ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 283, 2011-11-15 00:00

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, עדיין אין שר, ראש העיר חיפה, אורחנו היקר השר לשעבר מיכה חריש, שנמצאים כאן ביציע האורחים החשובים, היום יום שלישי, י"ח בחשוון תשע"ב, 15 בחודש נובמבר 2011 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 130), התשע"ב–2011, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אם יש ליושב-ראש הוועדה הודעה בלי הצבעה, אני יכול לעשות זאת לפני נאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: אם הצבעה – אני חייב לקיים את הנאומים בני הדקה קודם, כי התקנון קובע שבזה יתחיל סדר-היום.

ראובן ריבלין: הודעה היא מחוץ למסגרת סדר-היום.

ראובן ריבלין: בבקשה, יושב-ראש הוועדה.

): אדוני היושב-ראש, תודה, חברות וחברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה את הוועדות הבאות לדיון בהצעות חוק ובהצעה לסדר-היום, כדלקמן: ועדת הכלכלה תדון בהצעת חוק לאיחוד קווי החירום הטלפוניים, התשס"ט–2009, הצעת חברי הכנסת משה גפני ואורי מקלב, פ/1586/18; בהצעת חוק לעידוד הנקה ושמירה על אופן הזנת תינוקות, התשע"א–2011, הצעת חבר הכנסת דני דנון, פ/3109/18; בהצעות לסדר-היום בנושא: פיצוץ הגז בנתניה, הצעות חברי הכנסת נחמן שי, דב חנין, יצחק וקנין, רוברט אילטוב, זבולון אורלב ומיכאל בן-ארי.

): ועדת העבודה, הרווחה והבריאות תדון בהצעת חוק גיל פרישה (תיקון – גיל הפרישה לנשים), התשע"א–2011, הצעת חברת הכנסת דליה איציק, פ/2975/18; בהצעת חוק גיל פרישה (תיקוני חקיקה), התשס"ט–2009, הצעת חבר הכנסת מוחמד ברכה וקבוצת חברי הכנסת, פ/531/18; בהצעת חוק גיל פרישה (תיקון – ביטול העלאה אוטומטית של גיל הפרישה), התשע"א–2011, הצעת חברת הכנסת ציפי חוטובלי, פ/3102/18; בהצעת חוק גיל פרישה לאשה (תיקוני חקיקה), התשע"א–2011, הצעת חברת הכנסת זהבה גלאון וקבוצת חברי הכנסת, פ/3168/18.

): הוועדה לקידום מעמד האשה תדון בהצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – מוקד חירום טלפוני לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית), התשע"א–2011, הצעת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס וגדעון עזרא, פ/3268/18.

): ועדת החוקה, חוק ומשפט תדון בהצעת חוק בחירת נציגי לשכת עורכי-הדין לוועדות למינוי נושאי משרה שיפוטית (תיקוני חקיקה), התשע"א–2011, הצעת חבר הכנסת רוברט אילטוב וקבוצת חברי הכנסת, פ/3506/18.

): תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים לסדר-היום, ובראש סדר-היום נאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: כל המבקש להשתתף בנאומים, נא להצביע, כדי שייתן לי אפשרות.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת דורון אביטל.

ראובן ריבלין: אתה כבר יכול, בלי להצביע, ללכת.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

ראובן ריבלין: כשאתה בא בזמן אתה גם מדבר בזמן.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אביטל, בבקשה.

דורון אביטל: אדוני היושב-ראש, תודה.

דורון אביטל: רציתי לצרף קולי לזעקה על מצבם הקשה של מדעי הרוח בישראל.

דורון אביטל: יותר מאוחר תעלה פה הצעה לסדר-היום בנושא.

דורון אביטל: בשל שינוי לוחות זמנים לא אוכל לדבר בה.

דורון אביטל: המשבר של מדעי הרוח הוא קשה ואמיתי, הוא איננו משבר סקטוריאלי, אלא נוגע ליסודות של החברה בישראל ולשאלת עיצוב עתידנו.

דורון אביטל: תפקידם של המוסדות להשכלה גבוהה, מעבר להעמדה של כישורים ומיומנויות הנדרשים לחברה ולמשק, הוא גם לדאוג ולשמר, ולהעביר מדור תלמידים אחד למשנהו את הזיכרון ההיסטורי האינטלקטואלי המצטבר של התרבות והחברה.

דורון אביטל: חשוב, לכן, גם להבין שלדרישות השוק המיידיות עשוי פעמים להיות אינטרס מובנה שלקח היסטורי אינטלקטואלי לא יילמד, או יישכח – שהרי איזה אינטרס מובנה היה לכוחות הפיננסיים של לפני המשבר הגדול של 2008 שהציבור יהיה מודע וערני ללקחים של סיפור השפל הגדול של 1929 או לסיפור עגל הזהב התנ"כי?

דורון אביטל: לחברה יש צורך לא רק במומחים צרי ראייה, אלא באזרחים ושחקנים כלכליים בריאים ואחראיים.

דורון אביטל: חייבים אנו לעגן את השכלתם בתמונת עולם רחבה עם זיכרון היסטורי ארוך-טווח.

דורון אביטל: חשוב שבוגרי האוניברסיטאות שלנו, וגם תלמידי התיכון שלנו, ידעו מהי השעה ההיסטורית שבה אנו חיים, אחרת נחמיץ כולנו את המפגש עם העתיד, או לפחות עם העתיד שראוי שנעצב עבור החברה והעם בישראל.

דורון אביטל: זו לא קלישאה, לכן, לומר שהנושא הוא בנפשנו, ועלינו – אופוזיציה וקואליציה כאחד – לפעול לתיקון ושיקום של מדעי הרוח בישראל.

דורון אביטל: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת דני דנון.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אין ספק שההחמרה בשביתת הרופאים והצטרפות המומחים, רופאים מומחים, למתמחים מחייבות את הממשלה, בעיקר את משרד האוצר, לשנות מדיניות, לשנות כיוון ולבוא לקראת המתמחים.

אחמד טיבי: הניסיון לבזות את המתמחים ולסרב לדרישותיהם הצודקות פוגע בראש ובראשונה בציבור החולים ובמערכת הבריאות.

אחמד טיבי: היחס של הממשלה אל ציבור הרופאים הוא יחס מבזה, משפיל.

אחמד טיבי: הם עובדים ימים כלילות, תרתי משמע, עם תורנויות מתמשכות, ובסופו של דבר, התמורה – התמורה היא לא נאותה.

גדעון סער: – – – לילות כימים – – –

ראובן ריבלין: אומרים "לילות כימים".

אחמד טיבי: לילות כימים.

ראובן ריבלין: אבל לא אצל הרופאים.

ראובן ריבלין: אצל הרופאים אפשר לומר גם – – –

אחמד טיבי: אבל אני דיברתי על איך מתחילה תורנות.

אחמד טיבי: תורנות מתחילה, אדוני שר החינוך, יכול להיות – –

ראובן ריבלין: – – –

אחמד טיבי: – – שאדוני לא יודע – תורנות מתחילה ביום ונמשכת בלילה.

ראובן ריבלין: לכן, זה אותו – – –

גדעון סער: אתה מדבר לבן של רופא.

אחמד טיבי: אתה בן של רופא, ובמקרה או שלא במקרה, אני אומנם חבר כנסת, אבל בעיקר רופא.

אחמד טיבי: ולכן, אדוני היושב-ראש, טוב יעשו הממשלה, וראש הממשלה, אם יכריעו, בסופו של דבר, בשביתה הכי צודקת שהיתה לאחרונה במשק.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת טיבי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דני דנון, ואחריו – חבר הכנסת אורי אורבך.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, היתה פעם תוכנית בערוץ-2, כמדומני, אדוני היושב-ראש, קראו לה "רואים עולם", בהשתתפות איל פלד.

דני דנון: היום יש לנו חבר כנסת, חבר הכנסת טיבי, שיש לו גם תוכנית משלו, "רואים עולם".

דני דנון: נוסע בשנת 2010, אדוני היושב-ראש, ללוב, לחזק את רוצח ההמונים הדיקטטור לשעבר קדאפי.

דני דנון: אחרי זה, התוכנית הבאה שלו, נוסע חבר כנסת טיבי במאי 2011 להשתתף בטקס הפיוס בין ה"פתח" לבין ה"חמאס" בקהיר.

דני דנון: הוא היה שם בתמונה.

דני דנון: זה לא ראש הממשלה שנכנס לתמונות, אדון טיבי.

דני דנון: זה אתה שנמצא שם בתמונות של הטקסים האלו.

דני דנון: בספטמבר 2011 אותו ח"כ טיבי נוסע לניו-יורק כחלק ממשלחת של אבו מאזן, ומייעץ לו כיצד לפעול נגד מדינת ישראל.

דני דנון: והרי אני שומע היום בבוקר, הוא מודיע, חבר הכנסת טיבי, שמחר הוא נוסע לעוד טיול – לרמאללה, לקברו של יאסר ערפאת, להלל את המנהיג הדגול.

דני דנון: אני מציע לחבר הכנסת טיבי, אם אתה כל כך דואג לאינטרסים של העם הפלסטיני, אולי תעבור לפרלמנט ברמאללה.

דני דנון: שם תיטיב לייצג אותו, ולא את האזרחים שבחרו בך לכנסת ישראל.

ראובן ריבלין: תודה רבה לדני דנון.

ראובן ריבלין: אני מזמין – – –

אחמד טיבי: אני הייתי פה לפניך ואשאר פה אחריך – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, חבר הכנסת אחמד טיבי, אין קריאות ביניים.

אחמד טיבי: לא, לא.

אחמד טיבי: זו אמירה סמלית.

ראובן ריבלין: סמלית, בסדר – – –

אחמד טיבי: אנחנו היינו כאן לפניו.

ראובן ריבלין: גמרנו, לשעה זו גמרנו את הסמלים.

ראובן ריבלין: נחזור לדון בדברים – חבר הכנסת אורבך, בבקשה.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן היושב-ראש חבר הכנסת – – –

אחמד טיבי: – – –

דני דנון: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, חבר הכנסת טיבי, אי-אפשר להפריע בנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: רבותי.

ראובן ריבלין: אורי אורבך, בבקשה.

אורי אורבך: חבר הכנסת טיבי, לפחות משפחת היושב-ראש היתה פה לפניך ותהיה פה אחריך – אם כבר לדבר על היסטוריה.

אורי אורבך: אנחנו מכירים את המונח, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, פקודה שדגל שחור מתנוסס מעליה – להגיד על משהו שהוא דבר חמור ביותר.

אורי אורבך: אתמול נולד ביטוי חדש בכנסת, אנחנו חונכים אותו עכשיו: חברי כנסת שדגל שחור מתנוסס על ראשם.

אורי אורבך: חברי הכנסת מקדימה, בהמשך למסע הגימיקים הדו-שבועי, הזמינו כנראה בתחילת הקדנציה קונטיינר גדול מסין של "הכול בדולר".

אורי אורבך: פעם זה מסכות אב"כ, פעם זה שטרות של "מונופול", פעם זה מטהרי אוויר.

אורי אורבך: יש שם הרבה חפצים זולים והם צריכים לגמור אותם לפני שהקדנציה מסתיימת.

אורי אורבך: אתמול חברי הכנסת מקדימה הפכו להיות חברי כנסת שדגל שחור מתנוסס מעליהם.

אורי אורבך: ואני מציע, הגימיק הבא, לשים גם – יש בטח באותו קונטיינר של "הכול בדולר", או בשקל, גם כובעי ליצנים.

אורי אורבך: אז בפעם הבאה לשים את כובע הליצנים באופוזיציה שלנו, לנופף בדגלים שחורים, להוסיף מסכות אב"כ, לשפוך על עצמכם גביע של "קוטג'" עם החולצה המתאימה ולצאת במחול משחקים.

ראובן ריבלין: תודה, תודה, תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נחמן שי, הבא אחרי אורבך, ואחריו – חמד עמאר, ואחריו – שיח' אברהים צרצור.

ראובן ריבלין: בבקשה, נחמן.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: נא לתת רמקול, בבקשה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו היינו כרגע בכנס באודיטוריום בנושא "הסרט הישראלי", ועוד נדבר על זה היום.

נחמן שי: אבל הסרט הישראלי, בין היתר, נשען על ההצלחה ועל הפריחה של הטלוויזיה בישראל.

נחמן שי: ערוץ-10 נמצא בסכנה והבית הזה צריך – כולו, בלי יוצא מן הכלל – לסייע בעדו, מפני שזה האינטרס הרחב ביותר.

נחמן שי: אני רואה פה את שר החינוך, אני חושב שגם הוא יבין עד כמה זה חשוב לקיים מגוון של שידורים ושירותים.

נחמן שי: כותב לי אחד מן העובדים בערוץ – רבים מהם נמצאים עכשיו בסכנה למקום העבודה – הוא כותב לי: כבר שנה אני עובד על פיתוח סדרה תעשייתית שיצרתי, והסדרה הזאת נמצאת עכשיו בסכנה.

נחמן שי: אין לנו תקציב יותר.

נחמן שי: כמוני יש עוד אלפים.

נחמן שי: כל אחד מאתנו הוא שם ופנים, אזרח משלם מסים, שצריך להאכיל ולגדל את הילדים לתפארת מדינת ישראל.

נחמן שי: ביום ראשון הבא – כותב ישראל בן-ברוך – ביום ראשון הבא שוב אלבש מדים ואצא לעוד שבוע מילואים, עוד שבעה מבין עשרות הימים שבהם אני מפסיק הכול ויוצא לשרת את המדינה ברגע שהיא קוראת לי, חותם על טופס ההתנדבות ועושה את זה.

נחמן שי: בזמן הקרוב תגיע ההכרעה על גורל ערוץ-10 לידיכם.

נחמן שי: אני מבקש שתחשבו רק על אפשרות אחת – על אלפי האנשים שעומדים מאחורי ערוץ-10.

נחמן שי: תחשבו שכל מה שהם מבקשים, להמשיך ולעשות מה שהם עושים: לעבוד קשה למחייתם, כדי לחיות במדינה הזאת בכבוד.

נחמן שי: תודה.

ראובן ריבלין: אני מבין את מכתבו, ואולי אפילו תומך בו.

ראובן ריבלין: רק רוצה לומר לך שחובות ערוץ-10, בין השאר, גם מגיעים בסופו של דבר לקולנוע, וכשהם חייבים כסף הקולנוע נפגע.

ראובן ריבלין: כי החוק שחברי הכנסת יהב ודדי צוקר העבירו בזמנו, הוא חוק שייחד את התקבולים מזכייני הטלוויזיה לקולנוע.

ראובן ריבלין: אבל בהחלט אני מבין את מכלול הבעיות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה.

ראובן ריבלין: ואחריו – שיח' אברהים צרצור, ולאחריו – חבר הכנסת הורוביץ.

נחמן שי: ניישב גם את זה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השבוע נהרגו בכבישי ישראל תשעה בני-אדם.

חמד עמאר: אני שולח את תנחומי למשפחות.

חמד עמאר: השנה טרם הסתיימה, עוד כחודש וחצי לפנינו, וכבר מניין ההרוגים, נכון להיום, עלה ל-347, לעומת 340 של השנה שעברה.

חמד עמאר: רק לפני כמה שבועות, אדוני היושב-ראש, ישבו עמי נציגי משרד התחבורה והרשות הלאומית לבטיחות בדרכים והסבירו לי את החשיבות בקידום חוק המל"נים – חוק המל"נים זה מרכז ללימודי נהיגה.

חמד עמאר: אמרו עד כמה הדבר יביא לשיפור כושר הנהיגה של הצעירים: למידת נהיגה בלילה, הצבת קריטריונים למלווים ולמידה עיונית מסודרת.

חמד עמאר: ומה אני שומע?

חמד עמאר: שמשרד התחבורה החליט – שמעתי את זה בתקשורת – למשוך את הצעת החוק ולהפסיק לקדם אותה.

חמד עמאר: אני לא מבין מה השתנה, למה החליטו להפסיק, ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, כל נושא לימודי הנהיגה צריך לעבור רפורמה.

חמד עמאר: לכן אני קורא לשר התחבורה לשקול את זה שנית ולקדם את החוק, שאנחנו זקוקים לו.

חמד עמאר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שיח' אברהים צרצור, ואחריו – חבר הכנסת הורוביץ.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, בנסיבות שונות דנו, גם במליאת הכנסת וגם בוועדת הפנים, בסוגיה שנקראת תנאי הכליאה של האסירים הביטחוניים בכלל והאסירים הביטחוניים אזרחי מדינת ישראל בפרט.

אברהים צרצור: כל התשובות, דרך אגב, כבוד היושב-ראש, כל התשובות של הממשלה ושל כל הגורמים שהיינו במגע אתם בנושא הזה, אמרו דבר אחד וחד-משמעי:

אברהים צרצור: כל עוד החייל גלעד שליט נמצא בשבי של הפלסטינים, אל תצפו מאתנו לעשות הקלות בקטע הזה, אלא ההיפך גמור.

