיים אורון: אז הם היו באופוזיציה.

חיים אורון: שינוי והליכוד.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, עכשיו הפסטיבל צריך להיות על אלי ישי, על ביבי ועל שטייניץ.

חיים אורון: זה בדיוק אותו הדבר.

חיים אורון: אגב, המספרים די דומים.

חיים אורון: חוזרים עכשיו על 2003, לקטסטרופה שעשו בשלטון המקומי, שחלק מהרשויות לא מצליחות להתרומם ממנה עד היום, אף-על-פי שהיו שנתיים יותר טובות.

חיים אורון: ועכשיו עושים את זה פעם נוספת.

חיים אורון: ובאים ראשי הערים הכי טובים, שהצליחו, שהגיעו להבראה, ואומרים: דוחפים אותנו לוועדה קרואה.

חיים אורון: כאילו שיושב מישהו באיזשהו מקום, יש לו רשימה של ג'ובניקים או משרדי עורכי-דין לתת להם להיות ועדה קרואה – בסכומים שאחמד טיבי דיבר עליהם פה היום, בכלל כנראה זה טוב – ומחכים שכל פעם עוד רשות תיפול ותהיה ועדה קרואה, שעוד רשות תיפול ותהיה ועדה קרואה.

חיים אורון: וכשיש ועדה קרואה, מתברר, א.

חיים אורון: שהגירעון יותר גדול; ב.

חיים אורון: שבשביל לצאת מהבור צריך יותר כסף, ראה מקרה טייבה.

יצחק וקנין: דרך אגב, אתה יודע שלוועדות הקרואות נותנים יותר כסף?

חיים אורון: אני אומר, צריך יותר כסף ושום דבר לא עושים.

חיים אורון: הרי אני מצטט עכשיו מלה במלה את מנכ"ל משרד הפנים.

חיים אורון: יותר מזה, אני מצטט מלה במלה את רני פינצי, האיש המומחה לנושא הזה במשרד הפנים.

חיים אורון: הוא היה עולה על הדוכן, אם היה מותר לו לדבר, והוא היה אומר בדיוק את הדברים האלה.

חיים אורון: אז מה רוצים מראש העיר?

חיים אורון: אני יודע שיש גם בעיות ברשויות מקומיות, ויש בעיות קשות ברשויות מקומיות ערביות.

חיים אורון: אבל לא נותנים את הבסיס.

חיים אורון: כל מי שמכיר את הנושא יודע שלא נותנים את הבסיס.

חיים אורון: עכשיו, מה זה הסיפור?

חיים אורון: מי זה הרשויות המקומיות הללו?

חיים אורון: זה 20% מהציבור הישראלי שנמצא במצב הכי גרוע.

חיים אורון: מה זה 15 הרשויות החזקות?

חיים אורון: זה 80% מהציבור שנמצאים במעמד הסוציו-אקונומי הגבוה, במקומות שלא צריכים את המדינה.

חיים אורון: לא צריכים את המדינה, אגב, למענקי איזון.

חיים אורון: הם צריכים את המדינה לחינוך ולרווחה וכו' וכו'.

חיים אורון: זה עוד היבט, חברי השרים – במקרה ממפלגת העבודה שניכם – של אותו דיון עצמו.

חיים אורון: אפשר לנאום מעכשיו עד מחרתיים על פריפריה ועל מרכז, זה הדיון האמיתי על פריפריה ומרכז.

חיים אורון: ערד הלכה ככה במסלול הזה.

יצחק וקנין: אבקש לסיים.

חיים אורון: ישב בוועדת הכספים, אז עוד בייגה שוחט, אפשר כבר כמעט להגיד עליו ראש עירייה מיתולוגי של ערד, ואמר: תראו, אתם דוחפים את ערד ואת הערים הללו למשבר שהן לא יתרוממו ממנו.

חיים אורון: וזה מה שקורה עכשיו.

חיים אורון: בא אלי ישי ואומר: תשמע, יש לי ויכוח.

חיים אורון: הם הבטיחו לי 400 מיליון, לא הבטיחו לי 400 מיליון, כן הבטיחו לי 400 מיליון.

יצחק וקנין: אבקש לסיים.

חיים אורון: לכן, אם יש נושא שמוצדק להגיד לממשלה כולה: זה אי-אמון, אין סיבה לחכות למרס בשביל לפתור אותו.

חיים אורון: ידעו אותו כבר באוקטובר שנה שעברה, ידעו אותו בדצמבר, ידעו אותו בינואר – השר ברוורמן, אתה יודע כמוני, בסוף יביאו כסף, מאוחר, מעט מדי, ומשבר גדול יותר.

יצחק וקנין: תודה לך.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חיים אורון.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורי אורבך, ואחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, תחשבו שיהיו לנו רק בתי-חולים פרטיים, וכל אחד יקבל טיפול לפי הכסף שיש לו; רק בתי-חולים פרטיים, לא גם; רק בתי-חולים פרטיים.

אורי אורבך: ותחשבו שיהיו לנו רק בתי-ספר פרטיים, וכל אחד יקבל חינוך ולימוד רק לפי הכסף שיש להורים שלו.

אורי אורבך: אין כסף – לא תלמד לקרוא; יש כסף – תלמד; יש לך הרבה כסף – תלמד 12 שנים.

אורי אורבך: ותחשבו שלא יהיה לנו צה"ל, יהיו לנו רק חברות שמירה.

אורי אורבך: זה יהיה משתלם יותר אולי – בלי כל הפנסיות, בלי כל התנאים, אבל מאוד יעיל.

אורי אורבך: ישמרו על הגבולות, ישמרו על הערים, על החופים, ביישובים.

אורי אורבך: ותחשבו שיהיו בתי-סוהר פרטיים – האמת היא שאת זה כבר חשבו – רק בתי-סוהר פרטיים.

אורי אורבך: ותחשבו שיהיו לנו רק כבישי אגרה, כבישים פרטיים.

אורי אורבך: מי שאין לו, שילך ברגל.

אורי אורבך: המדרכות יהיו, אגב, חינם.

אורי אורבך: מי שיש לו הרבה, ייסע הרבה.

אורי אורבך: מי שיש לו קצת, ייסע בכבישים הזולים.

שלי יחימוביץ': גם זה כבר קיים.

אורי אורבך: הכול קיים קצת, אבל אני מציע להרחיב את זה, לאור ההצלחה, שזה לא יהיה גם, אלא רק.

אורי אורבך: רק דברים פרטיים, כי אנחנו בפרטיזציה של המציאות.

אורי אורבך: זאת מילת המפתח.

אורי אורבך: פעם אמרו "מהפרת עד החידקל", היום מהפרט – זכויות הפרט, זכויות הפרטי.

אורי אורבך: תחשבו, רבותי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, שיהיה לכם רק שידור פרטי.

אורי אורבך: רק שידור פרטי.

אורי אורבך: זה לא נשמע לכם כל כך נורא.

אורי אורבך: כל הדברים האחרים שאמרתי עכשיו – אתם מבינים שזה לא יכול להיות.

אורי אורבך: ואני אומר לכם, אי-אפשר שיהיה פה רק שידור פרטי.

אורי אורבך: מה זה אי-אפשר?

אורי אורבך: אפשר, אף אחד לא ימות; בטח לא מייד.

אורי אורבך: כשאנחנו אומרים "רק שידור פרטי", אנשים אומרים: אין לנו כוח, ערוץ-1 נורא משעמם, הכול כזה בשחור-לבן, סרטים, ה"גבעתרון" כל הלילה, מתווכחים שם על פוליטיקה, סרטי תעודה נורא ארוכים, זה דורש לפעמים אפילו ריכוז, ובערב למי יש כוח להתרכז?

אורי אורבך: אבל גם רשת ב' לא תהיה לכם, וגם לא רשת ג' וגם לא "קול המוזיקה" ולא רשת א' ולא רשת "מורשת", ולא עוד הרבה דברים.

שלי יחימוביץ': ולא רדיו באמהרית ורדיו ברוסית ורדיו בערבית.

אורי אורבך: ברור שלא יהיו.

אורי אורבך: ואחרי שלא יהיה ערוץ ציבורי – זה לא רק שלא יהיה ערוץ-1 ורשת ב' וכל הדברים האלה – בסדר, פחות איזה ערוץ – גם הערוצים המסחריים יהיו יותר גרועים.

אורי אורבך: הערוצים המסחריים לא יעשו במקום הרשת הציבורית את התעודה ואת החדשות.

אורי אורבך: מה פתאום?

אורי אורבך: הערוצים המסחריים יהיו עוד יותר מסחריים.

אורי אורבך: הם לא יהיו מסחריים – הם יהיו ממוסחרים הרבה יותר מאשר הם היום, וערוץ ממוסחר זה הרבה יותר גרוע מערוץ מסחרי.

אורי אורבך: כי ערוץ מסחרי רוצה להתפרנס, יהודים צריכים פרנסה, אבל ערוץ ממוסחר זה שהכול, הכול, משועבד בשביל הפרסומות ובשביל הכסף, כי גם לא תהיה תחרות – לא עם רשת ב' ולא עם ערוץ-1, נעבעך, כי אנחנו בפרטיזציה.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

אורי אורבך: ולכן אני אומר לכם, רבותי חברי הכנסת, אל תחשבו ששידור ציבורי זה מותרות, כי אתם לא חושבים שבית-ספר ציבורי זה מותרות ולא שבית-חולים ציבורי זה מותרות ולא שבית-סוהר ציבורי זה מותרות.

אורי אורבך: שום דבר הוא לא מותרות, ושידור ציבורי הוא גם נשמת אפה של הדמוקרטיה ושל חברה פתוחה, שלא חיה רק מפרסומות.

אורי אורבך: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי אורבך.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת חנין זועבי, ואחריה – אחרון הדוברים, אופיר אקוניס.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, רק עכשיו שמעתם – אולי רק עכשיו שמעתם – על שביתת הרשויות המקומיות הערביות ועל הכוונה לקיים הפגנה מול משרדי האוצר והפנים.

חנין זועבי: ההפגנה בוטלה לאחר ששר הפנים ניאות להיפגש עם ראשי הרשויות, לאחר מאבק מתמשך – מאבק כדי לשבת ולדבר עם שר בממשלת ישראל.

חנין זועבי: כולנו קיווינו כי יש כוונות אמיתיות מאחורי הישיבות והמפגשים עם שר הפנים, אבל ראינו את התוצאה של הפגישה של היום.

חנין זועבי: חברי הכנסת וחברות הכנסת, כולנו כבר יודעים שהפתרון למצוקתן של הרשויות המקומיות אמור להגיע משני כיוונים שונים: ייעול ניהול הרשות מצד אחד, וחיזוק מקורות התקציב הפנימי של הרשות ותמיכה תקציבית מצד שני.

חנין זועבי: בשני הכיוונים האלה משרד הפנים והממשלה לא נוקטים את הצעדים הדרושים.

חנין זועבי: במישור הניהול התקין, משרד הפנים לא נוקט שום צעד של הכרחת המועצה לניהול תקין, ואנחנו מקבלים את הכרחת הרשות המקומית והמועצה לניהול תקין.

חנין זועבי: אני אתן את המועצה המקומית ראמה כדוגמה להתרשלות משרד הפנים במעקב אחרי הניהול הלא-תקין.

חנין זועבי: תושבי הכפר ראמה טוענים זה שנים ומתלוננים על השירותים המוענקים במועצה.

חנין זועבי: תשתיות הכפר רעועות, מערכת הניקוז אינה מתפקדת, זרם המים מנותק על בסיס יומיומי, אף שיותר מ-50% מהתושבים משלמים את היטלי המים באופן קבוע.

חנין זועבי: חודשיים בלבד לאחר היבחרו של ראש המועצה מונה ממונה לרשות, ובביקורת שערך התגלו ליקויים רבים המעידים על חריגה מסמכויות ועל ביצוע פעולות בניגוד לנהלים.

חנין זועבי: על אף זאת, העבודה והמעקב של הממונה, במשך שבעה חודשים, לא הניבו את תיקון הליקויים.

חנין זועבי: להיפך, במקום להדק את מנגנון הביקורת של המשרד על תפקוד הרשות, ובמקום לפעול בכל האמצעים ובאופן התקיף ביותר על מנת לתקנם, משרד הפנים הקפיא את הטיפול במועצה.

חנין זועבי: ולא רק זאת – כל הליקויים שהופיעו בדוח עד לתאריך ההקפאה לא תוקנו ואף הוחמרו בחודשים האחרונים.

חנין זועבי: זו דוגמה של מעקב אחרי הניהול התקין של רשויות מקומיות.

חנין זועבי: ואם ראשי רשויות שנבחרים בצורה דמוקרטית אינם מסוגלים לייעל את תפקוד המועצות, למרות כמה וכמה ועדות קרואות שלא תורמות בשני הכיוונים – לא תורמות בכיוון של ניהול תקין, אלא דווקא מנציחות את דפוס הניהול הגרוע של הרשויות, ואינן גורמות לשינוי במדיניות הממשלה כלפי היישובים הערביים.

יצחק וקנין: אני הוספתי לך דקה.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: אני גם אתן דוגמה של ועדה קרואה בבוסתאן-אלמרג'.

חנין זועבי: חלק מהוועדות הקרואות האלה הן כל כך מנוכרות לצורכי החברה, וגם אין להן כבוד ורגש של כבוד כלפי האזרחים.

חנין זועבי: הוועדה הקרואה של בוסתאן-אלמרג' החליטה להעביר את בניין המועצה אל מחוץ לתחום המועצה.

חנין זועבי: כנראה היא מעבירה אותו לנצרת – דבר בלתי הגיוני, מנוגד לא רק לניהול התקין אלא גם להיגיון התקין ולמוסר התקין.

חנין זועבי: למה מעבירים את הבניין של המועצה, אדוני היושב-ראש?

חנין זועבי: למה להטריח זקנים להגיע ממרחק של קילומטרים רבים כדי לשלם ארנונה ומים?

חנין זועבי: למה?

חנין זועבי: בגלל שהמועצה נמצאת בבניין לא חוקי.

חנין זועבי: שיא החוצפה מראש ועדה ממונה.

יצחק וקנין: אבקש לסיים.

חנין זועבי: מסיימת.

חנין זועבי: רק את המקרה הזה.

חנין זועבי: במקום שיתעמת עם העובדה שהבניין אינו חוקי, במקום שיתעמת עם כל מדיניות אי-מתן היתרים, הוא בורח מהמקום, הוא מתרחק מהאוכלוסייה וממקם את עצמו במקום מרוחק.

חנין זועבי: הוא מחפש סביבת עבודה – ככה הוא אמר בתשובה על שאלה: אני מחפש – – –

יצחק וקנין: משפט אחרון, בבקשה.

חנין זועבי: שני משפטים.

חנין זועבי: אני מחפש סביבת עבודה נוחה ומתאימה.

חנין זועבי: הוא לא מוצא סביבת עבודה נוחה ומתאימה בתוך היישובים שהוא אמור לייצג את האינטרסים שלהם.

חנין זועבי: הוא לא מוצא שהוא יכול למצוא לעצמו סביבת עבודה נוחה בקרב האוכלוסייה שאתה הוא חייב לעבוד.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אני ממש מבקש.

יצחק וקנין: את כבר יותר – – –

חנין זועבי: משפט סיום.

חנין זועבי: בעיותיהן של רשויות אלה הן תוצאה של מדיניות.

חנין זועבי: יש מקום לשקול טיפול אחר במצבן, ולא מינוי ועדה קרואה.

חנין זועבי: יש מקום לשינוי כל מרכיבי המשבר.

חנין זועבי: יש מקום לשינוי עקרוני במעמדו של האזרח הערבי במדינה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יריב לוין, אחרון הדוברים.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, שתי הצעות אי-אמון מונחות כאן בפנינו, ואני אבקש להתייחס תחילה להצעת האי-אמון שהוגשה מטעמן של סיעות רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד.

יריב לוין: שוב, מכובדי, חברי הכנסת מהסיעות האלה, אתם מעלים בפני מליאת הכנסת את הטענות על המצוקה והקיפוח של הרשויות המקומיות הערביות.

יריב לוין: מצבן של הרשויות המקומיות הערביות הוא באמת בכי רע, על זה אין ויכוח, אבל המצב הבכי רע הזה נובע בראש ובראשונה מסיבות שלשלטון המרכזי אין שום קשר אליהן.

יריב לוין: והנושא שאפשר להתחיל ממנו, והוא ראש וראשון, הוא סוגיית גביית הארנונה.

יריב לוין: רבותי – – –

חנין זועבי: – – – תקשיב, גם אנחנו העלינו טענות בנושא הארנונה – – –

יריב לוין: א.

יריב לוין: אני מקשיב, ואני שומע, ואת גם רואה שהנושא הזה – אני לא מתעלם ממנו, אלא אני דווקא מתחיל אתכם.

חנין זועבי: – – – אם היית מקשיב לא היית – – –

יריב לוין: רבותי, אי-אפשר לצפות לקבל עזרה בלי לגבות כסף.

יריב לוין: מכאן זה מתחיל.

חנין זועבי: אזורי התעשייה – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת חנין זועבי, הוא לא הפריע לך כשאת דיברת.

יצחק וקנין: אני ממש – – –

חנין זועבי: אז הלוואי – – –

יצחק וקנין: הוא מקשיב לך, אבל את מפריעה לו לדבר.

יריב לוין: חברת הכנסת זועבי, גם על סוגיית אזור התעשייה – תאמיני לי שגם על זה יש מה לומר.

יריב לוין: אבל קודם כול צריך לומר את האמת:

יריב לוין: כאשר לא גובים כסף, כאשר משדרים לציבור: אל תשלמו, אנחנו הרי נגד השלטון, לא צריך לתת כסף לשלטון, אנחנו נביא את הכסף ממקום אחר.

יריב לוין: אנחנו נלך הנה ונבכה כאן.

אחמד טיבי: מי אמר את זה?

יריב לוין: אני אומר לכם, קודם כול, חבר הכנסת טיבי, תעשו מה שעושים בכל רשות מקומית אחרת: תיקחו חברות גבייה, תמדדו את המטרז', תגבו כסף, תהרסו בנייה בלתי חוקית – תעשו את כל מה שעושה רשות מקומית נורמלית שממלאת את תפקידה.

יריב לוין: וכאשר אתם תעשו את זה, כאשר לתושבים שלכם יהיה אכפת מהמקום שבו הם גרים, כאשר הם ישלמו את מה שהם חייבים לשלם כמו כל אזרח אחר, אז גם יהיה מקום לבוא ולהגיד: רבותי, עכשיו אנחנו מבקשים עזרה וסיוע.

יריב לוין: אבל כשזה לא נעשה, הדבר האלמנטרי הזה, אני חושב שקשה לבוא בטענות.

יריב לוין: עכשיו אני אומר לך משהו, חברת הכנסת זועבי, בסוגיה של אזורי התעשייה.

יריב לוין: יש בעיה קשה בהרבה מאוד יישובים, בעיקר באזורי הפריפריה, של מחסור באזורי תעשייה ובמקומות עבודה.

יריב לוין: זה נכון.

יריב לוין: זו בעיה שצריך לפתור.

יריב לוין: היא קיימת במגזר היהודי, היא קיימת במגזר הדרוזי, היא קיימת גם במגזר הערבי.

יריב לוין: אבל אני רוצה לומר לך שוב, גם בעניין הזה: אי-אפשר כל היום רק לבוא ולהתלונן ולבוא ולדרוש דרישות.

יריב לוין: אני רואה אתכם נוסעים בשליחות הכנסת ובשליחויות אחרות בכל רחבי העולם ומדברים, כפי שעשה חברך לסיעה, חבר הכנסת זחאלקה – נסע עד מונטריאול בקנדה למסע הרצאות על מדינת ישראל כמדינת אפרטהייד.

יריב לוין: כך הוא נוסע לשם ומשמיץ אותנו כשהוא מקבל משכורת מהבניין הזה.

יריב לוין: במקום זה תיסעו לחברים שלכם בארצות המפרץ ובמקומות אחרים ותגייסו מהם כסף ותביאו מהם השקעות, ותדאגו באמת לציבור ששלח אתכם.

יריב לוין: תעשו את מה שעושה כל ראש רשות אחרת כשהוא יושב בתפקידו ביישוב יהודי: הוא נוסע לקהילות יהודיות מכל רחבי העולם, הוא מגייס כספים, הוא מביא משקיעים, מביא מפעלים.

יריב לוין: תעשו את זה.

יריב לוין: למה אתם לא עושים את זה?

יריב לוין: למה אתם חושבים שמישהו צריך לעשות במקומכם?

יריב לוין: למה אתם חושבים שהתפקיד שלכם הוא להשמיץ את המדינה ביד אחת, ולצפות שהמדינה תעזור לכם ביד השנייה?

יריב לוין: לא הולך העניין הזה בצורה הזאת.

יריב לוין: ואני אומר – – –

רחל אדטו: לא משמיצים את המדינה, לא משמיצים את המדינה.

יריב לוין: חבר הכנסת זחאלקה מסתובב בזה הרגע בחוץ-לארץ ומשמיץ את המדינה כל הזמן.

יריב לוין: רבותי, מה לעשות.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: למה?

ראובן ריבלין: למה?

ראובן ריבלין: אם יש אפרטהייד, למה הוא נסע?

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אני חושב שיש עוד דבר שצריך לומר בצורה הברורה ביותר.

יריב לוין: המשאבים הם מוגבלים, וראוי שהמדינה תיתן ותשקיע קודם כול במי שתורם לה ובמי שנאמן לה.

יריב לוין: תתרמו למדינה, תהיו נאמנים?

יריב לוין: – תוכלו לבוא ולבקש וגם לקבל.

יריב לוין: אבל מי שלא נאמן, מי שלא תורם, מי שכשנותנים לו משתמש בזה כדי לנסות ולקעקע את יסודות המדינה, לא יכול לבוא ולעמוד כאן ולהתלונן ולבוא בטענות על קיפוח.

יריב לוין: אני חושב שהגיע הזמן שכנציגים שמתיימרים לייצג את הציבור הערבי תטפלו בבעיות האלה שלו, ולא בהשמצת מדינת ישראל.

יריב לוין: מלה אחת על הצעת האי-אמון של סיעת קדימה.

יריב לוין: רבותי, המשבר ברשות השידור הוא מדאיג.

יריב לוין: השידור הציבורי הוא חשוב.

