ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 84, 2009-12-14 00:00

ראובן ריבלין: אדוני השר, חברי הכנסת, היום יום שני, נר שלישי של חנוכה, כ"ז בכסלו התש"ע, 14 בדצמבר 2009 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת בשבוע חנוכה.

ראובן ריבלין: הודעה למזכיר הכנסת.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

החל בהצעת חוק פ/1878/18 וכלה בהצעת חוק בהצעת חוק פ/1899/18 – הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חובת חגירת קטינים ברכב – החמרת ענישה), התש"ע–2009, מאת חברי הכנסת אברהם דיכטר, דני דנון ואברהם מיכאלי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק כביש אגרה (כביש ארצי לישראל) (תיקון – תשלום מופחת לתושבי אזורי עדיפות לאומית), התש"ע–2009, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק לתיקון פקודת מסילות הברזל (פיצוי נוסעים בגין איחור או ביטול נסיעת רכבת), התש"ע–2009, מאת חבר הכנסת דני דנון; הצעת חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים (תיקון – תשלום בשל פינוי באמצעות מסוק), התש"ע–2009, מאת חברי הכנסת יוחנן פלסנר, פניה קירשנבאום ואברהם מיכאלי; הצעת חוק איסור הונאה בכשרות (תיקון – שיקולים למתן כשרות), התש"ע–2009, מאת חברי הכנסת יעקב כץ ואורי אורבך וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – כללי אתיקה לחברי הממשלה), מאת חברי הכנסת רוחמה אברהם-בלילא, זבולון אורלב ואיתן כבל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק איסור הונאה בכשרות (תיקון – כשרות מזון בלבד), התש"ע–2009, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, חיים אורון ואילן גילאון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון – קטין שצורך משקה משכר), התש"ע–2009, מאת חבר הכנסת אורי אורבך; הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – הסכמה מדעת לשימוש חוזר בציוד רפואי חד-פעמי), התש"ע–2009, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קבלת קצבת זיקנה וקצבת נכות בעד פרק זמן אחד), התש"ע–2009, מאת חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס; הצעת חוק פיצוי לנפגעי פוליו (תיקון – נפגע פוליו שלקה במחלת הפוליו לפני קום המדינה), התש"ע–2009, מאת חברי הכנסת יולי תמיר ואיתן כבל; הצעת חוק רישוי עסקים (תיקון – הגבלת מכירת משקאות משכרים), התש"ע–2009, מאת חבר הכנסת מוחמד ברכה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק-יסוד: אופי המדינה, מאת חברי הכנסת יעקב אדרי, ציון פיניאן וכרמל שאמה; הצעת חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו (תיקון – תוקפו של חוק חורג), מאת חברי הכנסת משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק בינוי ופינוי של אזורי שיקום (כפר-שלם), התש"ע–2009,

מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של משקאות אלכוהוליים, התש"ע–2009, מאת חברי הכנסת דני דנון, אורי אורבך, אברהם דיכטר, אברהם מיכאלי, אריה אלדד, יוחנן פלסנר, חמד עמאר, יריב לוין ואורי מקלב; הצעת חוק הגנה מפני שימוש במכשיר טלפון נייד והגבלת פרסומת, התש"ע–2009, מאת חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק העונשין (תיקון – חובת בדיקת תעודה מזהה בעת מכירת משקה משכר), התש"ע–2009, מאת חברי הכנסת דני דנון, אורי אורבך, אברהם דיכטר ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – תשלום מיוחד למי שיצא מהארץ), התש"ע–2009, מאת חבר הכנסת מסעוד גנאים וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק איסור הפליה של תלמידים במערכת החינוך (תיקוני חקיקה), התש"ע–2009, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הגבלת זמן המתנה לקבלת מענה טלפוני אנושי), התש"ע–2009, מאת חברי הכנסת איתן כבל, מאיר שטרית, יריב לוין, רחל אדטו ואורי אורבך; הצעת חוק שירות המילואים (זכאות לתעודת משרת מילואים פעיל), התש"ע–2009, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי.

תודה.

ראובן ריבלין: תודה למזכיר הכנסת.

ראובן ריבלין: השר המשיב הוא לא השר פלד אלא השר המקשר, גלעד ארדן.

ראובן ריבלין: נא לברר היכן הוא נמצא.

ראובן ריבלין: לפנינו שבוע זה של חנוכה, שבו אנו מתחילים את ישיבות המליאה בשעה 12:00 – וביום רביעי בשעה 11:00 – ומסיימים אותן כל יום בשעה 15:00 על מנת לאפשר לחברי הכנסת המבקשים זאת, היהודים, לקיים את מצוות חג החנוכה בהדלקת החנוכיות.

בממשלה בשל: 1.

בממשלה בשל: נתניהו משלם דמי שתיקה לנוער הגבעות על-חשבון הפריפריה, גושי ההתיישבות והאינטרסים הלאומיים של ישראל;

ראובן ריבלין: אני מזמין היום את חבר הכנסת רוני בר-און לעלות על הבמה על מנת לנמק את הצעת סיעתו, סיעת קדימה, להביע אי-אמון בממשלה בטענה שנתניהו משלם דמי שתיקה לנוער הגבעות על-חשבון הפריפריה, גושי ההתיישבות והאינטרסים הלאומיים של ישראל.

ראובן ריבלין: כבוד השר נמצא והגיע, ולכן אני מזמין את חבר הכנסת בר-און להתחיל לשאת את דבריו.

ראובן ריבלין: יש לו עשר דקות מלאות.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, חג חנוכה שמח לכולכם.

רוני בר-און: אני לא אחראי לנוסח הכתוב שבו הדברים הוצגו, אבל אני אדבר על הדברים הקשורים בו.

רוני בר-און: אתמול אישרה הממשלה את מפת אזורי העדיפות הלאומית.

רוני בר-און: מה זו בעצם מפת אזורי עדיפות לאומית?

רוני בר-און: מהי המטרה המרכזית כשמציגים את המפה הזאת?

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, בקליפת אגוז, זה ניסיון לתת פתרון לבעיית תעסוקה בפריפריה ולבעיית דיור בפריפריה.

רוני בר-און: כדי למשוך תעסוקה לפריפריה צריך לתת לה יתרון אמיתי, ולא יחסי, על פני מרכז הארץ.

רוני בר-און: זה סוג של העדפה מתקנת חברתית וכלכלית.

רוני בר-און: גם העדפות בתחום הדיור באות, בעצם, מאותו מקום, מאותו שורש, קרי, מתן תמריצים והטבות שתכליתם לחזק את הבסיס הכלכלי-חברתי ולתת ליישובים האלה – או בעצם לעודד את דור ההמשך שגדל ביישובים האלה, כמו גם עולים, ותיקים וחדשים, לרכוש דיור ולהשתקע, ובכך לקיים את מדיניות תכנון האכלוס של מדינת ישראל על פני שטח המדינה כולה.

רוני בר-און: אם המדינה תתרכז בין גדרה לחדרה, מי בעצם יחזיק את המדינה?

רוני בר-און: אם אין לך אוכלוסין, בעצם אתה מחזיק רק פורמלית במדינה, ולא להיפך.

רוני בר-און: מה היה בעבר?

רוני בר-און: נושא מפת אזורי העדיפות הלאומית עבר מסע תלאות ושינויים והוכפף לעתירות של בג"ץ, והמפה שונתה מפעם לפעם, וגם ידנו היתה במעל הזה של מדיניות לא יציבה.

רוני בר-און: כן, זה נכון, היו לחצים.

רוני בר-און: היו הרבה מאוד אינטרסים, ואין-ספור גורמים מתערבים.

רוני בר-און: היו הרבה תקלות – גם אצלנו – ושינויים ותיקונים.

רוני בר-און: אבל, אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, פארסה כמו שיש הפעם, כמו שקרתה הפעם או שכמו שקרתה אתמול, מעולם לא היתה.

ראובן ריבלין: אולי תסביר לציבור, כשר האוצר לשעבר, מה נקבע קודם: הסכום שיינתן או האנשים שיקבלו?

ראובן ריבלין: והאם הסכום גדל, אם גדל – – –

רוני בר-און: לא.

רוני בר-און: אני אגע בזה.

ראובן ריבלין: אולי כדאי שתאמר.

ראובן ריבלין: זה מעניין אותי ואת השר ארדן.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, כמי שבילה בקדנציה הקודמת הכי הרבה – מכולם – על ספסלי , שאלת את השאלה הכי נכונה.

רוני בר-און: בסוף היום אי-אפשר להעביר איזה עיפרון כחול ולהגיד: פה נקבע הסכום, ופה נקבעה המפה, אבל ידוע ומפורסם שברגע שנקבעת המפה – מולה עומד סכום.

רוני בר-און: כלומר, יש עוגה שמונחת על השולחן.

רוני בר-און: אם נתכנס שמונה אנשים סביב השולחן, לכל אחד יהיה נתח ראוי בעוגה לאכול, ליהנות ולשבוע.

רוני בר-און: אם יבואו עוד שמונה אנשים, עדיין נחיה בשלום עם מצב העוגה גם אם נחלק אותה ל-16.

רוני בר-און: אבל, אם נחלק אותה ל-32 ול-64 – ובכוונה אני מדבר במכפלות של שמונה כל הזמן – בסוף גם הפירורים לא יספיקו כדי לשים את הטעם על קצה הלשון.

רוני בר-און: צריך לומר ביושר שזה מה שקרה בפעמים הקודמות, וניסינו לתקן.

רוני בר-און: אבל הפעם זה ממש בולט.

רוני בר-און: מה ניסינו אנחנו?

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, אתה מכיר את זה טוב מכולם.

רוני בר-און: הממשלה הקודמת, בהצעת התקציב ל-2009, הניחה תוכנית פריפריה יחד עם תקציב 2009.

רוני בר-און: אישרנו אז בממשלה באוגוסט 2008, ולא הצלחנו להעביר אותה.

רוני בר-און: אני לא רוצה למנות את הסיבות – מצב פוליטי כזה או אחר; אני לא יודע.

רוני בר-און: התוכנית הזאת היתה תוכנית לחיזוק הפריפריה.

רוני בר-און: היא קיימת, והיא ניתנת לבדיקה.

רוני בר-און: היא יצאה תוכנית מקיפה, שלמה והוליסטית.

רוני בר-און: כאשר הצבענו על מקורות – אדוני היושב-ראש, צריך לומר ביושר שבעיית המקורות תמיד היתה הבעיה.

רוני בר-און: באנו ואמרנו שלא כל המקורות הם חיצוניים.

רוני בר-און: קצת חיצוני, אבל ניקח ממשרדים וניקח מדברים אחרים ונכפיף אותם ונאלץ אותם לשלם את זה.

רוני בר-און: קבענו אז – ואדוני זוכר את זה – מדדי פריפריאליות מובהקים, שני מדדים; מדד כפול אבל מצטבר – הראשון יחד עם השני ולא במקום השני.

דליה איציק: – – –

רוני בר-און: דליה, אם אפשר – – –

דליה איציק: אני רוצה לדעת – האם יושבת ברשות?

רוני בר-און: אבל זה על הזמן שלי.

דליה איציק: בטח היושב-ראש ייתן לך.

ראובן ריבלין: אני מתיר לכנסת לפעול בשעה שאין הצבעות, אם הנושאים הם נושאים חשובים שאינם סובלים דיחוי.

ראובן ריבלין: הואיל ואנו נמצאים היום בין שני דברים אשר מביאים לשיקול דעתנו האם להקדים את ישיבת הכנסת מהשעה 16:00 לשעה 12:00 כדי לאפשר לכנסת לקיים את שגרת יומה גם בשבוע חנוכה, ובאותה עת יש לנו גם ועדות – אז אני חשבתי שאפשר לשלב את שני הנושאים יחד על-ידי מצב שבו הכנסת תפעל ותוגש הצעת אי-אמון ואנחנו נמשיך בשגרת יומנו ובשגרת התקנון, ויחד עם זאת הוועדות תוכלנה לשבת, בכפוף כמובן לצורך להגיע להצבעה בתוך חמש-שבע דקות מרגע שנודיע להם.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, אנחנו נמצאים במצב שכמעט אין אף חבר כנסת מהקואליציה כאן.

יוחנן פלסנר: כמעט אין אף חבר כנסת מהקואליציה.

יוחנן פלסנר: עכשיו הגיעו שניים.

חיים אורון: כי חברי הקואליציה מצביעים כבר בוועדת הכספים – – –

יוחנן פלסנר: חברי הקואליציה מצביעים בוועדת הכספים.

יוחנן פלסנר: היחידים – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר, אתה באמת הפתעת אותי.

ראובן ריבלין: גם היום חברי הכנסת מהקואליציה לא נמצאים, כמו כל השבועות – – –

יוחנן פלסנר: זו בעיה.

ראובן ריבלין: אני מזמין אותך לשנות את תקנון הכנסת, ולבוא ולקבוע שחייבת להיות קווטה, ולחברי הכנסת אין שיקול דעת.

רוני בר-און: בדיון הזה צריך לזכור שמסך כל חברי הקואליציה יש 40 שרים וסגני שרים, אז לא נשארו הרבה חברי כנסת מהקואליציה.

יוחנן פלסנר: זה ממש פוגע בתפקוד של הכנסת.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר לך שגם השר פלד וגם השר – –

רוני בר-און: לא.

רוני בר-און: זה – אני מכבד מאוד.

רוני בר-און: זה יחסית – – –

ראובן ריבלין: – – ארדן הם שרים, אבל הם גם חברי כנסת מיומנים מאוד.

רוני בר-און: באופן סטטיסטי זה כפול ממה שיש פה בכל הצעת אי-אמון.

רוני בר-און: בדרך כלל יש פה או שר עונה או שר תורן.

רוני בר-און: היום באו שניהם.

ראובן ריבלין: ורק שמע מיכאלי.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, עם כל הכבוד, חברי הכנסת מהקואליציה לא מגיעים גם אם לא תהיה ועדה.

ראובן ריבלין: אני אנהל את ישיבות הכנסת כפי שאני מבין, למרות התורה העוצמתית שאני רכשתי מקודמי ואני גם לומד מהם.

ראובן ריבלין: עכשיו אני אומר שאם יש מישהו שמבקש שאנחנו לא נקיים ועדות, אנחנו נשקול זאת.

דליה איציק: אנחנו נשמח.

ראובן ריבלין: אם יגישו לי בקשה, אני אשקול.

ראובן ריבלין: יכול להיות שיבואו ויאמרו לי: אנחנו מתנגדים לקיום ועדת הכספים מהטעם שאנחנו נמצאים במליאה ואנחנו צריכים להצביע שם – שיקול רציני ביותר.

ראובן ריבלין: אבל אם אין לי שיקול אחר, אני ממשיך בקיום שגרה, שכן ראשי ועדות מכל הסיעות מבקשים ממני להמשיך ולקיים.

ראובן ריבלין: למשל, ביום רביעי, כאשר יש שאילתות דחופות בעל-פה, עד 11:45 אני מקיים.

דליה איציק: למרות מה שאין לך ללמוד מקודמיך, עדיין אין שום סיבה בעולם שלא יהיה פה חבר כנסת אחד מחברי – – –

ראובן ריבלין: אני לא שאלתי בשבוע שעבר איפה חברי הכנסת.

דליה איציק: – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

דליה איציק: אל תנצל את זכות המיקרופון שלך.

ראובן ריבלין: תודה רבה, קיבלתי את הערתך.

דליה איציק: תודה לך.

ראובן ריבלין: תודה רבה לך.

נסים זאב: אתם מוציאים אותו מהריכוז.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זאב, אני אסתדר, אף אחד לא מוציא אותי מהריכוז.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, אתה מתכוון להמשיך?

ראובן ריבלין: בבקשה.

רוני בר-און: ברשות אדוני, אני מזכיר שתוכנית הפריפריה שהנחנו היו לה שני מדדי פריפריאליות מובהקים: האחד, המדד הגיאוגרפי, קרי, הריחוק הגיאוגרפי ממרכז הארץ; והשני, הסולם הסוציו-אקונומי.

רוני בר-און: שמנו מדדים כדי שהתוכנית לא תיפול שוב קורבן לגחמות של שר אוצר ושל משרד אוצר או של שרי ממשלה אחרים והם יהיו מחויבים לעבוד על-פיה.

רוני בר-און: אמור מעתה: מדדים קשיחים, האחד הגיאוגרפיה, והשני הלמ"ס.

רוני בר-און: ומה עשיתם אתם אתמול, חברי השרים?

רוני בר-און: הכנסתם קריטריונים רופפים, כאלה שאי-אפשר למדוד אותם, אבל בעיקר הכנסתם מדדים פוליטיים.

רוני בר-און: שברתם עיקרון של מדדי הפריפריאליות.

רוני בר-און: הכנסתם פנימה את כל הפוליטיקה, את ההתנחלויות, את הלחצים, את המקורבים, את האינטרסנטים, ובעיקר הכנסתם פנימה את ש"ס, הכוהנת הגדולה של תורת ה"תפוס ככל יכולתך".

נסים זאב: מה ש"ס?

רוני בר-און: אתה יודע, אדוני ראש הממשלה – אני מדבר אל הכיסא הריק שלך.

יצחק וקנין: מה הייתם עושים בלי ש"ס?

יצחק וקנין: על מה הייתם מדברים?

ראובן ריבלין: אני מעיד שאכן הוא אמר ש"ס, ובשביל זה יש לכם הזכות אחר כך להגיב.

נסים זאב: לא הבנתי.

ראובן ריבלין: הוא אמר שש"ס דרשה את החלק שלה.

אברהם מיכאלי: ש"ס דאגה לעם ישראל.

אברהם מיכאלי: זה מה שהם עושים.

רוני בר-און: אתם יודעים, חברי הכנסת, רבותי השרים, כפי שהעיר היושב-ראש, העוגה היא עוגה אחת, ובמקום לחלק אותה בין הזכאים, אתם הכנסתם פנימה את כל הטרמפיסטים.

רוני בר-און: במקום עדיפות לאומית של ממש לגליל ולנגב לקידום כלכלי ולהשוואת תנאים, דרך תפיסה גיאוגרפית וסוציו-אקונומית, שוב סחטנות, פוליטיקה קטנה, צרכים קואליציוניים.

רוני בר-און: וש"ס כבר אמרנו?

רוני בר-און: אתה מצליח, אדוני ראש הממשלה, כל פעם מחדש.

רוני בר-און: יש לך כשרון מובהק.

רוני בר-און: הצלחת להפוך גם עניין כלכלי מובהק, חשוב ככל שיהיה – הצלחת להפוך אותו למהומה מדינית.

רוני בר-און: הודעת מצד אחד על הקפאת הבנייה בהתנחלויות.

רוני בר-און: עשית מזה ביג-דיל.

רוני בר-און: אתה יודע מה?

רוני בר-און: זה באמת ביג-דיל, אבל מייד הצהרת בקולך שלך: הבנייה תתחדש, זו החלטה חד-פעמית, זו החלטה זמנית, ושלחת את שר האוצר שלך להצהיר פעם, פעמיים ושלוש פעמים שאם הפלסטינים, בתוך יומיים, שלושה ימים, שבוע, שבועיים לא מבינים את העונש של הקפאת הבנייה ולא באים לשולחן הדיונים, מייד הממשלה מתכנסת ומשנה את החלטתה.

רוני בר-און: ובכלל, נתת את דעתך, אדוני ראש הממשלה, לכך שהקפאת הבנייה הזאת, הכוללת, שבעצם נכפתה עליך בגלל כל דרך ההתנהלות שלך מול הידידה הגדולה שלנו, ארצות-הברית, בעצם מאפסת או מאיינת את כל ההישגים שהיו לנו יחד עם האמריקנים בנושא גושי ההתיישבות, גושים שעליהם הושגה הסכמה אמריקנית במכתב חתום של הנשיא?

רוני בר-און: נתת את דעתך, אדוני ראש הממשלה, לכך שהחזרת לכאן את הטקסט הזה של גבולות "הקו הירוק" בכל הנוגע להתיישבות גם בעניין של הגושים?

רוני בר-און: אבל זה בעצם הסטנדרט שלך, אדוני ראש הממשלה.

רוני בר-און: אתה אומר ואומר, ואומר ועושה.

רוני בר-און: אבל אצלך זה לא כל כך מסתדר.

רוני בר-און: אתה אומר כך ומייד אומר אחרת ואתה אומר כך ומייד עושה אחרת.

רוני בר-און: ב-14 ביוני, אדוני ראש הממשלה, נאמת את נאום שתי מדינות לשני עמים.

רוני בר-און: היום 14 בדצמבר.

רוני בר-און: יום הולדת, חצי שנה לנאום שלך.

רוני בר-און: מזל טוב, אדוני ראש הממשלה.

רוני בר-און: אבל למחרת הנאום שלך כבר הלכת למרכז הליכוד ונאמת את נאום ה"אנחנו לא פראיירים".

רוני בר-און: מה, אנחנו פראיירים?

רוני בר-און: אחר כך, בשבוע שעבר הפתעת בבשורה.

רוני בר-און: סיפרת לנו שסרקוזי סיפר לך שאסד סיפר לו שהוא מוכן לשלום בלי תנאים מוקדמים.

רוני בר-און: אני לא יודע איפה היתה אי-הבנה, בטח לא אצל אסד, אבל למחרת היום – רק הפתעת אותנו באופציה הנהדרת הזאת: סוריה לא מציבה תנאי מוקדם לשלום – כינסת את ועדת שרים לענייני חקיקה ביום שלישי באופן נדיר בלילה – עוד נגיע לעניין הלילה – ולמחרת היום באת הנה עם הסיפור של חוק משאל העם.

רוני בר-און: עוד פעם קרצת לימין וקרצת לשמאל.

רוני בר-און: מרוב קריצות, אדוני ראש הממשלה, זו כבר נהייתה עווית.

רוני בר-און: זה כבר לא קריצות.

רוני בר-און: זו עווית.

רוני בר-און: אתה מכביד פעם אחר פעם במכוון, בכוונת מכוון על כל אפשרות של הסדר מדיני גם עם הסורים אבל גם עם הפלסטינים.

רוני בר-און: והכול, אדוני ראש הממשלה, נובע מזה שלמדינת ישראל, לממשלת ישראל בהנהגתך אין מדיניות חוץ, אין מדיניות לא לממשלה ולראש הממשלה.