אברהים צרצור: מכת העונשים הקולקטיביים שנפלו על ראשי האסירים האלה כרעם ביום בהיר היא הוכחה לקטע הזה.

אברהים צרצור: חשבתי לתומי, כבוד היושב-ראש, שברגע שגלעד שליט ישוחרר ויחזור לחיק משפחתו כל ההליכים האלה ייקטעו, שכל ההליכים האלה והסנקציות האלה ייפסקו.

אברהים צרצור: ביקרתי פעמיים בשבועיים האחרונים בכלא, נפגשתי עם אסירות ואסירים, והודיעו לי שאף אחת מהסנקציות האלה שנפלו על ראשיהם לא השתנתה, על אף העובדה שההקלות האלה הן חלק אינטגרלי מההבנות שהושגו בין ישראל ל"חמאס" ובתיווך המצרים.

אברהים צרצור: על מה זה יכול להצביע?

אברהים צרצור: אני משאיר את השאלה הזאת ככה, בחלל הריק, כדי שכל אחד מאתנו יחשוב בצורה מעמיקה עליה.

אברהים צרצור: תודה.

ראובן ריבלין: חן-חן, חבר הכנסת.

ראובן ריבלין: אני כבר הכרזתי – חבר הכנסת הורוביץ, ואחריו – חבר הכנסת אלדד.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת בילסקי.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, בנות דתיות, כידוע, לא צריכות להתגייס לצה"ל.

ניצן הורוביץ: מספיק שבת אומרת שהיא דתית וכבר היא פטורה משירות.

ניצן הורוביץ: כך שהרוב הגדול של הבנות החיילות הן חילוניות, ולמרות זאת הן מוצאות את עצמן יותר ויותר – ואני מקבל על כך הרבה מאוד תלונות – בכל מיני אירועים וסיטואציות שמעמידים אותן במבוכה עד כדי השפלה: מקרים של הפרדת נשים בצבא, של סמינרים של שטיפת מוח חרדית ושל השפעה שאין לה שום מקום בתוך צבא-ההגנה לישראל.

ניצן הורוביץ: העניין הזה הוא חלק מתופעה רחבה יותר, שבה גם חיילים שאינם דתיים מוצאים את עצמם כקהל שבוי בסמינרים, בכל מיני מסעות והטפות של חזרה בתשובה, שחלקם – וזה האבסורד הזועק כאן – נעשה על-ידי גורמים שהם בעצמם לא משרתים בצה"ל, ושאפילו מטיפים לאי-שירות ולסרבנות על רקע חרדי.

ניצן הורוביץ: התופעה הזאת פסולה, היא פוגעת בחיילים רבים והיא מקעקעת את מעמדו של צה"ל כגורם ממלכתי.

ניצן הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריה אלדד, ואחריו – חבר הכנסת זאב בילסקי.

ראובן ריבלין: הכול הולך – צרצור היה, טיבי היה, עכשיו השלישי ברשימה.

ראובן ריבלין: כולם יגיעו לזמן.

ראובן ריבלין: אין מוקדם או מאוחר בנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריה אלדד – בבקשה, אדוני.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, לפני 12 שנה הייתי קצין רפואה ראשי, ויום אחד בא לבקר אותי קצין הרפואה הראשי של אוקראינה.

אריה אלדד: והוא נתן לי שי צנוע, איזה אלבום תמונות, והזמין אותי לביקור גומלין.

אריה אלדד: פתחתי את האלבום, ומטעמי נימוס שאלתי אותו: מה זה?

אריה אלדד: הוא אמר לי: זאת האנדרטה לגיבור הלאומי שלנו, חמלניצקי.

אריה אלדד: אמרתי לו: חמלניצקי הגיבור הלאומי שלכם?

אריה אלדד: רוצח ההמונים של יהודים?

אריה אלדד: אמר לי: על מה אתה מדבר?

אריה אלדד: מה פתאום הוא רוצח המונים של יהודים?

אריה אלדד: הוא הגיבור הלאומי האוקראיני.

אריה אלדד: אמרתי לו: אתה מבין למה אני לא יכול לבוא לבקר אצלך?

אריה אלדד: כי אם קצין שבא לבקר שם יידרש להניח, נניח, זר על האנדרטה של הגיבור הלאומי שלכם, הוא כבר לא יוכל להיות בצה"ל.

אריה אלדד: יהודי שמניח זר על קברו של חמלניצקי מוציא את עצמו מכלל ישראל.

אריה אלדד: חבר כנסת שהיה עושה את זה היה מוציא את עצמו מכלל חברי הכנסת, ואם יש חבר כנסת שמתכוון להניח זר על קברו של ערפאת הוא מוציא את עצמו מגדר חברי הכנסת שנאמנים למדינת ישראל.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אריה אלדד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בילסקי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, תהיה לך הזכות להשיב לשני האנשים שנגעו בך אישית.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלדד לא אמר שום דבר.

אחמד טיבי: – – – לא נכון.

ראובן ריבלין: הוא לא קרא בשמך.

זאב בילסקי: הוא דיבר על חמלניצקי.

ראובן ריבלין: הוא דיבר על דבר תיאורטי.

אחמד טיבי: – – –

ראובן ריבלין: לא, לא, חבר הכנסת דנון אמר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בילסקי, הבמה לרשותך.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בדרך כלל אני מדבר על תאונות דרכים, אבל הפעם החלטתי לדבר על העיר חיפה, עיר ואם בישראל, שעושה הרבה מאוד כדי לפתח את העיר לטובת כלל תושביה.

זאב בילסקי: כשהייתי בביקור שם ראיתי ש"רכבת ישראל" באמת מפתחת את הרכבת, ופסי הרכבת שיעברו על שפת הים של חיפה יעברו עם חוטי חשמל למעלה.

זאב בילסקי: זה פשוט דבר שלא יעלה על הדעת.

זאב בילסקי: לכן אני מקווה שאנחנו נצליח, חבר הכנסת הורוביץ, אנוכי ועוד כמה – וגם הנחנו הצעת חוק בנדון – להביא לכך שנמנע את המפגע הקשה מאוד לעיר כל כך יפה, עם אנשים בצמרת העירייה שעובדים באמת יום ולילה.

זאב בילסקי: אפילו מהנדס העיר זה אחד שהתמחה ברעננה, אז תאר לך, אדוני, איזה אנשים יש בעירייה.

ראובן ריבלין: השמים הם הגבול.

זאב בילסקי: השמים הם הגבול.

זאב בילסקי: לכן, אני באמת מקווה ששר התחבורה ושרים אחרים ילכו לקראתנו ויעזרו לכך שחיפה תהיה כל כך יפה כמו שהיא כיום.

זאב בילסקי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: אחריו – אחרון הדוברים, לפני שמתחילים עם אלה שנרשמו, חבר הכנסת כצל'ה.

ראובן ריבלין: אתמול דיברת אחרון אז היום אתה מדבר אחרון.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני משתדל כל נאום של דקה להקדיש לגל האלימות ההרסני ששוטף את המגזר הערבי, כדי להזכיר ולהתריע מפני הסכנה הגדולה מהגל הזה.

מסעוד גנאים: ואיך לא אנאם היום – "ברוך השם", עברנו מזמן מעולם הנשק הקר לנשק החם, אבל לפני שבוע עברנו גם לנשק בלתי קונבנציונלי, והכול יחסית ובפרופורציות.

מסעוד גנאים: בכפר ראמה לפני שבוע נורה טיל "לאו" על בית.

מסעוד גנאים: אז אני אומר: ריבונו של עולם, מה צריך לקרות כדי שהמשטרה תעשה מעשה מול גורמים רצחניים שמשתמשים בנשק כזה?

מסעוד גנאים: היה צריך שנעבור לעולם המטוסים והטנקים עד שהמשטרה תעשה מעשה.

מסעוד גנאים: אז להתעורר ולקום.

מסעוד גנאים: דבר הרסני ומסוכן.

מסעוד גנאים: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שלמה מולה, ואחריו – חבר הכנסת יעקב כץ, הלוא הוא כצל'ה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בבית הזה וגם בוועדותיה של הכנסת עסקנו הרבה מאוד בעובדי "פרי הגליל" בחצור-הגלילית, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: גם הממשלה הבטיחה לעשות מאמץ למצוא פתרון.

שלמה מולה: מה שהתברר לנו למעשה, שהממשלה והבעלים עבדו על העובדים.

שלמה מולה: שני הגופים, הממשלה והבעלים, מתקוטטים על כספים שמגיעים למפעל או לא מגיעים.

שלמה מולה: בצורה כזאת העובדים שעבדו שנים רבות, שהגיעו לגיל 50–60, עומדים להיות מפוטרים.

שלמה מולה: האם זאת באמת מצוות הממשלה, שהיתה צריכה דווקא לתמוך ולסייע ולהושיט יד?

שלמה מולה: אני שואל את השאלה הזאת: האם כשהעובדים האלה יהיו מובטלים המדינה תחסוך?

שלמה מולה: אני מציע לממשלה, במקום להתקוטט עם הבעלים, למצוא פתרון הולם שיאפשר לאותם עובדים להמשיך לעבוד עד שיגיעו לגיל פרישה, כמו שהיה מקובל.

שלמה מולה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: האם היה דיון היום בוועדת הכספים על הנושא?

ראובן ריבלין: אנחנו אישרנו בנשיאות דיון מהיר.

שלמה מולה: – – –

ראובן ריבלין: עדיין לא הגיע אליהם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יעקב כץ, הלוא הוא כצל'ה, מכובדי.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לחזור על דבר שדשנו ודיברנו בו רבות, אבל הממדים הגיעו לממדים כאלה גדולים, אדוני היושב-ראש, שפשוט אני חושב שזאת הבעיה הלאומית מספר אחת שלנו היום, וצריך לדבר בה: כמות האנשים שמסתננת מסיני מדי חודש בחודשו מגיעה למספרים אבסורדיים.

יעקב כץ: הכמות שנכנסה עד כה במהלך נובמבר – אנחנו מדברים על מחצית נובמבר – למעלה מ-2,500 מסתננים כבר נכנסו לישראל.

יעקב כץ: זאת אומרת שכל אפריקה עומדת בתור להיכנס למדינת ישראל.

יעקב כץ: מדובר על 5,000 בחודש, זאת אומרת שאנחנו מדברים על כמות של 60,000 בשנה.

יעקב כץ: אני רוצה להסביר משהו, שיהיה ברור פה לכנסת.

יעקב כץ: יש כבר היום, כאלה שנכנסו רשומים – רשומים, אדוני היושב-ראש – 50,000; רובם, כ-90% מהם, בתל-אביב.

יעקב כץ: כשנכנסים כל חודש 5,000 איש, מתוכם נניח 4,000 מגיעים לתל-אביב, מוציאים אזרחים בריאים וטבעיים של המקום מהבתים שלהם ומכניסים עשרות אנשים לדירה.

יעקב כץ: בדרך הזאת תל-אביב מתרוקנת מתושביה הטבעיים.

יעקב כץ: אני קורא פה ליושב-ראש: אני חושב שזאת הבעיה הנוראה ביותר שיש.

יעקב כץ: רק לפני כמה שנים חגגנו – אני רוצה לסיים בזה, משום שזאת בעיה קשה.

יעקב כץ: תן לי עוד שנייה אחת.

יעקב כץ: אנחנו חגגנו 100 שנים לתל-אביב, העיר העברית הראשונה.

יעקב כץ: אני מדבר ברצינות, אני אמרתי את זה לפני שנים.

ראובן ריבלין: ברור שאתה מדבר ברצינות, נאום בן דקה הוא בן דקה.

יעקב כץ: כן, אבל אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, צריך לזעוק על זה זעקה גדולה ומרה.

ראובן ריבלין: אני מבין, אני מבין.

יעקב כץ: אם לא נעצור את הדבר הזה ולא תקרא לראש הממשלה – שאתה חבר סיעתו ואתה נכנס ויוצא אליו באופן קבוע ורגיל; אותך הוא שומע, אותי הוא לא שומע – לא יקימו את העיר ולא יקימו את הפתרונות, אנחנו נגיע למצב שתל-אביב תהפוך בתוך חמש עד עשר שנים לעיר אפריקנית.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בפעם הבאה תשתדל לומר את זה בדקה, יקירי.

ראובן ריבלין: אני יודע, אתה זועק מתוך – חבר הכנסת עפו אגבאריה, אחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – חברת הכנסת עינת וילף.

ראובן ריבלין: אם ירצה, גם חבר הכנסת דב חנין, עדיין בתחום הזמן, ויוכל לדבר.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת עפו אגבאריה.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להודיע לחבר הכנסת אורבך שאני גם כן מאלה שהולכים עם הדגל השחור, מה שהוא דיבר עליו.

עפו אגבאריה: לא רק מקדימה, יש גם הרבה סיעות אחרות, ואולי יש הרבה קבוצות מהעם, שהולכים וילכו עם הדגל השחור של החקיקה ה"פייגלינית" שהובילו פה חברי הכנסת.

עפו אגבאריה: לתומי חשבתי שאתה אולי תתנגד לחקיקה הזאת, שבסופו של דבר פוגעת גם באוכלוסיות אחרות.

עפו אגבאריה: רציתי גם להגיד שלא רק אני, יכול להיות שיש עוד איזו שכבה מסוימת בעם שבאמת עושה עבודה נפלאה, נהדרת – זאת אוכלוסיית הרופאים ששובתים, והיום הצטרפו אליהם גם המומחים, ואף אחד לא מזיז כלום.

עפו אגבאריה: לא ראש הממשלה וגם לא חברי הכנסת מהקואליציה, שכאילו חרתו על דגלם את העניין החברתי, לא מרימים קול נגד זה.

עפו אגבאריה: העניין שלהם הוא איך להביא איזה שופט לבית-המשפט העליון כדי שיוכלו לסדר את מה שהם רוצים לסדר.

עפו אגבאריה: אבל זה שהעם הולך וכנראה שיהיו תוצאות מרחיקות לכת מהשביתה הזאת, זה נורא.

עפו אגבאריה: אז אני גם רוצה להציע למתמחים שילכו בחלוקים שחורים, ולא רק בדגלים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אתה יכול לומר שהם ילכו עם חלוקים שחורים וגם לומר שאתה מרגיש עם דגל שחור, אבל אתה מספיק מכובד כדי להבין שבאולם הכנסת לא עושים הפגנות.

ראובן ריבלין: יש בשורה הראשונה של הקבוצה כאן, שהיא לא תעז להרים דגל שחור, כי היא לא רוצה להראות שהיא מבזה את חוקי הכנסת עצמם, אז היא נותנת לספסלים האחוריים להרים את הדגל השחור.

ראובן ריבלין: אתה אומר שיש דברים שהם בעיניך דגל שחור, אבל לעולם לא תרים דגל שחור מכיוון שאתה מכבד את המקום שאתה נמצא בו ומכבד את הדמוקרטיה הישראלית.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, רבות מדברים על אבטלה ועל עוני.

טלב אלסאנע: אבטלה ועוני זה דבר שאיננו גזירה משמים.

טלב אלסאנע: אני אתן לכם דוגמה איך נוצרת אבטלה ומה גורם לעוני: יישובים בנגב שאין בהם אזורי תעסוקה, מסחר.

טלב אלסאנע: כל הזמן הבטיחו להם שהולכים לפתח אזור מסחר ותעסוקה משותף, שנקרא "אזור תעסוקה צומת שוקת", שאמור לשרת את היישובים חורה, לקיה, מיתר, המועצה האזורית בני-שמעון וגם עומר, שזה אחד היישובים העשירים.

טלב אלסאנע: זה 11 שנה מקדמים את התוכניות.

טלב אלסאנע: לפני כמה חודשים תוקעים את הפרויקט הזה בגלל שמשרד האוצר לא מוכן להעביר סכום קטן מאוד, כאשר מדובר על פרויקט של 4,500 דונם, שייצר מקומות עבודה ותעסוקה ל-100,000 עובדים.

טלב אלסאנע: זה אמור להיות מנוף כלכלי למען החברה ולמען הנגב כולו.

טלב אלסאנע: במקום לעזור, במקום לתת מענקים למפעלים, מאות מיליונים, 50 מיליון שקלים זה הסכום הדרוש כדי לפתח ולקדם פרויקט ענק, להתמודד עם אבטלה ועוני.

טלב אלסאנע: הדבר הזה לא נעשה, ולכן מי שמייצר את האבטלה ומי שמייצר את העוני זה הממשלה.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: צריך לפתור את כל הבעיה של הנגב.

ראובן ריבלין: יחד, יחד, את הכול יחד לפתור.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת עינת וילף, בבקשה.