יריב לוין: צריך לפתור את המשבר הזה, אבל בואו נודה על האמת: המשבר הזה לא נוצר היום, זה משבר שמידרדר לאורך שנים, שברובן ככולן עמד בראש ממשלת ישראל – קודם אריאל שרון ואחר כך אהוד אולמרט, לא בנימין נתניהו.

יריב לוין: ולכן, ראוי ונכון שלפני שבאים כאן

יריב לוין: בטענות – תעשו חשבון נפש איך הגענו למצב הזה.

ראובן ריבלין: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכנסת, שציווה עלי לתת לכל חבר כנסת שלוש דקות, על כך שעמד בלוח הזמנים בגבורה, עם סטייה קטנה.

ראובן ריבלין: כמובן, הממשלה רוצה לסכם את דיוניה, ואני אבקש מהשר מרגי, המחליף את השר ארדן כשר המקשר, לבוא ולסכם את הדיון.

ראובן ריבלין: אדוני לא מוגבל בזמן, אבל בכל זאת, יש לנו עוד סדר-יום ארוך.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, מכובדי ראש הממשלה, ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולברך את ראש עיריית אילת ונבחרי העיר אילת, צמרת העיר אילת.

יעקב מרגי: אני חושב שהדיון היום בוועדת השרים לענייני חקיקה אולי תם, אבל לא נשלם.

יעקב מרגי: לכן אנחנו, בעזרת השם, נבקש דיון חוזר, כי אני חושב שהממשלה והמדינה חייבות חוב לשער הדרומי של מדינת ישראל.

יעקב מרגי: העיר אילת חייבת להיות חזקה וחייבת להתחרות בעיר הסמוכה לה, העיר עקבה, לפחות אם לא לחקות אותה אחד לאחד – 50% מהמאמצים שמושקעים בעקבה יושקעו באילת, אנחנו נצליח להציל את העיר הזאת.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הנושא שהיה על סדר-היום באי-אמון נגד הממשלה – נושא הוועדות הקרואות במגזר הערבי – אני רוצה באמת לשתף את החברים בדילמות שעומדות בפני שר הפנים.

יעקב מרגי: דרך אגב, שמעתי פה הרבה פעמים את השם אלי ישי, אלי ישי, השר אלי ישי.

יעקב מרגי: אם אני לא טועה, השר אלי ישי עוד לא מינה ועדה ממונה אחת בשום מקום בארץ, ודאי שלא במגזר הערבי.

יעקב מרגי: אז רק לעשות צדק ולעשות סדר בדברים.

יעקב מרגי: אבל כשר הפנים שעומד מול מצוקות הרשויות המקומיות, מול הטענות של התושבים על אי-קבלת השירותים המוניציפליים המגיעים להם, החינוך, השר חייב לשקול את טובת האזרח במעלה הראשונה, כמובן, בלי להתעלם מהעניין הדמוקרטי של הבחירה הדמוקרטית של התושבים.

יעקב מרגי: אבל כשיש מצוקות, והבעיות הן אובייקטיביות – החוסרים ברשויות המקומיות הם חוסרים של שנים רבות, אחמד – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: טלב אלסאנע, מה קרה?

ראובן ריבלין: אבל מה קרה?

ראובן ריבלין: החבר שלך מדבר פה, מעל הבמה.

ראובן ריבלין: השר.

יעקב מרגי: לכן, שר הפנים שבא לבדוק – ואכן, באמת, כל מגמותיו לסייע להוציא את הרשויות המקומיות האלה ממצוקתן – חייב לבחון כמה דברים, כמה עובדות.

יעקב מרגי: אם המשך המצב הקיים יוכיח לאנשי המקצוע שאותה רשות מקומית לא תצא ממצוקתה, אין מה לעשות, צריך למנות לה ועדה קרואה.

יעקב מרגי: מטבע הדברים, כשיש ראש עיר ממונה – ועדה קרואה, השיקולים שלה הם יותר צרים נטו לטובת ניהול העיר וצורכי התושבים.

יעקב מרגי: לכן זה הכרח שהלוואי שהייתי יכול לומר "יגונה"; זה הכרח שלא יגונה במצבים מסוימים.

יעקב מרגי: אבל שוב, עם כל זה, המהלך של מינוי ועדות ממונות, ועדות קרואות, צריך להיעשות במידה ובמשורה.

יעקב מרגי: ואני חושב שהשר אלי ישי, שר הפנים שאני מייצג אותו כאן, עושה זאת עד היום.

יעקב מרגי: עד היום הוא לא מינה שום ועדה ממונה, אבל בוחן זאת בצורה העניינית ביותר.

יעקב מרגי: ואני מקווה שיבוא יום שיותר לא נשמע את המצוקה של הרשויות המקומיות בכלל והרשויות המקומיות הערביות בפרט.

יעקב מרגי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, נא לשבת במקום.

ראובן ריבלין: כל אחד ישב במקומו על מנת שיוכל להצביע.

ראובן ריבלין: ואנחנו, בפנינו שתי הצעות אי-אמון, שעל כל אחת מהן אנחנו נצביע בנפרד.

ראובן ריבלין: הראשונה היא הצעת אי-אמון של סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה בנושא התנהלותו הכושלת של נתניהו, של ראש הממשלה בנימין נתניהו, בטיפולו במשבר רשות השידור וכוונתו להפוך את רשות השידור לשופרה הפוליטי של ממשלתו.

ראובן ריבלין: ובכן, על כך הוגש אי-אמון, והכנסת תביע את עמדתה בעניין זה ותקבע.

ראובן ריבלין: מי בעד, מי נגד אי-האמון?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

קריאה: קואליציה בעד.

ראובן ריבלין: לא לומר דברים לא נכונים.

ראובן ריבלין: לומר בעד, נגד – כל אחד לפי רצונו.

ראובן ריבלין: אבל לא לומר – לא להטעות את ציבור המצביעים.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 30 נגד – 58 נמנעים – אין הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד – 30, מתנגדים – 58, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעת קדימה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעות סיעות רע"ם-תע"ל, בל"ד וחד"ש להביע אי-אמון בממשלה בנושא: ועדות קרואות ברשויות המקומיות וקריסת השלטון המקומי בארץ.

אחמד טיבי: – – – זה 250 שקל שכר חודשי.

קריאות: אלף, אלף.

אחמד טיבי: 250,000 שקל – שראש הממשלה ישמע.

אחמד טיבי: 250,000 שקל האפוטרופוס בטייבה מקבל.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, הצעת האי-אמון עומדת עכשיו להצבעה, ומרגע שאני מכריז על כך שאנחנו מצביעים איש לא קורא קריאות ביניים.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד הצעת האי-אמון?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

אחמד טיבי: מצביעים בעד שחיתות.

ראובן ריבלין: לא להפריע בזמן ההצבעה.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות רע"ם-תע"ל–בל"ד–חד"ש להביע אי-אמון בממשלה – 30 נגד – 60 נמנעים – אין הצעת סיעות רע"ם-תע"ל–בל"ד–חד"ש להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: ובכן, 30 בעד האי-אמון, בעוד 60 נגד.

ראובן ריבלין: אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון לא נתקבלה.

אחמד טיבי: יום שחור לכנסת.

ראובן ריבלין: זה קריאת ביניים מותרת.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, המשנים לראש הממשלה, סגני ראש הממשלה, חברי הממשלה וחברות הממשלה, חברותי וחברי חברי הכנסת, אנחנו מציינים היום את יום אילת, שהחל בדיונים בוועדות, ונמשך כעת כאן במליאה.

ראובן ריבלין: אני מקדם בברכה את אורחינו שעשו את כל הדרך מאילת, ובהם ראש העיר המסור שלה, מאיר יצחק הלוי.

ראובן ריבלין: ברוכים הבאים לירושלים ולכנסת.

ראובן ריבלין: אילת היא לא רק עיר הנופש מספר אחת של ישראל.

ראובן ריבלין: היא השער הדרומי שלנו.

ראובן ריבלין: ככזו מוטלת עלינו אחריות מיוחדת לטפח אותה, לדאוג לביטחונה, לצביונה ולמעמדה.

ראובן ריבלין: עברו-חלפו הימים שבהם היתה אילת עבור ישראלים רבים אפילו לא פריפריה, אלא ממש חוץ-לארץ, או ארץ גזירה.

ראובן ריבלין: עברו-חלפו הימים שכיכרות לחם עשו את כל הדרך לאילת ממרכז הארץ והגיעו כשהם כבר יבשים וקשים, עד שהיה צורך להבקיעם בפטיש.

ראובן ריבלין: עברה התקופה שבה אפילו קלפיות לא היו באילת, כפי שחוויתי בשנה שבה שירתי שם בצבא, ובעצם בשנה היחידה בחיי שלא הייתי תושב בירושלים.

ראובן ריבלין: היום אילת מחוברת באופן ישיר, מיידי ובלתי אמצעי להתרחשויות היומיומיות.

ראובן ריבלין: מהפכת המידע והשינויים הטכנולוגיים קיצרו את המרחק התודעתי והחווייתי של הישראלים וקירבו את אילת להווי המדינה הזאת ולליבת העשייה הכלכלית והחברתית שלה.

ראובן ריבלין: הזמנים השתנו, העיר התפתחה ללא הכר, וכאמור גם התקרבה במידת מה.

ראובן ריבלין: אבל היום האתגרים חדשים, והם אינם מניחים לה ולנו לשקוט על השמרים.

ראובן ריבלין: בעיר הפריפריאלית ביותר בישראל חיים כיום 55,000 תושבים, ובהם גם אלפי מסתננים אפריקנים, וכן דורשי עבודה, שמספרם גדל בהתמדה.

ראובן ריבלין: העיר מתמודדת גם עם מחסור בכוח-אדם מקצועי כמו רופאים ומורים ועם בעיות חברתיות לא פשוטות.

ראובן ריבלין: אסור שאילת תהפוך מחוץ-לארץ לפריפריה.

ראובן ריבלין: אסור לנו להרחיב את מעגל הערים שנשאר, שלא בצדק, מאחור.

ראובן ריבלין: עלינו להשוות את אילת לפחות לשכנותיה טאבה, ובעיקר עקבה, אשר זוכות לפיתוח מואץ ומתחרות אתה ראש בראש על לבם וכיסם של התיירים.

ראובן ריבלין: אסור לאילת לפגר אחריהן, שכן אילת היתה שם דבר כעיר תיירות כמעט בין הראשונות בעולם.

ראובן ריבלין: אם שכנותינו הגדירו ערים אלו כיעד אסטרטגי להשקעה, אסור לאפשר מצב שבו אנו מביטים בעיניים כלות על הפיתוח המואץ שלהן ומניחים לאילת לדרוך במקום.

ראובן ריבלין: זו השעה לקדם פרויקטים משמעותיים, לאומיים, ובהם בתחום התחבורה והחינוך, שייתנו לה דחיפה אמיתית ויציבו אותה במקום המשמעותי גם במפת התיירות העולמית, כפי שהיתה במשך שנים רבות, וגם במרקם הפנים-ישראלי.

ראובן ריבלין: הקמת מסילת רכבת לאילת, שהתבשרנו על תכנונה הקרוב, היא צעד נכון ותנאי חיוני להפיכתה לחלק בלתי נפרד ממדינת ישראל הלכה למעשה.

ראובן ריבלין: הדבר ייתן לה דחיפה אדירה, ויהיה בכך כדי להפוך על פניהם חלק גדול מהבעיות והקשיים שהזכרתי.

ראובן ריבלין: כמובן, בכך אין די.

ראובן ריבלין: אני מקווה שבזמן הקרוב תקודם גם התוכנית להעתקת שדה התעופה באילת, שכידוע שוכן ממש בטבורו ובעיבורו של אזור עירוני, באופן כמעט בלתי אפשרי.

ראובן ריבלין: יחד עם חבילת צעדים משמעותית, אילת – אם ירצה השם ואם נרצה אנחנו – תזכה לתנופה שלה היא ראויה, ואני מקווה שמהכנסת, אדוני ראש העיר, רבותי נכבדי העיר, תצא בשורה לאילת, והדיונים כאן היום יתרמו לכך תרומה של ממש.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את השר לפיתוח הנגב והגליל, את המשנה לראש הממשלה סילבן שלום, לבוא ולשאת את דבריו.

ראובן ריבלין: אחריו יישאו את דברם כמה חברי כנסת הקשורים בדרך כזאת או אחרת בעשייתם עם העיר אילת.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני השר.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראש עיריית אילת, סגני ראש העיר, מנכ"ל העירייה, קהל נכבד – –

ראובן ריבלין: חברים, מי שאינו מעוניין להשתתף בישיבה יכול לצאת.

ראובן ריבלין: אנחנו מדברים היום בשבחה של אילת.

סילבן שלום: – – בשבוע שעבר השתתפתי בטקס לציון 61 שנה לשחרור העיר אילת.

סילבן שלום: אילת מסמלת אצלנו את הנקודה הדרומית ביותר במדינת ישראל ואת האחיזה במקום האסטרטגי, אולי החשוב ביותר שישנו.

סילבן שלום: הצעתי לראשי העיר לומר את חשיבותה של אילת במשפט אחד, שמסמן את ארבע האותיות של העיר.

סילבן שלום: אילת – ארץ-ישראל לנו תמיד.

סילבן שלום: אני חושב שזה מסמל, אולי יותר מכול, מה בעצם נעשה על-ידי אותם לוחמים של חטיבת הנגב, של החטיבות האחרות שלחמו, והצליחו במבצע "עובדה", ברגע האחרון, להביא לשחרור אותו חבל ארץ.

סילבן שלום: אבל, אדוני היושב-ראש, 18% משטחה של המדינה הוא הערבה, ולעומת זאת רק 1% – ואפילו פחות – מהתושבים גרים באזור הזה.

סילבן שלום: כמו גם הנגב כולו, שבו 60% משטחה של המדינה, אבל 9% בלבד מתושביה של המדינה.

סילבן שלום: כאן צריכים לעשות מעשה.

סילבן שלום: העיר אילת סובלת ממצב מתמשך של סטגנציה, ואולי אפילו נסיגה.

סילבן שלום: לצערנו הרב, ההתייחסות במשך כל השנים אל אילת היא כאל מקום שבאים אליו פעם בכמה זמן לנופש ולאחר מכן שוכחים וממשיכים הלאה.

סילבן שלום: אבל שם גרים אנשים, שם יש מעל 50,000 תושבים, שמחזיקים את המאחז החשוב הזה שנקרא אילת.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, אילת היא נקודת הגבול בינינו לבין מצרים, נקודת הגבול בינינו לבין ירדן, ויכולה היתה באמת לשמש כעיר וכסמל לשלום.

סילבן שלום: אבל כדי שאילת תוכל לעמוד מול היישובים האחרים מסביב היא גם צריכה להתפתח.

סילבן שלום: מה שקורה בשנים האחרונות בעקבה הוא פיתוח מואץ, כאשר מלך ירדן החליט לקחת את עקבה כמחוז לטיפול אישי, משקיע שם סכומים אדירים, הביא לשם מפעלים אדירים, וכמובן הוא מתבסס בעיקר על תעשיית התיירות, תעשיית התיירות שהיא כה חשובה.

סילבן שלום: האפשרות להגיע לפתרון בעיותיה של אילת – זה נעוץ גם בפתרונות תשתיתיים.

סילבן שלום: הרכבת לאילת היא רכבת נחוצה, הרכבת לאילת היא רכבת שיכולה ועשויה לשנות את פני הערבה כולה.

סילבן שלום: ארצות-הברית קמה כולה על רכבות, גם אירופה קמה על רכבת, ואפילו סין היום, שעוברת פיתוח מואץ, בנויה ומבוססת על רכבות.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, רכבת לאילת יכולה להביא מפעלים, רכבת לאילת יכולה להביא תושבים, רכבת לאילת יכולה להיות פרויקט מחולל שינוי שיביא באמת למהפך.

סילבן שלום: פרויקטים תיירותיים הם כמובן דבר חשוב.

סילבן שלום: הצעתי לראש העיר יותר מפעם אחת לקחת את ים-סוף ולחבר ליטבתה, דווקא יטבתה.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, אנחנו היום שלושה שבועות לפני יציאת מצרים, ומצוין במפורש בספר שמות במקרא שכאשר יצאו בני ישראל ממצרים, המקום הראשון שהם חנו בו היה יטבתה.

סילבן שלום: לכן אפשר לקחת את ים-סוף באילת, על פני אותם 35 קילומטרים, ולהוביל מסע אדיר, עם שלוש נקודות בדרך, שבהן ירדו מהאוטובוס, יבקרו – כמובן, מכרות המלך שלמה בתמנע ושתי נקודות נוספות שהם יבחרו – ולהפוך את המסע הזה לא רק למסע להכרת ארץ-ישראל, להכרת המורשת הארץ-ישראלית, אלא גם לאפשר לצליינים רבים – שמגיעים היום לקהיר ועושים את כל המסע במדבר סיני כמסע בני ישראל במדבר, אבל חוזרים חזרה לקהיר, כי אם אתה נוחת וממריא מאותו שדה תעופה, מחיר הכרטיס הוא הרבה יותר זול.

סילבן שלום: אילת היא עיר של חולמים.

סילבן שלום: אילת היא עיר שהרבה מאוד אנשים הגיעו אליה, לפעמים אולי מחוסר ברירה, אבל יש רבים וטובים שמגיעים היום מתוך בחירה ורצון לקבוע שם את עתידם.

סילבן שלום: הרבה מאוד אנשים הסתכנו כדי להביא את אילת לתוך שטחה של ישראל – המח"ט נחום שריג, אברהם אדן, ופועה אראל, רבים וטובים שנתנו ממיטב מרצם וממיטב המאמצים שלהם כדי להביא את אילת למה שהיא הגיעה.

סילבן שלום: אבל היום אנחנו חייבים להפסיק עם דיבורים, לעבור גם למעשים.

סילבן שלום: כל הזמן אנחנו מדברים איך להביא אנשים לנגב, איך להביא אנשים לגליל, אנחנו גם צריכים לקבוע מעשים.

סילבן שלום: אין ספק שהרכבת לכרמיאל תסייע מאוד.

סילבן שלום: אני שמח שבסוף הוחלט על רכבת רגילה, כבדה, כפי שביקשתי ולחצתי, ולא רכבת קלה, כמו גם כביש 6 לצומת כברי, שלא היה בכלל בתוכנית העבודה של 2010 של משרד התחבורה, וגם זה בהחלטת ממשלה.

סילבן שלום: אבל הרכבת לאילת איננה.

סילבן שלום: התכנון מתחיל עכשיו, צריך לתת האצה לפעילות הזאת ולהביא אותה לידי סיום, להביא את הפרויקט הזה לכדי מימוש.

סילבן שלום: יש אפשרות לעשות את אותם פרויקטים – רכבת מאילת לנחל-צין היא פחות מ-180 קילומטר.

סילבן שלום: בעולם כולו, שבו יש אלפי קילומטרים של מסילה, כאשר מדברים על 180 קילומטר, אני אומר להם, הם פשוט צוחקים על מרחק כל כך קטן.

סילבן שלום: אפילו ברכבות הישראליות, שהן רכבות אטיות במיוחד – אפילו ברכבות האלה, אם אכן תהיה רכבת לאילת, זמן הנסיעה יהיה פחות משעתיים.

סילבן שלום: פחות משעתיים זה שינוי דרמטי, שינוי דרמטי, שיכול באמת לעורר את האזור ולהביא לשינוי.

סילבן שלום: בית-החולים "יוספטל" הוא פרויקט חשוב, ואנחנו עוזרים ומסייעים לו; משטרת התיירות היא דבר שצריך לעשות, ואנחנו במשרד נגב-גליל מסייעים גם לו; "טיילת השלום" זהו פרויקט חשוב שאנחנו לוקחים בו חלק; המוזיאון ההיסטורי; תוכנית לאומית לנגב – אפילו ועידת הנגב הבאה, ואני מזמין את כל חברי הכנסת לוועידת הנגב הקרובה, שתהיה בעוד שלושה שבועות, ב-23 במרס בבאר-שבע, מתוך תקווה שבשנה הבאה נוכל לעשות זאת גם באילת.

סילבן שלום: צריך מעשים.

סילבן שלום: צריך פעולות.

סילבן שלום: צריך באמת לשים את אילת במרכז, אף-על-פי שהיא שם רחוק בדרום.

סילבן שלום: אם אילת תהיה אצלנו, כל אחד בחשיבה שלו, כל אחד בחזון שלו, כל אחד בבשורה שלו, כל אחד במעשים שלו, אז כמו שפתחתי, אילת תהיה ארץ-ישראל לנו תמיד.

סילבן שלום: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה למשנה לראש הממשלה, השר סילבן שלום.

ראובן ריבלין: אני מזמין כמה חברי כנסת אשר ביקשו לדבר בעניין זה.

ראובן ריבלין: הראשון הוא חבר הכנסת אמנון כהן, אחריו – חבר הכנסת זאב בילסקי, ואחריו – חבר הכנסת עמיר פרץ, ואם לא יהיה, אז סגן השר איוב קרא, חברת הכנסת פניה קירשנבאום, שרת התיירות לשעבר רוחמה אברהם ויושב-ראש ועדת הכספים גפני.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד ראש הממשלה, שרים, חברי כנסת, כבוד ראש העיר והצוות, המנגנון המקצועי, העיר אילת, עיר התיירות המובילה של מדינת ישראל, שבה חיים כ-55,000 תושבים, נמצאת בפני סיכונים דמוגרפיים ואזוריים, המהווים חסם להתפתחותה החברתית והכלכלית של העיר.

אמנון כהן: העיר אילת, עיר התיירות והנופש מספר אחת בארץ, ומהחשובות בעולם, מהווה מקור פרנסה לאלפים רבים של אזרחים.

אמנון כהן: 36% מכלל תושביה מועסקים בענף התיירות.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש ועדת הכלכלה, אני לא הייתי מרשה שיפריעו כך בוועדה, יקירי.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אמנון כהן: העיר אילת, שבה קיים פוטנציאל גדול להפוך לעיר אשר תניב הכנסות גדולות לקופת מדינת ישראל, טרם מימשה את עצמה.

אמנון כהן: העיר אילת, עיר עם פוטנציאל אדיר, אזור משופע באוצרות טבע ייחודיים המהווה נכס אסטרטגי למדינת ישראל, מדשדש לצערנו במקום.

אמנון כהן: עיר זו אינה זוכה, לצערנו, ליחס ולהשקעה הראויים לה, אלא ההיפך.

אמנון כהן: לא פעם שמענו על כוונות של צמצום הטבות מסוימות אשר ניתנו לעיר הזאת בשנים עברו.