רוני בר-און: אין הידברות עם ארצות-הברית, בעצם אין יחסים עם ארצות-הברית.

רוני בר-און: אפילו האירופים והקוורטט כבר מסתייגים מהתמיכה של ארצות-הברית בישראל.

רוני בר-און: תראה לאיפה באנו.

רוני בר-און: אירופה מתחילה לדבר על ירושלים.

רוני בר-און: אין לך מדיניות ואין לך תוכנית, שום יוזמה, שום משא-ומתן, שום רצון אמיתי להתקדם.

רוני בר-און: בכול אתה רק פועל תחת כניעה ללחצים.

רוני בר-און: מה התוצאה?

רוני בר-און: אתה מובל, אתה נסחט ובסוף אתה נכנע, והכול בלי שנקבל שום תמורה מהצד השני.

רוני בר-און: אני אומר לך, אדוני ראש הממשלה, מעולם לא היה מצבנו המדיני בשפל כזה, אולי למעט 1998, גם אז כיהנת כראש הממשלה.

רוני בר-און: שוב הצלחת, אדוני ראש הממשלה, לדחוק אותנו לבידוד מדיני חסר תקדים.

רוני בר-און: גברתי יושבת-ראש הסיעה, אדוני היושב-ראש, אין רע בלי טוב, ואני מוכרח לסיים במשהו טוב.

רוני בר-און: שמענו שנהיית חסכן.

רוני בר-און: יש ועידת אקלים בקופנהגן.

רוני בר-און: כל ראשי המדינות באים, אתה לא נוסע.

רוני בר-און: חוסך.

רוני בר-און: אתמול שמענו שנהיית חסכן.

רוני בר-און: אתה יוצא מהמשרד בלילה, אתה מכבה את האור.

רוני בר-און: ואתמול בלילה, אחרי שכיבית את האור, בחשכה עשית מחטף טלפוני עם כל השרים, ונעצתם את השיניים שלכם בסל התרופות, שיושב-ראש הכנסת ריבלין וחבר הכנסת אורון טרחו כל כך להעלות אותו ל-415 מיליון שקל בשנה.

רוני בר-און: לקחת 15% מתרופות מאריכות חיים ומחולי סרטן למיניהם ונתתם אותו לגחמה פוליטית של שותף בקואליציה.

רוני בר-און: יש לי הצעה בשבילך, אדוני ראש הממשלה: כמו שנראית הממשלה שלך, מה דעתך שבמקום לכבות את האורות כשאתה יוצא מהמשרד, כדאי שתכבה אותם כשאתם נכנסים למשרדים?

רוני בר-און: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת בר-און.

ראובן ריבלין: אדוני השר, אתה תענה על שתי ההצעות.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת חיים אורון לעלות ולהציג את הצעת סיעות מרצ, בל"ד, רע"ם-תע"ל וחד"ש להביע אי-אמון בממשלה בנושא אישור מפת אזורי העדיפות הלאומית על-ידי הממשלה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת אורון.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש לי הצעה עוד יותר יעילה, חבר הכנסת רוני בר-און, מאשר לכבות את החשמל בתחילת הישיבה או בסוף הישיבה – זה להרוויח 2 מיליארדי שקל.

חיים אורון: אומרים לנו שהעלות של ההצעה לאזורי עדיפות לאומית היא 2 מיליארדי שקל.

רוני בר-און: – – –

חיים אורון: היא 2 מיליארדי שקל שמתחלקים על 2 מיליוני איש.

חיים אורון: אין להם שום עדיפות לאומית, מזה מתחיל הסיפור.

חיים אורון: זה חוסר היכולת לקבל שום החלטה בשום תחום, חברי השרים.

חיים אורון: היה חוק עידוד השקעות הון בעבר, היו חוקי עדיפות לאומית בעבר, לפרק מסוים הם פעלו ובפרק מסוים אחר כך הם הפסיקו לפעול והשתבשו, ובדין צריך לשנות אותם.

חיים אורון: לא זה הוויכוח.

חיים אורון: צדק שר האוצר לשעבר, שהממשלה הקודמת, בהצעת חוק מאוד מפתיעה בנועזותה – שלא את כולה קיבלתי, כי היו שם כמה דברים שהתנגדתי להם – הציעה קריטריונים לאזורי עדיפות לאומית, שמהם, אני מאמין, אפשר היה לבנות תוכנית, והיו עושים כמה תיקונים בה.

חיים אורון: אני לא רוצה להיכנס לפרטים, כי ממילא היא כבר איננה.

חיים אורון: אבל מה אתם עשיתם?

חיים אורון: ואז אתם שואלים: תגידו, אדוני היושב-ראש, איך עושים את זה?

חיים אורון: אני אגיד לכם איך עושים את זה.

חיים אורון: אתם הוכחתם שאפשר לעשות את זה.

חיים אורון: איך אני יודע?

חיים אורון: אני יודע משני מקרים.

חיים אורון: את האחד אני מכיר, כמו שאומרים הפלאחים, מהשאסי – זה גוש-קטיף ורצועת-עזה.

חיים אורון: איך אני יודע מה השאסי?

חיים אורון: כי כשבאנו לפצות, נחשפנו לכל מה שהיה שם.

חיים אורון: וכשרצו להקים חבל ארץ, הממשלות שלכם ידעו איך עושים את זה: נתנו העדפה בשיכון ונתנו העדפה בתעשייה ועצמו את העיניים בחוקי תכנון ובנייה ונתנו שלוש פעמים הטבות לחוק עידוד השקעות בחקלאות.

חיים אורון: אבל את זה אנחנו מכירים כבר גם בתוצאות.

חיים אורון: יש עוד חבל ארץ שאתם הוכחתם מאז התקופה ההיא, מאז 1977, שאתם יודעים לעשות – קוראים לו הגדה המערבית.

חיים אורון: נתנו בה עדיפות לאומית בכל הדברים.

חיים אורון: מי שילם את המחיר?

חיים אורון: הגליל והנגב.

חיים אורון: הגליל והנגב משלמים מחיר מתמשך על סדר העדיפויות העקום הזה.

חיים אורון: יש נתונים – אל תגידו לי שאין נתונים – מפה עד הודעה חדשה.

חיים אורון: זה מתחיל במענקי משרד הפנים בכל היישובים בגדה המערבית, שהם בחתך סוציו-אקונומי הרבה יותר גבוה מאשר הגליל והנגב.

חיים אורון: יש פי-שניים, פי-שלושה, פי-ארבעה, פי-שישה מאשר ביישובים הערביים – בתכנון ובנייה, בהטבות מס.

חיים אורון: אז מה עשיתם עכשיו?

חיים אורון: מתוך חוסר יכולת להחליט, אתמול עוד הוספתם את חריש.

חיים אורון: אני לא יודע אם כולם יודעים פה איפה זה חריש.

חיים אורון: אם יש צנטרום – – –

גלעד ארדן: אם לא יודעים, צריך לשלול.

גלעד ארדן: זאת הגישה.

דליה איציק: מה הקשר?

דליה איציק: זה לא מה שהוא אמר.

גלעד ארדן: לא יודעים.

גלעד ארדן: זאת המוזיקה המוכרת.

יוחנן פלסנר: כביש 6, חצי שעה ממרכז הארץ.

חיים אורון: חריש פתאום נכנסה לרשימה.

חיים אורון: למה?

חיים אורון: אני מבין למה.

חיים אורון: היו צריכים חמישה קולות של שרי ש"ס.

חיים אורון: מזל שיש להם רק שלושה יישובים להגן עליהם.

חיים אורון: תארו לכם שהיה יושב בממשלה מישהו שצריך להגן על 300 יישובים, מה היו עושים.

חיים אורון: ראיתי את המפה הזאת, אני מכיר אותה, מכיר אותה טוב.

חיים אורון: זאת לא מפת עדיפות לאומית, אדוני היושב-ראש, קודם כול מבחינת היעדים.

חיים אורון: הגליל והנגב ימשיכו להיות דפוקים, עם שיעורי אבטלה יותר גבוהים, עם הישגים בחינוך יותר נמוכים, עם מספר מיטות ב"סורוקה" יותר נמוך, עם מספר רופאים מומחים יותר נמוך, עם הגירה שלילית.

חיים אורון: אז מה אתם בדיוק עושים?

חיים אורון: אז למה אתם בדיוק נותנים?

חיים אורון: אז יש סדר.

חיים אורון: עכשיו שר הבריאות ידע את מי לתעדף בכסף שאין לו, שאתם מקצצים לו.

חיים אורון: הוא יכול לעשות עוד CT ב"סורוקה"?

נחמן שי: הוא מחזיק את זה בשיניים.

חיים אורון: ושר החינוך יכול לבוא ולומר: אני מוסיף עוד בתי-ספר לבדואים בנגב?

חיים אורון: יש לו מאיפה לקחת כסף?

חיים אורון: השיא של הסיפור הזה הוא היישובים המבודדים בגדה המערבית.

חיים אורון: אומרים לי: מה אתה רוצה?

חיים אורון: לגושי ההתנחלויות לא נתנו עדיפות לאומית, רק ליישובים המבודדים.

חיים אורון: שיבוא פה בן-אדם אחד נורמלי ויסביר לי את זה.

חיים אורון: אני מכיר גושי התנחלויות, נאמר, במרכז הארץ.

חיים אורון: אגב, לגביהם היתה הסכמה.

חיים אורון: איך אומרים לי תמיד?

חיים אורון: אפילו במסמך ז'נבה היתה הסכמה.

חיים אורון: נניח ביתר-עילית, נניח אלפי-מנשה.

חיים אורון: לא צריך לתת לאלפי-מנשה אזור עדיפות לאומית, כי הוא נמצא שני סנטימטרים מכפר-סבא.

חיים אורון: צריך לתת עדיפות לאומית לביתר-עילית, משום שהיא בחתך סוציו-אקונומי מאוד מאוד נמוך – אם היו עובדים על-פי איזה היגיון.

חיים אורון: אבל לא עובדים על-פי ההיגיון הזה, עובדים על כל מיני חוכמות, להשיג 22 נגד חמישה.

חיים אורון: זה מה שעובדים.

חיים אורון: אנחנו ממשיכים עכשיו להשקיע ביישובים שהקפאנו אותם, וראש הממשלה אומר לכולם: אתם לא יודעים אילו תוכניות מרחיקות לכת יש לי, אם רק הפלסטינים יבואו לשולחן.

חיים אורון: לאיזה שולחן בדיוק הם יבואו?

חיים אורון: איפה יש שולחן?

חיים אורון: מי יתקרב לשולחן הזה?

חיים אורון: אבל מה, רוני בר-און אמר:

חיים אורון: זה נראה כמו עווית.

חיים אורון: היתה תקופה שהתקשורת, היה לה סטנדרט של טיקים – אתה זוכר את הסטנדרט של טיקים?

חיים אורון: – של כל מיני אנשי ציבור, בלי להזכיר אותם בשמם.

חיים אורון: כשהטיק היה פה, אז היו אומרים: זה כך.

חיים אורון: עד כדי כך שידעו, ניחשו, אם מישהו אומר אמת או עושה עכשיו תרגיל, על-פי טיקים.

חיים אורון: אני מציע לתקשורת להתחיל לעשות קוד כזה לגבי קריצות, מתי הטריק הוא טריק, מתי הכול הוא בלוף.

חיים אורון: מקפיאים וזו לא הקפאה, נותנים עדיפות לאומית לסוסיא ולחגי ולכל מיני מקומות כאלה, שאני לא יודע בדיוק מה עושים שם.

חיים אורון: ואני אומר לך יותר מזה – – –

ראובן ריבלין: מה עשו לפני 3,000 שנה בסוסיא?

חיים אורון: אני יודע מדויק מה עשו לפני 3,000 שנה בסוסיא – לא נתנו לה עדיפות לאומית.

ראובן ריבלין: זה יכול להיות.

חיים אורון: זה אני יודע, שלא נתנו לה.

ראובן ריבלין: כי היא היתה מאוד קרובה לבירה.

חיים אורון: כי היא היתה מאוד קרובה למקום שבו יהודים בחרו לגור, ולא נתחיל את הדיון הזה עכשיו מן ההתחלה.

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: כבר אני מוסיף לך.

חיים אורון: לא נתחיל את הדיון הזה עכשיו על סוסיא או על חגי או על הר-ברכה.

חיים אורון: הבעיה שלי עם הר-ברכה זה לא שיש שם ישיבת הסדר של סרבנים.

חיים אורון: מי צריך את זה שם, לכל השדים והרוחות?

חיים אורון: אתם יודעים כולכם שזה לא יהיה שם, אז לזה צריך לתת כסף?

חיים אורון: אז אומרים לי: מה אתה רוצה, זה רק 110,000 מתוך 2 מיליון.

חיים אורון: אם המתמטיקה הזאת נכונה, זה רק 110 מיליון.

חיים אורון: הוזכרה כבר רפואת השיניים לילדים.

חיים אורון: זה חצי.

חיים אורון: ב-110 האלה אפשר היה לשים את סל התרופות במקומו ולפתוח רפואת שיניים חינם בסל לילדים עד גיל 18.

חיים אורון: אני מאוד בעד זה, ולא אכפת לי אם רוב הילדים הללו הם חרדים או ערבים או גרים בפריפריה.

חיים אורון: אני בעד זה.

חיים אורון: אבל לא כאשר הממשלה עושה כל דבר – ויש קשר, אדוני השר יוסי פלד, בין הדוגמאות.

חיים אורון: לוקחים מחלשים במקום אחד – מחולים, מסל התרופות – ועוזרים לחלשים במקום אחר, לילדים של משפחות במצוקה, ברפואת שיניים.

חיים אורון: כי מה לעשות, המשפחות המסודרות, הילדים שלהן מסודרים ברפואת שיניים, ולא עלינו, אם הן נזקקות לתרופה, הן משיגות אותה.

חיים אורון: אז מה עושים?

חיים אורון: כמו שעושים בדיוק בחוק הזה – מחלקים את העדיפות הלאומית על פני המון.

חיים אורון: נתנו הנחיה לוועדה שעסקה בזה – וישבתי בוועדה הזאת: בשום פנים ואופן אין תוספת תקציב; זה סכום אחד, חלקו אותו כמו שתחלקו אותו.

חיים אורון: אז חילקו אותו להמון, ויש כל מיני ראשי ערים שהם מבסוטים.

חיים אורון: צודק ראש עיריית אשקלון, בחלוקה כזאת אין הצדקה שאשקלון לא תהיה בפנים.

חיים אורון: יכול להיות שבחלוקה אחרת, יותר מהותית, שבאמת תחזק את הפריפריה, אשקלון תהיה בחוץ, אבל בחלוקה כזאת, למה אשקלון בחוץ?

חיים אורון: אין שום הצדקה לזה.

חיים אורון: זה סתם כי כנראה מישהו ספר מצביעים, או משהו אחר.

חיים אורון: כל ההתנהלות הזאת של הממשלה – כשהיא נתונה בתוך איזה חוסר יכולת – ללכת לשום מקום.

חיים אורון: השיא, כרגיל – היא לא בידי ראש הממשלה, היא בידי מפלגת העבודה.

חיים אורון: שמים וארץ ועדיפות לאומית ומפלגת העבודה.

חיים אורון: אני לא יודע אם הידיעה ששר הביטחון אישר את הרשימה המקורית מנימוקי ביטחון – פתאום הכניסו את נימוקי הביטחון האלה כקריטריון בשביל לשנות את המפה.

חיים אורון: אין שום בעיה.

חיים אורון: אפשר גם היה להכניס את הקריטריון של הג'ינג'ים או את הקריטריון של אנשים מעל 1.86 מטר – זה אני – ואז היו מקבלים עוד אזורי עדיפות לאומית במתכונת אחרת.

חיים אורון: האזורים הללו צריכים לקבל את העדיפות שלהם מנימוקי ביטחון?

חיים אורון: נימוקי הביטחון זה תקציב אחר, ובנימוקי הביטחון הללו צריכים לתת ביטחון לאזרחים בכל מקום שהם חיים, על-פי תקציב הביטחון, לא מהתקציב הזה, אלא אם כן שומרים את כל הקריטריונים.

חיים אורון: ואז מפלגת העבודה ניהלה מלחמה, והחוק עבר כמו שהוא עבר.

חיים אורון: אין בו עדיפות לאומית.

חיים אורון: כל ההתנהלות הזאת בהצעה כפי שהיא מוגשת כאן, היא ביטוי לממשלה גדולה, שמה שהיא עושה מהבוקר עד הערב זה דבר אחד – לעבור עוד שלב ולעבור עוד שלב ולעבור עוד שלב, כדי איכשהו להישרד.

חיים אורון: אבל אולי בכל זאת, אדוני היושב-ראש, ההישרדות של הממשלה הזאת עומדת בסתירה מאוד מאוד גדולה לשרידות של המדינה הזאת, כי יש בעיה ענקית של סדרי עדיפויות.

חיים אורון: כמי שחי את כל חייו הבוגרים בנגב אני אומר לכם: יש בעיה ענקית בפריפריה, ומי שחי בגליל ידווח לכם את אותו דיווח.

חיים אורון: לאורך שנים רבות האזורים הללו מקופחים – לא מועדפים – מקופחים על-פי כל הפרמטרים.

חיים אורון: יש דוח מבקר המדינה מלפני ארבע שנים או חמש שמביא נתונים על הנגב, על הקיפוח שלו, בכל הפרמטרים.

חיים אורון: האם ההצעה שמופיעה פה משנה את זה במשהו?

חיים אורון: שום דבר, ממש נאדה, שום דבר.

חיים אורון: הצורך להחליט על הקפאה והפשרה של הנקודות המבודדות והמשחק ביניהן, זה בעיה שיש לראש הממשלה עם שר האוצר שלו, או עם חבר הכנסת בני בגין, או עם בוגי יעלון, או שזאת הבעיה שלנו?

חיים אורון: והבעיה שלנו, שהממשלה הזאת לא מסוגלת לקבל את ההחלטות שהיא היתה חייבת לקבל, אבל היא לא מסוגלת לקבל אותן משום שמה שמעניין את ראש הממשלה זה לעבור עוד שלב ולעבור עוד שלב ולעבור עוד שלב.

חיים אורון: בדרך הזאת של מעלה המדרגות היורדות, המדינה הזאת מתחילה להיאבק על שרידותה – לא של הממשלה אלא של המדינה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת חיים אורון.

ראובן ריבלין: אני מזמין את השר המקשר, השר לשמירת הסביבה ואיכותה, גלעד ארדן.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: השר יענה על שתי הצעות האי-אמון, הן של סיעת קדימה והן של סיעות מרצ, בל"ד, רע"ם-תע"ל וחד"ש, ששתיהן עוסקות למעשה באותו נושא.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, קודם כול, אני חייב להודות, הנאומים היו מצוינים – באמת, כנאומים, פנטסטיים.

גלעד ארדן: אלא מה?

גלעד ארדן: אני ישבתי עד לפני שמונה חודשים בדיוק באותם מושבים שיושבים בהם חברי הכנסת בר-און ואורון – שאני מאוד מכבד ומעריך – ואני זוכר גם מה קרה בתקופת הממשלה הקודמת, ואני אענה על כמה מהנקודות שהוזכרו בדברי הדוברים שנימקו את הצעות האי-אמון.

גלעד ארדן: קודם כול, ההוכחה האולטימטיבית אולי לכך שמה שאמר חבר הכנסת אורון – שמישהו ספר מצביעים – היא בכך שאשקלון וקריית-גת לא נכללו במפה הזאת.

גלעד ארדן: הרי אם מישהו היה באמת סופר מצביעים וכך היה מתכנן את מפת העדיפות הלאומית, אז אני מניח שלא היה מפספס את העובדה שיש כאן פוטנציאל ל-200,000 מצביעים נוספים, ולכן – – –

אורית זוארץ: לא – – – שותפים טבעיים שלו – – –

דליה איציק: זה לא מה שהוא אמר.

קריאות: – – –

גלעד ארדן: ולכן, זאת בדיוק ההוכחה שמנכ"ל משרד ראש הממשלה אייל גבאי, שעובד כבר כמה חודשים על הכנת מפת אזורי העדיפות הלאומית, עשה עבודה מקצועית ויסודית, והביא לממשלה מפה שבעצם היתה תקועה כמה שנים בממשלה הקודמת.

גלעד ארדן: אמר חבר הכנסת רוני בר-און שהמפה הזאת, יש בה כניעה לשותפים קואליציוניים.

גלעד ארדן: אז קודם כול אני אגיד, ברמת העיקרון – בהחלט יש במפה גם התחשבות בשותפים קואליציוניים, שזה דבר חדשני, מקורי, שלא נעשה מעולם.

גלעד ארדן: למשל, בממשלה הקודמת, אני זוכר איך לא היתה שום התחשבות בשותפים קואליציוניים, ואני זוכר היטב שבכל החוקים שקדימה העבירה כשש"ס היתה השותפה שלה, מעולם לא היתה שום התחשבות בעניין הזה.

גלעד ארדן: אני בטוח שגם הציבור זוכר.

גלעד ארדן: מעולם לא היתה התחשבות בשותפות עם ש"ס.

גלעד ארדן: זה משהו חדשני, ואני אומר לך – –

רוני בר-און: אם היינו משלמים קצבאות – – –

גלעד ארדן: – – לפחות בוא לא נהיה צבועים.

גלעד ארדן: אנחנו מתחשבים בשותפים הקואליציוניים.

גלעד ארדן: לשותפים הקואליציוניים יש ציבור של מיליון אזרחים, וצריך להתחשב גם בהם.

אורית זוארץ: – – –

גלעד ארדן: כן.

גלעד ארדן: אנחנו לא מתביישים בזה.

גלעד ארדן: הם בני-אדם.

רוני בר-און: אם היינו משלמים קצבאות ילדים, עד היום היינו – – – עד היום.

גלעד ארדן: יש בני-אדם בחריש, במודיעין-עילית, בביתר, לא פחות מברחביה ובתל-אביב.

גלעד ארדן: יש להם את אותן הזכויות שהממשלה תתחשב גם בהם.

גלעד ארדן: אמר חבר הכנסת רוני בר-און שהכינו בקדנציה הקודמת קריטריונים מדהימים, לדוגמה, פרמטרים שבאמת אי-אפשר לחלוק עליהם, רק מקצועיים.

גלעד ארדן: רק מה, היתה בעיה קטנה, אדוני היושב-ראש.