ראובן ריבלין: כבוד השר, אם אתה רוצה להתייחס לאחד הדברים שנאמרו פה אתה יכול לעלות על הבמה ולהתייחס.

ראובן ריבלין: רק אם אדוני רוצה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת עינת וילף, בבקשה.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: אדוני היושב-ראש, השר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לברך בדקה את תעשיית המים בישראל, שעשתה בדיוק השבוע כנס גדול שהגיעו אליו 50 נציגים מכל העולם.

עינת וילף: 30 שרים.

עינת וילף: ה-BBC באופן חריג עשה כתבה על תעשיית המים במדינת ישראל, וציין שישראל בדרך להפוך לעמק הסיליקון של תעשיית המים, ושהדבר מסייע לשיפור המצב במקומות הקשים ביותר בעולם.

עינת וילף: זאת היתה כתבה מאוד חיובית על מדינת ישראל ב-BBC.

עינת וילף: לכן אני רוצה לברך את התעשייה ואת כל העושים במלאכה, גם על כך שהם בונים תעשייה חדשה ומפוארת לישראל, גם על כך שהם מסייעים לתדמית שלנו בעולם, ובעיקר – שהם מסייעים לפתור בעיות קשות שיעמדו על סדר-היום של האנושות בעשרות השנים הבאות.

ראובן ריבלין: נברך גם את הקדוש-ברוך-הוא על משיב הרוח ומוריד הגשם – שמביא לנו גם גשם משמים, ברוך השם.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין, אחרון הדוברים.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני רוצה לפתוח בברכה שאתה בירכת עכשיו.

דב חנין: אכן, גשמי ברכה, וכולנו שמחים עליהם חוץ מחסרי הדיור במאהלים.

דב חנין: אני מדבר על שלוש קבוצות בעיקר: מאהל של שכונת-התקווה, מאהל של ג'סי-כהן ומאהל של בת-ים.

דב חנין: אני מכיר היטב את שלוש הקבוצות האלה.

דב חנין: אלה לא מאהלי מחאה, אלה מאהלים של – – –

ראובן ריבלין: זה בתי מגורים של אנשים שאין להם, חסרי דיור.

דב חנין: בדיוק.

דב חנין: בתי מגורים של חסרי דיור.

דב חנין: ואנחנו חייבים למצוא, אדוני, כאשר הגשמים בפתח – אנחנו חייבים למצוא פתרון לבעיות האנשים האלה.

דב חנין: לא מדובר, אגב, במספרים עצומים.

דב חנין: אנחנו מדברים על קבוצה של כמה עשרות בכל מקום, אבל הם אנשים שנמצאים במצב נואש.

דב חנין: אין להם פתרונות אחרים.

ראובן ריבלין: הם בין זכאי הדיור, דרך אגב?

דב חנין: חלקם זכאי דיור.

ראובן ריבלין: לאלה שהם זכאי דיור צריך למצוא מייד, כפי שאמר שר השיכון, ואתה צודק – –

דב חנין: אכן.

ראובן ריבלין: – – והממשלה גם נכונה לבוא ולתת להם את שכר הדירה, וצריך באמת – – –

דב חנין: הלוואי שזה יקרה.

דב חנין: הלוואי שזה יקרה, כי האנשים האלה הם זכאי דיור, אבל הם ממתינים בתור אחרי שנקבעת הזכאות במשך שנים.

דב חנין: לכן, זה מחייב התגייסות של כל הגורמים, גם אצלנו בכנסת, וקודם כול בממשלה, כדי למצוא פתרונות.

דב חנין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לך.

ראובן ריבלין: הוספתי את השניות, אבל אתה לא ניצלת אותן.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחברי הכנסת שהשתתפו בנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: האם השר רוצה להתייחס לאיזה דבר?

ראובן ריבלין: לא רוצה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ציון עשור לחוק הקולנוע הישראלי

ראובן ריבלין: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: ציון עשור לחוק הקולנוע הישראלי, הצעות מס' 6448, 6458, 6488, 6513, 6517, 6518 ו-6526.

ראובן ריבלין: אדוני השר, חברי הכנסת, השר לשעבר, יושב-ראש מועצת הקולנוע השלישית ויוזם האירוע, השר וחבר הכנסת מיכה חריש, יוזמי חוק הקולנוע – חבר הכנסת לשעבר וראש העיר דהיום וכנראה לימים רבים יונה יהב, יושב-ראש מועצת הקולנוע המכהן, פרופסור דוד אלכסנדר, יוצרים, במאים, שחקנים, רבותי חברי הכנסת, אנחנו מציינים היום עשור לחוק הקולנוע.

ראובן ריבלין: לפני כעשור עמדנו כתף אל כתף, יונה יהב, דדי צוקר ואנוכי, יחד עם אמנים ואוהבי קולנוע, כאן, באולם הזה, ובשיתוף פעולה נדיר קידמנו וחוקקנו את חוק הקולנוע ההיסטורי.

ראובן ריבלין: זכור לי שאשת ראש הממשלה דאז, שרה נתניהו, היושבת היום באבלה, ישבה ליד גילה אלמגור ודיווחה שבן-זוגה, בעלה, חבר הכנסת ושר האוצר וראש הממשלה בנימין נתניהו יצביע, נכון, עבור חוק זה.

ראובן ריבלין: תהינו אז יחד כיצד יוכלו המחוקקים לתמוך באמנות אך במקביל להעניק לה את החופש ההכרחי ליצירה וליצירתה.

ראובן ריבלין: הפתרון נמצא בדמות הבטחה תקציבית קבועה למימונו של הקולנוע הישראלי.

ראובן ריבלין: הבנו אז שללא תמיכה ציבורית הקולנוע הישראלי לא יוכל לפרוס את כנפיו ולהשמיע את קולה הייחודי של החברה בישראל.

ראובן ריבלין: הבנו אז שעלינו להתייחס לקולנוע כערך לאומי, כאמנות, ולא כתעשייה.

ראובן ריבלין: החוק קבע, הלכה למעשה, תמיכה ציבורית, ממשלתית, בטיפוחו של קולנוע כחול-לבן, ואת גובה התמלוגים שיעברו.

ראובן ריבלין: זהו חוק שמשקף הסכמה רחבה על תפקידו המיוחד של הקולנוע בעידן המודרני.

ראובן ריבלין: יושב כאן אתנו חבר הכנסת דהיום ודאז, נדמה לי, מנכ"ל הקולנוע, חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: מנכ"ל המשרד.

ראובן ריבלין: מנכ"ל המשרד, משרד התרבות.

ראובן ריבלין: זהו חוק המכיר בתרומתו הייחודית של הקולנוע להיסטוריה ולעשייה התרבותית בישראל.

ראובן ריבלין: לא מעט מאבקים ליוו את החוק הזה, לא רק טרם היוולדו אלא גם לאחר מכן.

ראובן ריבלין: רק לפני שנתיים, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, גברתי השרה – הנמצאת חולה בביתה ואנחנו מאחלים לה הבראה מהירה, השרה לימור לבנת, אשר היום מופקדת על חוק הקולנוע כשרת התרבות – רק לפני שנתיים, שר החינוך היקר, נאלצנו לצאת שוב למערכה על מנת לשמור על הקולנוע מפני חשבונות מפלגתיים ופוליטיים.

ראובן ריבלין: אני מאמין שיצאנו מחוזקים ממאבק זה, והיום אנו צועדים על קרקע בטוחה יותר.

ראובן ריבלין: ואולם, איננו פטורים מלשמור על עין פקוחה ומעמידה על המשמר לבל ינסה איש להחזיר את הקולנוע לקרן זווית.

ראובן ריבלין: מכובדי, עם העברת החוק פניתי ליוצרים ואמרתי להם כאן, מעל במה זו: אנחנו עשינו את שלנו עם חקיקת חוק הקולנוע.

ראובן ריבלין: עכשיו – אמרתי להם אז – תורכם לעשות את שלכם.

ראובן ריבלין: חוק הקולנוע הוכיח את עצמו מעל ומעבר.

ראובן ריבלין: כיום יש דור של יוצרים צעירים המסריטים את הסיפור הישראלי מזוויות שונות ומציגים אותו ברחבי העולם כשגריר הנאמן ביותר של מדינת ישראל ושל החוויה הישראלית.

ראובן ריבלין: די אם נזכיר את הסרטים מהשנים האחרונות "כנפיים שבורות", "בופור", "אושפיזין", "הערת שוליים" ו"סוף העולם שמאלה", ועוד סרטים רבים נוספים שיצאו לאקרנים בעשור האחרון.

ראובן ריבלין: מאז – כן, היתה אז מהפכה, מהפכת קולנוע אמיתית.

ראובן ריבלין: היום מהווים סרטים אלה נכסי צאן ברזל של התרבות הישראלית.

ראובן ריבלין: הם מעוררים גאווה לאומית בזכות קולנוע חי ויוצר, פורה ומאתגר.

ראובן ריבלין: היבול התרבותי הנפלא הזה מהווה כשלעצמו הצדקה לנחיצותו ויעילותו של חוק הקולנוע.

ראובן ריבלין: תודה לכל העושים במלאכה, תודה למכובדים, תודה לחברי הכנסת לשעבר יונה יהב ודדי צוקר, תודה לכל העוסקים במלאכה היום.

ראובן ריבלין: אני פותח את הדיון המיוחד על יום חוק הקולנוע ומזמין את חבר הכנסת אורי אורבך להיות ראשון הדוברים, ואחריו – דב חנין, עינת וילף, מיכאל בן-ארי, נחמן שי, זהבה גלאון, וישיב לכולם כבוד שר החינוך והתרבות, בשמו כשר החינוך ובשם שרת התרבות, לעניין החוק והיום המיוחד הזה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורבך, בבקשה.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אורחים נכבדים ובהם האחראים, היוזמים של חוק הקולנוע הישראלי – אפשר לקרוא לו בהחלט כך.

אורי אורבך: אם להמחיש את השינוי שעבר הקולנוע רק בקטע צר, מסוים, של החברה הישראלית, הייתי מביא לכם דוגמה דווקא מהחברה הדתית שעמה אני נמנה.

אורי אורבך: הסרטים שאליהם ברחנו מהישיבה התיכונית לפני 20–30 שנה – ובגלל הבריחה מהפנימייה ובגלל תוכן הסרטים האלה גירשו אותנו מהישיבה – הבן שלי כבר נבחן עליהם בבגרות באותה ישיבה תיכונית.

אורי אורבך: היחס לקולנוע, בהשאלה ובהרחבה מהמגזר הדתי לכלל הציבור, השתנה באופן דרמטי בעשורים האחרונים – לקולנוע בכלל בעולם, וגם אצלנו כאן בישראל.

אורי אורבך: הכנסת השכילה לפני כעשור להבין שבקולנוע, בניגוד לאמנויות ומוצרי תרבות רבים אחרים, ובראשם הספרות – זה לא מספיק לחכות להשראה ולרוח קלילה שתנשב בחלון.

אורי אורבך: צריך כסף.

אורי אורבך: זו תעשייה יקרה.

אורי אורבך: צריך שותפות של אנשים רבים, גם אם בראש פירמידת היצירה עומד אדם אחד, במאי.

אורי אורבך: "אם אין קמח אין תורה", נאמר על ספרי תורה, אז עם להבדיל ובלי להבדיל, "אם אין קמח אין קולנוע".

אורי אורבך: קולנוע טוב, איכותי, שמדבר את השפה של הדור, הפסקול של התקופה – אי-אפשר בלי קמח ובלי כסף, ובמדינה קטנה ודוברת עברית כמו ישראל, צריך כסף ציבורי.

אורי אורבך: ואני מסתכל על הכסף הציבורי שצריך לא רק ככורח, אלא כזכות למדינה, לחברה – באמצעות הכנסת, הממשלה – לתת כלים ליצירה ישראלית מקורית בלי להתערב בתוכן.

אורי אורבך: זה דורש מהכנסת, מאתנו המחוקקים, איפוק אין-קץ.

אורי אורבך: יש נטייה לפרלמנטרים, לאנשים, לחשוב שאם הם נותנים כסף – הרי זה הכסף שלהם, ובעל המאה הוא בעל הדעה, ולכן אם אתה יכול, קצת – הסרט הזה הוא לא מספיק, זה פוגע לנו ברגשות.

אורי אורבך: בכלל, הרגשות זה האיבר הכי גדול בגופו של היהודי.

אורי אורבך: כל הזמן זה נפגע, לאן שאתה לא זז.

אורי אורבך: וחברי כנסת ומחוקקים ושרים, מדי פעם בא להם להיות עיתונאים – אני יודע, אני עברתי מהעיתונות לכנסת – אבל אני אומר לכם, חברי כנסת רוצים להיות עיתונאים.

אורי אורבך: הם רוצים לקבוע מה יכתבו בספרים, איזו אמנות אנחנו נציג בחוץ-לארץ, כי אנחנו אחראים לשמה הטוב של ישראל.

אורי אורבך: אני קורא לעצמנו לאיפוק, למרות שכאזרחים לא הכול מוצא חן בעינינו ולא הכול נראה לנו.

אורי אורבך: הכסף שאנחנו נותנים הוא לא כסף שלנו, הוא כסף של האזרחים, ולכן אנחנו לא נותנים אותו, אנחנו בסך הכול המוסמכים לחלק אותו בצורה נכונה על פני כל הצרכים.

אורי אורבך: ויש צורך בתרבות, ובתוך התרבות – קולנוע.

אורי אורבך: זה דורש מאנשים מעל גיל 40, 50, איזה מהפך נפשי מסוים לחשוב שקולנוע זה לא רק בידור, שזאת השפה החדשה.

אורי אורבך: אנחנו מבינים שעגנון וטשרניחובסקי וביאליק מהתקופות האלה, ובתקופה של היום עמוס עוז ודוד גרוסמן ומאיר שלו והרב סבתו.

אורי אורבך: ספר – אנחנו יודעים מה זה, איך זה מתחיל, איפה זה נגמר; אין פרסומות, זה לא עולה כסף, כאילו.

אורי אורבך: אבל קולנוע – יש לנו זיכרונות או של שובבות או של מים גנובים ימתקו.

אורי אורבך: ספרים, תקראו ספרים, אמרו לנו המורים תמיד.

אורי אורבך: ספרים זה טוב, ספרים זה חשוב, זה יפתח – –

ראובן ריבלין: ראינו את הסרט.

אורי אורבך: – – זה יפתח לכם את הקריאה.

אורי אורבך: קראנו שטויות, קראנו ביל קרטר, סליחה, קראנו כל מיני חוברות כאלה שכתבו עיתונאים בשמות בדויים כדי להרוויח עוד כמה – העיקר לקרוא זה מפתח, ולקולנוע היינו צריכים לברוח.

אורי אורבך: וצריך לעבור איזה שינוי.

אורי אורבך: אין זאת אומרת שאין סרטים של זבל, ואל תלכו לשם, ונעיף אותך מהישיבה או מבית-הספר, אבל יש יצירות מופת.

אורי אורבך: קולנוע זה שפה של דור, זה אסוציאציות, זה כל ההקשרים.

אורי אורבך: זה תרבות, זה ישראלי שפוגש ישראלי במקום אחר.

אורי אורבך: סרט שהם ראו יחד זה הסרט המשותף שלהם.

אורי אורבך: ולכן, כשהכנסת מתעלה מעל היום-יום ומתאחדת ומצליחה להעביר חוק שנותן את הכלים ולא נכנסת לתוכן, הכנסת עשתה ועושה מעשה גדול.

אורי אורבך: ורואים את זה במספרים, כל מי שמסתכל על ההתקדמות של הקולנוע הישראלי – במספרים, לא בתכנים, אם כי כמובן יש קשר; הרבה ישראלים באים, כי הסרטים טובים.

אורי אורבך: למעלה ממיליון ישראלים הלכו בשנה החולפת, בשנת 2010; מיליון ו-200,000 הלכו לסרטים ישראליים, זאת אומרת קנו כרטיסים.

אורי אורבך: יש פה הצלחות ישראליות נפלאות בעולם כולו, שאנשים רואים את ישראל לא רק עם גמלים, פיתות וטרור – ואני לא מזלזל באף אחד מהדברים הללו, אבל רואים את ישראל כחברה תוססת, מודרנית, מגוונת; אנחנו רואים את הפריחה בבתי-הספר לקולנוע.

אורי אורבך: כשיש כסף בתעשייה זה משפיע לא רק על המוצר הסופי; זה משפיע אחורה על היוצרים, על עולמם, על הרצון שלהם בכלל שתהיה מגמת קולנוע בתיכון.

אורי אורבך: ועל כן, הכסף הזה – שהוא לא רב ותמיד אפשר יותר – הוא בעל משמעות אדירה לתרבות הישראלית.

אורי אורבך: ולכן אני חושב שראוי בעשור לחוק הקולנוע לברך את הכנסת, את יוזמי החוק ואת הכנסת כולה – על כך שתראו שאפשר.