אמנון כהן: ובעוד מדינת ישראל הולכת ומצמצמת את השקעותיה בעיר אילת, ירדן, השכנה ממול, מגדילה באופן ניכר את השקעותיה במפרץ עקבה, ובכך היא מגדילה את אפשרויות הסחר ומקורות ההכנסה, הן למדינה והן לתושביה.

אמנון כהן: בזמן הקצר שיש לי אני רוצה לספר לכם מה עשו בעקבה.

אמנון כהן: לפני עשר שנים המלך עבדאללה, עם עלייתו לשלטון, החליט ללכת לכיוון של אזור סחר חופשי בעקבה.

אמנון כהן: הוא נתן פטור ממע"מ, הוריד את מס ההכנסה מ-25% ל-5%, כל דונם אדמה תוכנן בקפידה וכל רצועת חוף קיבלה ייעוד.

אמנון כהן: לפני עשר שנים גרו בה 60,000 איש, וכיום – למעלה מ-120,000 איש.

אמנון כהן: שם, אדוני היושב-ראש, תוכניות של תכנון ובנייה – לא עובדים עשר שנים, אלא תוך שנה מקימים, ובמקום אתה רואה את הפירות: בתי-מלון, מפעלים ועסקים משגשגים.

אמנון כהן: ומה יש לנגד עינינו היום בעקבה שממול?

אמנון כהן: עיר נופש בין-לאומית עם חלונות נוצצים, שדה תעופה חדיש, אוטוסטרדה שתגיע עד מצרים וסעודיה.

אמנון כהן: הירדנים מייעלים הליכים ונלחמים על כל תייר, ואילו אצלנו הכול מתנהל בעצלתיים; יש זמן, לא בוער שום דבר.

אמנון כהן: גם אני, בעזרת חברי חברי הכנסת ובהם שר החינוך של היום חבר הכנסת גדעון סער וחבר הכנסת רוברט אילטוב, הגשנו בכנסת הקודמת הצעת חוק אזור סחר חופשי והקמת הרשות לפיתוח אילת, אשר עברה בקריאה ראשונה בקדנציה הקודמת.

אמנון כהן: והיום, ביום מיוחד זה, העלינו את הנושא להחלת דין רציפות בוועדת שרים לענייני חקיקה.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, לצערי, בגלל אי-הבנה מסוימת, הנושא לא התקבל, ואנחנו בטוחים – ואנחנו לא נרפה – שביום ראשון בשבוע הבא הנושא יתקבל בוועדת השרים ויקבל את דין הרציפות.

אמנון כהן: בינתיים – אני מודה ליושב-ראש ועדת הכספים – הצבענו פה אחד על דין הרציפות בוועדת הכספים.

אמנון כהן: מה אומרת הצעת החוק?

אמנון כהן: מטרת החוק הינה לקדם ולעודד פיתוח, ייצור וצמיחה באזור אילת, תוך חיזוק מעמדה של העיר אילת כנכס אסטרטגי של מדינת ישראל.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, על מדינת ישראל לנצל את מיקומו הגיאוגרפי של אזור אילת על מנת שישמש מנוף לשגשוג כלכלי באזור, לגוון את מקורות התעסוקה ולמשוך אוכלוסיות חזקות אליה – צעד שיתרום למשק המדינה – וכן להפוך את אילת לעיר תיירות בין-לאומית המושכת תיירים מכל רחבי העולם.

אמנון כהן: עלינו מוטלת החובה לסייע לעיר הזאת מתוך ראייה לאומית, לדחוף אותה קדימה כדי להשיג את היעדים שעמם צריכה העיר להתמודד מול מתחריה – השכנות עקבה וגם טאבה.

אמנון כהן: אני קורא לממשלת ישראל: אל תחששו.

אמנון כהן: יש להירתם בכל תחום אפשרי למען פיתוחה ושגשוגה של העיר אילת, כי לה יאה ולה נאה.

אמנון כהן: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אמנון כהן.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת זאב בילסקי.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת עמיר פרץ, ואם הוא לא יהיה – העביר את זכותו לסגן השר איוב קרא.

זאב בילסקי: כבוד היושב-ראש, ידידי היקר, חברי לדרך, ראש העיר אילת, והצוות הנכבד שיחד אתו, אדוני היושב-ראש, אתה יודע שלהיות ראש עיר זו משימה לא קלה.

זאב בילסקי: אתה לבד, וכולם רוצים שתעשה ככה ותעשה ככה, וקשה לך להשביע את רצון כולם.

זאב בילסקי: בכל זאת, ידידי הטוב ראש העיר של אילת מצליח, בדרך המיוחדת שלו.

זאב בילסקי: הוא כנראה קרא את כתביו של הרמב"ם.

זאב בילסקי: הרמב"ם תמיד דיבר על שביל הזהב, על דרך המיצוע, ללכת באמצע.

זאב בילסקי: הוא מצליח לרצות גם את אלה וגם את אלה, ולאט-לאט העיר אילת פורחת, עולה על המפה, ולא רק על מפת התיירות אלא בכל תחום אפשרי.

זאב בילסקי: כל מי שמגיע עכשיו לעיר אילת רואה את היופי של העיר, את הניקיון, את כל מה שנעשה שם, ובאמת יישר כוח לך, ראש העיר, ולצוות הנפלא שיחד אתך, ושיהיה לכם בהצלחה.

ראובן ריבלין: מאיר, אתה מפריע לבילסקי הפרעה גדולה.

מאיר שטרית: אתה צודק, ואני מתנצל.

זאב בילסקי: כמו שתפס אותך שוטר, אתה אומר לו שאני צודק.

רונית תירוש: לא שזה עוזר, אבל – – –

זאב בילסקי: לא שזה עוזר.

מאיר שטרית: מאה אחוז.

מאיר שטרית: אתה רוצה לתת לי קנס – תן לי קנס.

ראובן ריבלין: חברים, בבקשה להתקדם.

זאב בילסקי: ידידי ראש העיר, אני בא לפה לספר קודם כול על מודל שעשית בעיר אילת והפך למודל בכל מדינת ישראל, וזה "עיר ללא אלימות".

זאב בילסקי: יושב פה חבר הכנסת אבי דיכטר, השר לביטחון פנים לשעבר, שבתקופתו קיבלת את ה"עיר ללא אלימות", והפכת את זה למשהו שכל הרשויות עומדות היום בתור אצל השר לביטחון פנים אהרונוביץ ומבקשות ממנו לכלול גם אותן ב"עיר ללא אלימות"; אחרי שראו את המודל שעשית.

זאב בילסקי: הפחת אלימות, ויישר כוח.

זאב בילסקי: אבל לא רק זאת.

זאב בילסקי: אתה השכלת לבנות קמפוס בעיר אילת.

זאב בילסקי: מעט מאוד אנשים יודעים שהיום בקמפוס האוניברסיטאי של העיר אילת, בשיתוף עם אוניברסיטת בן-גוריון, לומדים 700 תלמידים לתואר ראשון ו-300 תלמידים לתואר שני.

זאב בילסקי: השכלתם, יחד עם יהדות התפוצות, לבנות מעונות, ושיתוף הפעולה שלכם הופך את הקמפוס הזה לאבן פינה בעיר אילת ומהווה שינוי – לא עוד עיר של בתי-מלון ורק לבוא ולהיות, אלא אפשר לבוא וללמוד בעיר אילת, ואחרי שנלמד ונקבל את התואר גם נישאר בעיר אילת וניכנס לאותה מערכת של תושבי העיר אילת.

זאב בילסקי: אבל לצורך כך, אדוני היושב-ראש, ראש העיר לא יכול לבד, והוא חייב עזרה.

זאב בילסקי: אני פונה פה לממשלת ישראל להכיר בקמפוס הזה כפרויקט לאומי, לקדם את הקמפוס הזה, ואז להביא את העיר אילת להיות עוד יותר ממה שהיא היום, וזה כבר מתחיל להיות קשה.

זאב בילסקי: העליתם את העיר לדרגה גבוהה מאוד, ועכשיו לעלות למעלה – זה כבר מתחיל להיות בעיה.

זאב בילסקי: ידידי ראש העיר, ביום חגכם אנחנו רוצים לאחל לכם, בשם כל אותם אנשים שיושבים פה היום ובאו במיוחד להצדיע לכם, שתמשיכו ותצעידו את העיר אילת להישגים נוספים.

זאב בילסקי: תודה רבה לכם על כל מה שעשיתם.

ראובן ריבלין: יום חגה של אילת הוא י' או י"א בחודש אדר, שהוא היום שבו הונף הדגל באום-רשרש – –

רוחמה אברהם-בלילא: – – –

ראובן ריבלין: – – על-ידי האלוף ברן.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, נכון.

זאב בילסקי: תודה רבה לכם.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא סגן השר איוב קרא.

אריה ביבי: הנפת את הדגל באום-רשרש?

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראש העיר הנכבד והצוות שמלווה אותו, מאחר שבתקופה האחרונה, מתוקף תפקידי גם בנושא שיתוף פעולה אזורי וגם בנושא פיתוח הנגב, היתה לי זכות גדולה לשתף פעולה עם העירייה, עם ראש העיר, שעושה ימים ולילות להצלחת העיר.

איוב קרא: אני רוצה לומר אחרי הביקורים שעשיתי באזור הזה, שאני חושב שיש עשייה גדולה מאוד, עשייה לאומית מדרגה ראשונה.

איוב קרא: יישר כוח לכל הפועלים, בלי להזכיר שמות, כדי לא להסתבך.

איוב קרא: אני רק רוצה לומר, שבין היתר, גם ראש העיר משתף פעולה מאוד בכל מה שקשור לעיר עקבה כעיר תאומה של אילת.

איוב קרא: היתה לנו זכות גדולה לבקר גם בעקבה, לשבת עם הממונים שם כדי לתאם ביקורים משותפים, כדי לקדם אינטרסים משותפים.

איוב קרא: הרבה מהבעיות והטענות שהעלו אותן בביקורים הללו – טיפלנו בהן.

איוב קרא: בדקתי את זה לא מזמן, ויש נחת מסוימת בקשר לכל הבעיות שהעלו בביקורים הללו.

איוב קרא: אני רוצה לומר שגם בביקור האחרון – נדמה לי שהיום עזב הקונסול המצרי את אילת לתפקיד אחר, וגם אתו נפגשתי לא מזמן כדי לקדם נושאים שקשורים לעיר אילת.

איוב קרא: בעצם, יש שם עשייה, גם מדינית, גם מוניציפלית וגם כלכלית ממדרגה ראשונה.

איוב קרא: לצערי, הייתי במאבקים סביב העיר אילת בנושא חוות הדגים, שכבר אינם בחוף, ואינם בחוף אילת בכלל.

איוב קרא: אבל מצד שני, ראיתי גם רגעים אפלים בסיור עם ראש העיר, עם כל הזרים שבעצם מגיעים יום-יום, זורמים לעיר אילת – דבר שמדיר שינה מעיני האנשים שגרים שם.

איוב קרא: אני לא יכול להסביר כמה הדבר הזה פוגע בעיר שצריכה להיות בנוסח קאן והופכת להיות מקלט של זרים, והדבר הזה צריך להיפסק.

איוב קרא: אני מקווה שהגדר שמתוכננת תצא מהר מאוד אל הפועל כדי לבשר בשורה חשובה לעיר אילת, שבעצם נמצאת במצוקה קשה סביב הפליטים הללו, שנמצאים ומגיעים יום-יום בכל מיני שיטות שונות ומשונות לאזור הזה.

איוב קרא: אני חושב שהדבר הזה יכול באמת להביא עם הזמן לאווירה מאוד קשה בעיר אילת, ואנחנו, במקום לדאוג להשקעות חדשות שם, אנחנו רואים אצל השכנים בעקבה השקעות, ואין שום פרופורציה לעומת ההשקעות בעיר אילת.

איוב קרא: הדבר הזה צריך להדליק אצלנו נורה אדומה.

איוב קרא: אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו שאנשים, במקום שיבקרו באילת, יהיו בבתי-המלון של אילת, יתחילו לזחול לא רחוק מאילת.

איוב קרא: הדבר הזה צריך להדיר שינה מעיני כל מי שפועל בעניין הזה.

איוב קרא: אני יודע שאמורה להיות, או יש יוזמה כיום, לפסטיבל סרטים בנוסח קאן.

איוב קרא: יש מחלוקות שעוצרות את זה, עושות פקק לרעיון הזה.

איוב קרא: אני דוחף ועושה הכול כדי להביא תנופה לרעיון הזה.

איוב קרא: אני מקווה להשפיע על הממשלה להוציא לפועל את הפסטיבל הזה.

איוב קרא: אנחנו צריכים שאילת תהיה עיר כמו קאן, ולא עיר שעד שם מגיעים רק עובדים זרים.

איוב קרא: יישר כוח לכל פרנסי העיר, כל הכבוד ויישר כוח.

איוב קרא: להתראות.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת סגן השר איוב קרא.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת רוחמה אברהם, סגנית יושב-ראש הכנסת, ואחריה – חברת הכנסת פניה קירשנבאום.

יצחק וקנין: אם היא לא תהיה – יושב-ראש ועדת הכספים הרב משה גפני.

רוחמה אברהם-בלילא: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, כבוד ראש העיר ידידי מאיר יצחק הלוי, סגני ראשי הרשויות, כל תושבי העיר אילת שהיו כאן היום, הייתם צריכים לראות, אדוני ראש העיר, הכנסת לבשה מעין חג, שבו בכל הוועדות נדון הנושא של העיר אילת, המורכבות שלה, הבעייתיות שבה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני אומר, כחברת כנסת מתוך האופוזיציה, שהלוואי, אני מייחלת לרגע הזה, שיגיע היום שבו אותם חברים שדיברו קודם לפני, חברי הקואליציה, הם יידרשו להצביע ולעזור לעיר אילת – הלוואי שהם יעמדו במילתם ובאמת יעזרו לעיר אילת.

רוחמה אברהם-בלילא: אדוני היושב-ראש, העבירו לממשלת ישראל: ל"יום ההגנה", ליום י"א באדר, מגישות חטיבת הנגב, פלמ"ח, וחטיבת גולני את מפרץ אילת למדינת ישראל.

רוחמה אברהם-בלילא: אילת, אום-רשרש, ט' באדר תש"ט.

רוחמה אברהם-בלילא: את הדברים הללו הבריקו מפקדי החטיבות נחום שריג ונחום גולן בסיומו של טקס הנפת דגל הדיו באילת.

רוחמה אברהם-בלילא: 61 שנים עברו מאז, אילת עברה כברת דרך ארוכה במשך השנים: מכמה בקתות נטושות של תחנת המשטרה המקומית, הפכה אילת לעיר חיה ותוססת, עיר התיירות מספר אחת של מדינת ישראל.

רוחמה אברהם-בלילא: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, שכשרת תיירות ביקרתי לא אחת בעיר אילת, ויצא לי לעשות משהו קטן לטובתה של העיר.

רוחמה אברהם-בלילא: ישבנו במשרד התיירות על תוכנית חומש בהיקף של 60 מיליון שקלים, אני שמחה מאוד שבימים האלה גם ממשלת ישראל אישרה את התוכנית הזאת, ואני יודעת שזה עומד לפתחך שלך, חבר הכנסת גפני, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים.

רוחמה אברהם-בלילא: וכאשר תבוא התקנה הזאת, אני בטוחה שאתה לא תעכב אותה ולו בדקה אחת.

רוחמה אברהם-בלילא: חברי חברי הכנסת, אל תטעו, אילת באזור המלונות נראית נקייה, מטופחת, והיא די מטעה, משום שאם רק נחצה את הכביש, נראה אילת אחרת.

רוחמה אברהם-בלילא: נראה אילת מתפתחת אבל מתמודדת אל מול בעיות קשות של מסתננים דורשי עבודה מאפריקה, בעיות של חוסר בפסיכולוגים, פסיכיאטרים ורופאים.

רוחמה אברהם-בלילא: אילת מתמודדת עם למעלה מ-20% של משפחות חד-הוריות קשות-יום.

רוחמה אברהם-בלילא: יוקר המחיה, אדוני היושב-ראש, יוקר המחיה באילת הוא מהגבוהים ביותר בישראל, וזה רק בשל המרחק הגיאוגרפי.

רוחמה אברהם-בלילא: אסור לנו גם לשכוח שאילת עד לפני שש שנים היתה בקריסה.

רוחמה אברהם-בלילא: כאן אני רוצה לומר מלה טובה לך, אדוני ראש העיר, ולצוות המעולה שלך, שמאמין במקום הזה, שנלחם ולא נותן לנו ולמשרדי הממשלה מנוח, כי לכם ולך, אדוני ראש העיר, יש מטרה אחת: להעלות את אילת על דרך המלך; ואין לי ספק שבנחישות הזאת אתם תצליחו.

רוחמה אברהם-בלילא: היום אנחנו רואים שיש הנהגה חזקה בעיר.

רוחמה אברהם-בלילא: יש יד מכוונת, שנלחמת בתופעת הדוכנים; יש יד שמובילה את תוכנית "עיר ללא אלימות" – וכאן מגיעה תודה רבה לשר לביטחון פנים אבי דיכטר, שעזר לכם בסוגיה הזאת; יש יד שמפתחת תשתיות תיירותיות; יש יד שמקדמת את אילת כעיר עם מערכת חינוך איכותית וכעיר אוניברסיטאית.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: אני שומע אתכם עד לכאן, אתם מפריעים לדוברת.

רוחמה אברהם-בלילא: יש יד שמקדמת את העיר לעיר אוניברסיטאית, ויישר כוח.

רוחמה אברהם-בלילא: אילת של היום היא עיר שמקדמת את תחום האנרגיה הסולרית.

רוחמה אברהם-בלילא: אילת של היום היא עיר של פסטיבלים וכנסים בין-לאומיים.

רוחמה אברהם-בלילא: אדוני ראש העיר, אני אומרת את זה כאן בגאווה מלאה, כמי שזכתה לעבוד אתך: כל זה ייזקף לזכותך.

רוחמה אברהם-בלילא: אנחנו, חברי חברי הכנסת, אנחנו חייבים לעמוד לימינה של אילת, לחזק אותה כנכס אסטרטגי של מדינת ישראל.

רוחמה אברהם-בלילא: אנחנו צריכים להפוך אותה לעיר תיירות בין-לאומית.

רוחמה אברהם-בלילא: אנחנו צריכים לעודד את השימוש בנמל אילת ולהשקיע בתשתיות וברכבות ובהעתקת שדה התעופה.

רוחמה אברהם-בלילא: ניצול נכון של מיקום גיאוגרפי מקסים, שבו נפגשים הרים בגוני חום אדמדם עם ים כחול ואווירה של חופש, יכול להוות מנוף כלכלי לאזור כולו.

רוחמה אברהם-בלילא: גיוון מקורות תעסוקה ומשיכת אוכלוסיות חזקות לאילת יהוו תרומה לכלכלת העיר ולמדינת ישראל כולה.

רוחמה אברהם-בלילא: השר לפיתוח הנגב והגליל, שאני מאוד מכבדת אותו, הוא שר שידוע במעשים.

רוחמה אברהם-בלילא: הוא פתח את הנאום שלו והוא סיים את הנאום שלו במעשים ולא דיבורים, וזו שעת המבחן שלנו, כנסת ישראל, זו שעת המבחן שלכם, ממשלת ישראל, ושל כל חברי הקואליציה שהתחייבו כאן.

רוחמה אברהם-בלילא: לדעתי – וגם אמר את זה היום יפה מאוד ראש העיר – אנחנו זקוקים לטיפול הוליסטי לגבי אילת; טיפול משולב של כל משרדי הממשלה הרלוונטיים: של המשרד לפיתוח הנגב והגליל, של משרד התיירות, התמ"ת, הפנים ואיכות הסביבה.

רוחמה אברהם-בלילא: אנחנו צריכים להקים רשות מיוחדת לעיר אילת שתשלב ידיים עם ראש העיר הנוכחי, כדי שיתכנסו לתוכנית אב אחת גדולה וייחודית לאילת.

רוחמה אברהם-בלילא: לצורך כך, מחזרתי וחידשתי שוב את הנחת הצעת החוק – – –

יצחק וקנין: אני מבין שיש עוד הרבה – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אני כבר מסיימת.

רוחמה אברהם-בלילא: – – – הצעת חוק שמדברת על הקמת רשות מיוחדת לעיר אילת.

רוחמה אברהם-בלילא: על הצעת החוק חתמו, אדוני היושב-ראש, 40 מחברי הכנסת.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מאוד מקווה שהם יתמכו ברגע שזה יגיע.

רוחמה אברהם-בלילא: אנחנו צריכים להתנהל בבית הזה ולשים את אילת מחוץ לוויכוח הפוליטי.

רוחמה אברהם-בלילא: אנחנו צריכים להתאחד ולהתנהל אופוזיציה וקואליציה כגוף אחד.

רוחמה אברהם-בלילא: ואני אסיים: אי-אפשר שלא להזכיר, אדוני היושב-ראש, את ראש הממשלה הראשון, את דוד בן-גוריון; תרשה לי ציטוט ממנו ואני מסיימת: אגדת אילת, כמו האגדה של מדינת ישראל, תלך ותהפוך למציאות.

רוחמה אברהם-בלילא: אני בטוח שהחלום של עיר בין-לאומית גדולה, עיר נמל, שתביא לכל קצוות אסיה את תוצרת ישראל, אינו חלום שווא.

רוחמה אברהם-בלילא: האגדה לא נכתבה בספר, אלא הולכת ונרקמת במציאות.

רוחמה אברהם-בלילא: לציטוט החשוב הזה אוסיף ואומר, לא רק עיר נמל חזקה, אלא גם עיר תיירותית חזקה, שיש לה היכולת להתמודד מול התחרות ההולכת וגוברת בעקבה ובטאבה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך על הסבלנות.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת רוחמה אברהם.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת פניה קירשנבאום.

יצחק וקנין: אני מבקש מהדוברים להצטמצם לחמש דקות.

יצחק וקנין: אחריה – יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת משה גפני.

יצחק וקנין: לרשותך חמש דקות.

פניה קירשנבאום: תודה.

פניה קירשנבאום: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, כבוד ראש העיר והאורחים הנכבדים, שלום וברכה.

פניה קירשנבאום: אתם יודעים, כשאני אומרת העיר אילת אני מדמיינת חופים, ים, בתי-מלון, חופש, אבל מה לעשות, המציאות באילת היא שונה לחלוטין.