גלעד ארדן: מרוב שהם היו מקצועיים, הממשלה הקודמת – ממשלת קדימה – לא הצליחה להעביר אותם.

גלעד ארדן: נו, אז מה זה עזר?

גלעד ארדן: אז היתה מפה מעולה ומקצועית, רק שאפילו אזרח אחד בפריפריה, חבר הכנסת בר-און, לא הצליח ליהנות ממנה, כי לא הצלחתם לשכנע את הכנסת שצריך לתמוך באותה מפת עדיפות לאומית.

רוני בר-און: אני לא אענה לך – – – יענה לך.

גלעד ארדן: אתה גם ערבבת – כי אתם עושים את זה תמיד – בין נושאים כלכליים לנושאים מדיניים, אז אתייחס ממש במשפט אחד.

גלעד ארדן: דיברת על כך שראש הממשלה מצד אחד עושה צעדים מרחיקי לכת כדי לחדש את המשא-ומתן.

גלעד ארדן: טוב, את זה אמרה גם מזכירת המדינה, אני בהחלט מסכים אתך שהוא עושה צעדים – – –

שלמה מולה: – – – היא אמרה – – –

גלעד ארדן: מצד שני אמרת: הוא יוזם משאל עם, ובכך הוא מקשה השגת הסדרים מדיניים.

גלעד ארדן: טוב, אז אני מפנה אותך – כי אתה גם דיברת על יושב-ראש הסיעה שלך במהלך נאומך – ושואל אותך בחזרה למה לא הצלחת לשכנע את הסיעה שלך שמשאל עם זה דבר כל כך גרוע.

גלעד ארדן: למיטב זיכרוני – וגם הציבור זוכר – סיעת קדימה נתנה חופש הצבעה בעניין משאל עם.

גלעד ארדן: חבר הכנסת מופז מוביל, יושב-ראש הסיעה לשעבר, וחברים נוספים – –

רוני בר-און: כשאתה צודק, אתה צודק.

גלעד ארדן: – – תמכו במשאל עם כי גם הם מבינים – בשונה ממך, חבר הכנסת בר-און – שכשמתקבלות הכרעות גורליות בלתי הפיכות – ודרך אגב, גם ראש הממשלה לשעבר רבין, זיכרונו לברכה, התחייב לעשות משאל עם כזה, והוא עשה את זה כלפי ש"ס, את ההתחייבות הזאת; אני מקווה שלא תאשים גם אותו בכניעה לשותפים קואליציוניים.

גלעד ארדן: כשרוצים לשמור על אחדות העם ולא רוצים לפלג ולא רוצים לעקור אנשים מבתיהם בניגוד להבטחות בחירות, מבינים שגם אם משנים עמדה צריך לעשות את זה על בסיס תהליכים דמוקרטיים.

גלעד ארדן: ודבר אחרון, חברי, כשאתם מדברים על הפקרת הגליל והנגב – בוודאי הציבור לא שכח מי הפקיר את הגליל באיזו מלחמה לא לפני הרבה שנים.

גלעד ארדן: לא אני טוען את זה; לך וקרא את דוח-וינוגרד, כיצד – אתה, דרך אגב, ביקרת הרבה פעמים ביישובי הצפון – – –

רוני בר-און: – – – מעולם לא היה בגליל שקט כמו שיש עכשיו.

רוני בר-און: תשאל את מי – – –

זאב בוים: מה שייך?

זאב בוים: מה אתה מכניס – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, בסדר, אבל הוא משיב לך.

ראובן ריבלין: יכול להיות שהוא חשב שכמה דברים שאתה אמרת לא נעמו לו.

ראובן ריבלין: הוא עונה לך, מה – – –

גלעד ארדן: דוח-וינוגרד קבע שמי שהפקיר את העורף בזמן מלחמת לבנון – ואנחנו מדברים על החלק הצפוני – היה הממשלה שלכם.

גלעד ארדן: ומי שהפקיר את יישובי הדרום לאלפי – אלפי – "קסאמים" עד שהלחץ הציבורי הכריע – –

רוני בר-און: – – –

גלעד ארדן: – – ובסופו של דבר קיבלתם החלטה נכונה ויצאתם למבצע "עופרת יצוקה", שהוכיח שכל הטענות המופרכות שלכם על כך שלאחר הגירוש מגוש-קטיף נוכל לעשות כל שברצוננו והעולם ייתן לנו – אז הנה, העולם לא נותן לנו.

גלעד ארדן: הנה דוח גולדסטון, שבא בגללכם – בגלל המדיניות של קדימה.

זאב בוים: הוא לא נותן עכשיו, הוא נתן קודם.

זאב בוים: זה בדיוק ההבדל.

זאב בוים: בדיוק זה ההבדל.

גלעד ארדן: ולכן, כל הדברים שאתה ניסית בנאומך לפסול, אז הפוסל, חברי חבר הכנסת בר-און, במומו פוסל.

נחמן שי: מה אתה רוצה?

נחמן שי: – – –

ראובן ריבלין: רבותי, התחילה פה מקהלה.

ראובן ריבלין: זה לא יכול להיות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בוים קורא, אז אתם לפחות תעשו את זה בסדר.

גלעד ארדן: ועכשיו אומר גם כמה מלים על הצעת האי-אמון.

שלמה מולה: – – – להאשים את קדימה – – –

ראובן ריבלין: הוא יכול.

ראובן ריבלין: האם אדוני רוצה לכתוב לו את נאומו?

ראובן ריבלין: הוא עונה לחבר הכנסת בר-און ולחבר הכנסת אורון.

ראובן ריבלין: מה אתה רוצה – – –

נחמן שי: – – – את גולדסטון בצורה – – –

גלעד ארדן: מפת אזורי העדיפות הלאומית היא מפה המייצגת את מדיניות הממשלה לקביעת עדיפות לאומית במדינת ישראל – –

ראובן ריבלין: אף אחד לא שומע אותך, חבר הכנסת שי.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, אתם לא תעשו צנזורה פה על דבריו.

ראובן ריבלין: אם היה אומר לי השר שהוא מבקש לעשות צנזורה על דבריך לא הייתי אפילו מעלה על דעתי.

רוני בר-און: – – – אני אומר, עכשיו הוא קורא – – –

גלעד ארדן: – – המתבטאת במתן הטבות, בעיקר בתחומי החינוך והשיכון.

ראובן ריבלין: בבקשה, תתאזר בסבלנות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

גלעד ארדן: מפת אזורי העדיפות הלאומית הראשונה נקבעה בממשלתו של רבין, ולאחר מכן בממשלת נתניהו, שאימצה את כולה.

גלעד ארדן: מפות אזורי העדיפות הלאומית למיניהן התייחסו ברובם לפריפריה הרחוקה, תוך חלוקת ההטבות לעדיפות א' ועדיפות ב'.

גלעד ארדן: המפות לא קבעו קריטריונים מוגדרים – בשונה ממה שאמרתם – לקביעת אזורי עדיפות, ועקב כך פסל בג"ץ כבר בפברואר 2006 – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נחמן שי, אני לא יכול להעיר לכל אחד פה, בבניין הזה, אבל דחילק, הוא מדבר.

ראובן ריבלין: השר מדבר.

ראובן ריבלין: בסדר, אבל אתה לא יכול לדבר כך באופן חופשי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, אותו דבר אמור לגביך.

ראובן ריבלין: אי-אפשר, חברים.

גלעד ארדן: – – – בג"ץ פסל את החלטת הממשלה מ-2002 בעניין מתן הטבות בחינוך.

גלעד ארדן: בהמשך לאמור, למעשה הממשלה והכנסת נדרשו לחוקק חוק מסמיך בנושא אזורי עדיפות לאומית.

גלעד ארדן: החוק המסמיך חוקק ביולי האחרון, במסגרת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010), שכזכור לציבור, מי שהעביר אותו הוא הממשלה הנוכחית, כיוון שהממשלה הקודמת, ממשלת קדימה, לא הצליחה להעביר את החוק הזה ולא הצליחה לקבוע שום עדיפות לאומית, חוץ מלדבר על כך.

גלעד ארדן: במועד זה החל משרד ראש הממשלה, בראשות מנכ"ל המשרד, לבצע עבודת מטה להגדרת מפת אזורי העדיפות הלאומית.

גלעד ארדן: עבודת המטה כללה מפגש עם כמה גורמים, בהם נציגי השלטון המקומי, ארגונים חברתיים ונציגי המגזר הערבי והדרוזי, הן במסגרת השלטון המקומי והן במסגרת ארגונים חברתיים.

גלעד ארדן: חוק אזורי העדיפות הלאומית מגדיר בצורה מפורשת מה הם הקריטריונים שהממשלה נדרשת להביא בחשבון כשהיא שוקלת את מפת אזורי העדיפות הלאומית.

גלעד ארדן: להלן שיקולי החוק: 1.

גלעד ארדן: המצב הביטחוני באזור או ביישוב; 2.

גלעד ארדן: חוסנו הכלכלי והחברתי של האזור או היישוב ורמת השירותים בו; 3.

גלעד ארדן: תכנון הפריסה של האוכלוסייה; 4.

גלעד ארדן: מקומו הגיאוגרפי של האזור או היישוב, או המרחק שלו מריכוזי אוכלוסייה במרכז הארץ; 5.

גלעד ארדן: הצורך בצמצום פערים בין האזור או היישוב לבין אזורים או יישובים אחרים, או בין קבוצות אוכלוסייה תושבות האזור או היישוב לקבוצות אוכלוסייה אחרות;

זאב בוים: – – – בין הקריטריונים האלה לבין מה שעשיתם.

זאב בוים: מה הקשר – – –

גלעד ארדן: 6.

גלעד ארדן: נטל קליטת העלייה על האזור או היישוב;

ראובן ריבלין: לא שומעים אותך, חבר הכנסת בוים.

ראובן ריבלין: לא שומעים אותך.

גלעד ארדן: 7.

גלעד ארדן: שיקולים נוספים הנוגעים לצורכי האוכלוסייה באזור או ביישוב, שבשלהם יש לעודד פיתוח של אותו אזור או יישוב, או קידומו, ובלבד שוועדת הכספים של הכנסת תאשר אותם.

גלעד ארדן: כפי שיפורט להלן, כל השיקולים המצוינים מעלה נשקלו בקפידה והוכללו למעשה במפה.

גלעד ארדן: המפה נקבעה על בסיס יעדי הממשלה, כמפורט להלן: א.

גלעד ארדן: עידוד פריסת האוכלוסייה במדינת ישראל והגדלת האוכלוסייה באזורי הפריפריה ובאזורים סמוכי גבול; ב.

גלעד ארדן: צמצום פערי ההזדמנויות ורמת החיים בין אזורי העדיפות הלאומית – כפי שיוגדרו בהחלטה זו – ובין מחוז תל-אביב כהגדרתו על-פי הגדרות משרד הפנים, וכן הגדלת הצמיחה הכלכלית באזורי הפריפריה; ג.

גלעד ארדן: שמירה וחיזוק של החוסן הלאומי-ביטחוני של מדינת ישראל.

גלעד ארדן: מי נכלל במפה?

גלעד ארדן: קודם כול, כל מחוז הצפון וכל נפת באר-שבע נכללים במפה.

גלעד ארדן: נכללים יישובים חדשים, אשר במסגרת שיקול תכנון פריסת האוכלוסייה החליטה הממשלה על הקמתם, וכן יישובים חדשים אשר הוקמו בחמש השנים האחרונות.

גלעד ארדן: לכן יוכללו גם יישובי המפונים שפונו במסגרת פעילות הממשלה הקודמת – הקודמת-קודמת.

אורית זוארץ: ומה עם אלה באשקלון?

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, את מדברת מייד אחריו.

ראובן ריבלין: מייד אחריו את מדברת.

גלעד ארדן: במסגרת זו הוכללו גם יישובים קיימים המשנים את צביונם באופן מהותי ויכפילו את גודלם בשיעור שלא יפחת מפי-שבעה, מאחר שיישוב העובר שינוי מהותי שכזה מקביל למעשה ליישוב חדש ולקיים שעוברים גם עליו, וזה משליך גם על יישוב חרדי כמו היישוב חריש, שצפוי כי יכפיל את גודלו.

גלעד ארדן: ואחרון, יישובים סמוכי גבול ויישובים מאוימים: כדי לשמור על חוסנה הלאומי והביטחוני של ישראל כאמור לעיל, החוק מתיר לממשלה לשקול את המצב הביטחוני באזור או ביישוב.

גלעד ארדן: הממשלה רואה יעד אסטרטגי-ביטחוני משמעותי בחיזוק גבולותיה הבין-לאומיים של מדינת ישראל, על-ידי חיזוק יישובים המצויים בקרבת הגבול.

גלעד ארדן: אנחנו – ובכך אסיים, חבר הכנסת בר-און – חושבים שגורלם של היישובים – גם ביהודה ושומרון – צריך להיות מוכרע במשא-ומתן על הסדרי קבע, ולא על-ידי הכתבות של הקהילה הבין-לאומית – –

רוני בר-און: תקריא – – –

גלעד ארדן: – – ובכך ניקח את אחינו שמתגוררים ביהודה ושומרון, ובעצם נתעלם מהאיום הביטחוני שהם חיים בו.

עפו אגבאריה: – – –

רוני בר-און: – – –

גלעד ארדן: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני מבקש להסיר את שתי הצעות האי-אמון מסדר-היום.

גלעד ארדן: תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, אתה לא נואם פעם נוספת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: עכשיו אנחנו מתחילים בדיון הסיעתי, בהתאם להחלטת ועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: לכל אחד מחברי הסיעות יש שלוש דקות כדי שיאמר את דבריו.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אורית זוארץ – הראשונה בשם סיעת קדימה, ואחריה – חברת הכנסת ליה שמטוב, בשם סיעת – דודו רותם, זה מה שכתוב אצלי – ישראל ביתנו, שדודו רותם יהיה הדובר בשמה.

ראובן ריבלין: בקשה.

אורית זוארץ: כבוד היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, זאת כנראה הדרך של הממשלה לגמול לנו, אמרה תושבת אשקלון הבוקר.

אורית זוארץ: אזרחי מדינת ישראל, בוקר טוב.

אורית זוארץ: מה קורה עם המפונים שגרים באשקלון?

אורית זוארץ: איפה כבוד השר שברח?

אורית זוארץ: מפת האטימות הלאומית – – –

ראובן ריבלין: יש שר תורן.

ראובן ריבלין: השר לא יכול – – –

אורית זוארץ: כבוד השר.

אורית זוארץ: כן, השר דיבר והלך.

ראובן ריבלין: השר המשיב צריך להיות פה כאשר האנשים טוענים טענת אי-אמון.

אורית זוארץ: אוקיי, אז כבוד השר, כבוד היושב-ראש – – –

רוני בר-און: הוא היה יכול לצאת, לא לברוח.

ראובן ריבלין: אני לא אמרתי שהוא ברח.

ראובן ריבלין: אתה יכול לומר מה שאתה רוצה.

אורית זוארץ: לא, זה היה ממש מהר.

אורית זוארץ: לא הספקתי לראות.

ראובן ריבלין: חזקה עליו שיש לו מה לעשות בחוץ, אם כי ראוי שגם חברי הכנסת המבקשים להביע אי-אמון יהיו באולם כאשר השרים עונים להם.

אורית זוארץ: בסדר, טוב, אני אתייחס גם לשר היושב, אף-על-פי שלא היו אלה דבריו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אורית זוארץ: מפת האטימות הלאומית, מפת העדיפות הלאומנית – מר נתניהו, ראש ממשלת ישראל, עיניהם של אזרחים רבים היו נשואות אליך בעת שהקמת את ממשלתך, איך לא – עם השותפים הטבעיים שלך.

אורית זוארץ: משאלות לבם הכמוסות באו לידי ביטוי ונאמרו לא רק בחדרי חדרים, אלא בקול רם ובטוח: אנחנו נוכל לו, אין לו ברירה, הוא חייב לנו.

אורית זוארץ: אנחנו נעשה כל מה שיעלה על דעתנו, ונתניהו ישתוק.

אורית זוארץ: הקולות בקעו לא רק מקרב השותפים הטבעיים, אלה השוכנים בקרוונים על הגבעות, קיצונים המסכנים את אזרחי מדינת ישראל ואת קיומה של מדינת ישראל כדמוקרטית ויהודית מדי יום.

אורית זוארץ: חברי הכנסת, חברי סיעתך, עומדים ובקול רם, בלי להניד עפעף, מצהירים חדשות לבקרים: יכול נוכל לך, מר נתניהו – ואתה שותק.

אורית זוארץ: לא רק שאתה שותק, אתה גם משתף פעולה עם העוולות; אישור מפת אזורי האטימות הלאומית – תעודת עניות לך ולממשלתך.

אורית זוארץ: התנהלות זו מחזקת את רמת הלחיצות הנמוכה שלך, והעובדה היא שהשלטון המקומי והפריפריה של מדינת ישראל לא במפת העדיפות הלאומית שלך – אשקלון, למשל, שקלטה משפחות רבות מקרב המפונים.

אורית זוארץ: אמרת בישיבה – ואני מצטטת ממה שנכתב: הישיבה הזאת היא ישיבה שאנו מקיימים פעם בשלוש שנים וחצי.

אורית זוארץ: אוי לנו ואבוי לנו.

אורית זוארץ: זאת אומרת שהגולל על התהליך המדיני הולך ונסגר, הפתח הולך ומצטמצם והדלת הולכת ונטרקת.

אורית זוארץ: האם מדובר בפערים קואליציוניים?

אורית זוארץ: האם מדובר בפערים קואליציוניים שזקוקים לחיזוק?

אורית זוארץ: דיברת על תעדוף, דיברת על תהליך קבלת החלטות ועל לשים את הפריפריה במרכז – איפה הפריפריה?

אורית זוארץ: 74% מאזרחי מדינת ישראל לא ייהנו מהטבות מפת האטימות הלאומית.

אורית זוארץ: רוב הנהנים מתוך החלק הזעום גרים במאחזים מבודדים, דמי עידוד צמיחת אלימות ביהודה ושומרון – פרס – דמי עידוד השתמטות וסירוב פקודה של רבנים קיצונים.

אורית זוארץ: ולסיום אמר שר האוצר למתנחלים: אנחנו אתכם.

אורית זוארץ: במעט הזמן שנותר לי אני אקריא את שמות היישובים שזוכים לעדיפות לאומית: אדורה, אספר, עטרת, אבני-חפץ, בת-עין, בית-אל, ברכה, כרמל, דולב, עלי, אלון-מורה, עינב, חגי, חלמיש, חרמש, איתמר, כרמל-צור, כפר-תפוח, קריית-ארבע, כוכב-השחר, כוכב-יעקב – –

יעקב כץ: כן ירבו.

יעקב כץ: כן ירבו.

אורית זוארץ: – – מעלה-עמוס, מעלה-לבונה, מעון, מבוא-דותן, מגדלים.

אורית זוארץ: ראש ממשלת ישראל, איפה אשקלון?

רוני בר-און: איפה אשקלון?

רוני בר-און: בין אשדוד לעזה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת זוארץ.

ראובן ריבלין: אחריה יבוא ויעלה חבר הכנסת דודו רותם, בשם סיעת ישראל ביתנו.

ראובן ריבלין: אם לא יהיה נציג סיעת העבודה, אחריו יעלה נציג ש"ס, חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: – – –

עפו אגבאריה: כחברים בקואליציה – – –

ראובן ריבלין: אני לא ראיתי אדם שיוכל לקפח את נסים זאב.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, חברת הכנסת זוארץ, לא קראת את כל השמות.

נחמן שי: – – –

דוד רותם: ברוך השם, יש עוד הרבה יישובים ביהודה ושומרון, וגם הם יזכו – – –

אורית זוארץ: כולם היו שרי.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, הוא משיב לך.

דוד רותם: כולם היו שרי, כולם בני, וכולם יישובים שגרים בהם יהודים ישראלים – –

נחמן שי: ובאשקלון?

דוד רותם: – – ציונים – –

נחמן שי: ובאשקלון?

דוד רותם: – – שנשלחו למקומות שבהם הם יושבים על-ידי ממשלות ישראל, כולל הממשלה שקדימה הרכיבה.

נחמן שי: ואשקלון?

דוד רותם: חבר הכנסת שי, אני תיכף אגיע גם לאשקלון.

נחמן שי: אני אחכה לזה בסבלנות.

דוד רותם: אני מבין שמגישים הצעות אי-אמון ובאים בטענות לממשלה, למה אשקלון לא קיבלה.

דוד רותם: זה בסדר.

דוד רותם: גם אני חושב שיש לבקר את הממשלה על כך שאשקלון לא קיבלה ולא נמצאת בהגדרת אזור עדיפות, על-פי המפה.

דוד רותם: אבל תשימו לב מה קורה לכם, חברי קדימה; אתם לא באים בטענה על אשקלון, אתם באים בטענה למה הם קיבלו, למה המתנחלים האלה מקבלים.

דוד רותם: עובדה היא שאת ספרת את כל היישובים ביהודה ושומרון, ולא שאלת על יישובים אחרים.

דוד רותם: אין לך בעיה עם חריש, אין לך בעיה עם יישובים אחרים.

דוד רותם: יש לכם בעיה רק עם ההתיישבות היהודית ביהודה ושומרון – – –

אורית זוארץ: הם לא יישארו שם ממילא בסופו של דבר, ואת זה גם אתה יודע.

דוד רותם: חברת הכנסת זוארץ, הם יישארו שם, וזה לא יעזור לכם.

דוד רותם: שהרי בואי נאמר ככה: כאשר אתם הייתם בשלטון, מי שהיה ראש הממשלה, אולמרט, הציע את הכול, ואף אחד לא רצה לקבל ממנו.

אורית זוארץ: הוא לא דיבר על הגושים.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, קודם כול אני מוכרח לומר לך שזה לא דו-שיח.

ראובן ריבלין: קריאת ביניים היא אחת.

ראובן ריבלין: דבר שני, מי שיאמר איפה לא נישאר – לא יישאר בשום מקום בארץ הזאת.

אורית זוארץ: לא אמרתי שלא נישאר – – –

ראובן ריבלין: יהיה משא-ומתן, ובסוף נישאר במקום כלשהו.

אורית זוארץ: אבל זה התעתוע, זה הולך – – –

ראובן ריבלין: הרי באנו לארץ-ישראל בסך הכול.

ראובן ריבלין: בסוף ייקבע מה שיהיה.