אורי אורבך: זה נכון גם לגבי עולם הטלוויזיה.

אורי אורבך: כשלא מוצאת חן בעינינו איזו תוכנית – הוא אמר ככה ולמה זה לא מה שציפינו – אז באמצעים כלכליים, באמצעות הכלים, מנסים לחנוק לפעמים.

אורי אורבך: אנחנו רק אחראים, אנחנו רק השוטרים כאילו, אבל יש תעשיות קולנוע וטלוויזיה ועוד כמה, שללא כסף הן לא תהיינה, ולכן תפקידה העיקרי של הכנסת, אחרי שהיא חוקקה את החוק הזה ועוד מעט חוקים דומים, זה קודם כול להתאפק, לדעת את מקומנו; לדעת שאנחנו שליחי ציבור כדי שגם התרבות תיהנה מהמשאבים שהאזרחים נותנים למדינה בשלמם מסים וממקורות אחרים.

אורי אורבך: ואם נסת

אורי אורבך: פק בזה שיהיה לנו איפוק ונדע את מקומנו ונדע שתפקידנו להגדיל יצירה ולהאדירה, זה יהיה הרווח הגדול ביותר, גם של הקולנוע, גם של היצירה ובמידה רבה גם של הכנסת הזאת.

אורי אורבך: אז ברכות, ושהסרט הזה ימשיך לפרוח ולעולם לא לעלות על שרטון.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אורי אורבך.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת דב חנין לבוא ולהרצות את דבריו.

ראובן ריבלין: אני מבקש מסגן יושב-ראש הכנסת יעקב אדרי לבוא ולהחליף אותי.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אורחים יקרים, הקולנוע הישראלי מעורר גאווה.

דב חנין: יש לו הישגים עצומים, יש לנו במה להתפאר, יש לנו במה להתגאות, וכן, יש לנו ממה ליהנות, ממה להתרגש.

דב חנין: כל הכבוד לקולנוע.

דב חנין: חוק הקולנוע שהכנסת חוקקה לפני עשור הוא תרומה לדבר הזה, וצריך להכיר תודה לאלה שיזמו את החוק שנמצאים אתנו, ולאלה שקידמו את החוק והובילו לקבלתו.

דב חנין: החוק עסק בחוליה קריטית.

דב חנין: הוא הבין שללא הבטחת מימון ממלכתי-ציבורי, לא יהיה קולנוע, לא יהיה ענף קולנוע, לא תהיה תרבות קולנוע, לא יהיה עתיד לעשייה הקולנועית בישראל.

דב חנין: ומבחינה זו יש לנו מנגנון שבמעט מאוד כסף – מעט מאוד כסף – משיג הרבה מאוד תוצאות.

דב חנין: הקולנוע הישראלי בעשור האחרון עשה רבות: סרטי עלילה, סרטים דוקומנטריים; מגוון מאוד גדול של יוצרים – יהודים, ערבים, אנשי שמאל, דתיים; מגון גדול של יצירות מסוגים שונים – תרומה משמעותית, גדולה, אמיתית, לתרבות בארץ הזאת.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, התקציב והמימון הממלכתי וההתגייסות התקציבית הממלכתית הם כמובן תנאי מוקדם, אבל לא תנאי מספיק.

דב חנין: כדי שתרבות תשגשג, כדי שתרבות הקולנוע תשגשג, חייבים להתקיים תנאים נוספים, וראש וראשון בהם הוא כמובן מרחב הביטוי הדמוקרטי, מרחב היצירה, ההתפתחות, הדמיון, העשייה הקולנועית.

דב חנין: וביום הזה, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו צריכים לומר לעצמנו באופן כן שהמרחב הזה רחוק מלהיות מובטח, וגם בתחום הקולנוע הוא אוים בשנים האחרונות.

דב חנין: הרי כמו שאמר בזמנו נשיא בית-המשפט העליון, השופט ברק, מבחנו של חופש הביטוי הוא אף פעם לא במצבים שבהם כולם מסכימים; הוא במצבים שבהם יש מחלוקת חריפה ורגשית ועמדות הפוכות וכעס והתנגדות והתקוממות.

דב חנין: אלה הם הרגעים שבהם נבחן חופש הביטוי ואלה הם הרגעים שבהם נבחן וייבחן יחסנו האמיתי אל הקולנוע הישראלי, הרגעים שבהם נידרש להתעסק עם יצירה קולנועית ביקורתית, חריפה, כואבת, מקוממת, לא מקובלת.

דב חנין: אלה הם רגעי המבחן.

דב חנין: ובמבחן הזה, עמיתי חברי הכנסת, כמעט נכשלנו.

דב חנין: אני זוכר את הסאגה הארוכה שליוותה את סרטו של מוחמד בכרי, שחקן קולנוע מהטובים שיש בנו ובמאי קולנוע, כשהיצירה שלו עוררה ויכוח קשה ונוקב, וסערת רגשות, והליכים משפטיים.

דב חנין: סוג של הפעלת מנגנונים כלפי יוצר שהם מנגנונים מאוד מדאיגים, אנחנו קוראים לזה slap בז'רגון המשפטי – תביעות לשון הרע שהמטרה שלהן היא הרתעה.

דב חנין: וגם הוא היה יעד לתביעה שכזו, ואני שמח שבסוף הדרך בית-המשפט העליון עצר את התהליך הזה.

דב חנין: אני לא בטוח שאני הייתי עוצר את התהליך מאותה הנמקה שבית-המשפט העליון עצר אותו, אבל במבחן התוצאה, בית-המשפט העליון עמד והציל, לא רק את השחקן מוחמד בכרי, את האמן מוחמד בכרי, את הבמאי מוחמד בכרי, אלא את התחום של העשייה הקולנועית, מסוג של סכנה וסוג של איום שהיה יכול לפגוע בו מאוד קשות.

דב חנין: אז עמדנו במבחן ההוא בסופו של דבר, עם מחירים כבדים, אבל המבחן הזה הוא לא המבחן האחרון, ואנחנו עוד נידרש, במציאות הקשה, המתוחה, המסובכת, של הוויכוחים הערכיים והפוליטיים שמאפיינים את החברה הישראלית – אנחנו עוד נידרש למצבים כאלה גם בעתיד.

דב חנין: ואני מקווה שאנחנו בכנסת נדע, בעתיד, להתייצב – גם ברגעים הקשים ההם, כשיהיו – יחד, למען חופש היצירה האמנותית, התרבותית, הקולנועית, גם כאשר היא מעוררת מחלוקת, גם כאשר הדברים שנאמרים מנוגדים ב-180 מעלות להשקפת עולמי או להשקפת עולמו של מישהו אחר.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה להביא גאולה לעולם ולצטט דברים חכמים שכתב היום במאי הקולנוע אורי רוזנווקס, אני לא אביא את הדברים במלואם, כי הם ארוכים, אבל אני אתחיל מהנקודה שבה מזכיר הבמאי רוזנווקס את ימי החקיקה של חוק הקולנוע, כשהוא הסתובב במסדרונות הכנסת ושוחח עם יושבי הבית משמאל וימין וניסה לשכנע אותם לתמוך בהצעה.

דב חנין: והוא מספר על התפעלותו מחבר הכנסת יורי שטרן, זיכרונו לברכה.

דב חנין: אני אומר בהקשר זה, ידידי המנוח יורי שטרן, אדם שבהשקפת עולמו הפוליטית והרעיונית היה, אני חושב, הכי רחוק ממני שאפשר להעלות על הדעת, ובכל זאת הערכתי אותו הערכה גדולה ואהבתי אותו אהבה גדולה.

דב חנין: ולצערנו, עקב מחלה קשה איבדנו אותו בכנסת.

דב חנין: ואורי מזכיר איך, באמת, חבר הכנסת שטרן, שהיה איש ימין מובהק, הוא ידע שהדעות הפוליטיות של רבים מאנשי הקולנוע שעמם שיתף פעולה בכתיבת החוק רחוקות מאוד מדעותיו שלו, אבל נראה שעובדה זו לא הפריעה לו בכלל.

דב חנין: "לצערנו" – כותב מר רוזנווקס – "אותה גדלות נפש הולכת ונעלמת ממסדרונות הבית.

דב חנין: מטח של הצעות חוק הקוראות תיגר על חופש הביטוי, חופש העיתונות וזכויות המיעוט בישראל, ממלא את סדר-יומו של בית-המחוקקים".

דב חנין: הוא מזכיר את הגרסה של חוק לשון הרע, שתהיה כאבן ריחיים על צוואר העיתונות, הסיכול הממוקד של ערוץ-10 בוועדת הכלכלה, בדק הבית שנעשה ברשות השידור בהשראת לשכת ראש הממשלה.

דב חנין: ואז הוא מסכם ואומר כך: "אל הזירה המדאיגה הזאת באה תעשיית הקולנוע הישראלית לחוג את חגה.

דב חנין: חשוב לי לומר לבמאים, למפיקים ולתסריטאים, אחי ואחיותי למשפחת הקולנוע הישראלי, חובה עלינו, כאמנים וכיוצרים, להקים קול זעקה.

דב חנין: דאגות התקציב והחלום על הסרט הבא מוכרחים לפנות את מקומם לאמירה ערכית מפורשת נגד הכיוון שאליו הספינה שטה – מחוזות חשוכים, הרחוקים מעיקרי מגילת העצמאות ועיקרי הדמוקרטיה.

דב חנין: אם נחריש, נהיה משולים לצוות הווי על סיפון ה'טיטניק', ואף גרוע מכך.

דב חנין: צריך ללכת לכנסת, להרים כוסית לכבוד הצלחות העבר ולזעוק זעקה גדולה למען העתיד.

דב חנין: " תודה רבה.

יעקב אדרי: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יעקב אדרי: אני מזמין את חברת הכנסת זהבה גלאון לשאת דברים.

יעקב אדרי: אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת ולהצטרף לכל הברכות שנאמרו כאן לציון עשור לחוק הקולנוע הישראלי.

יעקב אדרי: ידידי יונה יהב, ראש עיריית חיפה, השר לשעבר.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אורחים נכבדים ויקרים ביציע האורחים שנמצאים כאן לציון יום הקולנוע, שותפים לחקיקתו של חוק הקולנוע – אני מודה שאני נרגשת לברך אתכם כאן.

זהבה גלאון: היה אירוע מרגש באודיטוריום, ראינו סרטים, ואני, כפריקית של סרטים, אם אני יכולה לומר את זה באופן הזה – של סרטים בכלל וסרטים ישראליים בפרט – רוצה לספר לכם שבכלל התחלתי את הקריירה הפוליטית שלי במאבק לפתיחת קולנוע "היכל" בלילות שבת בפתח-תקווה.

זהבה גלאון: אני גרה שם גם היום.

זהבה גלאון: במשך חצי שנה הפגנתי, או יזמתי את ההפגנות לפתיחת קולנוע "היכל", כדי שלנו, אלה שגרים בפתח-תקווה – זה היה אז, לפני 25 שנה – יהיה לאן ללכת בלילות שבת ולראות סרטים ולצפות בקולנוע.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, היצירה הקולנועית הישראלית לא התחילה בחוק הקולנוע, אבל גם לא היתה מגיעה לאן שהגיעה בלי חוק הקולנוע.

זהבה גלאון: וההישגים האדירים של התעשייה המקומית הקטנה הם ממש דבר כמעט בלתי נתפס.

זהבה גלאון: אין-ספור מועמדויות, וזכיות בפרסים בין-לאומיים, ומספר הצופים ההולך וגדל בישראל ובחו"ל – אנחנו קודם שמענו את הנתונים שעורך-דין אלי זוהר הציג באודיטוריום – באמת, והאיכות הקולנועית המדהימה, אין מלים.

זהבה גלאון: אבל בעיני זה בעיקר היכולת והרצון לטפל בפצעים הפתוחים של החברה הישראלית, להישיר אליהם מבט ולהציף אותם בפני הציבור הישראלי.

זהבה גלאון: זוהי משימה נעלה וחשובה מאין כמותה, בפרט כשאנחנו נמצאים בעולם של תקשורת חד-ממדית, צר ומוטה כמו זה שהתעצב כאן בישראל בשנים האחרונות, שחוסם כמעט כל אפשרות לסיקורים ושיקופי מציאות של מגזרים שונים.

זהבה גלאון: מול כל זה צמחה לנגד עינינו תעשיית קולנוע עצמאית, משגשגת ונושכת, שהערך החברתי שלה חשוב לא פחות מהערך האמנותי שלה.

זהבה גלאון: אני שמחה שיש לנו כאן היום הזדמנות, חברי חברי הכנסת, להודות לכם, למי שהיה שותף לחקיקת החוק, ובכלל, במשך השנים פעל כאן, על התרומה לתרבות הישראלית, ואני מודה: גם להנאה הפרטית שלי.

זהבה גלאון: אבל, חברי חברי הכנסת, חשוב לי גם לנצל את ההזדמנות הזאת ולדבר על נושאים שהם פחות חגיגה היום והם יותר נושא לדאגה.

זהבה גלאון: אולי זה מפתיע, ואולי זה לא, אבל התרבות בכלל והיצירה הקולנועית בפרט הצליחו להידחק מסדר-היום של הממשלה בעקבות המחאה החברתית.

זהבה גלאון: ועדת-טרכטנברג לא דיברה על התקצוב של יצירה עצמאית וביקורתית, ואני חושבת שזה לא במקרה.

זהבה גלאון: אנחנו נמצאים בפני הלך רוח ציבורי שמקדש שטחיות וצרות אופקים, שאינו מוכן להיפתח ולשמוע את האחר, שאינו מוכן לאתגר את חשיבתו הדוגמטית על המציאות ועל הערכים שהוא מחזיק בהם.

זהבה גלאון: אנחנו מקובעים באיזושהי תפיסה פחדנית ומסתגרת, והניסיונות לפגוע בעולם האמנות והיצירה הישראלי ובתעשיית הקולנוע בפרט – תיאר את זה קודם חברי דב חנין – הם ביטוי אחד מני רבים לדברים האלו.

זהבה גלאון: וחברי חברי הכנסת, אורחים יקרים, הדברים האלה מתחילים מלמעלה.

זהבה גלאון: אני גם רוצה להגיד לכם שהישיבה הזאת היום כאן בכנסת מתקיימת בהקשר מסוים, אחרי ימים קשים שאנחנו עוברים כאן לאחרונה.

זהבה גלאון: אני אומרת לכם, חברים, שהכנסת הזאת, כנסת 2011, לא היתה מחוקקת את חוק הקולנוע שנחקק לפני עשור.

זהבה גלאון: היא היתה מחוקקת אולי איזשהו חוק קולנוע תועמלני, היא היתה אולי מחוקקת את חוק עידוד הקולנוע בשטחים, אבל בוודאי לא את חוק הקולנוע שנועד לעודד יצירה חופשית, פתוחה, דמוקרטית וביקורתית.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, פעם היינו מזדעזעים.

זהבה גלאון: שנים ניסו לצנזר את הקולנוע.

זהבה גלאון: אתם זוכרים את התקופה הזאת?

זהבה גלאון: היום, חברי חברי הכנסת, היינו עדים לזה אתמול, מנסים לצנזר את הכנסת, את בית-המשפט העליון ואת החברה האזרחית.

זהבה גלאון: ממשלה שרוצה לצנזר את המציאות ולהשתיק ביקורת לא צריכה קולנוע, היא כבר חיה בסרט.

זהבה גלאון: היא חיה בסרט, היא עושה ככל העולה על רוחה ומנצלת בשיכרון כוח את עריצות הרוב כדי לחוקק חוקים שיפגעו בחופש הביטוי, בחופש ההתארגנות, בעצמאות השפיטה.

זהבה גלאון: אני מודאגת, חברים, כי לכיסא הזה, שהדמוקרטיה נשענת עליו, יש ארבע רגליים.

זהבה גלאון: הראשונה היא מערכת משפט עצמאית – בה כבר מטפלים, עצמאית היא לא תהיה, היא תהיה פוליטית.

זהבה גלאון: השנייה היא עיתונות חופשית – בה כבר פוגעים, בצנזורה, בהתערבות, בלחצים ובחוק לשון הרע.

זהבה גלאון: השלישית היא חברה אזרחית שוקקת – אותה כבר מחסלים בחוקים נגד הארגונים.

זהבה גלאון: אתם, היוצרים, אנשי הרוח, היצירה, האקדמיה והאמנות, אתם הרגל הרביעית, ואתם על הכוונת.

זהבה גלאון: שלא יהיה לכם ספק, אתם המטרה הבאה בתור.

זהבה גלאון: אם תשבו ותחכו עד שיגיעו אליכם, זה יהיה מאוחר מדי.

זהבה גלאון: אני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש, ולנצל את הבמה, שאני עומדת כאן היום, ולפנות אליכם ולומר: זו השעה להתגייס למאבק על הדמוקרטיה הישראלית.