פניה קירשנבאום: אילת, ביותר ממובן אחד, היא העיר הפריפריאלית ביותר במדינת ישראל, ועובדה זו מערימה עליה קשיים רבים: בעיית המסתננים ודורשי העבודה מארצות אפריקה, בעיה של מחסור בכוח-אדם.

פניה קירשנבאום: שמעתי אותך, כבוד ראש העיר, היום בוועדת הכספים כשדיברת על כך שאין לכם מספיק עובדים סוציאליים ברמה מתאימה, מורים, וכאב לי הלב גם על מערכת החינוך וגם בכלל על העבודה בעיר.

פניה קירשנבאום: ברור שיש גם בעיות עם התחבורה.

פניה קירשנבאום: מיותר לציין שבעיות אלה אינן מוצאות אוזן קשבת במשרדי הממשלה, ושוב אנחנו מדברים על מענקי האיזון.

פניה קירשנבאום: לו הנוסחה של מענק איזון היתה נבנית על המרחק של העיר ממרכז הארץ, אין לי ספק שהעיר אילת היתה מקבלת מענק איזון מאוד נכבד, שהיה פותר לה הרבה בעיות, אבל לצערי הרב זה לא קורה.

פניה קירשנבאום: הוזכרו פה הרבה נושאים, וכמובן, אנחנו מדברים לעתים קרובות על התיירות, וכמה התיירות חשובה – לא רק לעיר אילת, אלא למדינה כולה.

פניה קירשנבאום: תיירות היא אחד הענפים המכניסים ביותר של מדינת ישראל, אז איך זה שאנחנו שוכחים שהיהלום שבכתר של התיירות של מדינת ישראל הוא העיר אילת?

פניה קירשנבאום: ובאמת, כשאנחנו רואים מסביב את כל הערים מתפתחות – עקבה בירדן, טאבה – ואנחנו נשארים באותו מקום; זה בעצם לא להישאר באותו מקום, זה ללכת אחורה, ואנחנו יודעים את זה.

פניה קירשנבאום: צר לי, ואני מקווה באמת שלא רק הממשלה אלא כל הכנסת וכל השרים יעשו את המאמצים לטפל בבעיה של אילת – לפתור את הבעיה הזאת ולקדם את העיר בצעדי ענק, גם בפיתוח תיירותי, גם בפיתוח תשתיות, גם בחינוך, וכמובן בכל מה שקשור למשרד הפנים.

פניה קירשנבאום: אבל יש בעיה אחת שכולנו היינו עדים לה בשבוע שעבר, כשמשפחה שלמה נמחקה על הכביש מדימונה לאילת.

פניה קירשנבאום: כמה צער היה ביום הזה לראות את המשפחה ואת כל המלווים אותם בדרכם האחרונה.

פניה קירשנבאום: אני רוצה לציין שב-13 השנים האחרונות נהרגו על הכביש הזה 81 אנשים, 206 נפצעו קשה ו-314 – קל.

פניה קירשנבאום: אני פונה פה אל שר התחבורה לפתור את הבעיה הזאת, באמת להקים כביש דו-מסלולי עם מחיצה באמצע, להפרדה בין המסלולים, ואולי לפתור את הבעיה הזאת ולהפוך אותו מכביש אדום לכביש ניתן לנסיעה.

פניה קירשנבאום: ושוב אני קוראת לכל הגורמים הרלוונטיים – ראש הממשלה, משרד התחבורה, משרד האוצר: קחו את העיר אילת ואת הכביש אליה כפרויקט לאומי לביצוע מיידי.

פניה קירשנבאום: ואני קוראת למשרד הפנים – קחו את השגשוג של העיר אילת כפרויקט של משרד הפנים.

פניה קירשנבאום: בואו נדאג לעתידה של העיר עם הפוטנציאל הכי גדול בישראל.

פניה קירשנבאום: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת פניה קירשנבאום.

יצחק וקנין: ידידי יושב-ראש ועדת הכספים – רק רגע, אתה רוצה להיות אחרון הדוברים?

משה גפני: – – –

יצחק וקנין: אז אני מאפשר, לפנים משורת הדין, למירי רגב, שהיתה רשומה אבל לא היתה כאן.

יצחק וקנין: אני מאפשר לך, אבל תשתדלי להצטמצם.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, תודה לך, כנסת נכבדה, השר לפיתוח הנגב והגליל, ראשית, אני מברכת את ראש עיריית אילת, מר מאיר יצחק הלוי, ואת פמלייתו, על שיזם את יום אילת בכנסת.

מירי רגב: זו יוזמה ברוכה, אשר יש בכוחה להיטיב עם העיר אילת.

מירי רגב: כאזרחית, אני מזדמנת לעיר אילת בעיקר בנופשים, ומתרשמת – כפי שרוב הציבור בישראל מתרשם – שהעיר אילת היא עיר קיט ונופש אשר מתאפיינת בשכבות אוכלוסייה מבוססות וחזקות.

מירי רגב: חשוב שאנו, כנבחרי ציבור, נבין שהעיר אילת טומנת בחובה, כמו בכל מקום, משפחות קשות-יום אשר נלחמות על הפרנסה, ולא תמיד היא בנמצא.

מירי רגב: רבות דובר על חזון פיתוח הנגב, על כך שחשוב להביא אוכלוסיות חזקות ומבוססות דווקא לש"ג הדרומי ביותר של מדינת ישראל.

מירי רגב: אני חושבת שבן-גוריון לא יכול לדמיין עיר תיירות בקנה מידה בין-לאומי במקום הזה, וכמדומני, שוב מגיעה ברכת יישר כוח לראש העיר ולתושביה.

מירי רגב: ביום זה אני חושבת שיהיה נכון וראוי לומר שעל ממשלת ישראל לספק לאילת את כל הכלים אשר יאפשרו לה להתמודד ביתר קלות ואף ביתרון על פני העיר עקבה, שמתפתחת וכולנו צופים בה.

מירי רגב: לכן, יהיה נכון להשקיע בכמה תחומים: א.

מירי רגב: בתחום רישות התחבורה, על מנת להפוך את העיר נגישה לכל אזרחי המדינה הזאת; ב.

מירי רגב: במתן תמריצים ליזמים ולתושבי העיר על מנת למשוך לעיר אילת אוכלוסיות חזקות; ג.

מירי רגב: לוודא שהעיר אילת תהיה חלק ממפת העדיפות הלאומית ותקבל את אותן נגזרות של מפת העדיפות הלאומית בחינוך ובדיור.

מירי רגב: בתקופה האחרונה ביקרתי בעיר אילת ונחשפתי לתופעה שאם לא נטפל בה עכשיו, היא תהפוך לבעיית המדינה כולה, בעיה של הסודנים שמסתובבים בעיר, שיכורים, אלימים, מכערים את העיר.

מירי רגב: לצערי אני אומרת זאת, ואני לא רוצה שלא יבינו אותי נכון.

מירי רגב: אני לא מדברת פה על פליטים.

מירי רגב: כל פליט, מדינת ישראל תקלוט אותו ותיישב אותו בכל הארץ, אבל את אותם סודנים שבאים לחפש עבודה על חשבון עניי עירי, על חשבון אותם אנשים שזקוקים לעבודה, חיילים משוחררים, תושבי אילת, אנשים שאנחנו רוצים שיבואו לאילת לעבוד שם – את אותם סודנים צריך להחזיר לעירם ולארצם.

מירי רגב: לסיום, אני מקווה כי היום הזה יפיק את התוצרים החשובים לקידומה ולפיתוחה של העיר אילת, וכפי שאמרתי לך, ראש העיר, אני רואה את עצמי כשגרירה שלכם כאן בכנסת, יחד עם החברים הרבים שראיתם שנרתמו ליום הזה, על מנת להפוך את העיר אילת ולשמר אותה כעיר תיירות בין-לאומית אמיתית, צומחת ומושקעת.

מירי רגב: יישר כוח וכל טוב.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מירי רגב.

יצחק וקנין: יחתום את הדיון יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת הרב משה גפני.

יצחק וקנין: לרשותך חמש דקות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת, ראש עיריית אילת, ידידי מאיר יצחק הלוי, ופמלייתו, יפה שמציינים את יום אילת בכנסת, יוזמה טובה.

משה גפני: אני התוודעתי לנושא של העיר אילת בכמה תחומים שעסקתי בהם.

משה גפני: עסקתי עוד לפני הכהונה שלך, אדוני ראש העיר, בשוניות האלמוגים כשהייתי יושב-ראש ועדת הפנים, ויחד עם הארגונים הירוקים נאבקנו על מנת שמה שהקדוש-ברוך-הוא נתן לאילת – שיהיה לה ושלא ייקחו לה את זה, מכיוון שהיא תהפוך להיות מקום לא תיירותי.

משה גפני: אבל הדבר שהכי נגע ללבי, ואני חושב שהדוברים הקודמים דיברו על העניין הזה, זה שיש שתי עיר אילת.

משה גפני: את זה הסברת לי בבית-המלון כשהייתי עכשיו בכנס לשכת עורכי-הדין, תחת המזרקה היפה של המלון, שאפילו בתל-אביב לא רואים – איך אנשים באים, רבי המדינה, שרים, חברי כנסת, פקידים בכירים, עומדים עם הילד הקטן שלהם, התינוק, ורואים את המרחב העשיר הזה, שנראה כמו אירופה העשירה או ארצות-הברית העשירה, ולא יודעים שמעבר לרחוב – את זה הם לא יודעים – מעבר לרחוב יש עיר קשה מבחינת האחזקה שלה, עיר קשה מבחינת התושבים, עיר קשה, ואני לא הולך לפרט, אני לא רוצה לקחת מהזמן; עיר שצריך לדעת להתמודד אתה ולהתייחס אליה כמו שמתייחסים לעיר הדרומית ביותר במדינת ישראל, שנמצאת שם ליד עקבה; עיר שחיים בה תושבים, תושבים שזקוקים לעיר מתפתחת ועיר שבאמת יש לה כל השירותים הנצרכים.

משה גפני: אבל, אדוני היושב-ראש, אני לא יכול – ואני באמת לא רוצה, לא רוצה לדבר סתם, כי אני אוהב יותר מעשים מאשר דיבורים.

משה גפני: אמר לי מאיר יצחק הלוי: יש יום אילת בכנסת.

משה גפני: אמרתי לו: בסדר.

משה גפני: אני יושב-ראש ועדת הכספים, אני מביא את החלת הרציפות על החוק של כמה חברי כנסת כדי להחזיר את ההטבות לתושבי אילת – בכל זאת, זו עיר רחוקה, זו עיר שמגיע לה.

משה גפני: וראש העיר דיבר בוועדה, ודיבר מאוד יפה, אני חייב לומר.

משה גפני: ותוך כדי דבריו אני מקבל טלפון מהעוזר שלי, הוא אומר לי: ועדת השרים לחקיקה מתנגדת להחלת הרציפות על החוק של אילת – – –

רוחמה אברהם-בלילא: יישר כוח על ההצבעה שלך היום.

משה גפני: הפסקתי את הנאום שלו – הפסקתי את הנאום שלו – והבאתי להצבעה את הרציפות.

רוחמה אברהם-בלילא: כל הכבוד.

משה גפני: וראה זה פלא, שכל חברי הוועדה, מהקואליציה ומהאופוזיציה, הצביעו בעד.

משה גפני: אז מה שווה, אדוני ראש העיר – אני לא יודע אם אתה מתכוון ללכת לכנסת; לא יודע.

משה גפני: אבל מה שווים כל הנאומים אם לא מצביעים בעד?

משה גפני: מה שווה שיושבת ועדת שרים, ועם אלף ואחד תירוצים שאנחנו נמצאים בתוך נושא מרכזי של אזורי עדיפות והטבות – בסדר.

משה גפני: מה מבקשים?

משה גפני: רציפות.

משה גפני: עומדים להביא את המפה של אזורי העדיפות.

משה גפני: עומדים להביא את המפה של ההטבות במס.

משה גפני: אגב, במפה של ההטבות במס אילת לא תהיה.

משה גפני: היא תהיה בתחתית המדרג.

משה גפני: שלא תהיה אי-הבנה.

משה גפני: לא נאומים אנחנו צריכים פה.

רוחמה אברהם-בלילא: מעשים ולא דיבורים.

משה גפני: כן.

משה גפני: אנחנו צריכים מעשים, לא דיבורים.

משה גפני: אני, באמת, זה די הרגיז אותי.

משה גפני: כי אם החליטו – אפשר לא להחליט על יום אילת בכנסת.

משה גפני: אבל אם החליטו על יום אילת בכנסת, ועדת שרים לחקיקה היתה צריכה לתמוך, ולהגיד לי: תשמע, אל תביא את זה לקריאה שנייה ושלישית עד שלא נמצה את הדיון.

משה גפני: אבל לפחות סמלית, להצביע בעד.

משה גפני: אני – או יותר נכון ככה: חברי, כל חברי בוועדת הכספים, מכל הסיעות, ואני הקטן, הצבענו בעד.

משה גפני: ונמשיך ככה.

משה גפני: חזקו ואמצו.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכספים, לרב .

יצחק וקנין: אדוני ראש העיר וחברי פמלייתו, לפני שאני חותם את הדיון, אתה יודע שאילת בגימטריה זה 441.

יצחק וקנין: גימטריה: אמת.

יצחק וקנין: "אמת מארץ תצמח וצדק משמים נשקף.

יצחק וקנין: גם ה' יתן הטוב וארצנו תתן יבולה" – זה פסוק מתהילים.

יצחק וקנין: אני מאחל לך, בשם הכנסת, ולכל תושבי העיר אילת: עלו והצליחו.

יצחק וקנין: אני חותם את הדיון בנושא אילת.

יצחק וקנין: [כ/129; "דברי הכנסת" ה-17, מושב שלישי, חוב' כ"ד, עמ' 16024.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אני ממשיך, רבותי, בסדר-היום.

יצחק וקנין: הודעת ועדת הכלכלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 39) (שירותי מסרון), התשס"ח–2007.

יצחק וקנין: ימסור את ההודעה יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תודה.

אופיר אקוניס: הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 39) (שירותי מסרון) – אס.

אופיר אקוניס: אם.

אופיר אקוניס: אס למי שיודע; אדוני היושב-ראש, אנחנו משתמשים, לדאבון הלב, בשפה האנגלית בעניין הזה.

אופיר אקוניס: הצעת חוק זו, שיזמו בכנסת השבע-עשרה חברי הכנסת אפללו וכחלון, התקבלה בקריאה הראשונה ב-18 במרס 2008.

אופיר אקוניס: בהתאם להוראות חוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993, החליטה ועדת הכלכלה ב-22 בפברואר, 2010 כמובן, כי ברצונה להחיל דין רציפות על הצעת החוק האמורה, לאחר ששמו של חבר הכנסת כחלון, שמונה לשר, נמחק מהצעת החוק, ואילו שמו של חבר הכנסת אלי אפללו, ששמו נמחק בכנסת השבע-עשרה מהצעת החוק עקב כהונתו כשר, הוחזר בכנסת הנוכחית.

אופיר אקוניס: אתה הבנת את זה, אדוני היושב-ראש?

יצחק וקנין: ודאי.

אופיר אקוניס: זה דבר שהוא בהחלט לא דבר של מה בכך.

יצחק וקנין: בטח שבוודאי.

יצחק וקנין: בוודאי שבטח.

אופיר אקוניס: כעת מתבקשת הכנסת להחליט על החלת רציפות.

אופיר אקוניס: בהתאם להצעת החוק, בעל רשיון לשירותי טלפון נייח או נייד יחויב לאפשר – – –

יצחק וקנין: האמת, אדוני היושב-ראש, כתוב שמה: הבנת את זה, מר ברוך?

אופיר אקוניס: בדיוק.

אופיר אקוניס: אתה הבנת את זה, ברוך?

אופיר אקוניס: נאמר.

אופיר אקוניס: אתה יודע איפה.

אופיר אקוניס: אוקיי, מצוין.

בנימין בן-אליעזר: אני לא יודע לשלוח, אבל יודע רק לקרוא.

אופיר אקוניס: אה.

אופיר אקוניס: אתה יודע רק לקרוא.

אופיר אקוניס: נו, מצוין.

אופיר אקוניס: הנה, שר התעשייה, המסחר והתעסוקה יודע רק לקרוא.

אופיר אקוניס: טוב, גילינו משהו עכשיו.

אופיר אקוניס: תודה לך.

אופיר אקוניס: מצוין.

אופיר אקוניס: זה מספיק, דרך אגב.

אופיר אקוניס: אבל אני גם יודע להעביר, אז אנחנו.

אופיר אקוניס: .. ובכן, בהתאם להצעת החוק, בעל רשיון לשירותי טלפון נייח או נייד יחויב לאפשר, לבקשת מנוי, חסימה של שירותי מסרון – אס.

אופיר אקוניס: אם.

אופיר אקוניס: אס, וזאת בלי לגבות תשלום בשל כך.

אופיר אקוניס: עוד מוצע לקבוע, כי אם נשלח מסרון למנוי שביקש חסימת השירות כאמור, תימסר לשולח המסרון הודעה בדבר כישלון העברת המסרון.

אופיר אקוניס: שר התקשורת יהיה מוסמך לקבוע בתקנות את זהות בעל הרשיון שעליו תוטל החובה למסור הודעה זו לשולח המסרון, וכן את דרך מסירת ההודעה.

אופיר אקוניס: מאחר שהממשלה הביעה תמיכתה בהחלת רציפות על הצעת חוק זו ולא הוגשה לכך כל התנגדות, מתבקשת הכנסת לאשר את החלת דין הרציפות על הצעת החוק.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: זו הודעה.

אופיר אקוניס: עדיין אין הצבעה.

אופיר אקוניס: הצבעה בעוד שבועיים.

יצחק וקנין: הצבעה בעוד שבועיים, רבותי.

יצחק וקנין: ברגע שלא יהיו ערעורים, תהיה הצבעה בעוד שבועיים.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכלכלה.

אופיר אקוניס: יפה.

אופיר אקוניס: אני צריך להישאר פה.

אופיר אקוניס: אתה רוצה שאני ארד ואעלה?

יצחק וקנין: לא.

יצחק וקנין: מבחינתי, אתה יכול להישאר.

יצחק וקנין: [מס' מ/450; "דברי הכנסת", חוב' ב', עמ' 4686; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום, רבותי: הצעת חוק לתיקון פקודת הסטטיסטיקה (מס' 3), התש"ע–2010, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

יצחק וקנין: בבקשה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת החוק לתיקון – – –

יצחק וקנין: רבותי, יש יותר מדי רעש באולם.

יצחק וקנין: אני מבקש מאותם חברי כנסת שעומדים ומדברים: שבו ותדברו בשקט.

אופיר אקוניס: אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת החוק לתיקון פקודת הסטטיסטיקה (מס' 3), התש"ע–2010.

אופיר אקוניס: מדובר בהצעת חוק ממשלתית שעברה בקריאה ראשונה ב-19 באוקטובר 2009.

אופיר אקוניס: הצעת החוק כוללת תיקון לסעיף 18 לפקודת הסטטיסטיקה, התשל"ב–1972, שמהותו החלת סייגים לחובת שמירת הסודיות החלה על הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בנוגע לנתונים המועברים אליה מכוח פקודה זו.

אופיר אקוניס: סעיף 17 לפקודה מחיל על הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה חובה לשמירה על סודיות חלק מהנתונים המועברים אליה מכוח הפקודה, ואוסר עליה לפרסם ידיעות מסוימות, אם אופן פרסומן מאפשר לזהות למי הן נוגעות.

אופיר אקוניס: איסור כאמור מקשה על יכולתה של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לפרסם נתונים סטטיסטיים, כספיים וכמותיים על ענפים שונים במשק, אם כתוצאה מהפרסום ייחשפו פרטים על חברות פרטיות המתחרות בענפי כלכלה שבהם קיימת ריכוזיות, כדוגמת ענף זיקוק הנפט והדלק הגרעיני.

אופיר אקוניס: כלומר, במקרים שבהם נשלט ענף כלכלי על-ידי מונופול או על-ידי חברה אחת או שתיים, או כמה חברות שרק חלק מהן נסחרות בבורסה, נמנעת הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מלפרסם נתונים על חברות אלה, שמא ניתן יהיה לשייכם לחברה זו או אחרת.

אופיר אקוניס: עניינו של התיקון המוצע הוא ביצירת מנגנון למתן היתר לפרסום נתונים לגבי ענפי כלכלה שבהם קיימת ריכוזיות שפרסום נתונים לגביהם חיוני לאינטרס הציבורי, על אף קיומה של אפשרות לשייכם לחברה פרטית מסוימת.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, ההצעה הזאת היא בהחלט מאוד מרתקת, אבל אני, ברשותך, אפסח כאן, כדי להגיע – מכיוון שאין הסתייגויות, אז אולי כדאי להצביע בעדה, פשוט, בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

יצחק וקנין: כן.

אופיר אקוניס: אגב, רק לסבר את אוזנם של חברי הכנסת, הצעת החוק מהווה נדבך חשוב בקידומם של אינטרסים לאומיים, הן בתחומי מדינת ישראל והן מחוצה לה.

אופיר אקוניס: תודה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכלכלה אופיר אקוניס.

יצחק וקנין: רבותי, להצעת חוק זו אין הסתייגויות.

יצחק וקנין: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: הצעת חוק לתיקון פקודת הסטטיסטיקה (מס' 3), התש"ע–2010 – קריאה שנייה, רבותי.

יצחק וקנין: מי בעד, מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 3 בעד סעיפים 1–4 – 24 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–4 נתקבלו.

יצחק וקנין: 24 בעד, אין מתנגדים, רבותי, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים, רבותי – אדוני יושב-ראש הוועדה, אני עובר לקריאה שלישית.

אופיר אקוניס: כן.

יצחק וקנין: התוצאה – 24, אמרתי.

יצחק וקנין: 24 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: קריאה שלישית, רבותי.

יצחק וקנין: מי בעד, מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 4 בעד החוק – 23 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת הסטטיסטיקה (מס' 3), התש"ע–2010, נתקבל.

יצחק וקנין: 23 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק נתקבלה.

יצחק וקנין: [מס' מ/436; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ד, עמ' 1974; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק רישום שיכונים ציבוריים (הוראת שעה) (תיקון מס' 6), התש"ע–2010, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תודה.

אופיר אקוניס: אני מתכבד להביא בפני הכנסת את הצעת חוק רישום שיכונים ציבוריים (הוראת שעה) (תיקון מס' 6), התש"ע–2010, לקריאה השנייה והשלישית.