ראובן ריבלין: אולי נישאר יותר – אבל מי שאומר – לא נישאר – –

אורית זוארץ: – – –

ראובן ריבלין: – – אני לא אסמוך עלייך.

אורית זוארץ: זאת הפרת זכויות האדם שלכם – –

יעקב כץ: אריק שרון בנה את זה – הבוס של המפלגה שלך.

אורית זוארץ: – – אתם אפילו לכם לא אומרים את האמת בפנים.

יעקב כץ: – – – 60,000 – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יעקב כץ – – –

יעקב כץ: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יעקב כץ, מה קרה?

ראובן ריבלין: כבר הרבה – – –

יעקב כץ: אריק שרון בנה את זה.

יעקב כץ: זה הרעיון של המפלגה שלו.

ראובן ריבלין: והיא שעמדה – – –

יעקב כץ: – – – אני יחד אתו בניתי 1,000 יחידות דיור – – –

אורית זוארץ: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, האמונה שלך מתערערת?

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, אני רוצה רק להסביר לך באיזה שלב של דיון אנחנו נמצאים, ומהו הדיון.

ראובן ריבלין: הבעת אי-אמון בממשלה, לא בך או בדעותייך.

ראובן ריבלין: כל אחד אמר את דעתו; את אמרת את דעתך, עכשיו הוא אומר את דעתו.

ראובן ריבלין: אני מציע לחברי הכנסת לא לפנות לחבר כנסת, כי אז הוא רואה חובה לעצמו להשיב.

ראובן ריבלין: אבל אם אדוני חושב שזה בסדר ההיגיון של דיבורו, ימשיך לומר ויפנה גם לחברת הכנסת זוארץ, ואז היא תשיב, ואני אצטרך כל פעם לאפשר לה, עד שאהסה אותה, עד אשר אומר לה: עד כאן.

ראובן ריבלין: אבל גם אז הזמן שלך הולך ומתקצר.

ראובן ריבלין: אני נותן לך כמובן את כל שלוש הדקות מההתחלה.

נחמן שי: זה בונוס.

ראובן ריבלין: בונוס קצר מאוד, כי השעון רץ הרבה זמן.

דוד רותם: ואתה לוקח לי גם את הבונוס הזה.

ראובן ריבלין: בבקשה, נא להתחיל.

דוד רותם: על כל פנים, רבותי, שיהיה לכם ברור דבר אחד: הממשלה הזאת מנסה להניע תהליך מדיני.

דוד רותם: בניגוד לדעתי, בניגוד לעמדתי, היא הסכימה להקפיא לתקופה של עשרה חודשים את הבנייה ביהודה ושומרון – – –

רוברט טיבייב: אז למה אתה תומך בה?

דוד רותם: אני חושב שזאת טעות, אבל יש לממשלה הזאת יתרונות אחרים.

עפו אגבאריה: זה סתם משחק, זה לא טעות.

עפו אגבאריה: זה סתם משחק, הצגה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, שמעו אותך בצורה ברורה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

דוד רותם: מכיוון שלממשלה הזאת יש יתרונות רבים אחרים, אני תומך בה.

דוד רותם: אחד היתרונות של הממשלה הוא שהיא מבינה שכאשר יש יישובים יהודיים באזורי סיכון, שנמצאים בבידוד, שנמצאים סמוך לאוכלוסייה פלסטינית רצחנית, צריך לסייע ליישובים האלה – – –

עפו אגבאריה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, זה לא הולך עכשיו, שאתה עכשיו מקיים דו-שיח אתו.

עפו אגבאריה: אני לא – – –

ראובן ריבלין: עוד מעט, חבר הכנסת אגבאריה מסיעת חד"ש.

עפו אגבאריה: כן, כן.

ראובן ריבלין: אז למה לאדוני להתאמן על מה שהוא הולך לומר?

רוברט טיבייב: למה אתה תמיד מייצג את ישראל ביתנו?

רוברט טיבייב: למה רק אתה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבייב, אם תגישו בקשה שעוד אחד ידבר, אני אתן לך.

דוד רותם: חבר הכנסת טיבייב, אני אגיד לך את האמת:

דוד רותם: אני לא מייצג את ישראל ביתנו – – –

ראובן ריבלין: עכשיו אתה לא עונה לו על-חשבוני, אתה עונה על-חשבונך.

דוד רותם: אדוני היקר, אני עונה על-חשבוני.

דוד רותם: אני לא מייצג את ישראל ביתנו.

דוד רותם: אני מייצג את הציונות האמיתית, שאתם שכחתם – – –

רוברט טיבייב: לא מייצג – – –

ראובן ריבלין: לא, אל תענה לו.

ראובן ריבלין: הוא עונה לך עכשיו.

דוד רותם: – – – שאתם שכחתם כבר מזמן מהי.

דוד רותם: אתם שוכחים שהציונות באה כדי לבנות את ארץ-ישראל, כדי לשמור על ביטחונם של התושבים בארץ-ישראל, וכדי להביא למדינת ישראל עלייה.

דוד רותם: את זה שכחתם, ולכן אתם באים ונלחמים נגד ההתיישבות.

דוד רותם: אתם רוצים לחנוק את ההתיישבות, אם מישראל ואם מיהודה ושומרון; אתם מנסים לצמצם את גבולות ישראל, הייתם מוכנים לוותר על הכול רק כדי שתוכלו לקבל צילום בכל מיני מקומות עם מנהיגים בעולם.

דוד רותם: אנחנו, הציונים, לא כאלה.

דוד רותם: אנחנו מאמינים שיש נאמנות למדינת ישראל, ובצדה יש גם זכויות.

רוברט טיבייב: גם אזרחות.

דוד רותם: גם אזרחות.

דוד רותם: נכון.

דוד רותם: אנחנו עוד נעביר גם את הנאמנות כנגד האזרחות.

דוד רותם: אבל בכל מקרה, כאשר ביהודה ושומרון גרים מיטב האנשים, אותם אנשים שנלחמים את מלחמות ישראל, אותם אנשים ששומרים על המדינה, שנאמנים למדינה הזאת, אנחנו חושבים שצריך לתת להם סיוע.

דוד רותם: צריך לאפשר להם לחנך את הילדים שלהם בכבוד, צריך לאפשר להם מתנ"סים בכבוד, צריך לאפשר להם מבני ציבור בכבוד, ולכן מפת העדיפות הזאת, שהכניסה את יישובי יהודה ושומרון – לאו דווקא אלה שבגושי ההתיישבות, כי אנחנו מאמינים שנמשיך להחזיק בכל יהודה ושומרון, מן הטעם האחד והיחיד: כשאתם הצעתם את הכול, קיבלתם מהפלסטינים שתי סטירות לחי.

דוד רותם: הם לא נתנו לכם שום דבר בתמורה.

רוברט טיבייב: לא הצענו שום דבר – – –

אורית זוארץ: איפה שתי מדינות לשני עמים?

רוברט טיבייב: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבייב, הוא מסיים בעוד 25 שניות.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ – – –

אורית זוארץ: אם אנחנו מחזיקים – – – איפה שתי מדינות לשני עמים?

ראובן ריבלין: אני לא מבין – – –

אורית זוארץ: שימו את זה על השולחן – – –

ראובן ריבלין: אבל, חברת הכנסת זוארץ, את לא יכולה לנאום גם ממקום מושבך וגם מעל הבמה.

זאב בילסקי: זו קריאת ביניים.

ראובן ריבלין: עד כדי כך?

ראובן ריבלין: היום מסיימים ב-15:00, קריאת הביניים שלה לא תסתיים ב-15:00.

ראובן ריבלין: רבותי, אני לא יכול לתת לכל אחד שעל הבמה עוד עשר דקות בגלל קריאות הביניים שלך.

ראובן ריבלין: תנו לו להביע את עמדתו ובזה נגמור העניין.

ראובן ריבלין: בבקשה.

דוד רותם: חבר הכנסת טיבייב, אנשי קדימה, ראש הממשלה אולמרט, בנאומו האחרון, עמד כאן ואמר: נתתי לפלסטינים מפה שכללה את הכול, כולל ירושלים, והפלסטינים אמרו: לא.

דוד רותם: את יודעת מה?

דוד רותם: אחמד טיבי צעק לי, אמר לי: זה שקר וכזב, הוא אף פעם לא נתן מפה.

דוד רותם: תחליטי למי את רוצה שאני אאמין, לאולמרט, המנהיג שלך, או לאחמד טיבי.

דוד רותם: אני מאמין לאולמרט, המנהיג שלך, כי אני יודע שהוא רצה לתת את הכול ולא קיבל בשביל זה שום דבר.

ראובן ריבלין: יפה מאוד.

זאב בילסקי: אולי תפרט, אמרת שיש הרבה יתרונות לממשלה – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת דודו רותם.

אורית זוארץ: פרס לאנשי "תג מחיר".

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת נסים זאב, נציגה של סיעת ש"ס, לשאת את דבריו.

ראובן ריבלין: אני מציע לשנות את התקנון בדרך כזאת – שכאשר נסים זאב מייצג את ש"ס, ש"ס תהיה האחרונה, כדי שאתה תוכל לסיים כל דיון בכנסת.

ראובן ריבלין: אני אתן לך ארבע דקות מראש, בגלל ההפרעות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, באמת קשה לי לדבר לפני שנציג מפלגת העבודה עומד על הדוכן פה ונושא דברים.

נסים זאב: הרבה יותר קל להתבטא לאחר נציג מפלגת העבודה.

דוד רותם: אין מפלגה כזאת.

אורית זוארץ: הם עברו לליכוד.

נסים זאב: אני לא רואה אף אחד מהם.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, אני אומר גם את דברי הביקורת שלי כלפי הממשלה.

נסים זאב: בעצם הממשלה עקרה את השיניים של המתיישבים ונותנת להם סטייק כאשר הם בקושי יכולים לאכול דייסה.

נסים זאב: באים ומציעים עכשיו תוכנית לאומית – עדיפות לאומית.

נסים זאב: מה בדיוק הם יעשו בתוכנית הזאת?

עפו אגבאריה: הם יתמכו בחוק – – –

נסים זאב: איך אפשר לממש את הזכויות האלה?

נסים זאב: אנחנו יודעים שרוב האנשים שנמצאים ביהודה ושומרון מתפרנסים בדוחק, המצב הסוציו-אקונומי שלהם קשה, וגם אם יש כאלה שאפשר לפטור אותם ממס הכנסה, הרי הם צריכים להיות בדרגת מס שיש מקום לפטור, אבל כאשר המצב עגום, כפי שאנחנו יודעים, להרבה זה לא יעזור.

נסים זאב: הדבר הכי חשוב הוא השאלה איזה מפעלים בדיוק יעברו ליהודה ושומרון.

נסים זאב: מישהו יכול להגיד לי?

נסים זאב: הרי בנייה בפועל של תעשייה שכבר החלו בה נמצאת בהקפאה.

נסים זאב: יש הקפאה, ובמקום לטפל בשורש הבעיה, ולהגדיר את ההקפאה על-פי החלטת הממשלה, אנחנו הולכים סחור-סחור.

נסים זאב: מדוע כל אותם בתים, כל אותם תעשיות ובתי-מסחר שכבר החלו בהקמתם, מדוע הם בהקפאה?

נסים זאב: מדוע הם צריכים שימוע?

רוברט טיבייב: שאלה יפה.

נסים זאב: מדוע צריך להמתין חודשים רבים כדי לקבל את ההיתר שכבר ניתן?

נסים זאב: לזה הממשלה צריכה לתת עכשיו עדיפות לאומית.

נסים זאב: זאת העדיפות.

נסים זאב: זאת העדיפות מספר אחת.

נסים זאב: אבל אני רוצה להוסיף, אדוני היושב-ראש: בחברון, במערת המכפלה, המצב ממש עגום, בחצר בית-הכנסת שם, אפילו הברזנט – אי-אפשר להתפלל שם, משום שהחצר שם אינה מקורה טוב, ויש דליפה מהגגות.

נסים זאב: אגב, יש תקציב של 3.5 מיליוני ש"ח שכבר מונחים במועצה, ואי-אפשר לממש אותו, כי השר ברק לא מסכים לחתום.

נסים זאב: אז אני אומר לך, אפילו דבר כל כך מינימלי, שמתבקש, שזועק, שזה לא משהו של הרחבה של הבנייה.

נסים זאב: יש מצב נתון, צריך רק שיפוץ.

נסים זאב: במערת המכפלה, מקום תפילתם של רבבות מעם ישראל שבאים להתפלל – – –

מגלי והבה: נדמה לי, אדוני, שהבעיה שם אינה רק של חתימה.

מגלי והבה: אתה יודע שיש הסדר וסטטוס-קוו שכבר שנים העניין מתנהל לפיו.

נסים זאב: את הסטטוס-קוו אנחנו קובעים בעצמנו.

מגלי והבה: אתה רוצה שגם הוא ישתנה?

נסים זאב: את הסטטוס-קוו אנחנו קובעים.

נסים זאב: אני לא מדבר על שינוי הסטטוס-קוו.

נסים זאב: אני מדבר אתך על חצר שקיימת כבר שנים.

נסים זאב: מתפללים שם יום-יום.

נסים זאב: כאשר יש גשמים, יש דליפה.

נסים זאב: יש תוכנית לשקם את המקום הקיים, עם אותו גגון, באותו מצב, רק שתהיה תשובה – מענה למתפללים.

נסים זאב: אני חייב לענות – – –

מגלי והבה: שאלתי אותך שאלה, לכן אתן לך עוד דקות.

נסים זאב: גם כך היושב-ראש הקודם שהיה פה, הקבוע, כבר נתן לי עוד שתי דקות.

מגלי והבה: כבר עברו ארבע דקות.

נסים זאב: הוא נתן לי.

מגלי והבה: כי אתה מש"ס?

מגלי והבה: שאני אבין.

נסים זאב: לא, לא, הוא נתן לי את הזמן של מפלגת העבודה.

קריאה: – – –

מגלי והבה: רק בסוף הדיון תוכל להתייחס.

נסים זאב: תן לי לסיים.

נסים זאב: אתה מוציא אותי מהריכוז, כבר הייתי מסיים מזמן.

מגלי והבה: אתה מרוכז כל הזמן, רק תסיים.

נסים זאב: אני רוצה להבין, חריש זה אינטרס של מי, של ש"ס?

נסים זאב: זה קודם כול של הציבור החילוני.

נסים זאב: אם אתם לא מבינים את זה – איך אפשר להוציא חרדי מירושלים ולהעיף אותם מהאזור הזה, שלא יהיה פה רוב חרדי?

נסים זאב: מקימים יישובים – כמו שהקימו את מודיעין, את ביתר, את קריית-ספר, מקימים את חריש, אז מה, זה אינטרס של ש"ס?

נסים זאב: זה קודם כול אינטרס של הממשלה.

נסים זאב: דבר נוסף, כשמשמיעים פה קולות כאילו יש כאן כניעה לקיצונים, לנערי הגבעות – מיהם הקיצונים?

נסים זאב: לא המתאבדים?

נסים זאב: לא אותם פלסטינים שמכריזים ג'יהאד והורגים וטובחים נשים וטף?

נסים זאב: המתאבדים הם הקיצונים.

נסים זאב: צריך אחת ולתמיד להפנים שכל היישובים האלה הם רצועה ומגן של מדינת ישראל ושל עם ישראל.

נסים זאב: אם לא נצא מאותה נקודה, מאותה הנחה, יש לנו באמת בעיה בתפיסה הלאומית שלנו.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

מגלי והבה: הדובר הבא – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי, ואם הוא לא יהיה כאן – חבר הכנסת יעקב כץ.

מגלי והבה: אדוני מקבל ארבע דקות כיוון שהיום יום חג.

מנחם אליעזר מוזס: אה, לכבוד החג, יפה.

מנחם אליעזר מוזס: אז חג אורים שמח.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, ראיתי את הכותרת של הצעת האי-אמון: נתניהו משלם דמי שתיקה לנוער הגבעות.

מנחם אליעזר מוזס: שאלתי: האם 300,000 המתגוררים ביהודה ושומרון הם כולם בבחינת נוער הגבעות?

מנחם אליעזר מוזס: מה ההכללה הזאת?

מנחם אליעזר מוזס: תמיד – התנגדות של תושבי יו"ש, או ההפגנה הכי קטנה, מייד זו הפרת חוק.

מנחם אליעזר מוזס: כמו ההפגנה של חרדים מול "אינטל" בירושלים, קרתא.

מנחם אליעזר מוזס: אתה פותח את הרדיו במוצאי-שבת ואתה שומע "התפרעות של חרדים", ובאותה נשימה, תוך כדי דיבור, אתה שומע "הפגנת שמאל בבילעין ונעלין על-ידי אנרכיסטים ושמאלנים".

מנחם אליעזר מוזס: אם זה חרדים – זאת התפרעות; אם זה אחרים – זאת הפגנה.

מנחם אליעזר מוזס: אני לא יודע מדוע צריכים להתייחס לתושבי יו"ש הכאובים בכזה זלזול, כמו "נוער הגבעות", אנשים שביום בהיר אחד אינם יכולים אפילו לסגור מרפסת או לשים מזגן, ועל אחת כמה וכמה הם לא יודעים עדיין מתי הם יקבלו את הדירה שרכשו בכסף מלא, ומשלמים מס כפול – מצד אחד משלמים שכר דירה על הדירה שהם גרים בה עדיין וצריכים להאריך את זה בעוד עשרה חודשים – –

יעקב כץ: הרב מוזס, מי שנפצע ב"עופרת יצוקה" הוא נוער הגבעות.

יעקב כץ: שלא יישמע בקול שלך זלזול בנוער הגבעות.

מנחם אליעזר מוזס: ונדמה לי שגם עמיחי מרחביה.

יעקב כץ: גם הבן שלי ששירת ביחידת עילית הוא קצין שם – – –

מגלי והבה: מילא, אדוני, שאתה עוד מעט תעלה, ואז – – –

יעקב כץ: רק כשמדברים על נוער הגבעות, שידברו – – –

מגלי והבה: לא, זכותו להציג אותם איך שהוא מבין.

מנחם אליעזר מוזס: – – –

יעקב כץ: שלא יישמע כמו תלונה חלילה.

מגלי והבה: לא, אל תייצג אותו.

מגלי והבה: הוא מייצג את עצמו יפה מאוד.

מנחם אליעזר מוזס: – – והם משלמים מס כפול:

מנחם אליעזר מוזס: מצד אחד משלמים שכר דירה על הדירה שצריכים להאריך את החוזה עליה לעוד עשרה חודשים, ומצד שני הם כבר צריכים לשלם את המשכנתה שהם הוציאו לקראת רכישת הדירה.

מנחם אליעזר מוזס: האנשים האלה – אני רוצה לומר – המתגוררים בשטחי יהודה ושומרון, רובם ככולם הם אזרחים נורמטיביים, שומרי חוק וסדר, שבאו להתגורר במקום באישור ובעידוד ממשלות ישראל לדורותיהן, וכעת, כשבאים ומנחיתים עליהם גזירת הקפאה, זו מכה קשה וכואבת, ואל לנו לדון אותם בשעה זו, כי כבר אמרו חז"ל: אל תדון את חברך עד שתגיע למקומו.

מנחם אליעזר מוזס: כל זמן שאתה לא נמצא במקום שלו, אתה לא יכול להעריך את הכאב, ואת עוצמת הכאב, ואת עוגמת הנפש שסובבים אותו, ואת כל משפחתו, ואת כל אלה שמסביבו.

מנחם אליעזר מוזס: בחודשים אלה, עד לסיום ההקפאה לפחות, עלינו – כולם, מימין ומשמאל – לתמוך במתיישבים, להיות אתם יחד, לראות איך אפשר להקל עליהם את תנאי ההקפאה, כדי שיוכלו להמשיך לקיים חיים נורמטיביים.

מנחם אליעזר מוזס: עכשיו זה לא הזמן להצית דווקא את אש השנאה והמחלוקת, אלא להיפך, אני מקווה – אלה גם ימי חנוכה, ימי אור – שבאמת נזכה כולנו כבר ל"אור חדש על ציון תאיר ונזכה כולנו במהרה לאורו", אמן.

מנחם אליעזר מוזס: חג אורים שמח.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת אחמד טיבי.

מגלי והבה: אמרתי – איננו, לא נמצא כאן.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת יעקב כץ.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

מגלי והבה: עכשיו הבמה שלך, אדוני.

מגלי והבה: יש לך ארבע דקות.

יעקב כץ: חג אורים שמח, כמו שאמר הרב מוזס.

יעקב כץ: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר, אגב, כשמדברים על מקבלי ההטבות הלאומיות, משום מה כל הדוברים שכחו להזכיר ש-800,000 מהם הם תושביה הערבים של מדינת ישראל.

יעקב כץ: אותם שכחו להזכיר, אבל אני רוצה להזכיר שמדינת ישראל – – –

מגלי והבה: אבל, אדוני, השאלה אם אדוני מברך, או שאומר את זה – – –

יעקב כץ: מייד אגיד לך מה דעתי על – – –

מגלי והבה: לא, כי זה חשוב לנו – לדמוקרטיה.

יעקב כץ: אתה מוסיף לי את הדקה ואת שתי הדקות האלה?

מגלי והבה: כן, בבקשה.

יעקב כץ: אז אומר את דעתי.

יעקב כץ: כמו שאמרנו לגבי נוער הגבעות – שלא יישמע פה שנוער הגבעות – יש לנו נוער גבעות מצוין, משרתים ביחידות העילית של צה"ל, אנחנו אוהבים אותם, הם הנוער הבריא ביותר, וייזכר שמם כגיבורי חיל.

יעקב כץ: אני רציתי לספר, שבמהלך הרכבת הממשלה – זה עוד מעט שנה – קרא אלי ראש הממשלה לביתו של אביו, והיתה פגישה סודית ביני לבין ראש הממשלה נתניהו.

יעקב כץ: שם הוא אמר לי: כצל'ה, תשמע, אני הממשיך של ז'בוטינסקי, אני הממשיך של בגין – –

רוברט טיבייב: אתה מוכיח את זה.

יעקב כץ: – – אני הממשיך של שמיר.

יעקב כץ: כך אני רואה את ייעודי בחיים.

יעקב כץ: הוא כמובן לא הזכיר את אולמרט ואת שרון.

יעקב כץ: הוא הזכיר רק את השלושה האלה.

יעקב כץ: זה סיפור אישי, מתוך הפגישה האישית שלי עם ראש הממשלה.