זהבה גלאון: יש לכם כוח ויש לכם השפעה, ואם לא תנצלו אותם עכשיו, אני מאוד חוששת, חברי חברי הכנסת, שבעוד עשור לא נציין 20 שנה לחוק הקולנוע.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יעקב אדרי: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יעקב אדרי: חברת הכנסת עינת וילף, בבקשה.

עינת וילף: היושב-ראש, תודה רבה לך, השר וחברי חברי הכנסת, בסופו של דבר באנו היום כדי לציין דבר טוב, כדי לחגוג הצלחה.

עינת וילף: אנחנו לא עושים את זה הרבה, כי כמו שאתם רואים, גם כאן, בכנסת, כמו הקולנוע הישראלי, הנטייה היא, גם כשיש הצלחות, גם כשיש הישגים, גם כשקורים דברים טובים, להתעמק בביקורת, ברע, במה שאינו טוב.

עינת וילף: וזהו הסימן של חברה בריאה ודמוקרטית, ששואפת כל הזמן להשתפר ומבקרת את עצמה לא מתוך ייאוש אלא מתוך אמונה שאפשר כל העת לתקן.

עינת וילף: אנחנו מבקרים רק מתוך האמונה בעצמנו, וגם זה טוב.

עינת וילף: ההצלחה שאנחנו מציינים היום, ההצלחה שאנחנו מסמנים כאן, היא בעצם הצלחה של התערבות ממשלתית, התערבות חקיקתית בתהליך לכאורה כלכלי לטובת הישגים שהם לטובת הציבור כולו.

עינת וילף: זה בדיוק המודל שאנחנו צריכים לבחון בדיוק בתקופה הזאת שבה אנחנו מנסים לגבש שיטה כלכלית חדשה לישראל.

עינת וילף: אנחנו נמצאים עכשיו בתקופה מאוד חשובה, שבה סוף סוף אנחנו אומרים: אנחנו מפסיקים להעתיק.

עינת וילף: אנחנו לא מבקשים להעתיק את השיטה האמריקנית, גם לא מבקשים להעתיק את השיטה השבדית.

עינת וילף: אנחנו מבקשים להחליט מהי הכלכלה הציונית הראויה, מהי השיטה החברתית הכלכלית המתאימה למדינת ישראל, לעם ריבון בארצו, מה נכון לנו.

עינת וילף: אנחנו לא הולכים דוגמטית לאף כיוון.

עינת וילף: אנחנו צריכים לשאול מה עובד, מתי עובד לקדש את השוק החופשי, התחרות, הכלכלה הפתוחה, ומתי נכון להתערב ואיך נכון להתערב בצורה שמקדמת את החברה ולא חונקת אותה.

עינת וילף: חוק הקולנוע והיישום שלו – ואני רוצה גם לציין כאן את חבר סיעתי, השר מתן וילנאי, שעמד כחומה בצורה כדי להגן על החוק ועל יישומו – החוק הזה הוא דוגמה למפגש שבין התערבות לבין כלכלה כדי לייצר ערך חברתי תרבותי חינוכי לכולנו.

עינת וילף: כעת, כשאנחנו נמצאים בתקופה הזו שבה אנחנו בוחנים איך ליצור כלכלה ציונית, מתי להתערב, מתי לא להתערב, איך אנחנו יוצרים את החברה הטובה ביותר, עלינו להסתכל על חוק הקולנוע כדוגמה של משהו שעובד, כדרך שבה הממשלה, הכנסת, החקיקה, לוקחת דברים כלכליים, עובדת עם המגזר הפרטי וביחד יוצרת ערך הרבה יותר גבוה לכולנו.

עינת וילף: אז גם עם כל הביקורת תמיד צריך לזכור, ולשם כך נועד היום, לציין את ההצלחות וכיצד ללמוד מההצלחות.

עינת וילף: תודה רבה.

יעקב אדרי: תודה לחברת הכנסת עינת וילף.

יעקב אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, בבקשה.

יעקב אדרי: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, חוק הקולנוע.

מיכאל בן-ארי: הקולנוע, לפי התפיסה שלי, הוא כלי, כמו שיש כלים רבים שאדם יכול לבוא בהם לידי ביטוי, היוצר יכול לבוא בהם לידי ביטוי.

מיכאל בן-ארי: כמו כל כלי, צריך לעסוק לא פעם בשאלה במה ממלאים את הכלי המדובר.

מיכאל בן-ארי: אני חושב שזו אווילות להילחם בכלים.

מיכאל בן-ארי: זו אווילות לפסול כלים.

מיכאל בן-ארי: אנחנו צריכים ליצור כלים.

מיכאל בן-ארי: ליצור כלים שיהיו כלי ביטוי.

מיכאל בן-ארי: ליצור כלים שיודעים להביא ציורים כאלה ואחרים, וכשאני מדבר על ציורים אז אני מדבר על ערכים, על דעות, מגוונות, יש לומר.

מיכאל בן-ארי: אין ספק שהקולנוע הוא כלי מודרני.

מיכאל בן-ארי: אחד הכלים היותר עתיקים שהביא לידי ביטוי את היצירה של האדם היה הספרות.

מיכאל בן-ארי: הכלי הזה, שאדם לוקח את הקולמוס בידו ומצליח להביא אותנו אל חוויות שלו, מצליח להביא אותנו להתמודדויות מוסריות, ערכיות, זהו הכלי הספרותי שאנחנו מכירים מקדמת דנא.

מיכאל בן-ארי: העידן המודרני מצא לו כמה מתחרים.

מיכאל בן-ארי: איך אומרים החבר'ה: מיכאל, אל תכתוב מאמרים, הכול היום ב-YouTube.

מיכאל בן-ארי: אנשים לא קוראים, רק רואים סרטים.

מיכאל בן-ארי: אני לא יכול בהקשר הזה, כנספח, שלא להצטער, ביחד עם אחרים, על הדברים שהשבוע קיבלו תוקף רשמי, שמדעי הרוח במדינת ישראל סובלים מירידה, מחוסר ערך.

עמיר פרץ: זה הנושא הבא בסדר-היום.

מיכאל בן-ארי: אה, זה לא היום?

מיכאל בן-ארי: זה הנושא הבא?

מיכאל בן-ארי: לא שמתי לב, אני מצטער.

מיכאל בן-ארי: אבל תרשה לי, כיוון שאני לא רשום להצעה הבאה, ואני חושב שהדברים – – –

יעקב אדרי: חוק הקולנוע, עשור לחוק הקולנוע הישראלי.

מיכאל בן-ארי: הדברים כרוכים זה בזה, ברשותך, אדוני היושב-ראש, יש לי עוד שלוש, ארבע דקות.

מיכאל בן-ארי: אני מודה לך.

עמיר פרץ: במדינת ישראל זה הכול סרט אחד גדול.

מיכאל בן-ארי: אתה מזכיר לי.

מיכאל בן-ארי: אחד הדברים שאני מצטער עליהם שאני חבר כנסת – עד שהייתי חבר כנסת הייתי מורה של תלמידים, של סטודנטים.

מיכאל בן-ארי: מהתלמידים למדתי הרבה סלנג.

מיכאל בן-ארי: אחד הדברים, כל הזמן אמרו "חיבס", "חיבס".

מיכאל בן-ארי: עד שלמדתי מה זה "חיבס" – חי בסרט.

מיכאל בן-ארי: אז אנחנו צריכים קצת לצאת מהסרט, לצאת מהסרט הזה.

מיכאל בן-ארי: בכל זאת, אני רוצה להתייחס עניינית לעניין הזה של חוק הקולנוע ולומר את המסר שאני רוצה להעביר לכנסת, לציבור.

מיכאל בן-ארי: כפי שאמרתי, הקולנוע הוא כלי, הספרות היא כלי, ואני ארצה להקריא, ברשותכם, שתיים, שלוש שורות מדברים שכתב מרן, רבה הראשי הראשון של ארץ-ישראל, מרן הראי"ה, הרב אברהם יצחק הכהן קוק, ממה שנקרא אצלו ההקדמה לשיר השירים.

מיכאל בן-ארי: לפני שאני אקרא, אומר במשפט אחד: הוא אומר ששיר השירים, שהוא שיר האהבה הגדול, שרבי עקיבא אומר עליו שכל השירים קודש ושיר השירים קודש קודשים, מצייר את האהבה ואת הקשר שבין עם ישראל לאלוקיו, הן בימים הגדולים והכבירים, הן בימים של "הכוּני פצעוני", של רדיפות, שהאהבה הזאת, על אף כל משבריה, היא אהבת נצח, היא אהבה ללא פשרות, והוא לוקח את זה לכיוון הזה, על-פי חז"ל וכו'.

מיכאל בן-ארי: אבל הוא כותב בתחילת הדברים, הוא אומר: "הספרות, הציור והחיטוב עומדים להוציא אל הפועל כל המושגים הרוחניים המוטבעים בעמקי הנפש האנושית, וכל זמן שחסר עוד אף שרטוט אחד הנגלה במעמקי הנפש החושבת והמרגשת, שלא יצא אל הפועל" – זאת אומרת, אם יש איזה עולם רגשי מסוים, עולם של ערכים מסוים, אירוע היסטורי שחוו שלא בא לידי ביטוי, כמו שהוא אומר, בביטוי הספרותי, יש תפקיד – "עוד יש חובה על מלאכת המחשבת להוציאו", אבל כמובן, למי שיש לו הכשרון.

מיכאל בן-ארי: הוא כותב, אבל, בהמשך: "מובן הדבר מעצמו שרק אלה האוצרות, שבהתפתחותם הם מבסמים את אוויר המציאות טוב ויפה לפתח".

מיכאל בן-ארי: הוא היה סוג, הרב קוק, של מישהו שיודע לעשות צנזורה.

מיכאל בן-ארי: לא כל מה שיש לי בלב, לא כל מחשבה, לא כל רעיון שעולה, יש צורך להביא אותו לידי ביטוי.

מיכאל בן-ארי: הוא אומר: לפעמים יש צורך לקחת את היתד, שזה העץ, ולשים אותו במקום שסותם, או במקום של האוזניים, את היתד על אזניך, כדי לסתום – הן מלשמוע, הן מלצייר.

מיכאל בן-ארי: יש מקומות מסוימים שבהם אדם צריך לדעת את הגבולות.

מיכאל בן-ארי: לא הכול אומרים.

מיכאל בן-ארי: לא כל מה שבא לי, לא כל מה שיוצא לי – ובשם האמנות, ובשם החופש והליברליות וכן הלאה.

מיכאל בן-ארי: יש דברים, הוא אומר, שמעלים באשה, יש דברים שהם מעלים צחנה.

מיכאל בן-ארי: שמעתי את חברת הכנסת שדיברה קודם, והיא אמרה: הקולנוע צריך להיות נשכני.

מיכאל בן-ארי: אני לא חושב שהקולנוע צריך להיות נשכני, אני חושב שהקולנוע צריך להיות ערכי, אני חושב שבאמת יש הרבה ציורים שעדיין לא באו לידי ביטוי – סליחה.

עמיר פרץ: אין מגבלת זמן?

מיכאל בן-ארי: אדוני, סבלנות.

מיכאל בן-ארי: זה קשה לשמוע אותי, אני יודע, ידידי עמיר.

מיכאל בן-ארי: ידידי עמיר, אני יודע שזה קשה לשמוע אותי.

יעקב אדרי: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, ביקשת שלוש דקות.

מיכאל בן-ארי: הנה, תנו לי, אני אסיים את דברי.

מיכאל בן-ארי: ברשותכם, יש לי עוד – – –

נחמן שי: דברי חכמים בנחת נשמעים.

זהבה גלאון: הגזמת קצת.

זהבה גלאון: חכמים בהקשר הזה?

מיכאל בן-ארי: שתי דקות.

מיכאל בן-ארי: שתי דקות.

אורי אורבך: הוא רוצה מגבלת תוכן, אז הוא אומר מגבלת זמן.

מיכאל בן-ארי: אני מכיר שזה קשה לשמוע אותי, אבל מה לעשות, אני חבר כנסת כמעט שווה זכויות, כמעט שווה זכויות לאחרים.

עמיר פרץ: אני רק רציתי לדעת.

מיכאל בן-ארי: טוב, בוא באמת, עמיר, אני לא אאריך יתר על המידה.

מיכאל בן-ארי: אני לא אאריך יותר.

מיכאל בן-ארי: ברשותכם, אני רוצה לסיים.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה לסיים את דברי.

מיכאל בן-ארי: אני אומר שיש עולם שלם של ערכים, של הישגים, של דברים שאנחנו יכולים באמת להראות דרך – הן ציורים ספרותיים, הן תיאטרון, הן כל מיני דברים אחרים.

מיכאל בן-ארי: הבעיה היא, ואני חושב שהתחושה שאני אומר עכשיו היא לא רק תחושה שלי, שעל העולם, או יותר נכון, על הכלי הנהדר הזה, הכלי המקסים הזה, יש איזו השתלטות של קבוצה מאוד מסוימת.

מיכאל בן-ארי: אני לא רוצה להביא דוגמאות, כי אני לא באתי היום פה לעימות, אני רק רוצה להעלות את זה.

מיכאל בן-ארי: באמת לא באתי לעימות, לא באתי להתעמת, להגיד: הכנסת ככה, הכנסת ככה, אלה ככה, אלה ככה.

מיכאל בן-ארי: אבל אני, ברשותכם, אנשי הקולנוע, רוצה לבקש בקשה, ובזה אני אסיים.

מיכאל בן-ארי: אולי עמיר יסכים אתי בנקודה הזאת ואולי לא.

מגלי והבה: אתה רוצה להיות שחקן?

מיכאל בן-ארי: אני בזמן האחרון – אני, אגב, גיליתי קודם שיש פה כמה חברי כנסת שזה בזבוז לעולם הקולנוע ולתיאטרון בכלל.

מיכאל בן-ארי: שהיה אפשר לגייס אותם, בהחלט היו יכולים לתרום מאוד לעולם הקולנוע – אני לא יודע אם בתכנים, אבל בכישורים.

מיכאל בן-ארי: ומכל מקום, הייתי מצפה – יש עולמות שלמים שבהם יש הדרה, לצערנו הרב, של מזרחים, אם זה בבית-המשפט העליון, אם זה אקדמיה.

מיכאל בן-ארי: הייתי מצפה שלפחות בעולם הזה של הקולנוע – אני רוצה להגיד לכם שעד שהגעתי לפה ידעתי בכל מקום, גדלתי בחברה שבה לא היתה הדרה של מזרחים, הפוך.

מיכאל בן-ארי: לחלוטין לא.

מיכאל בן-ארי: למדתי אצל הרב נריה בכפר-הרא"ה, שהמלחמה שלו היתה על הטרוגניות, על קיבוץ גלויות, בצורה הכי נוקבת שיכולה להיות.

מיכאל בן-ארי: אבל כשאני יוצא לעולם הגדול, הליברלי, פתאום אני מגלה הדרה של מזרחים.

מיכאל בן-ארי: אקדמיה – 91% מהסגל באוניברסיטאות ממוצא אשכנזי.

מיכאל בן-ארי: אני מתבייש שאני אומר את זה.

מיכאל בן-ארי: אני מתבייש שאני מוציא את המלים האלה מהפה.

מיכאל בן-ארי: בית-המשפט העליון – שום דבר.

נחמן שי: מה?

יעקב אדרי: מיכאל, זה לא קשור לנושא.

מיכאל בן-ארי: לא, לא, אז אני אומר, בקולנוע – זאת ההזדמנות לשלב גם אנשים נוספים.

מיכאל בן-ארי: בבקשה, זאת הזדמנות, ושלא נקבל רק שמות מסוימים אלא גם אחרים.

יעקב אדרי: תודה.

מיכאל בן-ארי: ותאמינו לי, יש כשרונות דרמטיים גם בקרב יוצאי עירק, יוצאי לוב, יוצאי אירן ויוצאי צפון-אפריקה.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

יעקב אדרי: תודה לחבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

יעקב אדרי: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

יעקב אדרי: ואחריו – חבר הכנסת עמיר פרץ, אחרון הדוברים.

נחמן שי: עוד פעם העדתיות הזאת?

מיכאל בן-ארי: מה קרה?

מיכאל בן-ארי: לא מוצא חן בעיניך?

מיכאל בן-ארי: אלה העובדות.

מיכאל בן-ארי: הבאתי עובדות.

יעקב אדרי: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, דיברת מספיק.

נחמן שי: דיברת נהדר.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הדיון הזה הוא מיוחד, הוא עוסק בענייני תרבות, שהבית הזה כל כך ממעט להגיע אליהם.

נחמן שי: אני שמח ששר החינוך והתרבות יושב אתנו.

נחמן שי: אני יודע שהשרה – – –

זהבה גלאון: הוא רק שר חינוך.