אופיר אקוניס: הצעת חוק זו נדונה בכנסת בקריאה ראשונה כחלק מחוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010), פוצלה ממנו והועברה לדיון בוועדת הכלכלה.

אופיר אקוניס: במדינת ישראל יש יחידות דיור רבות אשר טרם נרשמו על שם בעליהן במרשם המקרקעין, רבות מהן שייכות למדינה.

אופיר אקוניס: מצב זה מקשה מאוד על היכולת לסחור ביחידות דיור אלו ולהעביר את הזכויות בהן, ועל כן פוגע ביכולת לפתח ולייעל את שוק המקרקעין ופוגע במשק כולו.

אופיר אקוניס: העברת הזכויות בנכסי המדינה על שם המשתכנים נתקלה בכמה קשיים, ובהם הצורך לקבל אישורים מרשות מקרקעי ישראל, ולעתים אף מהחברה המשכנת.

אופיר אקוניס: קושי נוסף ברישום הזכויות התעורר במקרים לא מעטים שבהם לא היתה התאמה בין התשריטים לבין התוכניות של השיכונים הציבוריים, והיה צורך להתאים ביניהם ולמעשה לעבור מחדש הליך תכנוני על כל הנובע מכך.

אופיר אקוניס: כדי להקל על הליכי הרישום ולצמצם את לוחות הזמנים להשלמתו בכל הנוגע לנכסי המדינה נקבע בחוק רישום שיכונים ציבוריים (הוראת שעה), התשכ"ד–1964, הליך המאפשר את האצת רישומם של מקרקעין ובניינים שהוקמו על-ידי המדינה, מטעמה או ביוזמתה.

אופיר אקוניס: בחוק רישום שיכונים ציבוריים נקבעה, במסגרת משרד השיכון, ועדת תיאום שחברים בה נציגי ממשלה והרשות המקומית, והוענקה לה הסמכות לאשר תשריטים לצורכי רישום לפי תוכניות שאושרו עד שנת 1998.

אופיר אקוניס: בפועל יצר המנגנון קושי וכשלים מול מערכת התכנון המוסדית.

אופיר אקוניס: לפיכך, מוצע להמשיך ולקדם את ההליך שעמד בבסיסו של חוק רישום שיכונים ציבוריים, אך להעבירו למנגנון אשר יקבל מענה במסגרת חוק התכנון והבנייה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, בחלקה הראשון של הצעת החוק מוצע לתקן את חוק רישום שיכונים ציבוריים באופן שבו מקרקעין יאושרו כשיכון ציבורי אם הוקמו עליהם בניינים בידי המדינה או מטעמה או שנרכשו בידי המדינה ונכללו בתוכנית שאושרה עד ליום 31 בדצמבר 2009.

אופיר אקוניס: במסגרת הצעת החוק מוצע לבטל את רוב ההסדרים הקיימים כיום בחוק רישום שיכונים ציבוריים, לרבות את ועדת התיאום, ולהשאיר רק כמה הוראות הנוגעות לרישום הערות ולראיות.

אופיר אקוניס: בחלקה השני, אדוני היושב-ראש, מוצע לתקן את חוק התכנון והבנייה ולהקים בכל מחוז ועדת משנה לעניין תוכניות לשיכונים ציבוריים, אשר תוסמך לאשר תוכניות ותשריטים לצורכי רישום מקרקעין שאושרו כשיכון ציבורי בידי שר הבינוי והשיכון.

אופיר אקוניס: חברי הוועדה ימונו מבין חברי הוועדה המחוזית ויהיו נתונות לה כל הסמכויות של ועדה מחוזית ושל ועדה מקומית הדרושות לאישור תוכניות שיכונים ציבוריים או אישור תשריטי חלוקה.

אופיר אקוניס: עוד מוצע לקבוע מנגנון אשר ימנע סתירה בין תוכניות לשיכון ציבורי לתוכניות אחרות אשר חלות על אותו שטח תכנוני, ולקבוע הוראות מעבר לגבי תוכניות שיכון ציבורי שאושרו לפני תחילת החוק המוצע.

אופיר אקוניס: להצעת החוק הוגשה הסתייגות אחת, המבקשת למחוק את סעיף 4 להצעת החוק.

אופיר אקוניס: בסעיף מוצע לבטל את סעיף 7(א) לחוק רישום שיכונים ציבוריים.

אופיר אקוניס: סעיף 4 האמור הוסף לבקשת הממשלה במהלך הדיונים בהצעת החוק, אך לאחר בירור עלה כי בקשה זו בטעות יסודה, היות שיש להשאיר את סעיף 7(א) על כנו.

אופיר אקוניס: לפיכך אבקש כי הכנסת תקבל את ההסתייגות ותאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח המוצע על-ידי הוועדה.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: לקבל את ההסתייגות, ואחר כך להצביע על שנייה ושלישית.

אופיר אקוניס: תודה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

יצחק וקנין: רבותי, אם כן, להצעת חוק זו יש הסתייגות אחת בלבד, של חבר הכנסת כרמל שאמה.

יצחק וקנין: אנחנו נצביע על כל הסעיפים כדי לאשר אותם, מאחר שיש הסתייגות.

יצחק וקנין: אני מתחיל.

כרמל שאמה-הכהן: אני מבקש להציג.

יצחק וקנין: אתה רוצה לנמק?

יצחק וקנין: בבקשה.

יצחק וקנין: יש לך רשות לנמק את ההסתייגות.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברות וחברים, כנסת נכבדה, כמי שניהל את הדיונים בהצעת החוק הזאת בוועדת הכלכלה, הוצגה בפני הסכמה של משרדי האוצר, השיכון והבינוי והפנים לפטור את העברת הנכסים מהדרישה להציג אישורי תשלום מס; הכוונה למס שבח, מס רכישה, היטל השבחה.

כרמל שאמה-הכהן: הצעת הממשלה לפטור את ההעברה הזאת מתשלומי מס נראתה בעיני "חשודה", כי היא פוגעת בעצם באינטרס של המדינה, בקופה הציבורית, בקופה העירונית.

כרמל שאמה-הכהן: על כן נאלצתי, אף-על-פי שהייתי היחיד בדיון, להגיש הצעה אחרת, להפיל אותה בעצמי ושתישאר כהסתייגות עד שהממשלה תגבש עמדה סופית בעניין.

כרמל שאמה-הכהן: הממשלה אכן בדקה את עצמה שנית והחליטה שיש ממש בהסתייגות ושהמצב הנכון והראוי הוא שהסעיף לא יימחק וייוותר, וגם להעברה של השיכונים הציבוריים עדיין תידרש הצגת אישורי מס, כנדרש בכל העברה אחרת, אחרת יהיו כאלה שיוכלו לנצל פתח זה להתחמקות מתשלום חובה כזה או אחר.

כרמל שאמה-הכהן: לכן, אדוני היושב-ראש, זו אומנם הסתייגות פרטית שלי, אבל היא זוכה לתמיכת הקואליציה והממשלה.

כרמל שאמה-הכהן: האוצר הודה לוועדה – התקשר יומיים אחרי זה והודה לוועדה שהצילה אותו ממבוכה לא קלה.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת כרמל שאמה.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אם כך, אנחנו עוברים להצבעה על החוק.

מגלי והבה: מי שרוצה להשתתף בהצבעה, נא לשבת במקומו.

מגלי והבה: כמובן, הצעת חוק רישום שיכונים ציבוריים (הוראת שעה) (תיקון מס' 6), התש"ע–2010.

מגלי והבה: אנחנו מצביעים בקריאה שנייה על סעיפים 1–3, כמובן אין הסתייגויות, בהתאם להצעת הוועדה.

מגלי והבה: מי שבעד – יצביע או יביע מה שהוא רוצה.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 5 בעד סעיפים 1–3 – 28 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

מגלי והבה: בעד – 28, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שסעיפים 1–3, בהתאם להצעת הוועדה, עברו בקריאה שנייה.

מגלי והבה: לסעיף 4 יש לנו הסתייגות של חבר הכנסת כרמל שאמה.

מגלי והבה: אנחנו מצביעים על ההסתייגות.

מגלי והבה: הצבעה מס' 6 בעד ההסתייגות – 27 נגד – אין נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת כרמל שאמה לסעיף 4 נתקבלה.

מגלי והבה: בעד ההסתייגות – 27, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שההסתייגות של חבר הכנסת שאמה לסעיף 4 התקבלה.

מגלי והבה: עכשיו אנחנו נצביע על סעיף 4, כולל ההסתייגות.

כרמל שאמה-הכהן: אבל אני מוחק אותו.

מגלי והבה: אז אין סעיף 4.

מגלי והבה: תודה לאלה שהפנו את תשומת הלב של היושב-ראש.

מגלי והבה: אנחנו, אם כך, מצביעים על סעיפים 5–7, בהתאם להצעת הוועדה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 7 בעד סעיפים 5–7 – 22 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 5–7 נתקבלו.

מגלי והבה: בעד – 22, אין נמנעים ואין מתנגדים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שסעיפים 5–7 עברו.

מגלי והבה: אם כן, אנחנו מבקשים שיתוקנו מספרי הסעיפים בהצעת החוק בהתאם, כיוון שסעיף 4 נמחק.

מגלי והבה: אנחנו קובעים שהצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש מרשה לנו להצביע בקריאה שלישית?

אופיר אקוניס: כן.

מגלי והבה: אז אנחנו עוברים, חברי חברי הכנסת, להצבעה בקריאה שלישית על הצעת החוק.

מגלי והבה: הצבעה מס' 8 בעד החוק – 28 נגד – אין נמנעים – אין חוק רישום שיכונים ציבוריים (הוראת שעה) (תיקון מס' 6), התש"ע–2010, נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 28, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת חוק רישום שיכונים ציבוריים (הוראת שעה) (תיקון מס' 6), התש"ע–2010, עברה.

מגלי והבה: [מס' כ/304; "דברי הכנסת", חוב' י"ט, עמ' 8134; נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק לתיקון פקודת הרופאים (מס' 10), התש"ע–2010, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

מגלי והבה: אני מזמין את יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת חיים כץ, להציג את החוק.

מגלי והבה: בבקשה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא בפניכם לקריאה השנייה ולקריאה השלישית את הצעת חוק לתיקון פקודת הרופאים (מס' 10), התש"ע–2010, שהציע חבר הכנסת אריה אלדד.

חיים כץ: בסעיף 4(א) לפקודת הרופאים [נוסח חדש], התשל"ז–1976, מנויים התנאים הנדרשים לקבלת רשיון לעסוק ברפואה, וידע בסיסי בשפה העברית אינו כלול בתנאים אלו.

חיים כץ: בפועל, מי שלמד רפואה בישראל וכן מי שלמד רפואה מחוץ לישראל ולא עסק ברפואה באותה מדינה, נדרש לסיים את תקופת הסטאז' בבית-חולים בישראל כתנאי לקבלת רשיון לעסוק ברפואה, ורוכש בדרך זאת ידיעה בסיסית של השפה העברית.

חיים כץ: לעומת זאת, רופאים שלמדו רפואה מחוץ לישראל ועסקו ברפואה באותה מדינה, יכולים לקבל רשיון לעסוק ברפואה מבלי לדעת את השפה העברית.

חיים כץ: לכן יש במערכת הרפואה בישראל רופאים שאינם בעלי ידע כלשהו בשפה העברית, דבר העשוי לפגוע בתקשורת עם המטופלים ובתקשורת עם אנשי הצוות האחרים, דבר העשוי לפגוע בטיפול הרפואי.

חיים כץ: הצעת החוק המונחת בפניכם נועדה לקבוע כי אחד מהתנאים לקבלת רשיון לעסוק ברפואה בישראל הוא ידע בסיסי בשפה העברית, וזאת על מנת להבטיח תקשורת טובה יותר בין רופא למטופליו, לשפר ולייעל את הטיפול הרפואי הניתן למטופלים בישראל.

חיים כץ: ברצוני להודות לצוות הוועדה על עבודתם, המאפשרת לנו להביא את החוק לקריאה שנייה ושלישית.

חיים כץ: אני פונה לחברי הכנסת לאשר בקריאה שנייה ובקריאה שלישית את הצעת החוק המוגשת, ללא הסתייגויות, בנוסח שהכינה הוועדה.

חיים כץ: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת כץ.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת – אם כך, אדוני, להצביע בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק לתיקון פקודת הרופאים (מס' 10), התש"ע–2010.

מגלי והבה: הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 1–2 – 23 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

מגלי והבה: בעד – 23, נגד – אין, ונמנעים – אין.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת החוק לתיקון פקודת הרופאים (מס' 10), התש"ע–2010, עברה בקריאה שנייה.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, מראש אמרתי שאתה מבקש.

מגלי והבה: תודה, אדוני.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

מגלי והבה: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 23 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת הרופאים (מס' 10), התש"ע–2010, נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 23, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מגלי והבה: אני קובע שהצעת חוק לתיקון פקודת הרופאים (מס' 10), התש"ע–2010, עברה.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת אלדד להודות.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

אריה אלדד: תודה, אדוני היושב-ראש.

אריה אלדד: אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני מבקש להודות גם לצוות שלי, לנעמה כהן ולרועי וולף.

אריה אלדד: להודות לכם בשם החולים, שבטיחותם השתפרה עקב שיפור היכולת לתקשר בין רופא וחולה, ובשם השפה העברית, שמעמדה כשפה הראשית בישראל התבצר מעט היום.

אריה אלדד: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אלדד.

מגלי והבה: [מס' כ/287; "דברי הכנסת", חוב' ט', עמ' 6038; נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק זכויות החולה (תיקון מס' 4), התש"ע–2010, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

מגלי והבה: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת חיים כץ, בבקשה.

מגלי והבה: עשית היום יום מרתוני, אדוני היושב-ראש.

גדעון עזרא: לא הולכים לפי הסדר?

מגלי והבה: לאלה ששאלו, יש שתי הצעות שהחליטו להוריד אותן מסדר-היום.

גדעון עזרא: למה לא מודיעים על זה?

מגלי והבה: אדוני, אני מקבל – אדוני היושב-ראש רשאי להמשיך, תיכף נברר את הנקודה במזכירות.

שי חרמש: פקודת העיריות זה דוד אזולאי.

שי חרמש: רגע, סעיף 7 יורד?

מגלי והבה: חבר הכנסת שי חרמש, חבר הכנסת עזרא וגם חבר הכנסת אורון, 7 ו-8, יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה ביקש להוריד את שתי הצעות החוק ולא להעלות אותן היום.

מגלי והבה: אם יש לכם עוד השגות, אפשר לפנות למזכירות.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני יושב-ראש הוועדה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק זכויות החולה (תיקון מס' 4), התש"ע–2010, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

חיים כץ: את הצעת החוק יזם וקידם חבר הכנסת חיים אורון.

חיים כץ: סעיף 4 לחוק זכויות החולה אוסר על מטפל או מוסד רפואי להפלות בין מטופלים מטעמי דת, גזע, מין, לאום, ארץ מוצא, נטייה מינית או מטעם אחר כיוצא באלו.

חיים כץ: לפיכך, רשימת הטעמים שהאפליה שלהם אסורה אינה רשימה סגורה.

חיים כץ: הצעת החוק המונחת בפניכם מבקשת להוסיף איסור להפלות בין מטופלים גם מפאת גיל המטופל.

חיים כץ: הרקע לכך הן טענות רבות שנשמעות כי חולים קשישים מופלים לרעה במערכת הרפואה ללא כל נימוק רפואי.

חיים כץ: הצעת החוק מבקשת לבער אפליה זאת.

חיים כץ: עם זאת, מאחר שגילו של אדם, צעיר או מבוגר, עשוי להיות במקרים מסוימים רלוונטי לשיקולים הרפואיים, לרבות לעניין סיכוי הצלחת הטיפול הרפואי או סיכויי ההחלמה, מוצע לאסור על ההבחנה בין המטופלים למעט אם היא נדרשת משיקולים רפואיים.

חיים כץ: כך, כאשר יסוד הגיל הוא רלוונטי משיקולים רפואיים הוא יובא בחשבון, אך כשאינו רלוונטי אסור שישמש בסיס להבחנה בין המטופלים.

חיים כץ: יצוין כי ציון הרלוונטיות של שיקולים רפואיים דווקא בהקשר של הבחנה מטעמי גיל אינו מוציא את האפשרות כי שיקול רפואי יהווה טעם להבחנה, למשל, מטעמים של מין, בשל הבדל בטיפול הרפואי הנדרש לנשים ולגברים.

חיים כץ: כמובן, אם השיקול הרפואי הוא מכריע, ההבחנה לא תיחשב לאפליה.

חיים כץ: קביעת איסור האפליה מטעמי גיל בחקיקה תאפשר למטופלים לעמוד על קיום זכויותיהם ולמנוע אפלייתם, ואולם בשלב זה לא יחולו על איסור האפליה בשל גיל אמצעים של אחריות בנזיקין ושל עוולה לפי חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים, התשס"א–2000, או של אחריות פלילית.

חיים כץ: ברצוני להודות לצוות הוועדה על עבודתם, המאפשרת לי להביא את הצעת החוק לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

חיים כץ: אני פונה לחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק המוגשת ללא הסתייגויות בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח שהכינה הוועדה.

חיים כץ: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת חיים כץ.

מגלי והבה: להצעת החוק היתה לנו הסתייגות של חבר הכנסת אריה אלדד לסעיף 2, והוא ביקש להוריד את זה.

מגלי והבה: אם כך, חברי חברי הכנסת, אין כרגע הסתייגויות לחוק הזה.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה, כמובן בהתאם להצעת הוועדה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 11 בעד סעיפים 1–2 – 14 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

מגלי והבה: בעד – 14, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אני קובע שהצעת החוק זכויות החולה (תיקון מס' 4), התש"ע–2010, עברה בקריאה שנייה.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, מרשה להצביע בקריאה שלישית?

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה לקריאה שלישית.

מגלי והבה: הצבעה מס' 12 בעד החוק – 17 נגד – אין נמנעים – אין חוק זכויות החולה (תיקון מס' 4), התש"ע–2010, נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 17, נגד – אין, ונמנעים – אין.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת החוק זכויות החולה (תיקון מס' 4), התש"ע–2010, עברה.

מגלי והבה: אם כך, אני מזמין את אחד מיוזמי החוק, חבר הכנסת חיים אורון, להודות ולדבר על החוק.

חיים אורון: אני רוצה להודות לצוות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; ליושב-ראש הוועדה – אני מודה לך, חיים – ליושב-ראש הוועדה, שביעילות ובקצב מהיר גרם לכך שהצעת החוק תבשיל מקריאה טרומית עד האישור עכשיו, בקריאה שנייה ושלישית.

חיים אורון: אני חושב שהצעת החוק הזאת מגדילה, כפי שאמר יושב-ראש הוועדה, את המעטפת שמבטיחה שהטיפול הרפואי יינתן במידה רבה של שוויון ושל אחידות כלפי כל הציבור, והנימוקים של העדפה של קבוצה על קבוצה לא יהיו נימוקים שקשורים בקבוצה, בטיבה, בגילה, במינה, אלא נימוקים רפואיים בלבד.

חיים אורון: אני מקווה שבכך התקדמנו צעד נוסף.

חיים אורון: תודה רבה לכולנו.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת חיים אורון, גם על הצעת החוק וגם על הברכות.

מגלי והבה: [נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: החלטת ועדת המדע והטכנולוגיה בדבר תיקון טעות בחוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע, התש"ע–2009.

מגלי והבה: יציג את ההחלטה יושב-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה, חבר הכנסת מאיר שטרית.

מגלי והבה: הוא כבר על הבמה.

מגלי והבה: הבמה שלך, אדוני.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, נפלה טעות סופר בניסוח החוק – חוק מאגר ביומטרי.

מאיר שטרית: פנה אלי יושב-ראש הכנסת, בצדק, בכתב, וביקש לתקן את טעות הסופר, ואני מבקש בזאת מהכנסת לאשר את התיקונים כפי שאושרו בוועדה המשותפת לוועדת המדע והטכנולוגיה וועדת הפנים של הכנסת.

מאיר שטרית: הטעויות הן שתיים: בחוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ביומטריים ומאגר מידע, בסעיף 13(ב), צריך להוסיף אחרי המלה "סעיף" את המלה "קטן".

מאיר שטרית: שכחו לכתוב "סעיף קטן".

מאיר שטרית: כתוב רק "סעיף" במקום "סעיף קטן".

מאיר שטרית: תיקון שני: בסעיף 33, סעיף קטן (ד), שתחילתו במלים "הממונה על הפרטיות", צריך להיות מסומן "(ה)" ולא "(ד)", מכיוון שאז מופיעים שני סעיפים (ד).

מאיר שטרית: אלה בעצם התיקונים הטכניים.

מאיר שטרית: תחילתו של התיקון ביום התחילה כאמור בסעיף 40 לחוק, לפי העניין.

מאיר שטרית: הוועדה, כאמור, אדוני היושב-ראש, התכנסה ב-15 בפברואר ואישרה – הוועדה המשותפת אישרה את התיקון, ואני מבקש מהכנסת לאשר את ההחלטה.

מגלי והבה: תודה ליושב-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 13 בעד ההחלטה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההחלטה בדבר תיקון טעות בחוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע, התש"ע–2009, נתקבלה.

מגלי והבה: 11 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהתיקונים לחוק שהציג יושב-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה – אנחנו מדברים על חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע, התש"ע–2009 – אכן, אדוני היושב-ראש, התיקונים אושרו.

מגלי והבה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/310).

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק החוזים האחידים (תיקון מס' 3) (חובת ציון אישור ותנאים מהותיים), התש"ע–2010, של חברת הכנסת פניה קירשנבאום – קריאה ראשונה.

מגלי והבה: בבקשה, גברתי, תציגי לנו את הצעת החוק לקריאה ראשונה.

מגלי והבה: אני מניח שיש רשימת דוברים.

מגלי והבה: מי שעוד לא נרשם ורוצה להירשם – כי בעוד כמה זמן אנחנו סוגרים את הרשימות.

מגלי והבה: בבקשה.

פניה קירשנבאום: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, כצרכנים אנחנו נתקלים בחוזים אחידים מדי יום – ברכישות הקטנות וברכישות הגדולות.

פניה קירשנבאום: בבנק, כשחותמים על המשכנתה, כשקונים דירה, ואפילו כשקונים מכשיר טלפון סלולרי.