יעקב כץ: כיוון שלבי נחתך לגזרים, כיוון שנולדנו פה בארץ-ישראל – אנחנו כמה דורות בארץ-ישראל, משפחתי – כשגוזרים גזירה על יהודים – אני למדתי היסטוריה יהודית, ונחרתו בלבי הגזירות שגזרו על היהודים.

יעקב כץ: כל פעם שלמדנו באוניברסיטה הפתוחה על גזירה אחרת, בעיר אחרת, בארץ אחרת, בארץ אחרת באירופה, במדינות ערב, בכל מקום, כיצד השפילו וגירשו ועקרו את היהודים, זה נחרת בלבי.

יעקב כץ: ולכן, כשראש הממשלה גזר את הגזירה האחרונה שלו, לא יכולתי שלא למנות בפני הכנסת גזירות שנגזרו על היהודים במהלך הדורות.

יעקב כץ: אינני רוצה להתחיל בגזירת מלך אשור – שמביא הרלב"ג – להשחית את ירושלים, ולא בשעת השמד של גזירות נבוכדנצר על ישראל לבטל דתם; ולא על גזירות השמד של אדריאנוס, ולא גזירות תתנ"ו של קידוש השם המוני ומשבר בקהילת אשכנז, אבל אני כן רוצה לדבר על גזירות שהשר פלד, אתה שותף להן, ועם ישראל זוכר.

יעקב כץ: אני רוצה שתדע – עם ישראל זוכר.

יעקב כץ: גם אתה, כבוד הרמטכ"ל לשעבר ושר הביטחון לשעבר, עם ישראל זוכר כל גירוש.

יעקב כץ: כל דבר שנעשה לו.

יעקב כץ: זה נרשם בזיכרון הקולקטיבי שלו.

יעקב כץ: למשל, ב-1182 – גירוש יהודי צרפת; ב-1215 – אספת רומי, גזירה על היהודים לשאת אות קלון בכל המדינות הנוצריות, ואסור ליהודים למלא משרה ציבורית.

יעקב כץ: אני לא מונה פה את כל הדברים, אני קופץ ל-1264 – אספת וינה.

יעקב כץ: גזירות – על היהודים לחבוש מצנפת מחודדת, בעלת קרנות, נוסף על אות הקלון; על הנשים לענוד שני סרטים כחולים.

יעקב כץ: 1279 – אספת אופון.

יעקב כץ: גזירות – איסור החזקת משרות בהונגריה.

יעקב כץ: זה מזכיר לנו משהו.

יעקב כץ: 1291 – כבוד השר לשעבר מופז – גירוש כל היהודים מאנגליה, ומעל אדמת צרפת.

יעקב כץ: כמעט כמו גירוש כל היהודים מגוש-קטיף.

זאב בילסקי: – – –

יעקב כץ: 1306 – פיליפ הרביעי מגרש את יהודי צרפת ומחרים את רכושם.

יעקב כץ: 1322 – מגרש את יהודי צרפת שנית.

מגלי והבה: לא שמעת את חבר הכנסת זאב בילסקי, הוא אמר לך: תתקדם בלוחות הזמנים כדי שתסיים.

יעקב כץ: כן כן, לאט לאט, כשאני אגיע אני אודיע.

מגלי והבה: אבל הזמן שלך – – –

יעקב כץ: יש לי עוד דקה אחת.

יעקב כץ: עוד שנייה.

יעקב כץ: אני מייד מסיים.

יעקב כץ: לקחת לי דקתיים בהתחלה.

יעקב כץ: ב-1426 – גירוש יהודי קולוניה; ב-1439 – גירוש יהודי אוקסבורג; 1450 – גירוש יהודי בוואריה; 1492 – גירוש יהודי ספרד; 1499 – גירוש יהודי סרדיניה.

יעקב כץ: עכשיו, ב-10 באב תשס"ה – גזירת ראש הממשלה שרון – גירוש 10,000 יהודי גוש-קטיף, שרפת עשרות בתי-כנסיות – לא מסגד אחד – עשרות בתי-כנסיות ועקירת בתי-עלמין.

מגלי והבה: תודה, אדוני.

יעקב כץ: ט' בכסלו תש"ע – גזירת ראש הממשלה נתניהו: אסור לתת היתר בנייה לתכנון ל-350,000 יהודי יהודה ושומרון.

מגלי והבה: תודה.

יעקב כץ: גזירת נתניהו בט' בכסלו תש"ע – איסור בנייה פרטית על 350,000 יהודי יהודה ושומרון; גזירת נתניהו על 350,000 יהודי יהודה ושומרון – אסור לחתנים וכלות להתחתן ולבנות בתים; גזירת נתניהו – איסור בניית ביוב ומים ליהודים, בגלל היותם יהודים – 350,000 יהודים.

יעקב כץ: ב-13 בדצמבר 2009, נר שלישי של חנוכה, גזירת נתניהו וברק – סגירת ישיבת ההסדר הר-ברכה.

מגלי והבה: תודה, אדוני.

יעקב כץ: ראש הממשלה נתניהו, לא תיזכר כמי שממשיך את דרכם של ז'בוטינסקי ושל שמיר.

יעקב כץ: תיזכר כמי שממשיך את דרכם של גוזרי הגזירות בתולדות האומה היהודית, ועם ישראל לא ישכח לך את הדברים לעולם.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: רק בפעם הבאה אולי נשמע יותר סודות, אבל בזמן המוקצב לך.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת עפו אגבאריה.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

קריאה: – – –

מגלי והבה: גם לך יש גזירות?

מגלי והבה: תגיד אותן פה, לא שם.

מגלי והבה: עוד מעט נהפוך שפה רוסית – – –

עפו אגבאריה: מי שלא יודע ערבית ולא יודע רוסית במדינה הזאת, חסר לו הרבה.

עפו אגבאריה: מה לעשות?

עפו אגבאריה: יש כל כך הרבה דוברי רוסית, כמו דוברי ערבית.

מגלי והבה: בבקשה.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ממש נדהמתי לראות את מפת ההעדפות הלאומיות, כאשר כ-20% מהאוכלוסייה במדינה – ואלה אזרחי המדינה, אני לא מתכוון לשטחים הכבושים – שכמעט בכלל לא מוזכרים בסדר העדיפויות, כאילו האנשים האלה הם במצב סוציו-אקונומי מאוד גבוה והם לא צריכים עזרה ולא צריכים תמיכה.

עפו אגבאריה: אנחנו יודעים ש-60% מהאוכלוסייה הערבית היא מתחת לקו העוני.

עפו אגבאריה: זה מדהים, לא?

עפו אגבאריה: נותנים ל-100,000 מתנחלים, שהם גם פורעי חוק והם גם בלתי חוקיים והם גם מתנכלים לפלסטינים ועושים כל כך הרבה דברים רעים, החל מעקירת עצים ועד להתנכלויות לאנשים, שרפת מכוניות ואפילו שרפת מסגדים.

עפו אגבאריה: לא שמעתי שחבר הכנסת כץ גינה פה את שרפת המסגד.

יעקב כץ: אמרתי את זה ברוסית.

עפו אגבאריה: כי זה חופש הדתות, נכון?

עפו אגבאריה: לא שמעתי אותך.

יעקב כץ: אמרתי, כמו שרפת המסגד שלא היתה בסדר, גם שרפת עשרות בתי-כנסיות בגוש-קטיף על-ידי חבריך.

עפו אגבאריה: אבל זה גם שרפת המסגד על-ידי חבריך המתנחלים.

יעקב כץ: אני לא יודע מי עשה את זה.

עפו אגבאריה: אתם אומרים: אני לא יודע.

יעקב כץ: בעזה ראינו מי עשה את זה.

יעקב כץ: בקבר יוסף ראינו.

יעקב כץ: פה אנחנו לא יודעים מי עשה את זה.

עפו אגבאריה: מה הבעיה?

עפו אגבאריה: שאנשים כאלה לא מגיעים אליהם ולא מטפלים בהם כפי שצריך.

יעקב כץ: אנחנו לא יודעים מי עשה את זה.

עפו אגבאריה: בטוח שלא יודעים.

עפו אגבאריה: גם מי שפוצץ את בית-הכנסת בבגדד אנחנו עוד לא יודעים.

עפו אגבאריה: את זה אולי אתה יודע.

עפו אגבאריה: כאשר מחלקים את המשאבים האלה, שמעתי שגם את חריש כללו שם.

עפו אגבאריה: חריש, למי שלא יודע, נמצאת באזור המשולש.

עפו אגבאריה: זאת עיר חדשה שהולכים להקים על אדמה ששייכת לכמה כפרים ערביים לידה.

עפו אגבאריה: הכפרים הערביים האלה נמצאים באותו מרחק מהיישובים והשר מנה פה את הדברים העיקריים שהביאו בחשבון וגם את המרחק.

עפו אגבאריה: משום מה, לא ברטעה, שהיא בעצם מובלעת בתוך חריש, ולא כפר-מצר ולא אום-אל-קוטוף.

עפו אגבאריה: הוא לא ספר אותם.

עפו אגבאריה: איך יכול להיות שממשלה הולכת על תוכנית כזאת ולא מסתכלת על התושבים שלה רק בגלל היותם ערבים?

עפו אגבאריה: האם זאת לא גזענות?

יוסי פלד: 40% מאלה שנופלים לתוך המפה הם ערבים.

מגלי והבה: אני מניח שגם חבר הכנסת אגבאריה מברך על היישובים שצורפו.

יוסי פלד: מעל 2 מיליוני ערבים.

עפו אגבאריה: אבל יש כפרים שלא צורפו והם נמצאים באזור ההוא.

יוסי פלד: מעל 2 מיליוני ערבים.

עפו אגבאריה: אבל המצב שונה מאוד.

עפו אגבאריה: ראינו אפילו בהתנחלויות, שבהתנחלות זו משרד הביטחון נותן מיליון ושם נותן מיליון, כאשר הדברים האלה אינם במגזר הערבי.

עפו אגבאריה: אז, סליחה.

עפו אגבאריה: דבר שני, אני שומע שמתחילים לחלק את המשאבים ואני, כרופא, חייב להתייחס גם לזה.

עפו אגבאריה: דיברו על 65 מיליון לטיפול שיניים.

עפו אגבאריה: למה לוקחים את זה ממקומות אחרים, כשבדרך כלל אנשים וילדים שצורכים טיפול שיניים הם הילדים הכי נזקקים בחברה?

עפו אגבאריה: ילדים שלהורים שלהם יש כסף, אין להם בעיה להגיע לרופא שיניים בכל מצב, אבל דווקא האנשים האלה לא.

עפו אגבאריה: וזה כאילו על-חשבון תרופות, למה זה צריך להיות על-חשבון תרופות?

עפו אגבאריה: יש 500 מיליון שקל ששמו בשביל החיסונים לשפעת החזירים.

עפו אגבאריה: האם באמת ישתמשו בהם לשפעת החזירים?

עפו אגבאריה: כולנו יודעים שאנשים לא מתחסנים.

מגלי והבה: בעיקר הרופאים, אדוני.

עפו אגבאריה: אני מקווה שהממשלה הזאת בחג האורים תעשה קצת אור גם לערבים.

עפו אגבאריה: תודה.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת אורי אורבך.

מגלי והבה: חבר הכנסת אגבאריה, כולם רצו בשביל החיסונים האלה, ואתה היית בין הנלחמים שיהיה פה תקציב, ועכשיו אתה אומר: לא מתחסנים.

עפו אגבאריה: אם אתה זוכר, אני אמרתי שלא צריך, וזה סתם סיפור מצוץ מהאצבע.

עפו אגבאריה: זה תכסיס קפיטליסטי שבא לחזק חברות כלשהן.

מגלי והבה: לקחת את זה רחוק מדי, אבל אני רואה שרופאים משנים את דעתם.

עפו אגבאריה: לא, תבדוק.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ההצעות לאי-אמון הפעם נוגעות בנפשה של ישראל, במהותה כמדינה יהודית ודמוקרטית.

ניצן הורוביץ: בגדול, ההשקפה שלנו ידועה: אם נישאר בשטחים ואם הכיבוש יימשך, נהיה לא מדינה יהודית, ודאי לא מדינה דמוקרטית.

ניצן הורוביץ: אני רוצה לגעת בדקות שיש לי כאן בסוגיית הסרבנות בעקבות החלטת שר הביטחון להפסיק את ההסדר בישיבת הר-ברכה.

ניצן הורוביץ: אני רוצה לומר פה שיש ציבורים בישראל שלא מקבלים בכלל את סמכות המדינה ויש ציבורים שמקבלים אותה במקרים מסוימים.

ניצן הורוביץ: זו יריקה בפרצופה של המדינה.

ניצן הורוביץ: הישיבה הבולטת שמעודדת סרבנות, ישיבת הר-ברכה, בראשה עומד הרב אליעזר מלמד.

ניצן הורוביץ: מלמד משתלח בצה"ל בכתב ובעל-פה וקורא לתלמידיו לסרב פקודה.

אורי אריאל: אתה טועה ומטעה.

ניצן הורוביץ: זה קרה גם בזמן ההתנתקות וגם כעת, לנוכח ההקפאה.

ניצן הורוביץ: הרב חילק ספר לחיילים, שקורא לסרב פקודה במקרה של פינוי יישובים.

ניצן הורוביץ: אותה עמדה הביע גם רב ישיבת ההסדר אלון-מורה, הרב אליקים לבנון, שאמר בריאיון בטלוויזיה שפינוי יישובים הוא פקודה בלתי חוקית בעליל וכי הוא מיישר קו עם תלמידיו הסרבנים.

ניצן הורוביץ: הבעיה המרכזית כאן, חברי הכנסת, היא שהרב לא רק משמיע את דעתו ומדובר באיזו סוגיה של חופש הביטוי, אלא שהוא מורה לתלמידיו מה לעשות.

ניצן הורוביץ: הוא מתחרה במפקד הצבאי.

ניצן הורוביץ: בישיבות ההסדר המשרתים עושים חצי שנה של שירות קרבי ועוד כעשרה חודשים של אימונים.

ניצן הורוביץ: מדובר גם כך בהסדר שמטיב עם חיילי ההסדר לעומת החיילים האחרים.

ניצן הורוביץ: אם הם רוצים לשמר את זכותם ללמוד תורה לצד השירות הצבאי, הם חייבים קודם כול לקבל את מרות הצבא.

ניצן הורוביץ: המסלול של ישיבות ההסדר הוא בעייתי, וועדה בראשות בן-בסט כבר קבעה שיש לבטל את כל המסלולים המיוחדים, לרבות ישיבות ההסדר, ולשמור על צבא ממלכתי שהוא צבא העם, צה"ל.

ניצן הורוביץ: הממשלה טרם אישרה את המסקנות הללו.

ניצן הורוביץ: לכן, צריך לקבוע כללים קבועים להתנהלות מול ישיבות ההסדר ולהפסיק את ההסדר בישיבות שיתמכו בסרבנות ובאי-ציות לפקודות בעת השירות הצבאי.

ניצן הורוביץ: הצבא הוא לא תוכנית כבקשתך והחוק הוא לא משחק.

ניצן הורוביץ: מי שמעדיף את דבר הרב על פני דבר המפקד, חותר תחת אושיות קיומה של ישראל.

ניצן הורוביץ: אני תומך בשירות לכולם, וזה אומר לכולם, כולל שירות לאומי או אזרחי לחרדים ולערבים.

ניצן הורוביץ: אין שום הצדקה לאפליה בין דם לדם, וזה עניין חמור שיוצר קרע בעם, וכך גם הסרבנות.

ניצן הורוביץ: רבותי וגבירותי, מדובר במדרון מאוד חלקלק.

ניצן הורוביץ: אם לא תנהג לפי תפיסת עולמי, פשוט לא אציית לחוק – כך אומרים אנשים מסוימים, חיילים מסוימים, מתנחלים מסוימים.

ניצן הורוביץ: מה תגידו, אם כן, כאלה שמזדהים עם גילויים כאלה של סרבנות, על חיילים שמסרבים לצאת למבצע בלבנון, למשל, כי בעיניהם זה דבר פוליטי?

ניצן הורוביץ: אנחנו משחקים כאן באש, ואנחנו חייבים לגלות גישה ממלכתית ולהבין שהצבא הוא של כולנו והוא המכשיר המרכזי לביצוע מדיניות ולהבטחת שלטון החוק והדמוקרטיה הישראלית.

ניצן הורוביץ: אבל מה, מעניין מאוד שאותם אלה מקרב המתנחלים שמשחקים בסרבנות לא מסרבים לקבל את התקציבים מהמדינה, את הסיוע הנדיב, את המשרות המפוברקות, את הגנת המדינה, את המענקים המיוחדים.

ניצן הורוביץ: זה לא.

ניצן הורוביץ: יורקים בפרצופה של המדינה כי לא תמיד היא משחקת לפי כל הכללים שלהם, אבל כשזה נוגע להטבות שהם מקבלים, אהלן וסהלן.

ניצן הורוביץ: רק מה שמוצא חן בעיניהם הם לוקחים ומה שלא מוצא חן בעיניהם המדינה מנוולת ורשעה ומקפחת.

ניצן הורוביץ: אחת מהצעות האי-אמון כאן עניינה ההטבות המיוחדות שנותנים להתנחלויות.

ניצן הורוביץ: אמר מומחה, כמדומני אתמול, שבממוצע, אם אתה משקלל, תושב התנחלות מקבל פי-חמישה מתושב עיירת פיתוח.

ניצן הורוביץ: אבל זה בסדר.

ניצן הורוביץ: כאן המדינה טובה ומטיבה, ועוד לחלוב אותה, ועוד לסחוט אותה, אבל אם חלילה המדינה דואגת בצורה ממלכתית – כי זה מה שהמדינה מנסה לעשות למשל בתחומים של שלטון החוק – אז המדינה היא רשעה ופושעת, ואז אפשר לירוק בפרצופה.

ניצן הורוביץ: אז אני קורא לכם לגלות כאן גישה ממלכתית.

ניצן הורוביץ: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת אורי אורבך, ואחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

מגלי והבה: בבקשה.

מגלי והבה: ארבע דקות.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, נתגלה לאחרונה ששר הביטחון מעסיק לא רק עוזרת פיליפינית אחת, לא חוקית; הוא חושב שראשי ישיבות ההסדר גם הם העוזרים הפיליפינים שלו.

עפו אגבאריה: גם ברק עוזר פיליפיני.

אורי אורבך: צריך להסביר לשר הביטחון שראשי ישיבות הסדר, גם תלמידים וגם אזרחים בכלל, אינם עוזרים פיליפינים והם לא בלתי חוקיים, אלא הם אזרחים סוברנים, בעלי זכות להביע את העמדות שלהם.

אורי אורבך: זה במישור הזה, של הקריאה של שר הביטחון לשימוע, להתייצב, עם נעליים מצוחצחות ועם כובע א' למשפט בלשכתו.

אורי אורבך: אבל אני חושב על התבונה הפוליטית של המעשה של שר הביטחון.

אורי אורבך: הרי מכאן, מעל הבמה הזאת, אנחנו חוזרים ואומרים את עמדתנו נגד סרבנות בצורה שהיא בעייתית לנו בתוך המחנה הציוני-דתי – שהסרבנות היא מגונה, והקריאה לסרבנות מגונה הימנה, והפגנה בצבא זה הרסני, זה נורא, וזה יהרוס לא רק את הצבא ואת המדינה, חס וחלילה, אלא גם את הציונות הדתית.

אורי אורבך: אנחנו אומרים את זה פה יום-יום, והנה בא השר – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת אקוניס, אתה מפריע.

מגלי והבה: תודה.

אורי אורבך: יש אצלנו, בציונות הדתית שלנו, וגם בישיבות, אנשים שנהנים קצת, לא רק להגיד את העמדות העקרוניות שלהם, אלא להפגין אותן, ובאוויר רווי אדי דלק של מחלוקת הם נהנים קצת להעצים את זה.

אורי אורבך: בא שר הביטחון ופשוט נופל לפח היקוש ששמים לו.

אורי אורבך: כשאנחנו נאבקים נגד סרבנות בתוך המחנה הציוני, ונגד הפגנות, ונגד קריאה לסרבנות, בא שר הביטחון, ובאיזו החלטה נמהרת, בלי להבין ובלי לדעת את כל המשמעויות לציונות הדתית ולמדינה, הוא מחליט לבטל איזה הסדר עם ישיבה.

אורי אורבך: אין קדושה במלה "הסדר", ויש לי ביקורת קשה על רבנים, ורבנים בישיבות הסדר שקוראים לתלמידיהם לסרבנות זה לא משחק ילדים, זה לא דבר של מה בכך.

אורי אורבך: אבל עכשיו בא שר הביטחון ומציב שורות שורות של חיילים ושל אזרחים מאחורי הרב מלמד, הרב של ישיבת הר-ברכה.

אורי אורבך: למה?

אורי אורבך: למה השר אהוד ברק, שר הביטחון, בוחר בתוך הוויכוח בעד ונגד סרבנות לחזק, לתמוך במחנה של הסרבנים ושל הקוראים לסירוב?

אורי אורבך: אני לא מבין.

אורי אורבך: קטונתי מלהבין את עומק – בשביל להפגין משמעת?

אורי אורבך: כי לא התייצבו אצלו עם כובע א' ונעליים מצוחצחות למשפט בפני ריבון העל?

אורי אורבך: הסרבנות היא מסוכנת.

אורי אורבך: הקריאה לסרבנות מסוכנת יותר.

אורי אורבך: הפגנה בצבא – הפגנה פוליטית – היא ילדותית, נוסף על זה שהיא מסוכנת.

אורי אורבך: את כל הדברים האלה אנחנו אומרים, והנה בא שר הביטחון, ובהרף עין של כוחנות, של סיבות פוליטיות, נותן נשק חזק ביותר בידי כל מי שתומך בסרבנות.

אורי אורבך: ולכן אני אומר לשר הביטחון: תרגיע – יש פרסומת כזאת – תרגיע, האזרחים אינם העובדים הזרים שלך, לא מהפיליפינים ולא מישראל, וגם לא ראשי הישיבות.

מגלי והבה: צריכה להיות קריאה לשני הצדדים, אדוני.

מגלי והבה: לשני הצדדים, לא רק לצד אחד.

אורי אורבך: אני לא מהאו"ם.

אורי אורבך: ודאי שאני קורא לשני הצדדים; הרגע אמרתי שאני מגנה סרבנות ומתנגד מאוד לסרבנות.