יעקב אדרי: הוא שר החינוך.

יעקב אדרי: הוא יענה היום גם בשם שר התרבות.

נחמן שי: לא, לא, אני יודע.

נחמן שי: רגע, מה טעיתי עכשיו?

גדעון סער: אמרת: שר החינוך והתרבות.

נחמן שי: והתרבות?

נחמן שי: לא, לא, אני לוקח את התרבות ומעביר אותה לשרה לימור לבנת שנבצר ממנה להשתתף, יחד עם הספורט.

נחמן שי: ואת המדע השארתם בפינה אחרת.

מיכאל בן-ארי: כשמחלקים ל-30 זה יוצא.

גדעון סער: כשיהיה זמן אני אספר לבית הזה – כי אני ניהלתי את המשא-ומתן הקואליציוני – איך זה הגיע למצב הדברים הזה.

קריאה: אל תתחיל, אל תתחיל.

נחמן שי: אתה מעדיף לקבל את התרבות חזרה.

גדעון סער: אל תכריח אותי להגיד משהו שאם הייתי מתבטא בחופשיות זה היה בגדר צנעת הפרט.

אורי אורבך: – – –

נחמן שי: אין דבר, שר החינוך זה די בעיני.

נחמן שי: חינוך לתרבות הוא לא פחות חשוב מהתרבות עצמה.

נחמן שי: אז קודם כול, זו נקודה ראשונה.

נחמן שי: אני רוצה לברך את חברי ביציע שעסקו ועוסקים בקולנוע בישראל, בחוק הקולנוע.

נחמן שי: אחדים מהם יזמו את החוק הזה, אחדים ניהלו את מועצת הקולנוע והם מלווים את התרבות בישראל, ואני מודה להם על כך.

נחמן שי: קודם היה מפגש מקיף יותר באודיטוריום, וזה יום חשוב לכנסת הזאת.

נחמן שי: אני רואה גם את המנכ"לית של המשרד.

נחמן שי: הזדמן לי, בשתי נקודות ב-20 השנים האחרונות, לסייע לקולנוע הישראלי.

נחמן שי: הראשונה היתה כשהקמנו את הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, והיינו צריכים להכין את המכרזים לזיכיונות.

נחמן שי: נקטנו קו שאמר שחלק מהמחויבויות של זכייני הטלוויזיה בישראל יהיה בהפקת סרטים.

נחמן שי: הם לא התלהבו, כמובן, מהמטלה הזאת, מפני שהיא נתנה להם מעט מאוד זמן אוויר, ולעומת זאת דרשה מהם משאבים כבדים, והיינו צריכים להגמיש את הכללים שלנו על מנת שייווצר עניין אצל אותם זכיינים, בכל זאת לתמוך בתעשייה הזאת.

נחמן שי: וכך הם עשו, ואני חושב שזה היה אחד האדנים החשובים שעליהם קמה אחר כך תעשיית הקולנוע בישראל בעידן החדש שלה.

נחמן שי: יתר על כן, אני בהחלט משוכנע שהעובדה שטלוויזיה חדשה קמה בישראל, ושמאות, אם לא אלפים של אנשים מצאו בה את פרנסתם, נתנה גם מקום לכשרונות חדשים שסוף-סוף יכלו להתחיל ולהפיק סדרות וסרטים קצרים, וסרטים קצרים שהלכו והתארכו, עד שהגענו באמת ליכולות המקצועיות המעולות כל כך של יוצרי הקולנוע בישראל.

נחמן שי: עשר שנים אחר כך, כשמתן וילנאי היה שר המדע, התרבות והספורט – גם פרק כזה היה בהיסטוריה של המשרדים האלה, אדוני השר – שימשתי כמנכ"ל משרדו.

נחמן שי: החוק יצא לדרך, ואז התנענו את מועצת הקולנוע בראשותו של עורך-דין אלי זוהר, והיתר הוא באמת היסטוריה, כי מאז הדברים התנהלו, וגם אחרים ניהלו את המועצה הזאת, בתיאום עם המשרד.

נחמן שי: בהחלט שילוב ראוי ונכון.

נחמן שי: הייתי אומר שההישג הגדול ביותר הוא בצד, לכאורה התדמיתי.

נחמן שי: מה שפעם היה כמעט שם גנאי, סרט ישראלי – שהדבר האחרון שאנשים רצו לראות זה סרט ישראלי, זה היה מין שם כולל – התהפך, והיום כל אחד יודע שסרט ישראלי הוא שם נרדף להפקה, לדרמה או לסרט תעודה או למשהו שהוא מרתק, הוא מסקרן, הוא מושך קהל, הוא אפילו, במקרים רבים, נושא את עצמו כלכלית, ובעיקר ומעל לכול – אני אומר את זה לך, חבר הכנסת בן-ארי – הוא ישראלי.

נחמן שי: יש לנו בתעשייה הזאת באמת ייצוג מאוד מורכב ומכובד של החברה הישראלית על כל גווניה, על כל גווניה.

מיכאל בן-ארי: אתה בדקת את זה?

נחמן שי: אני משוכנע בזה.

נחמן שי: אני לא רוצה להזכיר שמות – – –

מיכאל בן-ארי: בוא נבדוק את זה ביחד, בוא נבדוק.

מיכאל בן-ארי: לא פוליטי, לא פוליטי.

נחמן שי: אני אומר לך, אנחנו נעבור ביחד, נעבור ביחד.

נחמן שי: נבקש מיושב-ראש מועצת הקולנוע שישנו פה וממנכ"לית המשרד לתת לנו רשימות פרטים, נראה מה נושאי הסרטים.

נחמן שי: אף פעם לא התערבנו.

נחמן שי: נראה מי עושה את הסרטים האלה.

נחמן שי: אני לא רוצה להזכיר שמות, כי בעיני זה דבר מכוער, אזכור השמות, מה שהיה כאן אתמול בכנסת.

נחמן שי: מכוער, מכוער.

מיכאל בן-ארי: גם בעיני – – –

נחמן שי: אני לא רוצה לחזור לזה, ובטח לא רוצה להתרגז כמו שהתרגזתי אתמול.

נחמן שי: אני אומר לך, אני עוקב אחרי הנושא הזה.

נחמן שי: תאמין לי, לשם שינוי, תאמין לי, זו תעשייה מגוונת ויש בה ייצוג לכל פניה של החברה הישראלית.

נחמן שי: ויש בה גם דבר שבעיני לא פחות חשוב – יצאנו מהז'אנר הזה של סרטי מלחמה וסרטי קרב, שכולנו פה מנצחים, אחד זה את הערבים ואחד את היהודים, והולכים לכיוון כזה, וטרור, ויצאנו לסרטים אנושיים, לדרמות אנושיות, שיכולות אכן לדבר לכל קהל בכל פינה של העולם.

נחמן שי: ומצאנו דרך להקרין לעולם – זה קצת הגדרה כוללת – את פניה האחרות, היפות, המעניינות, המרתקות, של מדינת ישראל.

נחמן שי: היו לנו פה בהחלט שתי הצלחות.

נחמן שי: גם הצלחה כלכלית – העובדה שמועצת הקולנוע יכולה לתמוך במספר רב של סרטים.

נחמן שי: התקציב שעומד לרשותה הוא תקציב מכובד.

נחמן שי: ואמרה לי השרה לימור לבנת, ומגיע לה קרדיט על כך – היא הצליחה להילחם ולנצח את משרד האוצר ולזכות באמת לתקציב לתקופה ארוכה, ואני סומך עליה שהיא גם תדע להגדיל את התקציב הזה בעתיד כדי לתת יותר אמצעים.

נחמן שי: אני שומע ממועצת הקולנוע שפחות מ-10% מהפונים לעזרה ולסיוע בהפקת סרטים יכולים להיענות.

נחמן שי: אין סיבה שזה יהיה כך, כי באמת יש לנו פה אחד מהמכשירים התרבותיים החשובים ביותר של מדינת ישראל.

נחמן שי: החשובים ביותר.

נחמן שי: זוהי התרבות הנפוצה ביותר, הפופולרית ביותר במאה שלנו – גם במאה הקודמת – ואין סיבה שלא נציג על במת העולם במקום 25 סרטים 50 סרטים בשנה, והאיכות שלהם תהיה בדיוק אותו דבר.

נחמן שי: זה הכול עניין של משאבים ושל יכולות קטנות שבסופו של דבר הופכות לממנף כוח ולמכפיל כוח שאי-אפשר להתעלם ממנו.

נחמן שי: הסרטים האלה גם יוצרים בתוך החברה הישראלית מעין דבק או חיבורים חברתיים, והם גם יוצאים החוצה והופכים להיות השגרירים של מדינת ישראל.

נחמן שי: אני לא יודע אם השגרירים הכי טובים של מדינת ישראל – יושב פה אחד מהשגרירים שלנו, הוא יכול להגיד לי – אבל הם שגרירים, שגרירים של תרבות, והם יודעים לחצות יבשות ולחצות תרבויות ולחבר אלינו אנשים בכל מיני פינות של העולם ולהראות משהו אחר עלינו.

נחמן שי: אני מאוד מקווה שהדיון הזה היום ישמש לא רק לסיכום של מה שהיה, לעבר, אלא גם בבחינת הבטחה לעתיד.

נחמן שי: אני מקווה שהכנסת תוכל – אמר לי את זה קודם חברי יונה יהב: צריך לעשות למען התקציב גם בעתיד ולהגדיל אותו.

נחמן שי: אני מקווה שהמשרד יתגייס לכך.

נחמן שי: אנחנו מבחינתנו – אני מבחינתי וחברי בקדימה נעמוד לרשותכם.

נחמן שי: יכול להיות שגם צריך להשקיע יותר באמצעים לייצא את הסרטים ולהפיץ אותם בעולם.

נחמן שי: יש מדינות שיש להן מנופים וגופים מיוחדים שעוסקים רק בייצוא.

נחמן שי: בקיצור, כל אגורה שהולכת לתחום הזה היא אגורה שמחזירה את עצמה, ובגדול, ואנחנו צריכים להיות גאים על כך.

נחמן שי: אני רוצה להודות לכם, ובאמצעות

נחמן שי: כם – לכל מי שעוסק בסרטים במדינת ישראל.

נחמן שי: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: אני מזמין את חבר הכנסת עמיר פרץ לשאת דברים.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד שר החינוך, אני מאוד שמח לומר דברים על הדרך שבה הגיע החוק לעולם, כאן במליאת הכנסת, כי יש לי יתרון גדול על כל היושבים כאן בכנסת.

עמיר פרץ: אני יכול להיות הזיכרון הארגוני.

עמיר פרץ: אני הייתי חבר כנסת גם עם מיכה חריש וגם עם יונה יהב.

עמיר פרץ: לא רק עם יונה יהב – גם עם מיכה וגם עם יונה.

מיכאל בן-ארי: זה היתרון היחיד – – –

קריאה: מה אתה רומז?

עמיר פרץ: קודם כול זה יתרון עובדתי.

עמיר פרץ: נראה, אולי יהיו עוד כמה, אני יודע?

עמיר פרץ: אני בהחלט חושב שצריך היום להודות לכל החברים שעוסקים בעניין.

עמיר פרץ: אני חושב שיונה יהב – אתה יודע שיכולים להאשים אותך בניגוד אינטרסים.

עמיר פרץ: עוד מישהו יכול לומר שכשהיית מעורב בחקיקת חוק הקולנוע, ידעת שתהיה ראש עיריית חיפה, וידעת שתעשה את פסטיבל הסרטים בחיפה, וידעת שזה יהפוך לאחד הימים האטרקטיביים ביותר שיש אצלך בעיר.

עמיר פרץ: אבל אני חושב שזה רק מצביע על כך שאתה בהחלט צמוד לנושא והולך אתו לכל מקום שאתה נמצא בו.

עמיר פרץ: כי אנשים ניכרים לא רק בעמדות שלהם.

עמיר פרץ: יש אנשי ציבור שזה בכלל לא משנה מה העמדה, מה הפוזיציה, מה התפקיד – לכל מקום שהם יגיעו הם ידעו להשפיע ולהביא לידי ביטוי את ההעדפות שלהם ואת הנושאים שהם מוכנים להתמסר להם.

עמיר פרץ: כמי שיש לו ניסיון אישי בבית – הבת שלי, כפי שאתם יודעים, היא שחקנית.

עמיר פרץ: היתה שחקנית תיאטרון עד לא מזמן באנגליה, וחזרה הביתה עכשיו כי היא הביאה לנו נכד למשפחה, אז הנכד החזיר אותה הביתה ואנחנו שמחים על כך – אני יודע כמה קשים חייו של שחקן, לפחות בתחילת הדרך; עד כמה הנושא הוא תובעני, עד כמה אנשים מוכנים להשקיע ולתת.

עמיר פרץ: אני חושב שחוק הקולנוע גם פתח הזדמנות להרבה מאוד צעירים לבוא לידי ביטוי בהפקה, בכתיבה, ביצירה, במשחק, וגם נתן הזדמנות להרבה מאוד יישובים להביא לידי ביטוי איזשהם יתרונות.

עמיר פרץ: אז חיפה היא חיפה, היא עיר גדולה, היא עיר שמחבקת סביבה את כולם, אבל גם בשדרות.

עמיר פרץ: פסטיבל הסרטים בשדרות, פסטיבל דרום, הפך אולי לאחד המפגשים האטרקטיביים ביותר, ובאמת שם באה לידי ביטוי יצירה מאוד מאוד מעניינת.

עמיר פרץ: אני מקפיד ללכת לשם.

עמיר פרץ: יש כמה יוצרים מתוך שדרות, בגלל העובדה שהאווירה הזאת נותנת לך תחושה שהנה, זה לידי, אולי גם אני יכול, אולי גם אני מנסה, ופתאום אתה רואה שזה קורה, שזה לא דבר ששייך רק לקבוצה מסוימת.

עמיר פרץ: אני בהחלט מסכים אתך שאפשר לתת הזדמנות בזה שהנגישות תהיה יותר גדולה, בזה שכשמגיעות בקשות למועצת הקולנוע, שההעדפה של אזורי פריפריה תהיה יותר גדולה, ומטבע הדברים זה גם ייצור את העדיפות המתקנת שעליה דיברת.

עמיר פרץ: אני בהחלט חושב שצריך להביע הערכה גדולה.

עמיר פרץ: אני גם רוצה להזכיר שדווקא בתקופתו של השר גאלב מג'אדלה, שהגיע למשרד והיה לו קשה מאוד לפלס את דרכו בין כל אותן קבוצות שבתחילת הדרך פחות למדו להתחכך אתו – הוא היה אחד השרים שנלחם על תקציבים, גם לתרבות.

עמיר פרץ: נדמה לי, מיכה, שהוא שהציע לך לבוא ולעמוד בראש מועצת הקולנוע, ואני חושב שזה דבר ראוי בפני עצמו.

עמיר פרץ: רציתי פשוט להדגיש: הנה, אתם רואים עוד אינטגרציה.

עמיר פרץ: דווקא שר מהמגזר הערבי והמגזר שהוא מגזר שמבחינתנו מחפשים הוכחות – להביא לידי ביטוי.

עמיר פרץ: אני הרי אחד המתנגדים הכי גדולים למושגים האלו שהיו בעבר של "ערביסטים".

עמיר פרץ: בעבר היה מין מצב שכל יהודי שקצת הכיר יותר משני חבר'ה ממגזר המיעוטים, כבר הגדיר את עצמו מומחה.

עמיר פרץ: אני נגד.

עמיר פרץ: אני אומר שאם יהודי יכול לקבל תפקיד שבו הוא מטפל בכל המגזרים, אז אני נגד זה שערבי או דרוזי יגידו לו: אתה אחראי לענייני דרוזים או לענייני ערבים.

עמיר פרץ: אין דבר כזה.

עמיר פרץ: יש נושא.

עמיר פרץ: אתה אחראי לקולנוע לכולם, אתה אחראי לתרבות לכולם.

עמיר פרץ: גדעון סער אחראי לחינוך לכולם – חרדים, ערבים, יהודים.

עמיר פרץ: ובעניין הזה הקולנוע לא מבחין.

עמיר פרץ: לקולנוע יש יתרון גדול, הוא לא מבחין.

עמיר פרץ: איפה שיש איכות, איפה שיש יצירה, רק בסוף מגלים מה המוצא ומאיפה הוא הגיע.

עמיר פרץ: אני אספר לכם סיפור.

עמיר פרץ: אומנם הוא קשור לבת שלי, אבל אני אספר לכם סיפור מדהים.

עמיר פרץ: הלכתי לאחת ההופעות שלה באנגליה.

עמיר פרץ: אמרתי שאני אפתיע אותה, אגיע לתיאטרון שם.

עמיר פרץ: היא שיחקה בהצגה על אנה פרנק; כן, באנגליה, במקום שהכי קשה להיכנס עם הצגה שיש בה גם מסר – והלכו למכללות, לתיאטראות במכללות.