פניה קירשנבאום: החוזה האחיד הוא מסמך משפטי שבו מפורטות זכויותינו וחובותינו ברכישה.

פניה קירשנבאום: הבעיה בחוזה האחיד היא שהוא מנוסח בלעדית על-ידי בית-העסק, ומתאים לאינטרסים שלו בלבד.

פניה קירשנבאום: לנו, הצרכנים, אין כלל אפשרות למשא-ומתן, למיקוח; וזו רק בעיה קטנה.

פניה קירשנבאום: הבעיה האמיתית היא שברוב המקרים אין לצרכנים מושג על מה הם חותמים, וזו לא אשמתם.

פניה קירשנבאום: החוזים האחידים מנוסחים בשפה משפטית ומקצועית שאינה מאפשרת לקונה ממוצע להבין את החוזה, גם אם הוא אינו מתעצל ומנסה.

פניה קירשנבאום: חוזים אחידים מכילים עשרות עמודים בכתב צפוף וקטן.

פניה קירשנבאום: בין הסעיפים מתחבאים תנאים חשובים ומהותיים.

פניה קירשנבאום: הפתרון החקיקתי לבעיית החוזים האחידים היה הקמה של בית-דין לחוזים שתפקידו לאתר בחוזים אלה סעיפים מקפחים, כאלה שמפלים את הלקוח, ולבטל אותם.

פניה קירשנבאום: הבעיה היתה ונותרה העובדה שההגשה של החוזים לבית-הדין היא בשיקול דעתו של העסק.

פניה קירשנבאום: אין היום חובת הגשה של החוזים לבית-הדין.

פניה קירשנבאום: אין ספק ששום בית-עסק לא יטרח להגיש חוזה אחיד לבית-הדין העלול לבטל סעיפים של החוזה.

פניה קירשנבאום: והתוצאה של הבעייתיות הזאת היא שבית-הדין נותר מיותם וללא שיניים.

פניה קירשנבאום: הצעת החוק המונחת לפניכם מנסה להתמודד עם בעיה זו וליצור תמריץ לעסקים להגיש את החוזה לבית-הדין.

פניה קירשנבאום: הצעת החוק מבקשת לציין בראשית החוזה אם עבר אישור של בית-הדין לחוזים אחידים או לא.

פניה קירשנבאום: מעבר לתמריץ הברור לעסקים, ציון שכזה יעלה את המודעות הציבורית לתפקידו של בית-הדין.

פניה קירשנבאום: בנוסף מבקשת הצעת החוק לשלוף את הסעיפים המהותיים המתחבאים לאורך החוזה העמוס.

פניה קירשנבאום: הצעת החוק תחייב את העסקים לציין בראשית העמוד, במובלט ובשפה ברורה, את הסעיפים המהותיים של החוזה, כמו תעריפים, תנאי ביטול העסקה או מנגנון העלאת המחיר.

פניה קירשנבאום: בדקנו כמה חוזים אחידים של החברות הגדולות במשק.

פניה קירשנבאום: בחוזים האחידים של החברות הסלולריות, לדוגמה, יש בין 12 ל-15 עמודים צפופים ועמוסים במלל.

פניה קירשנבאום: בין התנאים החשובים שמצאנו בין השורות היו למשל עמלות היציאה – על הפרת החוזה – היכולות להגיע לעשרות אלפי שקלים במצטבר.

פניה קירשנבאום: מצאנו גם כי החברה רשאית להעלות את תעריפי המסלול מעת לעת ללא כל הודעה מוקדמת.

פניה קירשנבאום: מובן שנזקקנו לשירותי עורך-דין על מנת לאתר את הסעיפים הבעייתיים.

פניה קירשנבאום: לצרכן הקטן אין סיכוי אמיתי להבין.

פניה קירשנבאום: כפי שציינתי, סעיפים אלה בחוזים האחידים אינם נתונים למשא-ומתן.

פניה קירשנבאום: בעל העסק הוא המנסח הבלעדי שלהם, והם מייצגים אך ורק את האינטרסים שלו.

פניה קירשנבאום: לכן, חשוב שהצרכן ידע אותם, יבין אותם לכל הפחות ולא יגלה אותם לראשונה ברגע שיש לו בעיה עם בית-העסק.

פניה קירשנבאום: הצעת החוק שאני מבקשת מכם לאשר היום בקריאה ראשונה היא בגדר מהפכה אמיתית בתרבות הצרכנית הישראלית.

פניה קירשנבאום: זהו צעד חשוב לשקיפות והוגנות ביחסינו הצרכניים עם העסקים, כחלק מהמאבק להעצמת הצרכן בבואו להתמודד עם בתי-העסק.

פניה קירשנבאום: תודה.

מגלי והבה: תודה לחברת הכנסת פניה קירשנבאום.

מגלי והבה: שני חברי כנסת נרשמו להתדיין על החוק.

מגלי והבה: חבר הכנסת רוברט אילטוב – מוותר.

מגלי והבה: חבר הכנסת אורי אריאל – לא נמצא כאן.

מגלי והבה: לכן, אנחנו נעבור להצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק החוזים האחידים (תיקון מס' 3) (חובת ציון אישור ותנאים מהותיים), התש"ע–2010, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 10, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת חוק החוזים האחידים (תיקון מס' 3) (חובת ציון אישור ותנאים מהותיים), התש"ע–2010, עברה בקריאה ראשונה ותעבור להכנתה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

מגלי והבה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/310).

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 93) (הוראות לעניין הוועדה המחוזית), התש"ע–2010, של חברי הכנסת מאיר שטרית, רוברט אילטוב ופניה קירשנבאום – קריאה ראשונה.

מגלי והבה: יציג את החוק חבר הכנסת רוברט אילטוב, בבקשה.

רוברט אילטוב: תודה רבה.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, כבוד השרים, כבוד חברי הכנסת, הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 93) (הוראות לעניין הוועדה המחוזית) שלי ושל פניה קירשנבאום מדברת על שני דברים עיקריים וחשובים לפי דעתנו, ויש עוד הצעת חוק של מאיר שטרית שמדברת רק על נושא אחד, ותיכף אפרט.

רוברט אילטוב: קודם כול, אנחנו מבקשים להפריד בין תפקידו של הממונה על המחוז בוועדת התכנון והבנייה ליושב-ראש הוועדה לתכנון ובנייה, כך שהממונה לא יהיה יושב-ראש הוועדה, מאחר שלממונה יש הרבה מאוד נושאים נוספים, כמו נושאים מוניציפליים במחוז, שבהם הוא צריך לעסוק.

רוברט אילטוב: בנושא הזה חייבת להיות, לדעתנו, הפרדה, מאחר שעומס העבודה בנושא המוניציפלי הוא רב והעומס בוועדה המחוזית הוא אף רב יותר.

רוברט אילטוב: לכן, ההתמקדות של אנשי מקצוע בנושא הזה צריכה להיות של כל בן-אדם בנפרד.

רוברט אילטוב: לכן אנחנו מבקשים להפריד בין התפקידים האלה.

רוברט אילטוב: בנושא נוסף – פה בעצם צורפו שתי הצעות לגבי מתכנן המחוז, ושם אנחנו מבקשים שלמתכנן המחוז יהיה תפקיד מייעץ לוועדה, שהוא יבחן את כל הדברים המקצועיים בוועדה, ייעץ לחברי הוועדה, ליושב-ראש הוועדה, אך לא תהיה לו זכות הצבעה בוועדה.

רוברט אילטוב: יחד עם זאת, כדי לאזן את הנושא המקצועי הצענו כבר בהכנה לקריאה ראשונה שחבר נוסף שימונה לוועדה במקום הממונה על המחוז יהיה איש מקצוע או אדריכל או מהנדס שהוא בעצם מתכנן מוכר, ולכך נסמיך את השר, בהתייעצות עם שר המשפטים – שר הפנים בהתייעצות עם שר המשפטים – בעצם לקבוע את התנאים ואת הדברים הדרושים למינוי האדם לתפקיד.

רוברט אילטוב: זו בעצם הצעת החוק.

רוברט אילטוב: אנחנו מעריכים שהצעת החוק תשפר ותייעל את עבודת הוועדות המחוזיות ותפתור את הפקק שיש שם עם מאות אם לא אלפים של תיקים תקועים, וכך בעצם ניתן למצוא את הפתרון.

רוברט אילטוב: אני רוצה להגיד שהצעת החוק מתואמת עם הממשלה, עם שר הפנים.

רוברט אילטוב: התיאומים הבאים, לקראת קריאה שנייה ושלישית, ייעשו בהתאם.

רוברט אילטוב: אנחנו מעריכים שתוך זמן קצר ההצעה הזו תוצבע גם בקריאה שנייה ושלישית.

רוברט אילטוב: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת רוברט אילטוב.

מגלי והבה: נרשמו חברי כנסת, אבל היחידי שידבר כאן – אני אקריא לפרוטוקול: חברת הכנסת פניה קירשנבאום – מוותרת, חבר הכנסת אורי אריאל – לא נמצא כאן.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת חיים אורון, שכן נמצא כאן, ולאחר מכן נעבור להצבעה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, נאמר שהחוק מתואם עם הממשלה.

חיים אורון: לחוק יש שתי גרסאות – איזו מתואמת עם הממשלה?

חיים אורון: האחת או השנייה?

רוברט אילטוב: – – –

חיים אורון: לא, אני יודע לקרוא בעצמי.

חיים אורון: אני מבין שהיא לא מתואמת עם הממשלה, כי אם היא היתה מתואמת עם הממשלה היתה גרסה אחת.

רוברט אילטוב: – – –

חיים אורון: הממשלה, יש לה עמדה; זה בסדר גמור, אני מבין שלממשלה יש עמדה.

חיים אורון: יש עוד 20–30 ג'ובים, אפשר לבחור אותם, הממשלה בעד.

חיים אורון: זה מתאים לגמרי.

חיים אורון: אבל איפה ההיגיון ואיפה השכל, חברי הכנסת והשרים שיושבים פה?

חיים אורון: הממונה על המחוז זה כזה תפקיד לא חשוב, אין לו משמעות בראייה כולה?

חיים אורון: אגב, בחוק לא כתוב שהשר ימנה אדריכל או מתכנן כמחליף של הממונה על המחוז.

חיים אורון: הוא ימנה את מי שהוא רוצה.

חיים אורון: אני אביא לך את הרשימה את מי ימנו.

חיים אורון: הוא לא צריך להיות אף אחד – הוא יכול למנות את מי שהוא רוצה בתור יושב-ראש ועדת תכנון מחוזית.

חיים אורון: עכשיו, שמים וארץ וסגירת מרפסות.

חיים אורון: אני מבין שעוד מעט יבוא לפה חוק תכנון ובנייה מאוד רציני.

חיים אורון: אז תחכו, תתאפקו עוד רגע אחד.

חיים אורון: יבוא חוק רציני, יכול להיות שבחוק הרציני יתברר, אחרי שיעבירו מהמחוזית למקומית, שבכלל לא צריך מחוזית, כי הכול יהיה במקומית.

חיים אורון: אז לאן אתם רצים בדיוק?

חיים אורון: לאן המירוץ הזה?

חיים אורון: כדי לסמן שהיתה הצעת חוק פרטית בנושאים מהסוג הזה?

חיים אורון: כשלי מסבירים כל הזמן – כי אני כמובן מהאופוזיציה, מה לעשות – שאי-אפשר לחוקק את החוק שאתה מציע כי הממשלה בעוד 90 יום, חבר הכנסת אלדד, ולפעמים גם בעוד חצי שנה, יש לה הצעת חוק.

חיים אורון: לכן תחכה.

חיים אורון: ופה מציעים שינוי בבחינת שינוי סדרי בראשית.

חיים אורון: זה לא שינוי קטן.

חיים אורון: מי שקצת מכיר את הארץ הזו, ממונה על המחוז שאחראי על הוועדה המחוזית זה לא איזה דבר לא חשוב.

חיים אורון: אבל כל המגמה שעולה מכל המערכת הזו היא הקטנת השיקולים המקצועיים ארוכי הטווח על חשבון שיקולים מאוד מזדמנים ומאוד מקומיים.

חיים אורון: גם את המתכנן שמו בצד.

חיים אורון: יקשיבו לו קשב רב, להצעותיו, אבל אין לו זכות הצבעה.

חיים אורון: זה, אגב, החלק שמוסכם על שני המציעים.

חיים אורון: על הנושא המהותי של הממונה על המחוז יש מחלוקת, אגב, כנראה לא מקרית, השר מרידור, בין שר הפנים דאז, שאמר לי הרגע שהוא חושב שזה אסון, ושר הפנים דהיום, שחושב שזה טוב, וחברי הקואליציה שמביאים הצעת חוק שמתואמת עם שר הפנים הנוכחי, וממני מבקשים עכשיו להיות ענייני לחלוטין.

חיים אורון: אז באופן ענייני לחלוטין, אדוני היושב-ראש, אני מציע לכנסת לא לקבל את הצעת החוק במתכונת הזו, ולמזער – לחכות שיובא חוק התכנון והבנייה החדש, ונתחייב כולנו שיהיה בתוכו הפרק הזה, והוא יסדיר אז את העניין.

חיים אורון: ואז נראה איך נראית הוועדה המחוזית, איך נראית הוועדה המקומית, מי עומד בראש זה ומי עומד בראש אחר, ולא התהליך הזה.

חיים אורון: אבל, חברי חברי הכנסת, אני חוזר ואומר: איזה ריח קשה, תחושה שהתכנון הוא בעיה והביורוקרטיה היא קושי; היא קושי גדול, אבל זה המקום וזו הדרך – ידידי חברי הכנסת, דווקא אלה השלושה שיושבים פה, גם על-פי השקפתם וגם על-פי עיסוקיהם הקודמים – זו הדרך שבה האינטרסים השונים של הציבור, ולפעמים יש ציבורים שונים עם אינטרסים שונים; פעם זה ירוק, ופעם זה עסקי, ופעם זה יהודי ופעם זה ערבי ופעם זה כביש, ופעם זה בית – ככה בונים מדינה.

חיים אורון: ולא מהר-מהר-מהר, כי מישהו עכשיו רוצה להוכיח שנסגור מרפסות מהר.

חיים אורון: נסגור מרפסות מהר, אבל יש סכנה גדולה שבתוך הריצה הזאת ניקלע לכמה פגמים תכנוניים מהותיים, ואחד האסונות בתחום הזה הוא שחלק מהם הם בלתי הפיכים.

חיים אורון: זה לא שאפשר לבוא בעוד עשר שנים ולהגיד: נזיז את הכביש עכשיו לפה, או נשנה את התכנון והבנייה או את הייעוד של קרקע מסוימת למטרות אחרות.

חיים אורון: לכן אני חושב שאפשר יותר לאט, לא בשתי גרסאות.

חיים אורון: אתם רוצים להביא חוק חדש?

חיים אורון: אני מניח שסיעתי תיאבק בחוק במתכונתו זו, אבל לפחות זו זירה מתאימה לבחון גם את ההצעה הזו.

חיים אורון: לכן אנחנו נצביע נגדה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת חיים אורון.

מגלי והבה: חבר הכנסת דב חנין ביקש להתייחס להצעת החוק.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

דב חנין: החוק שעומד בפני הכנסת הוא חוק רע.

דב חנין: הוא פשוט חוק רע מהרבה מאוד סיבות והרבה מאוד טעמים.

דב חנין: יש לנו מערכת תכנונית שיש בה ליקויים, יש בה פגמים, ואפשר וצריך לתקן אותה.

דב חנין: אפשר לקצר הליכים, אפשר לייעל את הליכי הרישוי, אבל, גבירותי ורבותי, חברות וחברי הכנסת – התכנון הוא לא אויב.

דב חנין: התכנון הוא לא אויב, המתכננים הם לא האויב, אנחנו לא רוצים לגמד אותם, לא רוצים לצמצם את יכולתם להשפיע.

דב חנין: להיפך.

דב חנין: אנחנו רוצים אותם, אנחנו צריכים אותם, צריכים את המערכת התכנונית.

דב חנין: יושב בוועדה מתכנן, אחד מתוך רבים.

דב חנין: שלא תחשבו שזה כולה ועדה של מתכננים, והפוליטיקאים ויתר האנשים נמצאים במיעוט כי כל המתכננים האלה משתלטים על הדיון.

דב חנין: יושב שם מתכנן אחד, מתכנן המחוז, ומה לעשות, הוא לא נמצא בדעה מייעצת, הוא נמצא בדעה מלאה.

דב חנין: יש לו גם יכולת להצביע.

דב חנין: מה רע בזה?

דב חנין: מה הפסול בזה?

דב חנין: זה בדיוק מה שמאפשר למתכנן המחוז לבוא, ולא רק להיות יועץ חיצוני, לא רק להיות עוד אחד מאותם אדריכלים ואנשי מקצוע שמופיעים בפני הוועדה ומשמיעים עמדות מקצועיות, אלא לשבת שם ליד השולחן כשווה בין שווים, להגיד את עמדתו, להגיד את דעתו, ולגרום גם שדעתו תישמע ויהיה לה משקל.

דב חנין: עכשיו באים ומנסים לצמצם את הכוח העצום הזה של המתכננים, את היכולת שלהם להצביע בישיבת הוועדה.

דב חנין: אני אומר, אדוני היושב-ראש, בדרך כלל כשבאים לתקן משהו, צריך לראות קודם כול מה שבור, מה לא בסדר, מה באו המתקנים לתקן פה, מה כל כך לקוי במערכת שבה המתכנן יכול להצביע.

דב חנין: אולי יביאו לנו דוגמאות כלשהן שזה גרם לשיבוש, שזה הדבר שגרם להארכת הליכים.

דב חנין: אתה יודע, אולי בגלל ההצבעה הזאת של המתכנן, כל ההליכים נתקעים, כי המתכנן מצביע.

דב חנין: אני לא מבין בכלל מאיפה צמחה הבעיה.

דב חנין: לכן, אני אומר בצער, אדוני היושב-ראש, שלא כאן אני רואה את הבעיה.

דב חנין: לא זו הבעיה של מערכת התכנון – שגם מתכנן המחוז יכול להצביע.

דב חנין: אני רואה בעיה מכיוון אחר, מכיוון אחר לחלוטין.

דב חנין: אני רואה בעיה של אינטרסים שמנסים להשפיע, מנסים לגרום לדברים ולקדם החלטות, ויושב לו מתכנן שנקודת הראות שלו היא מקצועית והשיקול שלו הוא מקצועי, ומציג עמדה אחרת, ומאחורי העמדה הזאת יש גם משקל – אומנם של קול אחד, אבל משקל, זו ה"רעה" שרוצים לבער.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני רואה בהצעת החוק הזאת התקפה מיותרת לחלוטין על מערכת התכנון.

דב חנין: יש מה לתקן במערכת התכנון.

דב חנין: בואו נתקן את מה שצריך, בואו לא נקלקל את מה שתקין, וזה מה שעושים בהצעת החוק הזאת.

דב חנין: אבל, מעבר לכל הדברים האלה, אני מתפלא גם על היוזמים, על הבהילות שאחזה בהם.

דב חנין: הרי עומדת בפני הכנסת הצעת חוק ענקית, מהפכנית, חוק תכנון ובנייה חדש.

דב חנין: מה אצה הדרך כרגע לקדם, להקדים את חוק התכנון והבנייה החדש בהוראה אחת שבדחיפות מנסה להתמודד עם הבעיה הזאת של יכולתו של המתכנן להצביע?

דב חנין: מדוע צריך להקדים את הנושא הזה ליתר הנושאים בחוק התכנון והבנייה?

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני מציע לכנסת להצביע נגד החוק הזה בקריאה ראשונה.

דב חנין: אני מציע ליוזמים של החוק הזה לקחת את הרעיון הזה ולהכניס אותו למסגרת הדיונים שיהיו בכנסת על הרפורמה בחוק התכנון והבנייה.

דב חנין: אני מבטיח שבדיונים האלה אנחנו נשתדל להיות קשובים.

דב חנין: אני מקווה שנצליח להיות קשובים אחד לשני, שננהל דיונים רציניים ועניינים.

דב חנין: אבל בוודאי אסור להקדים את העגלה לסוסים, אסור לבצע מחטפים לפני החוק הזה, ובוודאי לא מחטפים כל כך בעייתיים וכל כך פסולים.

דב חנין: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים בסדר הדוברים.

מגלי והבה: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

חיים אורון: מי עוד?

מגלי והבה: אתה רוצה לעשות – – – אז נזמין אותך.

חיים אורון: לא, אז הוא אחרון?

מגלי והבה: כן, אחרון הדוברים, אלא אם מישהו ירצה.

מגלי והבה: כן, אחרון הדוברים, בהחלט.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש פה משהו מאוד מעניין.

נסים זאב: כל מה שבא משר הפנים הנוכחי זה לא מקצועי, זה בלתי הגיוני, זה אסון; איזה התבטאויות אני שומע פה.

נסים זאב: ראינו את זה גם בהצעת האי-אמון של אחמד טיבי – מה הוא דיבר נגד שר הפנים, ובסוף יצא שלא מיניה ולא מקצתיה, אפילו הוא לא יודע על מה הוא מדבר.

נסים זאב: הוא האשים את שר הפנים – הוא מחפש ג'ובים.

נסים זאב: גם פה עכשיו מדברים על ג'ובים, כדי שיהיה גם מתכנן למחוז וגם יושב-ראש הוועדה המחוזית.

נסים זאב: מישהו יכול להסביר לי, כשאנחנו מדברים על מהנדס העיר – דב חנין, בבקשה, יש יושב-ראש ועדה מקומית, נכון?

נסים זאב: ויש מתכנן לעיר, בכל עיר ועיר, שזה נקרא מהנדס העיר, מה לעשות?

נסים זאב: מהנדס העיר, הוא מצביע?

נסים זאב: הוא לא מצביע.

נסים זאב: אתה מבין שהוא עובד במקרו ומסתכל על תכנון עיר, וכשהוא מתכנן עיר, בסופו של דבר הוא לא מתכנן את העיר בבת-אחת – זה שכונות, זה בניינים.

נסים זאב: אלה נקראים תוכניות עיר, כולן תוכניות עיר.

נסים זאב: אבל זה דבר שמובן מאליו שכך צריך להיות – יש יושב-ראש ויש מהנדס.

נסים זאב: מדוע עם מנהל המחוז אתה לא יכול להבין את אותו הדבר?

נסים זאב: מנהל מחוז הוא מתכנן-על, יושב-ראש יושב על כל פרט ופרט בתוכנית, על כל בניין.