מגלי והבה: בהחלט.

מגלי והבה: לא, להרגיע – הכוונה להרגיע משני הצדדים.

אורי אורבך: להרגיע זה לשני הצדדים.

אורי אורבך: בתוך הציונות הדתית מתנהל ויכוח, והוא יתנהל במשנה תוקף, אבל שר הביטחון הוא שר הביטחון של כל מדינת ישראל.

אורי אורבך: אם האנשים ממחנה מסוים או מישיבה מסוימת לא מגלים את כל האחריות, זה מאוד מצער, אבל הם אחראים לישיבה שלהם, ליישוב שלהם, לעיתון שלהם.

אורי אורבך: בסדר.

אורי אורבך: אזרחים פרטיים.

אורי אורבך: שר הביטחון של מדינת ישראל – אתה בא ונותן עכשיו – –

מגלי והבה: תודה.

אורי אורבך: – – נשק חזק מאוד בידי כל תומכי הסרבנות.

אורי אורבך: להרגיע.

אורי אורבך: אני קורא לרבנים, אני קורא לנו, בתוך הציונות הדתית, ואני קורא לשר הביטחון – לחשוב, לספור שוב עד עשר, ולמצוא מוצא מהעץ הגבוה שהוא טיפס עליו.

אורי אורבך: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אורי אורבך.

מגלי והבה: אני מזמין את חברת הכנסת חנין זועבי, ויענה בשם הממשלה – או בעצם אחרון הדוברים – – –

אחמד טיבי: לא, לא אחרון.

מגלי והבה: חבר הכנסת טיבי, סגן יושב-ראש הכנסת, אתה גם מתפרץ וגם מבקש זכויות.

מגלי והבה: נחשוב על זה.

אחמד טיבי: אני עושה את זה כבר 40 שנה.

מגלי והבה: בבקשה, גברתי.

מגלי והבה: יש לך ארבע דקות.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הפרלמנט – – –

עפו אגבאריה: – – –

מגלי והבה: לא, אתה – רק שנייה, חברת הכנסת זועבי.

חנין זועבי: לא, אני עכשיו לא מדברת לכנסת.

מגלי והבה: חברת הכנסת זועבי, רק שנייה.

עפו אגבאריה: – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת אגבאריה, יושב-ראש הכנסת החליט היום לתת לכל הדוברים, לפנים משורת הדין, ארבע דקות.

מגלי והבה: ככה הקפדנו עם כולם, ואף אחד לא קיבל יותר מהשני.

מגלי והבה: אז בשביל הפרוטוקול, כדי שנהיה הגונים עם עצמנו, זה הזמן שמגיע גם לחברת הכנסת זועבי.

מגלי והבה: בבקשה, גברתי.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הפרלמנט, יש מדינה בעולם שמונעת מיהודים לגור בתוך יישוביה, שבה אנשי הדת שלה מפרסמים פסקי הלכה המתירים הרג יהודים ומתארים את היהודים כמכוערים וטיפשים; יש מדינה בעולם שמונעת מיהודים לבנות ולהתפתח, שנלחמת בקיומם, בזהותם ובתרבותם.

חנין זועבי: אותה מדינה דוחה פרויקטים של הקמת רכבת ומעדיפה פרויקטים יקרים ומסורבלים הפוגעים באזרחיה שלה, רק מפני שהם מצריכים הפקעות מהיהודים, והמדינה הזאת לא רק מפקיעה את אדמות היהודים, היא מקימה עליהן התנחלויות, מרשה למתנחלים להתנכל על בסיס יומיומי ביהודים, רק משום שהם יהודים.

חנין זועבי: מאפשרת את כניסתם של המתנחלים לכפרי היהודים – –

מגלי והבה: חבר הכנסת אלקין, נא לשבת.

חנין זועבי: – – ומאפשרת פגיעה בגופם וברכושם.

חנין זועבי: מתירה עקירת עצי זית וגנבת יבוליהם.

חנין זועבי: המדינה הזאת לא רק לא מונעת מעשי טרור מצד מתנחליה ואזרחיה היהודים, היא מאפשרת, כשהדין הוא דין המתנחלים וכשהדיינים הם המתנחלים עצמם, הצתת בתי-כנסת ושרפת ספרי תורה.

חנין זועבי: האמת, חברי הכנסת, שאין אפשרות להבחין בין אלימות המתנחלים האלה לבין אלימות המדינה הזאת, ששונאת יהודים.

חנין זועבי: רשויותיה של מדינה זו נמנעות מלאכוף את החוק על המתנחלים, שפוגעים יום-יום ביהודים, וכשהם מחליטים לחקור, הם מבצעים חקירות רשלניות.

חנין זועבי: אין עיכובים, אין מעצרים של חשודים, ולא מוגשים כתבי אישום, אלא במקרים קיצוניים.

חנין זועבי: יותר מזה, הצבא של המדינה הזאת מגביל בעצמו את גישתם של החקלאים היהודים לאדמותיהם, שנותרו בשולי ההתנחלויות, ואם אתם רוצים עדות לכך שלא מספיק לדרוש הקפאת התנחלויות למדינה שונאת היהודים הזאת, אלא צריכים להילחם נגד קווי היסוד המדיניים שלה ונגד האידיאולוגיה שונאת היהודים שלה, אז – רק שלשום המדינה הזאת החליטה לכלול את ההתנחלויות במפת העדיפות הלאומית שלה.

חנין זועבי: ובזה הצהירה לא רק שהתנחלויות אלה הן חלק אינטגרלי, מרכזי ועמוק בערכי המדינה ההיא, אלא שהן חלק ממדיניותה המועדפת.

חנין זועבי: לכן, חברי הפרלמנט, חובתנו האנושית, המוסרית והפוליטית אינה רק להילחם נגד המתנחלים האלה, אלא חובתנו, כמדינה דמוקרטית, להילחם נגד האידיאולוגיה האנטישמית של המדינה ההיא.

חנין זועבי: ומפה אני קוראת ליהודים, שהם בני-אדם שווי-ערך, אני קוראת להם לא לוותר על כבודם, על זכויותיהם האנושיות והפוליטיות, ואני פה, כערבייה, כפלסטינית, שעברה לפני הרבה שנים בדיוק את מה שהיהודים שם עוברים עכשיו, אני פה, כפלסטינית, אומרת ליהודים האלה שאנחנו, הפלסטינים, עומדים לצדכם, ואנחנו בעד המאבק הצודק שלכם.

חנין זועבי: אנחנו נילחם במישור הבין-לאומי על מנת שמדינות העולם יפסיקו לעמוד חסרות אונים מול הברוטליות של המדינה ההיא שעוינת את הקיום היהודי.

חנין זועבי: מדיניותה ומנגנוניה של המדינה הזאת הם מסוכנים לא רק ליהודים שם אלא לאזור כולו ואף לעצמה ולאזרחיה.

מגלי והבה: תודה לחברת הכנסת זועבי.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת אחמד טיבי, ויסיים את הרשימה חבר הכנסת יריב לוין.

מגלי והבה: חברי הכנסת, גם יושבי-ראש הוועדות, גם וגם , התייעצויות לא כאן.

קריאה: – – –

מגלי והבה: אני מבין שאתה מרשה לאחרים להפריע לך בוועדה.

מגלי והבה: אדוני, בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, אני נושא את דברי במקום חברי חבר הכנסת מסעוד גנאים שאמו הלכה היום לעולמה.

מגלי והבה: זו ההזדמנות להגיד שאנחנו משתתפים בצערו.

אחמד טיבי: אנחנו משתתפים בצערו של חברנו מסעוד גנאים.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אינני יודע ממה להתחיל: מאזורי עדיפות לאומית או ממצעד האיוולת הלאומי או מחוקים המתקבלים כאן בכנסת על ימין ועל שמאל המצרים את צעדיהם של האזרחים הערבים, חונקים אותם ולא נותנים להם מרווח מחיה.

אחמד טיבי: הסיבות לאי-אמון הן סיבות גם כלכליות, גם חברתיות וגם פוליטיות.

אחמד טיבי: אין כמעט תחום שהממשלה הזאת נוגעת בו ולא מהווה חומר וסיבה מוצדקים להבעת אי-אמון.

אחמד טיבי: כפי שאתה אדוני השתתפת, השתתפתי בדיוני בנושא אזורי העדיפות הלאומית, ואמרנו שם את השגותינו.

אחמד טיבי: מה עומד מאחורי הקונספט "אזורי עדיפות לאומית"?

אחמד טיבי: הגברת מקומות התעסוקה, כדי לעודד פריפריה על-חשבון המרכז, שכאילו במרכז – וזה נכון – הנגישות טובה יותר ויש יותר מקומות עבודה מאשר בפריפריה.

אחמד טיבי: ראה זה פלא, התנחלויות.

אחמד טיבי: קוראים להן התנחלויות מבודדות, כאילו זה טוב שיש התנחלויות אבל לא התנחלויות מבודדות.

אחמד טיבי: יש מאחזים ויש התנחלויות.

אחמד טיבי: לתת לגיטימציה לחלק מההתנחלויות על-חשבון אחרות.

אחמד טיבי: אין התנחלויות שהן לגיטימיות.

אחמד טיבי: אין מתנחלים שהם לגיטימיים.

אחמד טיבי: זה צריך להיות מפורק, ואלה צריכים להיות מסולקים – גם זה וגם זה.

אחמד טיבי: לכן, ראה זה פלא, שר החוץ של ממשלת ישראל שלא רצה להשתתף בניהול המשא-ומתן כי אמר "יש לי ניגוד אינטרסים", כי מדברים שם על התנחלויות, הקפאה וכדומה.

אחמד טיבי: מה קרה?

אחמד טיבי: השתתף בהצבעה על אזורי העדיפות על נוקדים והכניס את נוקדים.

אחמד טיבי: תגיד, אין ניגוד אינטרסים פה?

אחמד טיבי: נוקדים זה רחוק מאוד מהמרכז?

אחמד טיבי: אבל, טייבה – לא, ונוקדים – כן.

יואל חסון: נוקְדים – שווא בקו"ף.

אחמד טיבי: נוקדים.

אחמד טיבי: בדרך כלל, דברים מעוותים אני לא – – –

עפו אגבאריה: נוגדנים.

מגלי והבה: בדרך כלל חבר הכנסת טיבי מתקן אחרים, אבל – – –

אחמד טיבי: כן, אבל שם של התנחלויות אצלי זה לא משהו מקובע.

אחמד טיבי: זה זמני.

אחמד טיבי: אז, מותר לטעות.

אחמד טיבי: מותר לטעות בדברים זמניים.

אחמד טיבי: למה נוקדים – כן וטייבה – לא?

אחמד טיבי: טייבה היא עיר במדינת ישראל – – –

דני דנון: אבל 40% זה ערבים.

אחמד טיבי: א.

אחמד טיבי: אני לא בטוח במספרים.

דני דנון: – – – 40%.

מגלי והבה: חבר הכנסת דנון, תודה.

אחמד טיבי: ב.

אחמד טיבי: כל מי שמנסה להצדיק את ההצדקה של ההכנסה של 150,000 מתנחלים לאזורי עדיפות לאומית בזה שיאמר "הכנסנו יישובים ערביים", עושה דבר לא מוסרי בעליל.

אחמד טיבי: בממשלה כל החלטה שמתקבלת, כל חברי הממשלה נושאים באחריות הקולקטיבית, וגם הם משמיעים ציוצים לפעמים.

שלמה מולה: אל תדאג.

אחמד טיבי: רבותי, אני מתכוון לשרי מפלגת העבודה.

אחמד טיבי: שרי מפלגת העבודה – שרי הציוץ הלאומי – האנשים האלה רק מצייצים אבל ממשיכים לשבת על הכיסא.

שלמה מולה: אל תדאג להם.

אחמד טיבי: ממשיכים לשבת ומצייצים.

אחמד טיבי: ממשיכים לשבת ומקבלים את ההחלטות הנוראיות ביותר.

חיים כץ: לא שומעים.

מגלי והבה: חבר הכנסת כץ, לא משם.

מגלי והבה: אני לא מרשה לך.

חיים כץ: לא שומעים אותו.

אחמד טיבי: שרי מפלגת העבודה כל הזמן: אה, זה לא בסדר – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת כץ, נא לא להפריע.

מגלי והבה: אתן לך את הזמן.

מגלי והבה: אדוני, בבקשה.

אחמד טיבי: לכן אני תוהה, השר ברוורמן, מה עוד הם צריכים לעשות לכם כדי שתסתלקו ותנטשו את הכיסאות.

אחמד טיבי: ממש יריקה ישירה בפרצוף?

אחמד טיבי: כל הגשם הזה לא מספיק?

אחמד טיבי: ה"סופר-גלו" זה המגע שמקשר בין הישבנים שלהם לכיסאות?

נסים זאב: מה זה?

אחמד טיבי: "ישבן" זה ביטוי פרלמנטרי.

מגלי והבה: אדוני, אולי אל תפריע לי.

נסים זאב: זה לא פרלמנטרי.

נסים זאב: לשון נקייה.

אחמד טיבי: מאוד פרלמנטרי.

אחמד טיבי: דווקא מוהל לא צריך להתנגד למה שאני אומר.

מגלי והבה: תקשיב, ואז תבין.

מגלי והבה: "סופר-גלו" זו חברה.

זאב בילסקי: – – –

אחמד טיבי: לכן, מה צריך לעשות כדי שמפלגת העבודה תעשה מעשה?

שלמה מולה: מפלגת העבודה – – –

אחמד טיבי: הרי היא משמשת כאמתלה, ככסות דהויה ומביכה לדברים נוראיים.

אחמד טיבי: ואז אני שואל את עצמי: האמת היא שלא צריך ללחוץ על מפלגת העבודה.

אחמד טיבי: יש סיבות לכך שהם לא נותנים דין-וחשבון לבוחרים שלהם – פשוט לא נשארו להם בוחרים.

אחמד טיבי: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

מגלי והבה: אני מזמין את אחרון הדוברים, חבר הכנסת יריב לוין.

מגלי והבה: נא לצלצל.

מגלי והבה: נא לא להפריע.

מגלי והבה: נא לשבת שם.

מגלי והבה: בבקשה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני מוכרח לומר לחברי באופוזיציה שעשיתם את מלאכתי קלה היום.

יריב לוין: חשבתי שתאתגרו אותי קצת יותר.

דליה איציק: מה למשל?

יריב לוין: אם, למשל, הייתם מגישים הצעת אי-אמון על כך שלא בונים בגושי ההתיישבות, הייתם מעמידים אותי במבוכה.

דליה איציק: ואז, מה היית עושה?

דליה איציק: היית מצביע אי-אמון בממשלה?

יריב לוין: תעשו את זה, ונראה מה יקרה.

דליה איציק: בשבוע הבא נעשה.

דליה איציק: נראה אותך.

שלמה מולה: – – –

שי חרמש: – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת חרמש, לא בצורה הזאת.

יריב לוין: אם הייתם נוהגים כאופוזיציה אחראית ומלינים על הממשלה מדוע היא לא מחילה את הקריטריון שמי שתורם למדינה יקבל ממנה ונותנת העדפה למשל למקומות שבהם יש שיעורי גיוס גבוהים לצבא, כמו באותם היישובים שבגינם אתם מגישים היום את הצעת האי-אמון הזאת ומבקשים לשלול מהם את ההטבות, ואומרים: מדוע אתם נותנים לאוכלוסיות וליישובים שלמים שאינם תורמים למדינה, שנמצאים במקומות אחרים בכנסת, את אותן הטבות וכוללים אותם במפת אזורי העדיפות הלאומית?

יריב לוין: – אז אולי היתה לי בעיה.

יריב לוין: אולי היה לי יותר קשה לעמוד כאן.

מגלי והבה: חברי הכנסת, נא לשבת.

מגלי והבה: גם השרים יואילו בטובם לשבת.

מגלי והבה: אי-אפשר לנהל כך ישיבה.

מגלי והבה: חברי הכנסת פלסנר ואקוניס, נא לשבת.

מגלי והבה: השרים, נא לשבת.

מגלי והבה: השר יצחק כהן, נא לשבת.

מגלי והבה: אי-אפשר כך.

מגלי והבה: אני לא מוכן שלא יקשיבו לדובר.

מגלי והבה: אני צריך הזמנה לכל חבר כנסת?

מגלי והבה: נא לשבת, חברת הכנסת תירוש.

מגלי והבה: אדוני, בבקשה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, האופוזיציה עושה את מלאכתנו קלה.

מגלי והבה: אדוני, אני אוסיף לך דקה.

רוברט טיבייב: אנחנו משתדלים.

יריב לוין: חבר הכנסת טיבייב, כן.

יריב לוין: בשביל זה לא צריך להשתדל.

יריב לוין: צריך אולי להשתדל כדי לגלות אחריות, כדי להגיש אי-אמון ולהעלות את הנושאים הבעייתיים באמת; לא רק לשרבט משהו על הנייר כהצעת אי-אמון, אלא אולי לחשוב, אולי לאתר את הבעיות האמיתית.

יריב לוין: נכשלתם בזה כאשר ישבתם ליד הגה השלטון, ולכן העם שלח אתכם לאופוזיציה.

אורית זוארץ: לא.

אורית זוארץ: העם בחר בקדימה.

רוברט טיבייב: – – –

יריב לוין: אבל, חברת הכנסת זוארץ, כדי לחזור להגה השלטון, צריך קודם כול לגלות אחריות, כפי שאנחנו היינו אופוזיציה אחראית.

אורית זוארץ: אשקלון, אשדוד, קריית-גת – – –

יריב לוין: גיבינו את הממשלה מול הלחצים הבין-לאומיים – כאשר היא עמדה בהם, ותקפנו אותה במקום שבו היא ניהלה מדיניות של ויתור על הנכסים האסטרטגיים של מדינת ישראל.

אורית זוארץ: מול הלחצים על הגבעות.

אורית זוארץ: אלה הלחצים שלהם.

אורית זוארץ: הלחץ על הגבעות.

אורית זוארץ: לחץ הקרוונים.

יריב לוין: רבותי, אני מוכרח לומר לכם יותר מזה: אתמול נפל דבר בהחלטתו של שר הביטחון בסוגיית ישיבות ההסדר, ואני חושש שהמקרה של הר-ברכה הוא רק סנונית ראשונה.

מגלי והבה: חבר הכנסת רותם, נא לשבת.

מגלי והבה: צריך כל הזמן הזמנות פה.

מגלי והבה: אי-אפשר ככה.

מגלי והבה: אדוני, בבקשה.

יריב לוין: רבותי וגבירותי, חברות וחברי האופוזיציה, היתה לכם הזדמנות נוספת להציף בעיה אמיתית – –

אורית זוארץ: בטח, עם השותפים האמיתיים שלכם – עם השותפים על הגבעות.

יריב לוין: – – לבוא ולומר לשר הביטחון, שאתם תוקפים אותו כל הזמן על דברים לא נכונים, שלא במקומם, אדוני, הפעם טעית.

יריב לוין: חזור בך מההחלטה הזאת.

יריב לוין: אבל גם את זה לא עשיתם.

יריב לוין: רק דברי הלל ודברי שבח להחלטה שהיא שגויה, בעיני, מן היסוד.

יריב לוין: לכן, אני אומר לכם בצורה הברורה ביותר: בדרך הזאת לא תצליחו להגיע לשום תוצאות.

יריב לוין: כדי שהכנסת תשתכנע להביע אי-אמון בממשלה צריכים לקרות שני דברים: אתם צריכים להצביע על הבעיות האמיתיות – ואת זה אתם לא עושים, ואתם צריכים להציע דרך אלטרנטיבית ראויה ואמיתית – ודרך כזאת לא היתה לכם כשהייתם בשלטון – –

אורית זוארץ: אשקלון, אשדוד – – –

יריב לוין: – – ולצערי אין לכם גם היום, כאשר אתם יושבים באופוזיציה.

אורית זוארץ: – – – ולא הקרוונים בגבעות, ולא – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, כמה קריאות ביניים אפשר בשנייה?

ראובן ריבלין: אלה צרורות.

ראובן ריבלין: לאט לאט.

ראובן ריבלין: פעם, עוד דקה, ועוד פעם, אבל אי-אפשר כל הזמן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת לוין, אני מוסיף לך דקה.

יריב לוין: המתיישבים ביהודה ושומרון ראויים להטבות שהם מקבלים לא פחות, ואולי אפילו יותר, מהרבה אחרים.

אורית זוארץ: בטח, זה תג המחיר שלכם.

יריב לוין: הם נושאים בנטל, הם מיישבים את הארץ, כפי שעשו החלוצים שהקימו את המדינה ובזכותם אנחנו יכולים לשבת גם היום כאן בביטחון.

יריב לוין: הם ראויים לזה.

יריב לוין: במקום לשבח, ובמקום אולי לשאול למה לא לכלול גם את מעלה-אדומים במפה, אולי – – –

רוברט טיבייב: למה לא?

יואל חסון: – – – גושי ההתיישבות – – – זאת האמת.

אורית זוארץ: – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הוא הבין את קריאות הביניים.

ראובן ריבלין: נא להתחיל להתכנס לקראת סיום.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אני שמח שאני מסייע ליצור מחשבה חדשה – – –

שלמה מולה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: נא להגביר את הרמקול.

יריב לוין: אני שמח שאני מצליח לייצר מחשבה חדשה על ספסלי האופוזיציה.

יריב לוין: אני מציע לכם מכאן ולהבא, מהשבוע הבא, במקום להגיש באופן אוטומטי ניירות, תחשבו – אולי תאמצו דרך אחת, אולי תגבו את הממשלה במאבק הבין-לאומי שהיא נמצאת בו, אולי תחזקו את ההתיישבות, לפחות את היישובים שאתם מאמינים שצריכים לקבל חיזוק.

שלמה מולה: – – –

יריב לוין: אולי תבטאו את זה.

יריב לוין: אולי תבטאו את הרצון שלנו לקרב ולאחות את הקרעים, לחבר דתיים וחילונים ולא ליצור פירוד והפרדה.

יריב לוין: אני חושב שאם תעשו את זה, תעשו אולי צעד משמעותי שיקרב אתכם במשהו – אולי במשהו – לקונסנזוס הרחב שקיים היום בעם סביב מדיניות הממשלה וסביב העובדה שבנסיבות הקיימות ובמצב הקיים אין דרך אלא לגבות את ראש הממשלה – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת לוין.