עמיר פרץ: ופתאום ראיתי משהו קצת מוזר.

עמיר פרץ: בסוף ההצגה עולה – יש שם רגע מאוד דרמטי, יש בחורה בשם אִיוָה, שהיתה חברה של אנה פרנק, והיא שרדה.

עמיר פרץ: היא בחיים.

עמיר פרץ: בתום כל הצגה היא היתה מופיעה כדי לדבר עם הקהל.

עמיר פרץ: זה היה מרגש מאוד.

עמיר פרץ: אבל מה הכי מרגש?

עמיר פרץ: אדוני השר, אתה שומע?

עמיר פרץ: הבמאי מוסלמי.

עמיר פרץ: זה היה מדהים.

עמיר פרץ: הכירו לי אותו.

עמיר פרץ: לא הצלחתי לתפוס עד כמה זה דבר כל כך דרמטי, כמה יצירה וכמה נושאים יכולים לעשות הרבה יותר בהפלת חומות – יותר מאשר כל ניסיון של לפעמים חבורות שלמות של אנשי ציבור.

עמיר פרץ: לכן, אני חושב שהקולנוע, מבחינתנו, הוא מקום שנותן הזדמנות גם ליצירה, גם לדעות, וגם לעתים הוא יצירה מתריסה שיוצרת ויכוח, שיוצרת דיון – גם זה חלק מהתפקיד של הקולנוע.

עמיר פרץ: אני מברך אתכם, ואני מקווה שאני אהיה פה וגם אתם תהיו בעשור הבא.

עמיר פרץ: ניפגש ביום ציון 20 שנה ליום הקולנוע.

עמיר פרץ: אז בהצלחה לכולכם.

יעקב אדרי: תודה לחבר הכנסת עמיר פרץ.

יעקב אדרי: ישיב ויסכם, בשם שרת התרבות והספורט, שר החינוך, חבר הכנסת גדעון סער.

יעקב אדרי: בבקשה.

ניצן הורוביץ: מוסלמי – – –

עמיר פרץ: מוסלמי.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר לשעבר מיכה חריש, ראש העיר חיפה יונה יהב, כנסת נכבדה, לפני כעשור היו כאן במשכן הזה קבוצה של חברי כנסת, חלקם גם דיברו כאן היום מהדוכן, יחד עם שרים ויחד עם אמנים, שחברו יחד מתוך נקודת מבט שראתה בעיניים כלות את השקיעה, או את הנסיגה, של אחד מענפי התרבות והיצירה החשובים ביותר, וזה ענף הקולנוע.

גדעון סער: עם פחות משליש האחוז צופים, ומספר הפקות בשנה שניתן לספור על יד אחת, היה נראה כאילו הרומן בין הקולנוע לבין הצופה הישראלי הגיע לסיומו; והבעיות הרבות, הביורוקרטיה, בעיות התקציב, חברו יחד והתוו עד אותה העת עתיד שנראה לנו שחור.

גדעון סער: היום, מקץ עשר שנים, פניו של הקולנוע הישראלי שונות לחלוטין, שונו ללא הכר.

גדעון סער: מאותה נקודת שפל חסרת תקדים שתיארתי, הקולנוע הישראלי פרץ קדימה, הכפיל ושילש את מספר הסרטים היוצאים לאקרנים מדי שנה, והפך לשם נרדף בעולם לאיכות קולנועית יוצאת דופן, לחדשנות ולאמירה חברתית נוקבת.

גדעון סער: לא פחות מ-600 סרטים עלילתיים ותיעודיים יצאו לאקרנים בישראל בתוך עשור, על-פי המידע שנמסר לי – מספר כפול מכלל הסרטים שהופקו עד אז בתעשיית הקולנוע הישראלית.

גדעון סער: הסרטים הישראליים הוזמנו להשתתף בלמעלה מ-600 פסטיבלים ברחבי העולם, וזכו בלמעלה מ-900 פרסים בין-לאומיים.

גדעון סער: 20 הסרטים העלילתיים שיוצאים בשנה בישראל מתמודדים בכל שנה מול היצע של כ-250 סרטים זרים משאר מדינות העולם.

גדעון סער: אין שום תחום תרבות נוסף שמתמודד עם היצע ותחרות כה עזה כמו תחום הקולנוע, והתחרות הזאת רק מעצימה את מידת ההצלחה של הקולנוע הישראלי.

גדעון סער: הקולנוע הישראלי מצליח לגעת, להשפיע ולרגש קהל של מאות אלפים ברחבי העולם.

גדעון סער: אהבת הקהל היא שהחזירה את הקולנוע הישראלי אחרי גלות של 23 שנה אל פרסי האוסקר, והפעם למשך שלוש שנים רצופות, עם "בופור", "ואלס עם בשיר" ו"עג'מי".

גדעון סער: המהפך המופלא הזה הוא דוגמה מאלפת ומדהימה לכוחה של היצירה המקומית שמשקיעים בה את התקציבים הראויים.

גדעון סער: הגיבורים האמיתיים של המהפכה הזאת הם התסריטאים, השחקנים, הבמאים, המפיקים וכל אלה שעוסקים בתעשיית הקולנוע הישראלית, ששמרו לקולנוע הישראלי חסד נעורים, ולמרות שנות הבצורת הקשות המשיכו ליצור ולפתח את תעשיית הקולנוע בישראל.

גדעון סער: חברי הכנסת, במובן הזה, אנחנו מציינים היום עשור שהוא מעין סגירת מעגל.

גדעון סער: אני חושב שהקולנוע הישראלי הוא שגריר טוב של ישראל, גם כאשר הוא משקף אמירות ביקורתיות או שנויות במחלוקת על החברה הישראלית או על מדיניות.

גדעון סער: הוא משקף את פניה של החברה הישראלית.

גדעון סער: מועצת הקולנוע, בראשות פרופסור אלכסנדר, עורכת בימים האלה שינויים במבחני התמיכה במטרה ליצור תנאים טובים יותר לצמיחה של יצירה קולנועית במחוזות הפחות מרכזיים של החברה הישראלית, ולעודד צריכה של קולנוע ישראלי בקרב קהלים שאינם בדרך כלל מבאי אולמות ההקרנה.

גדעון סער: שילוב מלא של הפריפריה בקולנוע הישראלי יטיב, יעשיר וישבח את האיכות של הקולנוע הישראלי, ויהיה צעד נוסף וחשוב בדרכו לפסגות נוספות.

גדעון סער: אני מוצא לנכון לסיים את הדברים, לאחר ששמעתי את הדוברים השונים, אולי בשתיים, שלוש הערות קצרות: 1.

גדעון סער: אני מסכים לדברים שאמר חבר הכנסת אורבך לגבי האיפוק שראוי לנקוט בכל מה שנוגע לתכנים במדינה דמוקרטית; 2.

גדעון סער: אני חושב שאנחנו, כחברה – אומנם היה שיפור מסוים בתקציב התרבות בקדנציה הזאת, אבל הוא רחוק מלהיות מספיק.

גדעון סער: הוא רחוק מלהיות מה שאנחנו היינו מצפים במדינה שתרבות היא נדבך והיא טעם החיים בה.

גדעון סער: הוא דבר חשוב מאוד; הוא לא מותרות.

גדעון סער: אני הצגתי את העמדה הזאת גם בישיבות הממשלה וגם בישיבות הממשלה שעסקו בתקציב המדינה, ואני מקווה שהעתיד יהיה טוב יותר.

גדעון סער: אני, כמובן, אומר את הדברים גם על דעת שרת התרבות והספורט, שאני יודע שהנושא חשוב ללבה, אבל מפאת מחלה לא הצליחה להגיע לדיון הזה, וכולנו ודאי מאחלים לה רפואה שלמה.

יעקב אדרי: תודה לשר החינוך, חבר הכנסת גדעון סער.

יעקב אדרי: אנחנו מסתפקים בדברי הסיכום, כמובן, של שר החינוך.

יעקב אדרי: לכם אני מאחל הצלחה בהמשך הדרך, ונתראה באמת בעשור הבא.

יעקב אדרי: ציון היום לשימור והגנה על ים-המלח

יעקב אדרי: ברשותכם, נעבור לנושא הבא: ציון היום לשימור והגנה על ים-המלח – הצעות לסדר-היום מס' 6365, 6366, 6368, 6420, 6431, 6520 ו-6523.

יעקב אדרי: לפני שאתן את רשות הדיבור לראשון הדוברים, אשא דברים בנושא הזה.

יעקב אדרי: חברי הכנסת, מאז עד היום, ועד אחרית הימים, מלווה וילווה ים-המלח את ההיסטוריה היהודית.

יעקב אדרי: יוצאי מצרים, מורדים יהודים, כתות קומראן ואנשי בר-כוכבא, כמו גם אלעזר בן יאיר ואנשי מצדה, כולם פעלו בסביבותיו של ים-המלח, שסביבתו הגיאוגרפית הייחודית העניקה להם מחסה ומסתור.

יעקב אדרי: חברי הכנסת, ידענו להשתמש בים-המלח, והוא נתן לנו, מתוך אמונה, את עצמו.

יעקב אדרי: הסתתרנו במערותיו, כרינו בו, עבדנו אותו, ניצלנו אותו, חלקנו אותו ואף ייבשנו אותו.

יעקב אדרי: השתמשנו בים-המלח בכל דרך אפשרית, וכעת התאכזבנו שהוא לא עשה את כל הדרך להיות מיזם תיירותי מהמעלה הראשונה.

יעקב אדרי: ים-המלח ימשיך להיות אחד מפלאי תבל, גם אם מסיבות אלו או אחרות הוא לא זכה ברייטינג הדרוש.

יעקב אדרי: אך אין להתעלם מכך שהוא נמצא בסכנה להפוך ל"ים המוות", פשוטו כמשמעו.

יעקב אדרי: אין לנו אלא להלין על עצמנו, ואולי להחליט ביום זה על בחינה מחדש של מכלול השאלות העומדות לנוכח פיתוחו ושיקומו מחדש של ים-המלח.

יעקב אדרי: הבה לא נמתין לאחרית הימים, וכבר היום נקצה את המשאבים הדרושים להצלתו.

יעקב אדרי: עדיין לא מאוחר.

יעקב אדרי: אני מזמין את הדובר הראשון, חבר הכנסת ניצן הורוביץ; בבקשה.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, אני שמח על ההזדמנות לדבר בנושא ים-המלח, גם כראש השדולה כאן בכנסת שעוסקת בהצלת ים-המלח וגם כמי שבאופן אישי הרבה שנים מבקר במקום הזה, אוהב אותו ועושה הכול כדי שהנכס המופלא הזה ילווה אותנו עוד הרבה שנים קדימה.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, אתה אמרת שים-המלח יהיה אתנו עד אחרית הימים.

ניצן הורוביץ: אבל זו בדיוק הבעיה: החשש הגדול הוא שים-המלח לא רק שלא יהיה אתנו עד אחרית הימים אלא שהוא עומד בפני סכנה ממשית לקיומו מכל הבחינות שהן.

ניצן הורוביץ: ים-המלח, למרות שלא זכה באירוויזיון הבין-לאומי הזה, הוא נכס טבע בלתי רגיל, ועכשיו אנחנו, אחרי שעברנו את כל המהומה הגדולה, ניצבים בפרשת דרכים.

ניצן הורוביץ: אנחנו יכולים, אדוני, להמשיך ולהתנהל בים-המלח כפי שהתנהלנו עד עכשיו – לדחות עוד ועוד את ההחלטות ולא לגשת לביצוע של הדברים הגדולים והדחופים – או שאנחנו יכולים לנצל את המודעות לים-המלח בארץ ובעולם כדי ללכת בדרך חדשה.

ניצן הורוביץ: ובדרך החדשה הזו – וצריך להגיד את הדברים האלה כאן במליאת הכנסת – צריך לעסוק גם באופן הפעילות של "מפעלי ים-המלח".

ניצן הורוביץ: באופן הפעילות הזה אני מתייחס גם למפעל בישראל וגם למפעל הירדני.

ניצן הורוביץ: שתי המדינות שמחזיקות בשתי הגדות של ים-המלח מייבשות אותו, מייבשות אותו, מזהמות אותו, מזרימות אליו שפכים ולא שומרות על החופים.

ניצן הורוביץ: וכשאנחנו מדברים על הבעיה הגדולה מאוד של ירידת המפלס באגן הצפוני, משהו כמו 1.5 מטר בשנה של ירידת מפלס, זאת אומרת, נסיגה של קו החוף של עשרות מטרים בשנה – הרי היום, אדוני, כשאתה נוסע, אתה זוכר את התקופה שהיו נוסעים בכביש, והמים היו ממש קרובים.

ניצן הורוביץ: היום כשאתה נוסע בכביש, נגיד אתה עוצר את האוטו, אתה מנסה להגיע למים, אתה צריך ללכת.

ניצן הורוביץ: גם אי-אפשר ללכת.

ניצן הורוביץ: יש שמה בורות, בולענים מה שנקרא.

ניצן הורוביץ: זה בלתי עביר.

ניצן הורוביץ: הגישה לחוף עצמו היא כמעט בלתי אפשרית.

ניצן הורוביץ: החוף שהתיירים מכירים באגן הדרומי זה הרי בריכה תעשייתית, זה בריכת אידוי.

ניצן הורוביץ: זה לא ים-המלח.

ניצן הורוביץ: והדבר הזה הוא, קודם כול, בידינו.

ניצן הורוביץ: אם אנחנו מתמודדים עם הנתון ש-40% מירידת המפלס באגן הצפוני – זאת אומרת, יותר מ-0.5 מטר – נגרמת מהשאיבה של המפעל הירדני והמפעל הישראלי, כבר בזה אנחנו יכולים לטפל.

ניצן הורוביץ: ואני יודע שזו סוגיה מסובכת, ואני יודע שזו סוגיה קשה.

ניצן הורוביץ: אבל אני רוצה להגיד לך, אדוני, שני המפעלים השונים התחילו לפעול במה שנקרא שנות ה-30 של המאה שעברה, וטכנולוגיות שהיו אז, היום כבר יש טכנולוגיות אחרות, ואפשר לבחון את הדברים האלה ברצינות, מה שעד עכשיו לא נעשה.

ניצן הורוביץ: ואנחנו, בשדולת ים-המלח כאן בכנסת, מדברים, במסגרת הצעת חוק, גם, שעומדת עכשיו בפני ועדת השרים לחקיקה, על פיקוח על פעילות המפעלים, על שימור ים-המלח, על הקמת קרן מהתמלוגים.

ניצן הורוביץ: חשוב להבין, אדוני וחברי הכנסת, שים-המלח היום מנוצל על-ידי חברה פרטית ששייכת למשפחה מסוימת, אבל הנכס הזה שייך לכולנו, ממש כמו בענייני ששינסקי והגז.

ניצן הורוביץ: ים-המלח זה ששינסקי ב'.

ניצן הורוביץ: וחשוב שנבין: רווחים זה יפה מאוד, ואף אחד לא – – –

 משה (מוץ) מטלון: אולי זה ששינסקי – – –

ניצן הורוביץ: יכול אפילו להיות.

ניצן הורוביץ: החברה תרוויח, העובדים ימשיכו לעבוד, אבל חלק הרבה יותר גדול מהתמלוגים, מהרווחים, מנכס טבע ששייך לכולנו, חייב לחזור אלינו.

ניצן הורוביץ: ובכסף הזה, שהוא כסף זמין, אמיתי, אפשר להשתמש, אדוני היושב-ראש, לשיקום ים-המלח, והים הזה דורש שיקום.

ניצן הורוביץ: היום, במצב הדברים הנוכחי בים-המלח, מוציאים מהים הזה מאות מיליוני שקלים של רווחים מדי שנה, וזה בסדר גמור.

ניצן הורוביץ: אני טוען, אדוני היושב-ראש, שאם ננצל נכון, ונטפל נכון בים-המלח, אפשר יהיה להוציא פי – הרבה יותר.

ניצן הורוביץ: יש מחלות בעולם שעצם השהות בים-המלח מרפאה אותן.

ניצן הורוביץ: מיליוני אנשים היו באים לדבר הזה.

ניצן הורוביץ: זה לא קיים בשום מקום, בין היתר בגלל העובדה שזהו המקום הנמוך ביותר בעולם ואז יש סינון של קרינת השמש, למשל במחלות עור מסוימות.

ניצן הורוביץ: ואדוני, אני רק אומר לך שתיירות, תיירות מרפא, ושמירה על המקום הזה כנכס טבע לא רק יביאו לנו רווח בהנאה ובחוויה שלנו ובשמירת המקום על-פי הערכים הסביבתיים, אלא גם יביאו לנו משאבים עצומים הרבה יותר ממה שאנחנו מפיקים עכשיו מייבוש הים.

ניצן הורוביץ: תודה.