נסים זאב: מה, אנחנו לא יודעים במה מנהלי המחוזים דנים?

מגלי והבה: מנהלי המחוזות.

נסים זאב: המחוזות.

נסים זאב: במה הם דנים?

נסים זאב: הרבה פעמים גם על מרפסות, נכון, כמו שאמר חבר הכנסת ג'ומס, ויושבים בגלל שהחוק מחייב.

נסים זאב: החוק בעצם מאלץ את המתכנן להביא את זה לוועדה מקומית, ושוב לוועדה מחוזית, ושוב חוזר לוועדה מקומית, ואנחנו יודעים כמה גלגולים זה עובר, והכול נקרא מקצועי וסופר-מקצועי.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שזה כן נכון, זה כן מקצועי שיש מתכנן מחוז ויש יושב-ראש ועדה מחוזית, והתפקידים הם בהחלט אולי קצת דומים, אבל התפקיד הרשמי של כל אחד שונה לגמרי, כי היושב-ראש דן בכל סעיף ובכל פרט ובכל תוכנית שמוגשת לפניו שמחייבת החלטה של הוועדה המחוזית, מה שאין כן מנהל מחוז – הוא מסתכל במקרו על העיר ועל תכנון העיר בגדול, וזה באמת שונה אחד מהשני.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

מגלי והבה: ניתן לך להגיע למקומך.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 10 נגד – 4 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 93) (הוראות לעניין הוועדה המחוזית), התש"ע–2010, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 10, נגד – 4, נמנעים – אין.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 93) (הוראות לעניין הוועדה המחוזית), התש"ע–2010, עברה בקריאה ראשונה, ותועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מגלי והבה: הודעה לסגן המזכיר, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות (תיקון מס' 2), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נאזם בדר: מסקנות ועדות העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בנושא: שכיחות חריגה של מחלת פרקינסון בבאקה-אל-ע'רביה בשל חשיפה לחומרים מדבירים, הצעתם של חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, עפו אגבאריה ואחמד טיבי.

נאזם בדר: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיונים מהירים בנושאים: מערכות התראה והנחיה במוסדות חינוך, הצעתו של חבר הכנסת דני דנון; סגירת כיתות השכלה למבוגרים בעיר רהט, הצעתה של חברת הכנסת חנין זועבי.

נאזם בדר: הודעת ועדת הכספים על החלטתה בעניין החלת דין רציפות על הצעת חוק אזור סחר חופשי אילת (פטורים והנחות ממסים) (תיקון מס' 6), התשס"ח–2008.

נאזם בדר: הודעה מטעם ועדת הכנסת על תיקון תקנון הכנסת – על-פי סעיף 151 לתקנון הכנסת.

נאזם בדר: תודה.

מגלי והבה: תודה לסגן המזכיר.

מגלי והבה: [מס' מ/289; "דברי הכנסת", הכנסת ה-17, מושב שני, חוב' כ"ה, עמ' 8406.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק תרומת ביציות, התשס"ו–2007.

מגלי והבה: ימסור את ההודעה השר זאב בגין בשם סגן שר הבריאות.

מגלי והבה: חברי בפינה השמאלית שם, אתם מפריעים.

מגלי והבה: תודה.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע על רצונה של הממשלה להחיל דין רציפות על הצעת חוק תרומת ביציות, התשס"ו–2007.

זאב בנימין בגין: הצעת חוק זו נועדה להסדיר את ההיבטים השונים הכרוכים בשאיבה ובתרומה של ביציות ואת השימוש בביציות אלה בישראל.

זאב בנימין בגין: עיקר החוק נועד להסדיר תרומת ביציות לצורכי הולדה, אולם יש גם חריגים המאפשרים שימוש למטרת מחקר.

זאב בנימין בגין: הצעת החוק מטפלת בתהליך התרומה בשלב קבלת התרומה וייעודה, וכן בשלב שלאחר לידת הילד שנולד כתוצאה מן התרומה.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, התגלגלה לידי, במקרה גמור, זכות.

זאב בנימין בגין: בשתי הזדמנויות החלפתי את שר המשפטים בתפקידו בניהול ועדת השרים לחקיקה, והוועדה דנה בהצעת חוק פרטית של חברי הכנסת רחל אדטו ואריה אלדד, שניהם כידוע רופאים ידועי שם, אשר ביקשו להמריץ את הממשלה לשוב ולהגיש את הצעת החוק ולהביא אותה לידי גמר לאחר עשר שנים של טיפול.

זאב בנימין בגין: חברת הכנסת אדטו עוד עסקה בנושא זה בשלבים הראשונים של עבודת הוועדה דאז.

זאב בנימין בגין: המציעים, משנוכחו לדעת שהממשלה אכן תודיע לכנסת על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק זאת, באדיבותם הסירו את הצעתם.

זאב בנימין בגין: היא היתה מעין פיגום, ואם אנחנו ניגשים לבנייה, אז ייתכן שאפשר בלעדיו, אבל אני לא בטוח שבכל מקרה כל חבר כנסת אחר היה גם הוא נוהג באדיבות ובענייניות כזאת.

זאב בנימין בגין: סגן שר הבריאות ביקש לפני כחודשיים ארכה נוספת כדי לעסוק בעניין, לטפל בו מכל היבטיו, ואני חושב שטוב היה שהמתנו תקופה זו, ועכשיו אפשר להביא מתוך הסכמה רחבה יותר את הצעת החוק הזאת.

זאב בנימין בגין: זהו יום חשוב ומיוחד לעורכת-הדין מירה היבנר, היועצת המשפטית של משרד הבריאות.

זאב בנימין בגין: עשר שנים היא עוסקת בהתמדה, בנחישות, בחריצות, בטיפול בהצעת החוק הזאת, שכמעט הגיעה לחקיקה עם סיום כהותה של הכנסת הקודמת, ולא הסתייע.

זאב בנימין בגין: עכשיו היא בוודאי תמשיך ללוות את עבודת הוועדה ותגיש את העצות הדרושות בהמשך החקיקה.

זאב בנימין בגין: הממשלה מבקשת להחיל דין רציפות על הצעת חוק זאת, אבל יהיו בה כנראה שינויים נוספים המתחייבים.

זאב בנימין בגין: הדיון יהיה בוועדת העבודה והרווחה, בראשותו של היושב-ראש הנמרץ שלה, חבר הכנסת חיים כץ.

זאב בנימין בגין: תודה, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת.

מגלי והבה: תודה לשר זאב בגין.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, כמובן, ההצבעה על הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת החוק תהיה בעוד שבועיים.

מגלי והבה: אני מזמין את יושב-ראש ועדת הכנסת לכמה הודעות.

מגלי והבה: בבקשה.

): אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, שלוש הודעות מטעם הכנסת.

): האחרונה שבהן מחייבת הצבעה.

): ההודעה הראשונה – אני מתכבד להודיע בזאת על חילופי אישים בוועדת החוץ והביטחון מטעם סיעת קדימה: במקום חבר הכנסת זאב בוים תכהן חברת הכנסת רוחמה אברהם-בלילא.

רחל אדטו: איזו ועדה?

): ועדת החוץ והביטחון.

): הודעה שנייה – ועדת הכנסת קבעה את הוועדות הבאות לדיון בהצעות לסדר-היום, כדלקמן: ועדת החוקה, חוק ומשפט תדון בהצעה לסדר-היום בנושא: העברת נתונים לדוח-גולדסטון על-ידי הקרן החדשה לישראל ועמותות שמאל – הצעות חברי הכנסת חיים אמסלם, יוליה שמאלוב-ברקוביץ, עפו אגבאריה ומשה גפני.

): ועדת העבודה, הרווחה והבריאות תדון בהצעות לסדר-היום בנושא: ההתנהלות סביב העברת בסיסי צה"ל לאזור הדרום – הצעות חברת הכנסת מירי רגב וחברי כנסת נוספים.

): ההודעה השלישית, שמחייבת הצבעה, אדוני היושב-ראש:

): הכנסת החליטה בישיבתה ביום רביעי, ה' בשבט התש"ע, 20 בינואר 2010, להעביר לוועדת הפנים והגנת הסביבה את ההצעה לסדר-היום בנושא:

): הנצחת זכרו ומורשתו של הצדיק המקובל הרב ישראל אבוחצירא (הבבא סאלי), זצוק"ל.

): יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה ביקש להעביר את ההצעה הנ"ל לדיון בוועדת החינוך, התרבות והספורט מן הנימוק שנושא ההצעה נמצא במסגרת סמכותה של ועדת החינוך, התרבות והספורט.

): יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט נתן את הסכמתו להעברת ההצעה לדיון בוועדת החינוך, התרבות והספורט.

): על כן, ועדת הכנסת ממליצה לכנסת לשנות את החלטתה ולהעביר את ההצעה לסדר-היום האמורה מוועדת הפנים והגנת הסביבה לוועדת החינוך, התרבות והספורט.

): אבקש מהכנסת לאשר את ההמלצה הזאת.

): תודה.

מגלי והבה: תודה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

מגלי והבה: אנחנו נצביע על הודעתו האחרונה, לפי בקשתו.

מגלי והבה: הצבעה מס' 16 בעד הצעת ועדת הכנסת – 3 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת להעביר את הנושא:

מגלי והבה: הנצחת זכרו ומורשתו של הצדיק המקובל הרב ישראל אבוחצירא (הבבא סאלי) זצוק"ל, מוועדת הפנים והגנת הסביבה לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 3, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אני קובע שהודעת יושב-ראש ועדת הכנסת התקבלה.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לשאילתות לסגן שר הביטחון.

מגלי והבה: אני מזמין את סגן שר הביטחון, שיהיה על הדוכן וישיב על השאילתות לפי הסדר.

מגלי והבה: בבקשה.

מגלי והבה: שאילתא 306, של חבר הכנסת יריב לוין, הכוונה להרוס ברכות במעיין יוסף.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני סגן השר.

מגלי והבה: חבר הכנסת שאל את שר הביטחון ביום ח' באב התשס"ט (29 ביולי 2009): פורסם כי צה"ל מתכוון להרוס בריכות מים פתוחות, שהוקמו לרווחת הציבור כולו, באתר מעיין-יוסף על-ידי משפחת חלל צה"ל עמשא משולמי ז"ל.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: מדוע להרוס את מקום ההנצחה, המשפר את חזות המקום ומשמש ללא תשלום את הציבור?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: כמה יעלו פעולות ההריסה?

מגלי והבה: 3.

מגלי והבה: האם זהו סדר העדיפויות במשאבי צה"ל?

מתן וילנאי: 1–3.

מתן וילנאי: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מדובר בבריכות מים בתחום המועצה המקומית שומרון, שהן מעין פיתוח של מעיין שנעשה על-ידי משפחה שכולה לזכר בנה, לוחם צה"ל, עמשא משולמי ז"ל, שנפל במלחמת לבנון השנייה.

מתן וילנאי: המשפחה השכולה, יחד עם חברים ובעידוד המועצה, שיפצו את המעיין הנמצא בעלייה ליישוב הר-ברכה.

מתן וילנאי: המשפחה קיבלה הודעה ממשטרת ישראל כי מדובר בבנייה לא חוקית.

מתן וילנאי: מצה"ל הודיעוני כי אכן המקום הוכרז כבנייה בלתי חוקית, ולכן יש להורסו.

מתן וילנאי: צריך להודות שמצד אחד זה מפעל הנצחה של משפחה שכולה, עם כל ההשלכות של זה, עם כל המשמעויות של זה, אבל באותה עת גם הוא מחייב היתרים של בנייה על-פי דין, וזה לא נעשה במקרה הזה.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: שאלה נוספת לחבר הכנסת לוין, בבקשה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, מכובדי סגן השר, חברות וחברי הכנסת, פעם היו אומרים שההבדל בין הגוש המערבי לגוש המזרחי הוא שבגוש המזרחי יש קיבעון והגוש המערבי יודע לאלתר, ולכן המערב תמיד גבר על המזרח.

יריב לוין: אבל נדמה לי שאנחנו הולכים במסלולים שכבר בהרבה מדינות, לפני הרבה שנים, הבינו שהם לא מתאימים לעידן המודרני.

יריב לוין: נכון, הכול נכון, עשו מה שעשו, עשו אולי כפי שאומר כבוד סגן השר, בעידוד המועצה, באישורה, במקום שהוא פתוח לכלל הציבור, בדבר שאין חולק שרק היטיב את מצב המקום ושיפר אותו.

יריב לוין: אז נכון, הדרך הנכונה לטעמי לטפל, כפי שנעשה בהרבה מאוד מקרים אחרים, זה למצוא את הדרך לשבת, להכשיר את הדבר הזה, להסדיר מה שצריך להסדיר, ולא להרוס.

יריב לוין: ולכן הייתי מבקש מכבוד סגן השר, אנא, התערב בעניין הזה, שהוא גם עניין אנושי, הוא גם עניין סביבתי, הוא גם עניין של רווחת הציבור כולו.

יריב לוין: שיסדרו את מה שצריך לסדר, יאשרו את מה שצריך לאשר, ייחסכו ההוצאות העצומות שבוודאי כרוכות בכל פעולת ההריסה הראוותנית הזאת שתידרש שם, ואני חושב שזה יהיה טוב לכולם.

מתן וילנאי: חבר הכנסת לוין, אני מקבל את מה שאתה אומר, אך אין זה נכון.

מתן וילנאי: בימים אלה אני עוסק באתר הרבה יותר ידוע, שבו נהרגו עשרות חברים שלי, גבעת-התחמושת, לא רחוק מכאן.

מתן וילנאי: גם שם אנחנו מוגבלים על-ידי כללים שמחייבים אותנו, ואנחנו נמצאים על סף סגירתו כתוצאה מזה, וגם שם אנחנו מחפשים את הפתרון הראוי.

מתן וילנאי: המקרה הזה – אני משוכנע, בלי להיות בקי בפרטים, שהמועצה שומרון יודעת היטב מה אפשר ומה אי-אפשר.

מתן וילנאי: זה בתחום שיפוטה.

מתן וילנאי: היא היתה צריכה לפעול בצורה הראויה.

מתן וילנאי: היא בחרה כנראה לא לעשות את זה.

מתן וילנאי: אבל לפי בקשתך, מכיוון שזו משפחה שכולה, אני אכנס ואבדוק את זה שנית.

מגלי והבה: תודה לסגן שר הביטחון.

מגלי והבה: שאילתא מס' 442, של חבר הכנסת חיים אמסלם – לא נמצא כאן, לפרוטוקול.

מגלי והבה: חבר הכנסת שאל את שר הביטחון ביום א' בכסלו התש"ע (18 בנובמבר 2009): פורסם לאחרונה כי בעקבות פניית נשות "מחסום Watch", צה"ל הורה ללוחמים דתיים להסיר ממחסום ביהודה ושומרון שלט שנכתב עליו הפסוק "ארדוף אויבי ואשיגם ולא אשוב עד כלותם".

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: האם אין חיילי צה"ל מחונכים לחתור למגע תוך דבקות במשימה?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: האם אין תפקידם של מחסומים ונקודות ביקורת למנוע מעבר של אויבים ומחבלים?

מגלי והבה: 3.

מגלי והבה: אם כן – מדוע ניתנה ההוראה להסיר את השלט?

מתן וילנאי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1–3.

מתן וילנאי: השלט המצוין בשאילתא הוא שלט השייך לחטיבת גולני ונתלה כנראה על-ידי חיילי הגדוד.

מתן וילנאי: השלט הורד מכיוון שנתלה ללא אישור החטיבה.

מתן וילנאי: השלטים היחידים שמאושרים לתלייה במחסומים באיו"ש הם שלטים הממלאים את צורכי המחסום.

מתן וילנאי: הסרת השלט איננה פוגעת ברוח הלחימה ובערכי הלחימה של החיילים, ואף מחדדת את מבצעיות סביבת פעילותם.

מגלי והבה: שאילתא מס' 567 של חבר הכנסת אברהים צרצור: ארכיון מרכז המחקרים הפלסטיני.

מגלי והבה: אדוני סגן השר, בבקשה.

מגלי והבה: חבר הכנסת שאל את שר הביטחון ביום ו' בטבת התש"ע (23 בדצמבר 2009): נודע לי כי ארכיון מרכז המחקר הפלסטיני בביירות הועבר לישראל, ומשנת 2000 נמצא בנמל אשדוד במכולות.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: האם ידיעה זו נכונה? 2.

מגלי והבה: אם כן – למה אין משחררים את המטען ומעבירים אותו לרשות הפלסטינית לאלתר?

מגלי והבה: 3.

מגלי והבה: אילו נזקים נגרמו לארכיון מתחילת האחסון ועד היום?

מגלי והבה: 4.

מגלי והבה: האם עשתה ישראל בארכיון שימוש כלשהו בניגוד לרצון הרשות הפלסטינית?

מתן וילנאי: חבר הכנסת צרצור, אני בדקתי אישית היום עם מנהל נמל אשדוד – מנכ"ל, כי עכשיו זו חברה, ועם אנשי הביטחון שלו, ואף אחד מהם לא מכיר מכולה מהסוג הזה שנמצאת בנמל אשדוד.

מתן וילנאי: הם אמרו לי דבר פשוט: מספר – ואני לא יודע אם תוכל להשיג מספר של מכולה, או כל דבר אחר – ונדע להתייחס לזה, אבל כרגע אין להם שום מידע.

מתן וילנאי: הם גם אמרו לי שאחרי זמן קצר, כ-90 יום, שולחים מכולה למקום אחר, והיא לא נשארת בנמל.

מתן וילנאי: אם יש לך מידע נוסף, אני אהיה מוכן לבדוק את זה שנית.

אברהים צרצור: סגן השר, לשלוח לך באופן ישיר?

מתן וילנאי: לשלוח אלי.

אברהים צרצור: חשבתי אולי – – –

מגלי והבה: אדוני מוותר על השאלה הנוספת, אם כך.

מגלי והבה: תשלח לו מה שהוא ביקש.

מגלי והבה: תודה.

מתן וילנאי: בסדר, תשלח אלי.

מגלי והבה: מאה אחוז.

מגלי והבה: תודה לסגן השר ולחבר הכנסת אברהים צרצור.

מגלי והבה: שאילתא מס' 602, של חבר הכנסת אורי אריאל – לא נמצא כאן, לפרוטוקול; שאילתא מס' 606, של חבר הכנסת אורי אריאל – גם לפרוטוקול; שאילתא מס' 643, של חבר הכנסת אחמד טיבי – גם לפרוטוקול; שאילתא מס' 651, של חבר הכנסת אורי אורבך – גם לפרוטוקול.

מגלי והבה: חבר הכנסת אורי אריאל שאל את שר הביטחון ביום י"ג בטבת התש"ע (30 בדצמבר 2009): בצו ההקפאה נכתב שתוקם ועדת תובענות שתטפל באנשים שבקשתם לבנייה נדחתה או שנפגעו מהחלטת הממשלה להקפיא את הבנייה.

מגלי והבה: למרות החלת הצו, עד עתה לא הוקמה ועדה זו.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: מתי תוקם הוועדה?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: מה הם הקריטריונים שלאורם תפעל?

מגלי והבה: 3.

מגלי והבה: מה הוא אומדן העלויות?

מתן וילנאי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

מתן וילנאי: ועדת התובענות כבר הוקמה וחברים בה נציגי משרד הביטחון, משרד האוצר ומשרד ראש הממשלה.

מתן וילנאי: 2.

מתן וילנאי: בימים אלו מתגבשים הקריטריונים במשרד האוצר לגיבוש תקציבה ואופן פעילותה.

מתן וילנאי: חבר הכנסת אורי אריאל שאל את שר הביטחון ביום י"ג בטבת התש"ע (30 בדצמבר 2009): רכב ההסעות של ילדי מעלה-לבונה שיצא מבית-הספר "אוהל שילה" ב-7 בדצמבר 2009 עוכב ב-15:30 על-ידי צה"ל ואולץ לעצור הרחק מהיישוב.

מתן וילנאי: לאחר חצי שעת עיכוב התלמידים נשלחו ברגל אל היישוב, מרחק 3-2 קילומטרים, בגשם שוטף.

מתן וילנאי: רצוני לשאול: 1.

מתן וילנאי: מי נתן את ההוראה? 2.

מתן וילנאי: מה ייעשה בעתיד למניעת מקרים כאלה?

מתן וילנאי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1–2.

מתן וילנאי: האוטובוס שהוביל את התלמידים למעלה-לבונה עוכב באופן זמני על-ידי כוחות הביטחון במחסום צבאי הסמוך ליישוב, מאחר שמתיישבים ממעלה-לבונה חסמו את הכניסה ליישוב על-ידי חפצים שונים, וכן עשו שימוש בגופם במטרה למנוע את כניסת הרשויות לאזור.

מתן וילנאי: כתוצאה מכך, כל כלי הרכב שהיו בדרכם למעלה-לבונה עוכבו באופן זמני סמוך לכניסה, עד אשר יצליחו כוחות הביטחון לפתוח את חסימת הציר.

מתן וילנאי: ברצוני להוסיף כי לא ניתנה כל הוראה מטעם כוחות צה"ל להוריד את התלמידים מהאוטובוס, אלא הם עשו זאת על דעת עצמם.

מתן וילנאי: חבר הכנסת אחמד טיבי שאל את שר הביטחון ביום כ"ז בטבת התש"ע (13 בינואר 2010): בתוכנית "הכול דיבורים" התפרסמה ידיעה על כך שביחידת הכלבנים בצה"ל מאמנים כלבים להסתער על ערבים שקוראים "אללהו אכבר".

מתן וילנאי: רצוני לשאול: 1.

מתן וילנאי: האם הדיווח נכון?

מתן וילנאי: 2.

מתן וילנאי: אם כן – מה ידוע לך על כך? 3.

מתן וילנאי: איך מאמנים את הכלבים לזהות ערבי?

מתן וילנאי: 4.

מתן וילנאי: מה מפחיד בקריאת "אללהו אכבר", שהיא ביטוי דתי לחלוטין?

מתן וילנאי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1–2.

מתן וילנאי: ליחידת "עוקץ" יש יכולות רבות, ואחת מהן היא אילוף כלבים לצורך איתור אויב בלבוש אזרחי ובמדים, יכולת שהוכיחה את עצמה בפעילויות רבות.

מתן וילנאי: 3.

מתן וילנאי: היחידה אינה מאלפת את הכלבים לאתר אדם על-פי דת, גזע או שפה.

מתן וילנאי: 4.