יריב לוין: – – ולעמוד מאחורי המאמץ שהממשלה עושה בהחלטה החשובה הזאת, של קביעת אזורי העדיפות – לתת ליישובים ביהודה ושומרון את העזרה, שהיא רק קצה ומעט העזרה האמיתית שמגיעה להם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת לוין, הייתי נותן לך להמשיך לדבר על הנושא, אבל יושב-ראש הקואליציה דוחק בי.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, הדיון הסוער וקריאות הביניים הממושכות הגיעו למצב שבו אנחנו חייבים להכריע אם הממשלה תמשיך להתקיים או שמא הצעת האי-אמון תתקבל.

ראובן ריבלין: לצורך זה אנחנו פשוט נצביע ונראה את המצב.

ראובן ריבלין: נא לשבת.

ראובן ריבלין: כבוד השרים, שלא תישמע הטענה "לא הספקתי".

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצעת האי-אמון הראשונה, שהיא הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה בנושא: נתניהו משלם דמי שתיקה לנוער הגבעות על-חשבון הפריפריה, גושי ההתיישבות והאינטרסים הלאומיים של ישראל.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד אי-אמון?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 26 נגד – 50 נמנעים – 3 הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד – 26, נגד – 50, ונמנעים – 3.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת אי-אמון של סיעות מרצ, בל"ד, רע"ם-תע"ל וחד"ש.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות מרצ–בל"ד–רע"ם-תע"ל–חד"ש להביע אי-אמון בממשלה – 25 נגד – 52 נמנעים – 1 הצעת סיעות מרצ–בל"ד–רע"ם-תע"ל–חד"ש להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד – 25, נגד – 52, ונמנע אחד.

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: – חבר הכנסת אריה אלדד.

ראובן ריבלין: אנחנו קובעים שהצעת האי-אמון של סיעות מרצ, בל"ד, רע"ם-תע"ל וחד"ש לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים.

ראובן ריבלין: הודעה ליושב-ראש .

ראובן ריבלין: אדוני, נא לעלות.

): ברשות היושב-ראש, יש שלוש הודעות, ואחת מהן מחייבת הצבעה.

ראובן ריבלין: אחת מהודעות יושב-ראש מחייבת הצבעה.

ראובן ריבלין: נא להאזין.

): ההודעה הראשונה: ועדת הכנסת קבעה את הוועדות הבאות לדיון בהצעה לסדר-היום ובהצעת חוק, כדלקמן – ועדת הכספים תדון בהצעה לסדר-היום בנושא:

): סכנת פיטורים למאות עובדים במפעלים בצפון – הצעת חבר הכנסת שלמה מולה.

): ועדת הכלכלה תדון בהצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (עידוד תחבורה ציבורית), התשס"ט–2009, פ/181/18, הצעתה של חברת הכנסת ליה שמטוב, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): , חוק ומשפט תדון בהצעות החוק האלה לשם הכנתן לקריאה ראשונה: 1.

): הצעת חוק לתיקון פקודת האגודות השיתופיות (ועדות קבלה ביישובים קהילתיים בגליל ובנגב), התש"ע–2009, פ/1748/18, הצעת חבר הכנסת דוד רותם; 2.

): הצעת חוק לתיקון פקודת האגודות השיתופיות (ועדות קבלה ביישובים קהילתיים בגליל ובנגב), התש"ע–2009, פ/1740/18, הצעת חבר הכנסת ישראל חסון.

): הודעה שנייה: אני מתכבד להודיע בזה על חילופי אישים בוועדות.

): מטעם סיעת קדימה: בוועדת הכספים – במקום חבר הכנסת שי חרמש יכהן חבר הכנסת חיים אורון; במקום חבר הכנסת חיים אורון, שכיהן כממלא-מקום, יכהן חבר הכנסת שי חרמש כממלא-מקום.

): בוועדת החוץ והביטחון – במקום חבר הכנסת חיים אורון, שכיהן כממלא-מקום קבוע, יכהן חבר הכנסת שי חרמש כממלא מקום-קבוע.

): מטעם סיעת העבודה: בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות – חברת הכנסת יולי תמיר חדלה לכהן כחברה בוועדה.

): שמו של נציג סיעת העבודה יימסר במועד אחר.

ראובן ריבלין: עכשיו, ההודעה שמחייבת הצבעה.

): הודעה שלישית: הכנסת החליטה בישיבתה ביום שני, כ' בכסלו התש"ע, 7 בדצמבר 2009, להחיל דין רציפות על הצעת חוק הפסקת הליכים ומחיקת רישומים בעניין תוכנית ההתנתקות, התשס"ח–2008, כ/252, ולהעבירה לוועדת החוץ והביטחון לשם הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

): יושב-ראש , חוק ומשפט ביקש להעביר את הצעת החוק הנ"ל לדיון בו, חוק ומשפט, בנימוק שנושא ההצעה הוא במסגרת סמכותה.

): יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון נתן את הסכמתו להעברת הצעת החוק לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

): ממליצה לכנסת לשנות את החלטתה ולהעביר את הצעת החוק האמורה מוועדת החוץ והביטחון לדיון בו, חוק ומשפט לשם הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

): אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

): תודה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, הבקשה השלישית מחייבת הצבעה.

ראובן ריבלין: נא לשבת.

שלמה מולה: על מה?

ראובן ריבלין: מובן שיש בקשה של ועדת הכנסת, שהוקראה בצורה רצופה ובעברית תמה על-ידי יושב-ראש הוועדה, ואתה ודאי שמעת.

ראובן ריבלין: על כל פנים, יש חזקה משפטית, שלא ניתנת לסתירה, ששמעת.

ראובן ריבלין: הבקשה היא להעביר את הדיון בנושא מוועדת החוץ והביטחון לו.

ראובן ריבלין: רבותי, בבקשה להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת ועדת הכנסת – 52 נגד – 11 נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת להעביר את הצעת חוק הפסקת הליכים ומחיקת רישומים בעניין תוכנית ההתנתקות, התשס"ח–2008, מוועדת החוץ והביטחון לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

ראובן ריבלין: 52 בעד הצעת יושב-ראש ועדת הכנסת, בשם הוועדה, כנגד 11, ואפס נמנעים.

ראובן ריבלין: לכן, אני קובע שהודעתו של יושב-ראש ועדת הכנסת בדבר העברת הנושא מוועדת החוץ והביטחון לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

ראובן ריבלין: ועדת חוקה תמשיך ותקיים דיונים, על מנת להכין את הנושא לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [מס' מ/449; "דברי הכנסת", חוב' ב', עמ' 4689; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: הצעת חוק שיפוט בענייני התרת נישואין (מקרים מיוחדים וסמכות בין-לאומית) (תיקון מס' 3), התש"ע–2009, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: יציג יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת, הצעת חוק שיפוט בענייני התרת נישואין (מקרים מיוחדים וסמכות בין-לאומית) (תיקון מס' 3) באה להקל על אותם בני-זוג שנזקקים להשתמש בחוק שיפוט בענייני התרת נישואין (מקרים מיוחדים), כאשר אחד מבני-הזוג איננו מבני הדת היהודית, ואז צריך לפנות לבית-המשפט לענייני משפחה, שפונה לבית-הדין הרבני הדתי.

דוד רותם: עד היום נהוג היה שרק סגן נשיא של בית-משפט, דהיינו נשיא בית-משפט לענייני משפחה, היה מוסמך לחתום על הפנייה.

דוד רותם: על-פי הצעת החוק במקורה, רצו להוסיף עוד שופט אחד.

דוד רותם: ועדת החוקה החליטה שיהיו שני שופטים בכל אחד מבתי-המשפט לשם ביצוע הסמכויות.

דוד רותם: באותה הזדמנות גם תיקנו בבתי-הדין הרבניים, שכפי שהוצע, במקום שיהיה דיין אחד שיעסוק בנושא, הרחבנו את זה שכל דיין שיוסמך על-ידי נשיא בית-הדין הרבני הגדול יהיה מוסמך לתת את חוות הדעת.

דוד רותם: אין ספק שבחוק הזה יש כדי להגן ולהקל על זוגות מעורבים ולהביא קץ לסבל שלהם, ושלא יצטרכו להמתין תקופות ארוכות.

דוד רותם: לחוק אין הסתייגויות.

דוד רותם: אני מבקש לאשר אותו בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

דוד רותם: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת דוד רותם.

מגלי והבה: מכיוון שאין הסתייגויות להצעת החוק, כפי שהציג אותה יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, הצעת חוק שיפוט בענייני התרת נישואין (מקרים מיוחדים וסמכות בין-לאומית) (תיקון מס' 3), אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

מגלי והבה: העוזרים, אני אוציא אתכם, אתם מפריעים שם.

מגלי והבה: הסדרנים, נא להוציא את כל שורת העוזרים החוצה, כולם.

מגלי והבה: פעם אחת ילמדו, שישמרו על שקט בזמן ההצבעה.

מגלי והבה: אף עוזר אני לא רוצה לראות כאן, את כולם להוציא.

מגלי והבה: הצבעה מס' 4 בעד סעיף 1 – 27 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 27.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

מאיר שטרית: אדוני, תוסיף את קולי.

מגלי והבה: חברי הכנסת שטרית וזאב, מכיוון שהם בעד, אנחנו נרשום לפרוטוקול, אבל לא נשנה את תוצאות ההצבעה.

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים בהצבעה בקריאה שלישית.

מגלי והבה: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 22 נגד – אין נמנעים – אין חוק שיפוט בענייני התרת נישואין (מקרים מיוחדים וסמכות בין-לאומית) (תיקון מס' 3), התש"ע–2009, נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 22, נגד – אין, ונמנעים – אין.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת חוק שיפוט בענייני התרת נישואין (מקרים מיוחדים וסמכות בין-לאומית) (תיקון מס' 3), התש"ע–2009, אכן עברה בקריאה שלישית.

מגלי והבה: אני, כמובן, רציתי להזמין אותך, חבר הכנסת דודו רותם, והבמה היא שלך להודות, אם רצית להודות.

דוד רותם: לא, יש לי עוד חוק, אדוני.

דוד רותם: אני כבר אעשה זאת על שניהם יחד.

מגלי והבה: על שניהם יחד, בבקשה.

דוד רותם: אדוני, אני רוצה להודות ליועצות המשפטיות של הוועדה, לעורכת-הדין סיגל קוגוט, נשיאת הוועדה, לעורכת-הדין אפרת חקאק, למנהלת הוועדה דורית ואג, ולכל חברי הבית שהצביעו בעד החוק הזה, שהוא חוק חשוב מאוד.

דוד רותם: [מס' כ/283; "דברי הכנסת", חוב' ה', עמ' 5253; נספחות.

דוד רותם: ]

דוד רותם: הנושא הבא, אדוני, הוא הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 59), התש"ע–2009.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

דוד רותם: מדובר בהצעת חוק שהגיש חבר הכנסת אופיר פינס-פז, שמטרתה לקבוע חזקת מסירה לגבי נהגים שנשלל רשיון הנהיגה שלהם בבית-משפט לענייני תעבורה, אבל הם ממשיכים לנהוג בטענה שהם לא קיבלו את ההודעה על הפסילה.

דוד רותם: חבר הכנסת פינס היה מוטרד ממספר האנשים שנוהגים במדינת ישראל בלי רשיון, ואני מוכרח לומר שלפי העובדות שנמסרו לנו בוועדה מתברר שהוא צדק ביותר ויש מספר גדול של אנשים שאינם מקבלים את פסקי-הדין או שמתעלמים מהם וממשיכים לנהוג.

דוד רותם: לכן אנחנו תיקנו את החוק באופן כזה, שהנאשם שייתפס נוהג ללא רשיון לאחר שרשיונו נשלל יהיה זה שיצטרך להוכיח שהוא לא קיבל את המסירה כדין, או שלא נמסר לו פסק-הדין בכלל.

דוד רותם: זה ימנע את האפשרות של אנשים לדעת שהגיע פסק-דין ולא לקחת אותו.

דוד רותם: לתיקון הזה יש הסתייגות אחת של חבר הכנסת טלב אלסאנע, אבל מכיוון שהוא לא נמצא אני חושב שיש – – –

מגלי והבה: אתה יכול להחליף את היושב-ראש.

דוד רותם: לא, אני רוצה לחסוך את הזמן של הכנסת כדי לא להסביר למה צריך להסיר את ההתנגדות הזאת.

דוד רותם: לכן אני מבקש לאשר את החוק.

דוד רותם: מכיוון שחבר הכנסת פינס יעלה להודות, אחרי שהוא יתקבל, אני כבר רוצה להודות ליועצות המשפטיות, למנהלת הוועדה ולנשיאות הוועדה על החוק היפה שהעבירו.

דוד רותם: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

מגלי והבה: גברתי חברת הכנסת, לא מסובבים את הגב לדובר.

מגלי והבה: השר היה סגן יושב-ראש הרבה שנים.

מגלי והבה: מכיוון שחבר הכנסת טלב אלסאנע לא נמצא כאן, כל ההסתייגויות בטלות.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 59), התש"ע–2009, בקריאה שנייה, כהצעת הוועדה כמובן.

מגלי והבה: הצבעה מס' 6 בעד סעיף 1 – 23 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 23, נגד – אין, ונמנעים – אין.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

מגלי והבה: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 22 נגד – אין נמנעים – אין חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 59), התש"ע–2009, נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 22, נגד – אין, נמנעים – אין.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 59), התש"ע–2009, עברה.

מגלי והבה: כמובן, אני מזמין את חבר הכנסת אופיר פינס-פז, שהוא מיוזמי החוק או יוזם החוק.

מגלי והבה: בבקשה.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, קודם כול, אני מבקש – חבר הכנסת אלקין, אני יכול לדבר?

זאב אלקין: ודאי.

אופיר פינס-פז: יכול לדבר.

אופיר פינס-פז: תודה.

אופיר פינס-פז: אז אני רוצה להגיד תודה – –

יואל חסון: אבל לא יותר מדי – – –

אופיר פינס-פז: – – ליושב-ראש הוועדה דוד רותם, שבלעדיו לא היינו מגיעים עד הלום, ולצוות הוועדה – ליועצת המשפטית סיגל, למנהלת הוועדה דורית.

אופיר פינס-פז: אני חושב שזה חוק חשוב, אני מקווה שהוא יעשה את מה שמצופה – – –

דוד רותם: נשיאת הוועדה.

אופיר פינס-פז: נשיאת הוועדה.

אופיר פינס-פז: – – – ואני מקווה שהוא יעשה את מה שמצופה ממנו – שאנשים לא יוכלו להתחמק ולא יוכלו לנהוג אחרי פסילת רשיון.

אופיר פינס-פז: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אופיר פינס-פז.

מגלי והבה: הודעה לסגן המזכיר – בבקשה, אדוני.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

נאזם בדר: הצעת חוק הגבלת תרומות ברשויות מקומיות (תיקוני חקיקה), התש"ע–2009; הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 109) (איסור רכישת משקאות משכרים בעבור קטין), התש"ע–2009; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 119) (חלוקת הכנסות), התש"ע–2009; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם) (תיקון מס' 28) (מספר הסגנים בעיריית ירושלים), התש"ע–2009; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 120) (זכאות לגמלת סיעוד למבוטח שאושפז), התש"ע–2009.

נאזם בדר: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בנושאים: ריבוי טעויות בספרי לימוד ערביים; ספרי הלימוד לתלמידים ערבים מלאים בשגיאות כתיב; מחקר: בספרי הלימוד בבתי-הספר היסודיים במגזר הערבי יש אלפי שגיאות כתיב – הצעות חברי הכנסת מסעוד גנאים, מוחמד ברכה וג'מאל זחאלקה.

נאזם בדר: תודה.

מגלי והבה: תודה לסגן המזכיר.

מגלי והבה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/466).

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק רשות השידור (תיקון מס' 23), התש"ע–2009, קריאה ראשונה.

מגלי והבה: יציג את הצעת החוק כמובן השר המופקד על רשות השידור, חבר הכנסת יולי אדלשטיין, ולאחר מכן יש רשימה של דוברים.

מגלי והבה: מי שרוצה לדבר ולהתייחס יכול עדיין להירשם.

מגלי והבה: ההזדמנות לפניכם, כמובן בתנאי שלא נעבור את הזמן שנקבע לסגירת המליאה, בשעה 15:00.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, הצעת חוק רשות השידור (תיקון מס' 23), התש"ע–2009.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להגיש את הצעת החוק לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק אושרה לקריאה ראשונה בוועדת השרים לענייני חקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: החוק המוצע מאריך בשנה נוספת את תוקף סמכותו של השר הממונה על רשות השידור להפחית את מחויבויותיה של רשות השידור, הקבועות בחוק רשות השידור, התשכ"ה–1965, בכל הקשור לחובות שידור, הפקות מקומיות, ובשפה פשוטה יותר – עקב מצבה הפיננסי, המוכר לכל חברי הכנסת, של רשות השידור, אנחנו מבקשים בעת הזאת, בתחילת הרפורמה – שאנחנו מקווים שתעמיד את הרשות על הרגליים – לתת לשר הממונה סמכות להתערב בהחלטות תקציביות בכל מה שקשור לרכישת הפקות מקור וזמן מסך הניתן להפקות המקור.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעה הזאת, כדי שלא ניקלע לסיטואציה שבה יפוג תוקף החוק הקודם ורשות השידור תיקלע – נוסף על כל הקשיים שיש – לקשיים כספיים נוספים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לשר יולי אדלשטיין.

מגלי והבה: נרשמו כמה דוברים לדיון בהצעת החוק.

מגלי והבה: ראשון הדוברים, חבר הכנסת נסים זאב – לא נמצא כאן.

מגלי והבה: חבר הכנסת מאיר שטרית, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת יואל חסון.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, האמת היא שחשבתי שהשר הממונה על רשות השידור יבוא ויגיד שהוא מבקש – השר אדלשטיין – יותר תקציב, כדי שיהיה אפשר לעשות הפקות מקור.

מאיר שטרית: אני מתפלא, חבר הכנסת אדלשטיין, כי ממה נפשך; כל זכות קיומה של רשות השידור היתה שהיא לא צריכה ללכת לתרבות הרייטינג.

מאיר שטרית: רשות השידור אמורה להפיק הפקות מקור ברמה הגבוהה ביותר, כאלה שלא מדברות על רייטינג.

מאיר שטרית: ימיה הטובים של רשות השידור היו כשרשות השידור הפיקה את "עמוד האש", ואת "מישל ספרא ובניו", ועשתה הפקות שעלו מאות מיליוני שקלים.

מאיר שטרית: זה היה ייחודה והיתרון שלה על רשתות אחרות, שעושות את "האח הגדול", שנחשב, אגב, הפקת מקור, כל הקשקוש הזה.

מאיר שטרית: אז אני שואל אותך, הרי מה ההיגיון בזה?

מאיר שטרית: אני מבין את המצוקה של רשות השידור.

מאיר שטרית: אדוני השר, אני אומר לך, כמי שמלווה את רשות השידור המון שנים – אני הייתי חבר הוועד המנהל ויושב-ראש ועדת הכספים של רשות השידור עוד בשנת 1981 – ואני אומר לך: זה לא הדרך.

מאיר שטרית: רשות השידור צריכה להילחם על מקומה על המפה הציבורית, כי אני חושב שיש הצדקה מלאה לקיומה של רשות שידור ממלכתית, שממנה, אגב, יצאו כל הכוכבים שהיום מרוויחים כל כך הרבה כסף, ואחר כך הטלוויזיות מתלוננות שאין להן כסף לשלם תמלוגים למדינה ואין להן כסף לעשות הפקות מקור.

מאיר שטרית: כולם יצאו משם, וצריך להגן על רשות השידור ולתת לה אמצעים יותר טובים, יותר גדולים.

מאיר שטרית: יש כל מיני הצעות לפתור את הבעיה, ואני לא מבין למה המצוקה הזאת מביאה אותך לכיוון לא נכון של ביטול הפקות מקור.

מאיר שטרית: אני חושב שזה אנטית

מאיר שטרית: זה למה שצריך לעשות ברשות.

מאיר שטרית: אני למשל העליתי פעם הצעה – אני מציע לך, אדוני השר, לבדוק אותה – לבטל את הגבייה של האגרה באמצעות רשות השידור, ולגבות אותה באמצעות אגרת הרכב.

מאיר שטרית: בדרך הזאת אתה חוסך את כל ה"וג'ע-ראס" של הגבייה, אתה חוסך 60 עובדים ברשות השידור, אתה תקבל כסף – כמעט פי-שניים ממה שאתה מקבל היום, כי כפי שאתה יודע, היום רבים רבים לא משלמים, ולא עושים להם כלום.

מאיר שטרית: אתה לא צריך אכיפה בכלל, כמו שעשו בזמנו ברדיו.

מאיר שטרית: הרי אגרת הרדיו נגבית היום דרך אגרת הרכב.

מאיר שטרית: אתה יכול – לפי חשבוני, אדוני, שבדקתי אותו בזמנו – אתה יכול להוריד את אגרת הטלוויזיה בשליש, ועדיין לקבל יותר כסף נטו לרשות השידור, על-ידי גביית האגרה דרך מנגנון הרכב, מאשר להמשיך לגבות את זה בצורה הזאת, ואתה חוסך המון עובדים וזמן שידור של כל הפרסומות – תשלם את האגרה וכן הלאה.

מאיר שטרית: דרך זה אתה תביא לרשות השידור, להערכתי, תוספת של בין 200 ל-300 מיליון שקל, שהם קריטיים ויכולים לעשות המון הפקות מקור.

מאיר שטרית: אני אומר לך, אדוני, כי אתה אומנם ממונה על רשות השידור, אבל אתה לא ממונה על הערוצים האחרים – וגם זה מוזר לי.

מאיר שטרית: כשיש ממשלה, צריך סוף-סוף שמישהו יחשוב שצריך שר אחד שאחראי לכל רשתות השידור, ולא לחלק אותן בין לבין.

מאיר שטרית: ואני מתפלא שהממשלה הולכת בגישה – ולצערי אני רואה גם את הכנסת – מאריכים את הרשיונות של הזכיינים, כאילו לא היה מכרז במדינה.