מתן וילנאי: באירוע המתואר בשאילתא הוצגו יכולותיה של היחידה ושל החיילים בהכוונת הכלבים.

מתן וילנאי: השימוש בביטוי "אללהו אכבר" היה ככל הנראה אלתור של אחד החיילים.

מתן וילנאי: חבר הכנסת אורי אורבך שאל את שר הביטחון ביום כ"ז בטבת התש"ע (13 בינואר 2010): בג"ץ הכריע כי תותר תנועת פלסטינים בכביש המוביל ליישוב נגוהות.

מתן וילנאי: הכרעה זו מבטלת את החלטת צה"ל בעניין, שניתנה לאחר שאירעו לאורך הכביש כמה פיגועי טרור שגרמו לנפגעים רבים וסיכנו את תושבי האזור.

מתן וילנאי: רצוני לשאול: 1.

מתן וילנאי: מתי ייפתח הכביש לתנועת פלסטינים?

מתן וילנאי: 2.

מתן וילנאי: מה ייעשה להבטחת חיי התושבים לאחר פתיחת הכביש?

מתן וילנאי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

מתן וילנאי: בהתאם להחלטת בית-המשפט העליון, נפתח הכביש המוביל לנגוהות לתנועת פלסטינים ב-15 בינואר 2010.

מתן וילנאי: 2.

מתן וילנאי: טרם פתיחת הכביש נקטו גורמי הביטחון כמה צעדים על מנת להבטיח את שלומם וביטחונם של תושבי נגוהות ושל כלל המשתמשים בכביש.

מתן וילנאי: הצעדים כוללים, בין היתר, התקנת שערי "גורן" לשימוש במצבי חירום ותגבור מספר הלוחמים ביישוב.

מגלי והבה: שאילתא מס' 661, של חבר הכנסת אריה אלדד: כניסה לשטחי A.

מגלי והבה: הוא אכן נמצא כאן.

מגלי והבה: בבקשה.

מגלי והבה: חבר הכנסת שאל את שר הביטחון ביום ה' בשבט התש"ע (20 בינואר 2010): כידוע, צו אלוף אוסר כניסת ישראלים לשטחי A.

מגלי והבה: לאחרונה הוצאו היתרים לנהגים ערבים-ישראלים להיכנס לבית-לחם, ונוצרה תחרות לא הוגנת בחברות תיירות המעסיקות נהגים יהודים או נהגים ערבים.

מגלי והבה: תיירים רבים מעדיפים חברות המעסיקות ערבים-ישראלים, ואחת החברות פיטרה 15 נהגים יהודים.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: האם נכון הדבר?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: אם כן – מה ייעשה לשינוי ההנחיה?

מתן וילנאי: 2-1.

מתן וילנאי: השאילתא עוסקת בכניסה לשטחי A ולהגבלה של כניסת ישראלים מכוח צו מפקד כוחות צה"ל ביהודה ושומרון.

מתן וילנאי: הכניסה מוגבלת לישראלים מתוקף צו לפי הערכת סיכון ביטחוני שנשקף לאוכלוסיות השונות מעצם כניסתן לשטחי A.

מתן וילנאי: באותם מקרים שבהם לפי הערכת המצב ושיקול הדעת של הכוחות בצה"ל צווי הביטחון אינם מחייבים את ההגבלה, ניתן לכך היתר.

מתן וילנאי: מדובר בהבחנה, אולם זו מתחייבת מהרצון והחובה לצמצם את מגבלות התנועה כאשר אין בהן הכרח ביטחוני.

מתן וילנאי: ההחלטות האלה מתקבלות תוך בחינת השיקולים הביטחוניים ועריכת האיזון ביניהם.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: שאלה נוספת לחבר הכנסת אריה אלדד, בבקשה.

אריה אלדד: אדוני סגן השר, תודה.

אריה אלדד: המצב שנהג עד לאחרונה היה שמדריכי התיירים או נהגי רכבי התיירות היו מביאים את התיירים עד למחסום, ושם מדריכי תיירים מקומיים היו מקבלים אותם.

אריה אלדד: לאחר שינוי ההוראה מדריכי תיירים ונהגי רכב יהודים אינם יכולים להיכנס, ומדריכי תיירים ונהגי רכב תיירות ערבים, אזרחים ישראלים, מורשים להיכנס.

אריה אלדד: נוצרה אפליה ברורה, ותיירים מעדיפים לנסוע עם מדריכי תיירים ערבים, ולכן יש פגיעה ברורה על רקע של מוצא אתני – אפליה בפרנסה בתחומי מדינת ישראל.

אריה אלדד: האם יש כוונה לשנות את האפליה הזאת?

אריה אלדד: כי לא מדובר פה רק בהערכת סיכונים.

אריה אלדד: כתוצאה מהערכת הסיכונים נוצרה אפליה על רקע מוצא.

אריה אלדד: תודה רבה.

מתן וילנאי: הנושא הזה לא חדש.

מתן וילנאי: הוא נכון.

מתן וילנאי: כפי שחבר הכנסת אלדד מתאר אותו, הוא בהחלט נכון.

מתן וילנאי: מכיוון ששיקולי הביטחון גוברים על הכול, נשארנו עם החלטה הזאת.

מתן וילנאי: אני רושם לעצמי לבדוק פעם נוספת כיצד אפשר למנוע את האפליה הזאת בכל דרך שהיא.

מתן וילנאי: בכל מקרה, לא נתפשר על ביטחון אנשים שנכנסים לשם.

מתן וילנאי: אכן, נוצרת בזה בעיה.

מתן וילנאי: אני מקבל את זה.

מתן וילנאי: זה נכון.

מתן וילנאי: נבדוק את זה פעם נוספת.

מגלי והבה: תודה לסגן השר.

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים: שאילתא מס' 717, של חברת הכנסת מירי רגב – לא נמצאת כאן, לפרוטוקול.

מגלי והבה: חברת הכנסת מירי רגב שאלה את שר הביטחון ביום כ"ו בשבט התש"ע (10 בפברואר 2010): שר הביטחון החליט להוציא את ישיבת הר-ברכה מרשימת ישיבות ההסדר בצה''ל לאחר התבטאויותיו של ראש הישיבה.

מגלי והבה: נמסר לי כי הוא הסכים לחתום על מסמך שלפיו ישיבות ההסדר מתנגדות להפגנות בצה''ל.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: האם נכון כי גם לאחר הסכמת הרב של ישיבת ההסדר הר-ברכה הוצאה הישיבה מרשימת ישיבות ההסדר של צה''ל? 2.

מגלי והבה: האם אפשר לתקן את ההחלטה ולהחזיר את הישיבה בהר-ברכה לרשימת ישיבות ההסדר של צה"ל?

מתן וילנאי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) בדצמבר 2009 קיבל שר הביטחון את בקשת צה"ל והודיע על הוצאת ישיבת הר-ברכה מרשימת הישיבות המוכרות כישיבות הסדר, לנוכח התבטאויות קיצוניות חמורות של ראש הישיבה, הרב אליעזר מלמד, בזכות סירוב פקודה בצה"ל.

מתן וילנאי: הרב אף הביע הבנה והסכמה לאירועים שבהם הפגינו חיילי צה"ל, במסגרת צבאית, בזכות הסירוב לפקודה, וכן הביעו זלזול קשה במערכת הביטחון ובמפקדי הצבא.

מתן וילנאי: שר הביטחון קיבל את עמדת בכירי הצבא שלפיה לא ניתן להמשיך ולשלוח חיילים להתחנך בחצרו של אדם המטיף לפעולה בניגוד לערכים הבסיסיים של הצבא, ובראשם חובת הציות לפקודות והימנעות מהפגנה מכל סוג שהוא במסגרת צבאית, והכול במסגרת הסדר מול צה"ל ובמימון המדינה.

מתן וילנאי: טרם הוצאת הישיבה ממסגרת ההסדר נעשתה התייעצות עם איגוד ישיבות ההסדר, כנדרש על-פי דין.

מתן וילנאי: כמו כן התקיים הליך שימוע לרב מלמד בפני סגן שר הביטחון, והוא זומן גם לשימוע בפני שר הביטחון, אלא שסירב להתייצב בפניו.

מתן וילנאי: חרף ההזדמנויות שניתנו לרב לחזור בו מאמירותיו, הוא לא חזר בו.

מתן וילנאי: יתירה מזו, בגילוי דעת שפורסם לאחר ההודעה על הוצאת הישיבה מרשימת ישיבות ההסדר המוכרות אף חזר הרב על אמירות קשות בזכות סירוב פקודה.

מתן וילנאי: לאחר ההחלטה על הוצאת הישיבה מרשימת ישיבות ההסדר המוכרות התקבל מכתב מטעם איגוד ישיבות ההסדר ובו נטען כי כלל רבני ההסדר, לרבות הרב מלמד, מסתייגים מהפגנות בצה"ל.

מתן וילנאי: ואולם, מסמך זה – גם אם אושר על-ידי הרב מלמד, והדבר אינו ברור כלל – אינו מקהה ולו במעט את חומרת ההתבטאויות של הרב מלמד בזכות סירוב פקודה בצה"ל, התבטאויות שמהן סירב הרב לחזור בו.

מתן וילנאי: הנושא בכללותו נבחן על-ידי בית-המשפט הגבוה לצדק במסגרת עתירה שהגישו תלמידי ישיבת ההסדר.

מתן וילנאי: בדיון ציינו השופטים כי חובת הציות לפקודות בצה"ל היא מוחלטת.

מתן וילנאי: בית-המשפט אף הציע לעותרים, על רקע החריפות שבהתבטאויות הרב, למחוק את עתירתם, והעתירה אכן נמחקה.

מתן וילנאי: על בסיס כל האמור נבהיר כי שר הביטחון אינו מתכוון לחזור בו מהחלטתו בעניין זה.

מגלי והבה: שאילתא מס' 723, של חבר הכנסת אריה אלדד: גיוס לצה"ל.

מגלי והבה: בבקשה.

מגלי והבה: חבר הכנסת שאל את שר הביטחון ביום כ"ו בשבט התש"ע (10 בפברואר 2010): בתקשורת התפרסם כי שחקן כדורגל בן 18.5 חתם בקבוצה איטלקית.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: האם השחקן פטור משירות ביטחון?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: אם לא – אילו הסדרים נעשו עמו כדי לדחות את גיוסו או לאפשר לו לשחק בחוץ-לארץ?

מתן וילנאי: השאילתא עוסקת בגיוסו של הכדורגלן אייל גולסה.

אריה אלדד: גולס.

מתן וילנאי: גולס.

מתן וילנאי: כנראה מחתימים אותו בארץ זרה לשחק שם.

מתן וילנאי: הכלל, עוד מהיותי ראש אכ"א, הוא שכולם מתגייסים.

מתן וילנאי: לספורטאים מצטיינים יש נוהל של גיוס ושירות שמאפשר להם גם לעסוק במקצוע שלהם, בעיקר כשספורטאי מוגבל בגיל וכל שנה חשובה אצלו, אבל הוא חייב להתגייס.

מתן וילנאי: מה שנאמר לי הוא, שבעיקרון אייל בדרך חזרה לארץ, ואז הוא יגויס, אני מניח, כספורטאי מצטיין.

מתן וילנאי: אם הוא יבחר להישאר שם, אז כמו ישראלים רבים אחרים הוא יצטרך להתייצב לגיוס, ואם לא – יצטרכו להינקט הצעדים הראויים.

אריה אלדד: – – –

מגלי והבה: מסתפק?

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אלדד.

מגלי והבה: שאילתא מס' 727, של חבר הכנסת עפו אגבאריה – לפרוטוקול; שאילתא מס' 729, של חבר הכנסת יעקב כץ – לפרוטוקול.

מגלי והבה: חבר הכנסת עפו אגבאריה שאל את שר הביטחון ביום כ"ו בשבט התש"ע (10 בפברואר 2010): אלפי סטודנטים ערבים לומדים באוניברסיטאות בג'נין ונאלצים לעבור מדי יום דרך מחסום ג'למה.

מגלי והבה: הסטודנטים סובלים מהיחס ומהתור הארוך בבידוק הביטחוני, שהוא בידי חברה קבלנית, ולפעמים הוא משפיל.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: מדוע לא קיים הסדר בידוק ו/או מסלול מיוחד לסטודנטים שיקל עליהם?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: מה ייעשה לפתרון בעיה זו? 3.

מגלי והבה: מדוע הסטודנטים והאזרחים נאלצים לעבור בתוך כלובים?

מתן וילנאי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 3-1.

מתן וילנאי: מעבר הרכב בגלבוע פועל על-פי הנחיות גורמי הביטחון המוסמכים בישראל.

מתן וילנאי: המעבר נמצא באחריות של רשות המעברים, ולא בידי חברה פרטית.

מתן וילנאי: כלל תהליכי הבידוק והזיהוי מתבצעים על-פי ההנחיות ללא הבדל בין האוכלוסיות העוברות במעבר.

מתן וילנאי: הבידוק נעשה בלוח-זמנים סביר, המאזן בין הצורך הביטחוני לרמת השירות שנקבעה, ולכן אין כל צורך או הנחיה לקיים הסדר מיוחד למעבר סטודנטים או כל אוכלוסייה אחרת.

מתן וילנאי: כמו כן, אוסיף שהמעבר שודרג לאחרונה ונפתח לתנועת כלי רכב.

מתן וילנאי: חבר הכנסת יעקב כץ שאל את שר הביטחון ביום כ"ו בשבט התש"ע (10 בפברואר 2010): חיילים המשרתים שירות מקוצר במסגרת חיילי חוץ-לארץ ורוצים לעלות לארץ חייבים להאריך את שירותם הצבאי או לחזור לארץ מוצאם לזמן ארוך יחסית.

מתן וילנאי: רצוני לשאול: 1.

מתן וילנאי: האם אין זה פוגע בעלייה? 2.

מתן וילנאי: האם שיקול זה הובא בחשבון כשהוחלט על פקודה זו? 3.

מתן וילנאי: אם לא – האם הפקודה תשונה?

מתן וילנאי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 3-1.

מתן וילנאי: הוראות חוק שירות ביטחון מחילות את חובת השירות בצה"ל על כלל אזרחי המדינה ותושביה.

מתן וילנאי: לכן, מי שעובר הליך של עלייה מחויב בשירות ביטחון בהתאם למדיניות הגיוס הנהוגה לעולים.

מתן וילנאי: משך השירות ואופיו נקבעים בכפוף למועד ההגעה לישראל ולנתונים האישיים.

מתן וילנאי: כך, מי שהגיע לישראל בטרם מלאו לו 22 שנים מחויב בשירות סדיר שנע בין 24 ל-36 חודשים.

מתן וילנאי: הדברים כך גם בקרב מתנדבים מחוץ-לארץ אשר ביקשו להשתקע בישראל בתום תקופת השירות שהתנדבו לה, ויחויבו להשלים את יתרת השירות שבה הם חייבים כעולים.

מתן וילנאי: זאת, כדי להימנע מחוסר שוויון ביחס לשאר העולים ומיצירת מסלול מועדף לביצוע עלייה.

מתן וילנאי: צה"ל מודע לחשיבות הלאומית שבעידוד עלייה, אולם חובה לקבוע מדיניות המתחשבת בערכי השירות והשוויון.

מגלי והבה: אדוני סגן שר הביטחון, נשאר לי להודות לך.

מתן וילנאי: סגן יושב-ראש הכנסת, זו הפעם השנייה או השלישית שאני ממתין שעות ארוכות ועומד מול כנסת ריקה.

מתן וילנאי: מובן שאני אהיה כאן.

מתן וילנאי: למה לא מובן שכל אלה שהגישו את השאילתות נמצאים כאן גם הם?

מתן וילנאי: אני מבקש שבנשיאות הכנסת תדונו בזה פעם נוספת, וכבר הערתי את זה פעם אחת.

מתן וילנאי: האם אין כלל שאומר: חבר כנסת יהיה כאן, ואם לא – אין לו זכות להגיש שאילתות זמן מסוים?

מגלי והבה: אתה צודק.

מגלי והבה: רק, אדוני סגן השר – – –

משה גפני: נכון.

משה גפני: אם יהיה תקציב דו-שנתי, לא תצטרך אפילו לבוא לכאן.

מתן וילנאי: אני חייב לציין שחבר הכנסת גפני – יש בודדים, וזה לזכותם של חבר הכנסת גפני וחבר הכנסת אלדד, שמקפידים להיות.

מגלי והבה: אני מסכים אתך, ורק צריך גם את זה – להסתכל על שני הצדדים.

משה גפני: לא צריך בכלל – – –

מגלי והבה: כשהיו הערות לרשות המבצעת הערנו אותן, ואני עכשיו מעיר לחברי.

מגלי והבה: אתה צודק.

מגלי והבה: גם בתיקון תקנון הכנסת – הולכת להיות תקנה שיינקטו סנקציות נגד אלה שהגישו שאילתות ולא יהיו פה בזמן התשובה על השאילתות.

מגלי והבה: אני מודה לך מאוד ויישר כוח.

מתן וילנאי: תודה רבה.

מתן וילנאי: [מס' כ/249; "דברי הכנסת", הכנסת ה-17, מושב שלישי, חוב' מ', עמ' 19502.

מתן וילנאי: ]

מגלי והבה: בקשת ועדת הכספים להחיל את דין הרציפות על הצעת חוק אזור סחר חופשי אילת (פטורים והנחות ממסים) (תיקון מס' 6), התשס"ח–2008.

מגלי והבה: יציג חבר הכנסת משה גפני, יושב-ראש ועדת הכספים.

מגלי והבה: אדוני, אני רוצה להודות לך על המאמצים.

מגלי והבה: היום היה יום אילת, ואתה התעקשת שאכן כמו שהיה היום אצלך בוועדה, הנושא יוצג ויונח כאן במליאת הכנסת, וילכו עם בשורה לפחות שהכוונות שלך ושל חבריך הן אכן טובות.

משה גפני: אני מודה ללשכה המשפטית, לשגית אפיק ולחברות האחרות, היועצות המשפטיות, שהכינו את זה ככה ברגע האחרון על מנת שלא נפספס ושהכנסת אכן – מה שאמר סגן שר הביטחון – לפחות תעשה דברים רציניים.

משה גפני: כשאנחנו מחליטים על יום אילת, אנחנו גם עושים דבר מושלם; זאת אומרת, לפחות מציגים את מה שהוועדה החליטה.

משה גפני: אבל אין בעיה, אם הממשלה תאשר ביום חמישי תקציב דו-שנתי, גם זה יהיה מיותר.

משה גפני: לא צריך בכלל את הפרלמנט.

משה גפני: אפשר להפוך את הכנסת לישיבה.

דן מרידור: תלת-שנתי.

משה גפני: אפשר תלת-שנתי.

משה גפני: אפשר בכלל פעם בקדנציה, למה צריך יותר מזה?

זאב אלקין: אפשר עוד פעם?

מגלי והבה: כן, בהחלט.

מגלי והבה: הוא מעלה טענה חשובה מאוד, אדוני יושב-ראש הקואליציה.

משה גפני: אם הממשלה תחליט על תקציב דו-שנתי – – –

מגלי והבה: הוא מגייס פה לפחות את המשנה לראש הממשלה.

משה גפני: הממשלה תחליט, ושלום על ישראל.

משה גפני: נבוא פעם בקדנציה, נאשר תקציב לכל הקדנציה, ואחרי זה סתם, תהיה פה תוכנית בידור.

זאב אלקין: בתור יושב-ראש ועדת הכספים – – –

משה גפני: אבל בתור יושב-ראש ועדת כספים אין לי בעיה.

משה גפני: אני יכול לעשות כל יום איזה – אבל אני אומר כחבר כנסת.

משה גפני: אני לא מבין את העניין הזה.

משה גפני: טוב, איך שרוצים.

משה גפני: אגב, אדוני יושב-ראש הקואליציה, בהסכם הקואליציוני שלנו יש תקציב דו-שנתי פעם אחת.

משה גפני: אחרי זה – תיקחו בחשבון.

משה גפני: עכשיו, אני שומע שהולך להגיע גם הגיור – –

זאב אלקין: – – – להסכם הקואליציוני שלנו – – –

משה גפני: – – וברית הזוגיות, והכול.

משה גפני: הכול הולך להגיע.

משה גפני: אין בעיה, אין בעיה.

מגלי והבה: אדוני יושב-ראש הקואליציה, אתה יכול לשבת.

משה גפני: עד היום היתה קואליציה יציבה.

משה גפני: אני מציע להמשיך להחזיק אותה יציבה.

משה גפני: אני ממש לא מאיים.

דן מרידור: ודאי שלא.

זאב אלקין: תיכף תיפול.

זאב אלקין: אני יכול לצאת להחזיק אותה?

משה גפני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, הריני מתכבד להודיעך כי בהתאם להוראות חוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993, החליטה ועדת הכספים של הכנסת ביום ט"ז באדר התש"ע – שזה היום – 2 במרס 2010, להודיע לכנסת שברצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק אזור סחר חופשי אילת (פטורים והנחות ממסים) (תיקון מס' 6), התשס"ח–2008.

משה גפני: הצעת חוק אזור סחר חופשי אילת (פטורים והנחות ממסים) (תיקון מס' 6), התשס"ח–2008 – כ/249, התקבלה בקריאה הראשונה ביום 28 ביולי 2008, נכון, בעת כהונתה של הכנסת השבע-עשרה.

משה גפני: בהתאם להצעת החוק, מוצע להשיב את הטבת המס שניתנה לאילת בשיעור של 10% מההכנסה החייבת שהופקה באזור אילת או באזור חבל אילות.

משה גפני: החלת הרציפות על ההצעה תאפשר לוועדה להמשיך ולדון בה ולהשלים את הכנתה לקריאה השנייה והשלישית.

משה גפני: אודה לך אם תואיל להעמיד את הודעת הוועדה על סדר-היום.

משה גפני: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מגלי והבה: תודה לאדוני, יושב-ראש ועדת הכספים.

מגלי והבה: וכן, אנחנו נפעל בהתאם לחוק – הצבעה בתוך שבועיים.

קריאה: – – –

מגלי והבה: כן, בהחלט, אני מחזק את ידיך שלא תישבר, שתוכל להשיג את הבשורה לתושבי אילת והדרום.

מגלי והבה: אני מסכים, גם נציגי הממשלה מסכימים אתך.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

מגלי והבה: הישיבה הבאה תתקיים ביום רביעי, י"ז באדר התש"ע, 3 במרס 2010, בשעה 11:00.

מגלי והבה: ישיבה זו נעולה.

מגלי והבה: תודה, אדוני.