מאיר שטרית: הרי בעיני זה קצת מושחת; אם אדם הלך למכרז וזכה במכרז כי הוא הציע א', ב', ג', והשני לא זכה כי הוא הציע פחות, עכשיו פתאום באה המדינה ואומרת: סלח לי, אתה שזכית עכשיו, אנחנו מוותרים לך על ב' וג'.

מאיר שטרית: איזה היגיון יש בזה?

מאיר שטרית: אדם שלא יכול לעמוד בתנאים של המכרז, אדוני, צריך להחזיר את המפתחות, והמדינה צריכה להוציא מכרז חדש.

מאיר שטרית: זה מה שהתקינות אומרת, ואני פה רואה את הכנסת, לצערי, עוסקת בהארכת זיכיונות של אנשים שלא עומדים בתנאים של המכרז.

מאיר שטרית: אם אזרח רגיל היה עושה את זה, אני חושב שהיו מעמידים אותו לדין.

מאיר שטרית: אדוני השר, תקשיב, אם אתה היית באופן פרטי – אזרח רגיל, שהולך למכרז ולא מקיים את התנאים, היו תובעים אותו לדין.

מאיר שטרית: אני לא מבין את ההתנהלות ולא מבין את ההיגיון בזה.

מאיר שטרית: יש דרך אחת לפתור את כל הבעיות האלה.

מאיר שטרית: אתה יודע מהי?

מאיר שטרית: בזמני, כשר המשפטים, אגב, תמכתי בה, יושב-ראש הכנסת היה אז שר התקשורת, ותמכתי בו – לעבור משיטת זיכיונות לשיטת רשיונות.

מאיר שטרית: אדוני, יש לך תנאי סף – תעמוד בהם, ותשדר מה שאתה רוצה.

מאיר שטרית: תתחרו אחד בשני, על "האח הגדול" והאחות הקטנה, מה שאתם רוצים.

מאיר שטרית: רשות השידור, יש לה ערך מיוחד, שהיא צריכה להביא לידי ביטוי עמדות שונות בציבור, להביא לידי ביטוי את הקהילות שקיימות בישראל ולעשות הפקות מקור לא למען רייטינג – הפקות איכות – ולזה צריך לתת כסף.

מאיר שטרית: אתם הולכים הפוך, לצערי.

מאיר שטרית: אני חושב שהחוק שאומר: בואו נסמיך את השר להפחית הפקות מקור – זאת לא דרך טובה.

מאיר שטרית: אני מצטער, נראה לי שאתה הולך קצת בכיוון ההפוך.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת מאיר שטרית.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת יואל חסון, ותסיים – חברת הכנסת רונית תירוש.

מגלי והבה: בבקשה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני חייב לומר שבנושא שהצעת החוק מדברת בו אני חושב שדבריו של מאיר שטרית מייצגים גם את דעתי, ואני חושב שבאמת – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – –

יואל חסון: גם את דעתך.

יואל חסון: מעולה, אז יש הסכמה, בואו נצביע כבר עכשיו ונגמור עניין.

יולי יואל אדלשטיין: אני אענה.

יואל חסון: אבל אני רוצה לומר לך, אדוני, אני יודע שאנחנו דנים כאן ברשות השידור, וזה באמת פרויקט בפני עצמו, שיש בו הרבה מאוד בעיות, ואני חושב שרשות שידור ציבורית במדינת ישראל היא דבר חשוב, וחשוב לקיים אותה, וחשוב לקיים אותה בצורה הנכונה, ואני מקווה שאתה אולי תהיה השר שיעשה את השינוי המיוחל.

יואל חסון: אבל אפרופו הערוץ הראשון, אפרופו רשות השידור – חברת הכנסת חוטובלי, כדאי שתדעי, גם אני צפיתי כמוך בדיווח רשות השידור על תהליך קבלת ההחלטות בנושא מפת אזורי העדיפות הלאומית של ממשלת נתניהו.

יואל חסון: ואני חייב לומר לכם שגם ברשות השידור זה נראה רע.

יואל חסון: זה נראה רע, אדוני השר.

יואל חסון: לא ברור מה היו השיקולים שעל-פיהם הממשלה הזאת סרטטה מפת אזורי עדיפות לאומית.

יואל חסון: אתה יודע, נראה לי כאילו שמי שישב וסרטט את המפה הזאת, ישב כנראה בבונקרים עוד משנת 1973, במקלטים, לא כל כך ידע על התהליכים הגיאוגרפיים השונים במדינת ישראל; לא כל כך שם לב למפת האיומים והסיכונים שיש על ערים שונות במדינת ישראל, ואולי קצת התחלפו הסיכונים והאיומים והמשברים והבעיות.

יואל חסון: ואני יכול לומר לך, אדוני, ואני יודע שאתה איש התיישבות גאה, ואני יודע שאתה מעריך ומוקיר את ההתיישבות, אבל כדאי שאתה תדע שהיום הרבה יותר מסוכן לחיות בשדרות ובאשקלון מאשר בדולב.

יואל חסון: מה לעשות?

יואל חסון: זאת המסקנה.

יואל חסון: ויש שם הרבה יותר אנשים שזקוקים להיות באותה מפה של עדיפות לאומית מאשר אנשים שחיים באפרת, לדוגמה – – –

יריב לוין: – – – להעביר אנשים לדולב ואפרת.

יואל חסון: מאה אחוז, אז קודם כול תעביר.

יואל חסון: אבל עוד לא העברת.

יואל חסון: עוד לא העברת, ותראה מה אתם עושים.

יריב לוין: – – – למה אתם לא – – –

מגלי והבה: תודה, חבר הכנסת לוין.

מגלי והבה: שמענו אותך.

יואל חסון: תראה מה אתם עושים, חבר הכנסת לוין.

יואל חסון: אתם החזרתם את היחס להתנחלויות כמו שהיה בתקופות הקשות ביותר של השמאל, שפתאום אנשי עיירות הפיתוח חוזרים וחושבים שאנשי ההתנחלויות גונבים להם את הכסף, אגב מה שאני לא חושב.

יריב לוין: – – –

מגלי והבה: תודה, חבר הכנסת לוין.

יואל חסון: אבל אתם החזרתם את זה.

יריב לוין: – – – אריק שרון היה ראש ממשלה – – –

יואל חסון: אם מישהו שם סימן שאלה על ההתיישבויות וההתנחלויות, זה אתם.

מגלי והבה: חבר הכנסת לוין, אתה לא ברשות דיבור, עם כל הכבוד.

יואל חסון: תצטרך להוסיף לי זמן, אדוני.

יואל חסון: הפריעו לי.

יואל חסון: אם מישהו שם סימן שאלה על ההתיישבויות, על גושי ההתיישבויות, על-חשבון – משווים לעיירות הפיתוח – זה אתם.

יואל חסון: השיח הזה של או עיירת פיתוח או התנחלות – כבר שנים לא מדברים על כך בכלל.

יואל חסון: הוא לא קיים, כי ידענו לתת גם שם וגם שם, כי ידענו לעשות הבדל ואיפה צריך לתת.

יואל חסון: ובאריאל צריך, ובאפרת פחות צריך.

יריב לוין: למה?

דוד רותם: – – –

יואל חסון: פחות, מה לעשות?

יואל חסון: בקריית-ארבע צריך, באפרת – פחות, כי באפרת יש אוכלוסייה הרבה יותר חזקה מבקריית-ארבע.

יואל חסון: אבל צריך גם באשקלון, וצריך בעוד מקומות אחרים שאתם הורדתם אותם, שמבחינת

יואל חסון: כם אתם אמרתם ותקפתם שעיר כמו אשקלון מותקפת – כשזה היה בתקופת קדימה – מותקפת ומתרסקת, וקדימה הרסה את העיר אשקלון בעצם זה שגרמה שטילים יגיעו אליה.

יואל חסון: והנה, אתם יושבים ומעצבים את מפת העדיפות הלאומית, ואשקלון לא שם, כאילו לא קרה שום דבר.

יואל חסון: עוד שנייה אני מסיים, אדוני היושב-ראש, ברשותך.

יואל חסון: לכן, אני רוצה שיירשם כאן ב"דברי הכנסת", בהיסטוריה, שהממשלה הראשונה ששמה והחזירה את חידוד הפערים ואת העימות ואת ההבדל בין עיירות הפיתוח להתנחלויות – זה אתם.

יואל חסון: זה הממשלה של בנימין נתניהו ששמה את סימן השאלה הגדול ביותר על עתיד ההתיישבות, והחמור ביותר – על עתידם של גושי ההתיישבות, שאסטרטגית הם חשובים למדינת ישראל.

יואל חסון: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה.

יריב לוין: – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת לוין, יש לך עוד קריאת ביניים?

מגלי והבה: בבקשה.

מגלי והבה: טוב, חברת הכנסת רונית תירוש – אחרון הדוברים, ואחר כך השר ישיב למציעים.

מגלי והבה: אדוני היה בתפילה?

מגלי והבה: אז אני אתן לך את הזכות לדבר אחריה.

מגלי והבה: בבקשה.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, כדי שלא להוסיף על דבריהם של קודמי שבהחלט צדקו בטיעונים שלהם כלפי רשות השידור, אני רק רוצה להוסיף בפני שר ההסברה והתפוצות שיש לו משימה ואתגר אדיר מול רשות השידור שיש הרבה חילוקי דעות באשר ליעילות שלה, למחויבות שהיא מקיימת או לא מקיימת – אני רק רוצה להוסיף בפניך פן נוסף – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת אקוניס, יש לך אלרגיה כשאני יושב פה כל פעם שאתה צריך להפריע?

מגלי והבה: עד שלמדתי את השם שלך לקח לי כמה חודשים.

אופיר אקוניס: עכשיו שזה בסדר, אז אני אפסיק – – –

מגלי והבה: אקוניס, זה בסדר?

אופיר אקוניס: מצוין.

מגלי והבה: אוקיי, תודה.

רונית תירוש: ראוי ונחוץ שתהיה רשות כזאת שהיא באמת תהיה ממלכתית, ולא תיגרר לתופעת הרייטינג שדורש ממנה להתפשט מנכסיה ולהתבזות.

רונית תירוש: אבל לצערי הרב, רשות השידור לא ממש מספקת את הסחורה, וכשאתה פועל להתייעלות שם, אז אנא בטובך גם תבדוק את הנושא של השכר הגבוה של בעלי תפקידים שונים ברשות, שאני חושבת שאין לכך שום הצדקה.

רונית תירוש: ואחרי שתסיים את הבדיקה הזאת ותמצא לנכון שיש להוסיף על תקציביהם, אני בהחלט אהיה בעד.

רונית תירוש: עכשיו, ברשותכם, אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת ולומר את מה שעל לבי באשר לחינוך.

רונית תירוש: אנחנו שמענו לא מכבר את שר החינוך מדבר על כך שהקיצוץ בחינוך הוא קיצוץ קשה, והוא זועק לתקציבים נוספים.

רונית תירוש: כמובן, הוא מגבה את זה במקום שהחינוך נמצא בו, בצרכים ובחשיבות של החינוך.

רונית תירוש: וראה איזה פלא, היום ראש הממשלה נאם נאום דומה בוועידת ישראל לעסקים.

מגלי והבה: חברי הכנסת.

רונית תירוש: אבל, השר לשעבר שטרית, במקום שראש הממשלה, שתפקידו לפתור בעיות, יפתור בעיות, הוא נואם על הבעיות.

רונית תירוש: ואז הוא הסביר את כל הבעיות של מערכת החינוך, ואמר שצריכים לוודא שכל תלמיד בישראל ילמד את לימודי הליבה, ורמת המחשוב בבתי-הספר תהיה ראויה, וההבעה של כל תלמיד תהיה בהתאם.

רונית תירוש: הוא רק לרגע שכח, כמו גם השר, שבעצם מי שהביא את הקיצוץ, זה הוא ולא אחר.

רונית תירוש: וממש אסוציאטיבית באותו רגע נזכרתי באותו ילד שלא עלינו רוצח את אביו, ואחר כך בא בבכי לבית-המשפט ואומר: רחמו עלי, אני יתום.

רונית תירוש: אז זה בדיוק המצב.

רונית תירוש: רבותי, גם שר החינוך הצביע בעד הקיצוץ, ורע מאוד שעשה זאת, וגם ראש הממשלה, שלהזכירכם בכל מערכת הבחירות הביא איזה רוח מרעננת, ואני חייבת לומר שאני תליתי בו תקוות רבות.

רונית תירוש: אמרתי: יופי, אם ייבחר, לפחות אני אדע שהחינוך יקבל את הטיפול הראוי לו, כי הוא שם אותו בראש סדרי העדיפויות.

רונית תירוש: הוציא תוכנית עם נקודות מאוד ברורות, והבטיח גם שיביא שר לא פוליטי.

רונית תירוש: מובן שלכל הדברים הללו אין שחר.

רונית תירוש: מהרגע שראש הממשלה נבחר, מערכת החינוך זכתה, כבכל קדנציה, אני חייבת לומר, לקיצוץ נוסף.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: על ההפרעות אני אתן לך משפט אחרון.

מגלי והבה: יש לך מים שם?

רונית תירוש: מישהו שתה מהם.

רונית תירוש: אני סטרילית.

רונית תירוש: לא משנה.

רונית תירוש: אני אסיים ואומר שאני קוראת לראש הממשלה – עוד לא מאוחר – לקיים את הבטחות הבחירות שלו, לפחות באשר למערכת החינוך.

רונית תירוש: ראיתי שטובים ובכירים בין אנשי הכלכלה והעסקים בעולם כולו, ולא רק פה, אומרים שבעיית הבעיות של מדינת ישראל היא החינוך, וכשאין חינוך טוב גם לא תהיה כלכלה טובה, ולא תהיה צמיחה.

רונית תירוש: לכן אני מבקשת מראש הממשלה שיעשה את מה שקודמו, אגב, ראש הממשלה לשעבר אולמרט, התחיל לעשות בחינוך – שישקיע, לא יקצץ, ואת הפירות הוא יוכל לקצור במהרה.

רונית תירוש: תודה.

מגלי והבה: תודה לחברת הכנסת רונית תירוש.

מגלי והבה: חבר הכנסת נסים זאב, אתה רוצה להיות אחרון, נכון?

מגלי והבה: יש לפניך עוד דובר אחד, אלא אם אתה רוצה עכשיו.

מגלי והבה: חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ, בבקשה.

מגלי והבה: חבר הכנסת זאב, אתה תמיד נלחם על הזכות לדבר.

מגלי והבה: אתה לא רוצה לתת לאחרים לדבר?

מגלי והבה: היא היתה רשומה.

מגלי והבה: נא לשבת.

מגלי והבה: בבקשה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת יקרים, אדוני השר, אני רציתי להציע הצעה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש משהו מאוד לא נורמלי בכל נושא שוק התקשורת בישראל, שיש לנו רשות השידור בנפרד, את הרשות השנייה בנפרד ואת רשות הכבלים בנפרד – שלוש רשויות שמטפלות כולן בנושא אחד שהוא התקשורת בישראל, אבל כל אחת באיזה מקום אחראית לתחום ספציפי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כשאני רואה את הצעת החוק שלך, מה שמדאיג אותי קצת זה שבעצם בגלל הכאוס וחוסר ההסדרה בנושא של השידורים בכלל בישראל, בסופו של דבר הנטל של הפקות המקור נופל על ערוצים מסחריים – ערוץ-10 וערוץ-2 – ואנחנו דורשים מהם את כל הדרישות הדרקוניות שהיתה אמורה באיזה מקום לתת להן מענה רשות השידור.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לכן, מאוד מדאיג אותי שבמידה שאתה מעביר את זה – אף-על-פי שאני מבינה שאתה רוצה לעשות רפורמה, וזה מאוד חשוב, אלא שאני חושבת שהרפורמה בתקשורת צריכה להיות כוללת – זה אתה ומשרד התקשורת וכל הגופים – על מנת להבין מה מפת הדרכים ומה מדינת ישראל רוצה בכלל מתחום התקשורת במדינת ישראל; כמה הפקות מקור, באיזה תחומים, מה הנושאים, ואחרי זה להחליט איך אנחנו מחלקים את החובות בין רשות השידור לבין הרשות השנייה לבין רשות הכבלים והלוויין.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לכן, אדוני השר, אני מבקשת ממך כאן היום: קח את היוזמה לידיים, כי יש לנו בעיה קשה מאוד בתחום התקשורת בישראל בכלל, ואני חושבת שצריך להוביל מהפכה, לא רפורמה – כי רפורמה אצלנו זה תמיד משהו מאוד כלכלי – בתחום התקשורת, כאשר אתה ושר התקשורת ביחד, ואני אשמח להיות אחת מהצוות, יוזמים שינוי בכל נושא התקשורת במדינת ישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת נסים זאב, אחרון הדוברים, ויענה למציעים השר יולי אדלשטיין.

מגלי והבה: יושב-ראש הקואליציה יפסיק להיות מוטרד.

מגלי והבה: אתה מסתובב כל הזמן, וזה מראה – – –

זאב אלקין: – – –

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, עכשיו אתה נכנס – – –

מגלי והבה: רציתי לעזור לו, יצאתי מסובך.

אופיר אקוניס: – – – כל זה עד חנוכה.

נסים זאב: כנסת נכבדה, בדיוק כשרציתי לעלות אמרו לי כולם שממהרים להדליק נרות.

נסים זאב: מעניין, תמיד כשאני עולה לדבר יש כל כך הרבה תוכניות לכל חברי הכנסת.

נסים זאב: אני רוצה להזכיר לחברים שאפשר להדליק נרות כל עוד רגליהם של אנשים נמצאות בשוק, זאת אומרת כל עוד שאנשים מהלכים בשוק ויש קניות בשוק אפשר להדליק את הנרות – – –

אורי אריאל: היושב-ראש – – –

נסים זאב: אני אומר לכם שעד שתים-עשרה בלילה השוק פתוח, ואין לכם בעיה עם זה.

נסים זאב: מי שמאחר אחרי השקיעה, אני מאפשר לו עד שתים-עשרה בלילה והוא יכול לברך בלב שקט.

מגלי והבה: נא לא להתווכח עם הרב.

נסים זאב: אני אחראי לברכה, שלא תהיה ברכה לבטלה.

מגלי והבה: תודה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני מבין שהחוב שמוטל בעצם לשפר, לאזן ולאפשר לכולם ליהנות מאותו כלי חשוב – –

מגלי והבה: חברת הכנסת יוליה שמאלוב.

נסים זאב: – – של רשות השידור, ולכן צריך ש-50% יוקצו להפקות מקומיות קנויות, ו-70% מתוך ה-50% יוקצו להפקות מקומיות כדי שיהיו איזונים, וכולם ייהנו, ובוודאי מי שצריכה ליהנות קודם כול זאת הרשות המקומית.

נסים זאב: שיהיה לכם ברור שאנחנו עוסקים בטפל ולא בעיקר.

נסים זאב: אנחנו מדברים על איך לחלק את העוגה, אבל אנחנו לא עוסקים בדבר הכי חשוב: איזה תכנים, מה המסרים שמעבירים במהלך כל היום, מה הילדים שלי ושלך שומעים במהלך כל היום?

נסים זאב: רמת השדרנים והבדרנים למיניהם – פשוט לפעמים אתה לא יכול לשמוע את הרמה, את הזילות ואת הדברים שנאמרים בתשדירים האלה.

נסים זאב: לכן, כשאנחנו מדברים על העניין הממלכתי שאסור לנו להתפשט מנכסים – הדוגמאות אני משאיר לכולם, כולם מכירים את הדוגמאות, לא חסרות פה דוגמאות – כשאנחנו מדברים על כך שאסור לנו להתפשט מנכסינו אנחנו קודם כול מתפשטים מהמוסר שלנו.

מאיר שטרית: דוגמאות.

מאיר שטרית: כל פעם שאתה נותן דוגמה משדרים את זה בטלוויזיה.

נסים זאב: אני לא רוצה שישדרו.

נסים זאב: מספיק כבר משדרים אותי.

נסים זאב: אמי התקשרה אלי היום בבוקר ואמרה לי: ראיתי תוכנית מזעזעת.

נסים זאב: היא לא ידעה איך קוראים לתוכנית.

נסים זאב: ממש תוכנית של עירום.

מאיר שטרית: בבוקר?

נסים זאב: לא, היא ראתה את זה שלשום בערב, אולי במוצאי-שבת, ואולי היא טעתה בימים, אולי ביום ראשון בערב – אני לא יודע – של צעירים וצעירות.

נסים זאב: אז אני רוצה לומר לך – – –

דוד רותם: – – –

נסים זאב: היא אמרה לי: אתה חייב לדבר על זה בכנסת.

נסים זאב: אתה חייב לזעזע את המערכת הזו.

נסים זאב: כשאנחנו מדברים על שידור ועל תוכניות, צריך לדעת מה אנחנו משדרים ומה אנחנו מראים.

נסים זאב: אנחנו לא יכולים לדרוש מהילדים שלנו להיות מוסריים כאשר תוכנית הזנונים משודרת בטלוויזיה ומעל כל במה אנחנו שומעים דברי ניבול פה ודברי ניאוץ.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת.

דוד רותם: אתה יכול – – –

נסים זאב: תאמין לי שאתה תהיה מומחה ממני בדוגמאות.

נסים זאב: אם יכולתי להביא את זה לפה ולהראות לחברים מעל המסך, הייתי עושה את זה בשמחה רבה.

נסים זאב: אבל מכיוון שכולם ממהרים להדליק נרות, ואני באמת לא רוצה להפריע לכם, לכו תדליקו את הנרות, ובעזרת השם, הנר הזה יאיר לעם ישראל את האור האמיתי כנר מצווה ותורה אור.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

מגלי והבה: השר רצה להשיב, ובסוף הוא ביקש שנצביע.

מגלי והבה: אם כך, נא לשבת.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק רשות השידור (תיקון מס' 23), התש"ע–2009.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: מי שרוצה להצביע שישב במקומו.

מגלי והבה: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 22 נגד – 5 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק רשות השידור (תיקון מס' 23), התש"ע–2009, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 22, נגד – 5.

מגלי והבה: אני קובע שהצעת חוק רשות השידור (תיקון מס' 23), התש"ע–2009, עברה בקריאה ראשונה, ותעבור לוועדת הכלכלה להכנתה לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

מגלי והבה: הישיבה הבאה תתקיים ביום שלישי, כ"ח בכסלו התש"ע, 15 בדצמבר 2009, בשעה 12:00.

מגלי והבה: חג שמח.

מגלי והבה: תודה רבה.