יעקב אדרי: תודה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יעקב אדרי: חבר הכנסת זבולון אורלב, בבקשה.

יעקב אדרי: יש לך חמש דקות.

יעקב אדרי: והדובר אחריו – חבר הכנסת בוז'י הרצוג.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, מכובדי היקר, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, ים-המלח הוא כפי הגדרתנו נכס הטבע החשוב ביותר שיש לנו.

זבולון אורלב: עובדה שהגענו להסכמה לאומית רחבה שכולנו מתגייסים על מנת שהוא יהיה אחד משבעת פלאי עולם.

זבולון אורלב: ואין ספק שבבחינה אובייקטיבית בוודאי הוא נכס טבע חשוב שאין לו אח ורע בעולם, גם במיקומו, גם במהותו.

זבולון אורלב: והנה, דווקא נכס הטבע החשוב ביותר שלנו, דווקא הוא מוזנח ואיננו מקבל את הטיפול הראוי.

זבולון אורלב: כשאני אומר "נכס טבע", אני מתכוון לכל המובנים, גם המובנים שדיבר עליהם חברי חבר הכנסת ניצן הורוביץ, אבל גם כמקור תעסוקה חשוב מאוד, שמעסיק אלפי-אלפי אנשים, בין בתעשיית "מפעלי ים-המלח", בין בתעשיית המלונאות ובין בתעשיות אחרות.

זבולון אורלב: והנה, דווקא נכס הטבע הזה סופג את המכות הקשות, המכות הקשות ביותר דווקא מידי אדם.

זבולון אורלב: זהו, אם אינני טועה, אחד המקומות, אולי המקום היחיד בעולם, שקיבל את מחלת הבולענים.

זבולון אורלב: בגלל נסיגת מי ים-המלח וירידת מפלס המים החלה להתפתח תופעת בולענים, כשאיש איננו יכול לדעת ולצפות היכן הבולען הבא יכול חס וחלילה להפיל כביש, בית, או חס וחלילה מקום שעומדים בו אנשים רבים.

זבולון אורלב: כלומר, תופעת הבולענים, בעיני, היא אחד הסימפטומים להבנה מדוע אנחנו פוגעים בים-המלח באופן כה אנוש.

זבולון אורלב: עד היום אני זוכר, בהיותי חניך ב"בני עקיבא", במסעות, כשהיינו מגיעים ועומדים על רכס המצדה וצופים מזרחה, היינו רואים את ים-המלח כולו בתפארתו, מדרום ועד צפון, והלשון המפורסמת שבאה ממזרח הגיעה בקושי עד מחצית רוחבו של ים-המלח, ותו לא.

זבולון אורלב: היום אתה עומד על הר המצדה וצופה ואומר: תשמע, חצי מים-המלח לא קיים.

זבולון אורלב: רק החצי הצפוני קיים, החצי הדרומי הוא כבר לא ים.

זבולון אורלב: הוא בריכת אידוי אחת גדולה, תעשייתית.

זבולון אורלב: ואני לא יודע אם זאת בעיה תרבותית שלנו, אני לא יודע אם זה כשל ניהולי.

זבולון אורלב: אבל זאת עובדה שאנחנו, במו ידינו, לא מידי שמים אלא בידי אדם, לקחנו את נכס הטבע, כמו שאמרתי, החשוב ביותר, ובעצם גרמנו לנזקים שייקח שנים, עם השקעות של הרבה מאוד כספים, לשקם אותו מפגיעתם.

זבולון אורלב: בהיותי יושב-ראש ועדת ביקורת המדינה בקדנציה הקודמת טיפלנו רבות והבענו מחאות רבות על כך שהממשלה מתרשלת בקבלת החלטה איך להתמודד עם הקשיים של החלק הדרומי: האם לקצור את המלח או להזיז את המלונות.

זבולון אורלב: אני מבין, אדוני השר, שהתקבלה החלטה שהאופציה של קצירת המלח היא האופציה הנכונה.

זבולון אורלב: אגב, אני מברך אותך, קודם כול, על עצם קבלת ההחלטה, כי זכית לקבל החלטה אחרי, כמדומני, כעשר שנים שהבעיה הזאת התגלגלה לפתחם של שרים בממשלה והחלטה לא התקבלה.

זבולון אורלב: אבל המבחן עכשיו הוא בביצוע.

זבולון אורלב: המבחן הוא בביצוע.

זבולון אורלב: אני הבנתי את תנועת ראשך, אדוני היושב-ראש.

זבולון אורלב: אני מייד מסיים, משפט אחרון.

זבולון אורלב: המבחן, בסופו של דבר, הוא המבחן של הביצוע.

זבולון אורלב: תשמע, מדינת ישראל העניקה לך את הטיפול בנכס החשוב ביותר של העם היהודי היושב בציון, ואנחנו בוודאי נתגייס כולנו לעזור לך כדי שתוכל לחדש ימינו כקדם.

זבולון אורלב: ימינו – גם במובן של ים, לא רק במובן של ימים.

זבולון אורלב: אז חדש את ים-המלח כקדם.

זבולון אורלב: תודה רבה.

יעקב אדרי: תודה לחבר הכנסת זבולון אורלב.

יעקב אדרי: יישא דברים חבר הכנסת בוז'י הרצוג.

יעקב אדרי: בבקשה.

יעקב אדרי: יצחק הרצוג, יש לך חמש דקות.

יצחק הרצוג: תודה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, מכובדי שר התיירות, אני מצטרף לדבריו של קודמי, זבולון אורלב.

יצחק הרצוג: אני רוצה לומר לך, אדוני שר התיירות, שאני חושב שהקמפיין שהובלת בתקופה האחרונה בנושא ים-המלח היה מאוד מוצלח, מאוד ראוי, ונתן איזשהו מיתוג יפה לים-המלח בתודעה הלאומית.

יצחק הרצוג: גם אני כמוך, כשר התיירות לשעבר, ראיתי מקרוב את המתקנים ואת התשתיות, וגם אני סבור שהמתקנים והתשתיות התיירותיים באזור הזה הם לא מהמשובחים.

יצחק הרצוג: זו בעצם טרגדיה.

יצחק הרצוג: כלומר, המדינה החליטה בשנות ה-70 להקים אתר מלונות דווקא בדרום, כשהאזור היותר מוצלח אולי להקמת המלונות היה בצפון, צפון ים-המלח.

יצחק הרצוג: שם עד עכשיו, כמו שאתה יודע, הגאות קיימת, ואין נסיגה של החוף בצורה – – – הבעיה היא – – –

סטס מיסז'ניקוב: – – –

יצחק הרצוג: לא.

יצחק הרצוג: דאז, אני מסכים.

יצחק הרצוג: קליה – במקור המלון בקליה הוקם היסטורית עוד לפני מלחמת העצמאות, וכמובן שהנושא של הצפון הוא נושא של אזור שנוי במחלוקת, בהיותו מעבר ל"קו הירוק".

יצחק הרצוג: על כך אין עוררין.

יצחק הרצוג: אני, אגב, סבור שהמועצות האזוריות באזור הזה הן מועצות אזוריות מצוינות – גם תמר, גם מגילות וגם בקעת-הירדן.

יצחק הרצוג: ובכל זאת, כשאתה מסתכל על כל המכלול כולו, יש לך כאן גם אתגר מדיני עם שכנה בהסכם שלום, שפיתחה בצורה מרהיבה ומרשימה את החוף הזה בצד שלה; יש הסוגיות הגיאולוגיות המורכבות של הבולענים ונסיגת המים מקו החוף; ויש, כמובן, הסוגיה של קציר המלח, שהיא חלק מהפתרון וחלק מהבעיה, ועובר לסוגיית המלונות והחרבתם ובנייתם מחדש – סוגיה מורכבת, שכולם יודעים לדבר עליה אבל לא יודעים לתת עליה את המענה הפיננסי והכלכלי.

יצחק הרצוג: הייתי גם אומר שהעסקים והמלונות מרגישים שהם ייקחו סיכון, ומי יודע אם מדינת ישראל אי-פעם תעמוד בהתחייבויות שלה.

יצחק הרצוג: כלומר, הבעיה היא בעיה של מי יעמוד בהתחייבויות.

יצחק הרצוג: גם אם אדוני השר יגיד מאה פעם:

יצחק הרצוג: אנחנו נממן את קציר המלח ואת הפתרון המועדף – עדיין אתה רואה שכבר כמעט שנה מאז הדוח שלך ושל השר ארדן, או קצת פחות, וכלום לא קרה, כי האוצר לא נותן לך את המימון.

סטס מיסז'ניקוב: ממאי.

יצחק הרצוג: ממאי.

יצחק הרצוג: מבחינתי, זה כמעט שנה.

יצחק הרצוג: אז חצי שנה.

יצחק הרצוג: עדיין, אתה יודע גם שאין לך פתרון באופק.

יצחק הרצוג: יש לך החלטת ממשלה?

יצחק הרצוג: יש לך החלטת ראש ממשלה?

יצחק הרצוג: שר האוצר נותן לך את הכסף?

יצחק הרצוג: כלומר, יש פה בעיה אמיתית, שעם ישראל זנח את ים-המלח, שהוא באמת מתת אל, אזור ייחודי ונדיר מסוגו, אזור מופלא מכל בחינה, מבחינת הטבע והנוף.

יצחק הרצוג: יש ספר נהדר של תמונות של צלמים, שאתה רואה את יפי הבריאה כשאתה רואה את ים-המלח, את ההיסטוריה שסביבו, את אזור מצדה, עין-גדי וכל כיוצא בזה.

יצחק הרצוג: וכמובן, הפוטנציאל האדיר שגנוז בו, החל ממינרלים ועובר לסוגיה של בריאות, טבע ותיירות.

יצחק הרצוג: אני סבור שהאתגר הזה הוא אתגר שלצערי אף ממשלה לא הסכינה לבוא ולומר: עד כאן, אנחנו לוקחים אותו כאתגר לאומי.

יצחק הרצוג: וכאן עולה שאלת המים.

יצחק הרצוג: אני מודע להצעת החוק של חברי דב חנין.

יצחק הרצוג: ובכל זאת, אני סבור שבהינתן היובש והייבוש של הירדן, שאיבת המים המוגברת בכינרת וכל הפתרונות בתחום משק המים, שהלכו וייבשו את ים-המלח – לרבות, דרך אגב, האגירה של מי מעיינות עין-גדי, והצד הירדני גם כן, הארנון והיבוק המפורסם וכו' – לא נותר לנו אלא לחשוב ברצינות על תעלת הימים.

יצחק הרצוג: אני חושב שתעלת הימים, לא מים-סוף – זה לא יעזור, זה לא ילך – אלא תעלת הימים מהים התיכון, בגלל הבדלי הגבהים, בגלל היכולת לייצר חשמל ובגלל שלדעתי יש לכך היתכנות הרבה יותר גדולה.

יצחק הרצוג: אני קורא לך, אדוני השר, אולי ליזום מהלך של ועדת שרים מיוחדת להכרעה אם לעשות את זה מהים האדום או מהים התיכון.

יצחק הרצוג: אני מאמין שהפתרון יבוא בסופו של דבר מן הים התיכון.

יצחק הרצוג: נשיא המדינה חלם על הפתרון מהים האדום, אבל הפתרון הזה מחייב – א.

יצחק הרצוג: תשתיות הרבה יותר רחבות; ב.

יצחק הרצוג: עדיין האינטראקציה עם הירדנים היא מורכבת ומסובכת.

יצחק הרצוג: לא הצליחו להעביר חקיקה, לא אצלנו ולא אצלם.

יצחק הרצוג: סוגיית הגבהים והשיפועים היא מורכבת, ואני עדיין חושב שבסופו של דבר, אם הפתרון יבוא מכיוון מדינת ישראל, הוא יהיה הפתרון הנכון.

יצחק הרצוג: אני מצפה שבדברי הסיכום שלך – האם תוכל להתייחס לאפשרות שהצלת ים-המלח תבוא באמצעות תעלת הימים מן הים התיכון.

יצחק הרצוג: כאן אני רק אסכם בהערה שאמרה שתמהיל המים מהים התיכון, בגלל מליחותו השונה, עלול ליצור תרחיפים וגושי מלח שיצופו על ים-המלח.

יצחק הרצוג: כל הדברים האלה צריכים להיבדק אחת ולתמיד.

יצחק הרצוג: העולם עבר דור שלם מאז הרעיון המקורי, ואולי הגיעה העת לעשות בדיקת היתכנות אקדמית-מדעית סופית, ולהחליט על המסלול הנכון מים אל ים.

יצחק הרצוג: זו הדרך היחידה למלא את ים-המלח מחדש, להציל אותו ולשמר את מורשתו ותכונותיו הנפלאות.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יעקב אדרי: תודה לחבר הכנסת יצחק הרצוג.

יעקב אדרי: חבר הכנסת אריה אלדד, בבקשה.

יעקב אדרי: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

אריה אלדד: תודה.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אכן, אדוני שר התיירות, הקמפיין שהובלתם לים-המלח היה קמפיין מצוין, להבנתי.

אריה אלדד: יש לי רק הסבר אחד למה בסופו של דבר ים-המלח לא נבחר להיות פלא עולמי, וזה – אנטישמיות.

אריה אלדד: כלומר, הרי ברור שהוא פלא: הוא הכי נמוך, ההחלטות הכי מטומטמות במדינה קשורות אליו, אולי ההחלטות הכי מושחתות במדינה קשורות אליו; איך הוא לא פלא עולמי?

אריה אלדד: ממש קשה להבין.

אריה אלדד: ביקרתי במקום כאורח "כימיקלים לישראל" ולמדתי שההכנסות השנתיות הן בשיעור של 4 מיליארד שקל.

אריה אלדד: נתון מרשים מאוד.

אריה אלדד: כשבאים ומבקשים מהמפעלים – לא על-פי תנאי המכרז ולא על-פי תנאי הזיכיון שלהם – לשים את היד בכיס ולהציל את המלונות, אנחנו שומעים איומים שאם ההוצאות הללו יושתו עליהם – 6 מיליארד שקל בעשר שנים, כמדומני – אז 30,000 איש יפוטרו בנגב ובדרום.

אריה אלדד: חברה שזה מתח ההכנסות השנתי שלה, שמאיימת, עם אקדח מול הרקה של מדינת ישראל, שאם יאלצו אותם להקטין את הרווחים – לא הפסדים, חלילה, להקטין את הרווחים – אז 30,000 יפוטרו בדרום, צריכה לדעת: א.

אריה אלדד: לא מדברים ככה עם מדינה; ב.

אריה אלדד: אין סיכוי שמדינה שפויה תרצה לחדש את הזיכיון, וגם 2030 יגיע יום אחד, על-פי הניסיון ההיסטורי.

אריה אלדד: אבל כיוון שכבר הוכחנו שמאבק ציבורי יודע לשנות תנאים של זיכיונות בנושא תמלוגים על אוצרות טבע לאומיים, אז אולי צריך שהמדינה תכוון אקדח נגדי ותבוא ותאמר: אם לא תתנדבו לקצור את המלח על חשבונכם, אז הכנסת תלך למהלך של חקיקה שתשנה את תנאי הזיכיון ותגבה יותר תמלוגים.

אריה אלדד: חבר הכנסת הורוביץ דיבר על זה – שאם נגבה יותר תמלוגים לא נצטרך טובות מאף אחד, המדינה באמת תממן את הקציר בעצמה.

אריה אלדד: אני מציע להניח את האקדחים בצד, להבין שחברה כמו "כימיקלים לישראל" לא יכולה לאיים על המדינה ולא רצוי שהמדינה תאיים עליהם.

אריה אלדד: אבל רצוי שחברה שקיבלה באיזה מין הסכם חסר תקדים חלק עצום משטח מדינת ישראל כאיזה מין לטיפונדיה עם זכויות שאין להן מקבילה בשום תחום אחר במדינת ישראל, תבין שיש לה גם אחריות ציונית ואחריות חברתית ואחריות כלפי אוצרות הטבע של המדינה, ותיקח עליה את הצלת מפעלי התיירות של ים-המלח.

אריה אלדד: זה לא סותר, כמובן, את העניין שחלק גדול מהמלונות האלה ראויים להקמה מחדש ולשיפור דרמטי.

אריה אלדד: מי שביקר במלונות ים-המלח בצד הירדני יכול רק לקנא.

אריה אלדד: תודה רבה.

יעקב אדרי: תודה לחבר הכנסת אריה אלדד.

יעקב אדרי: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

יעקב אדרי: יש לך חמש דקות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו ביום חשוב.

דב חנין: יש לנו אחריות גדולה מאוד.

דב חנין: ים-המלח הוא אכן אחד מפלאי העולם, גם אם הוא לא זכה בארוויזיון.

דב חנין: ים-המלח הוא נכס נפלא, מיוחד, שנמצא בידינו ובאחריותנו, והוא יכול להיות משאב נפלא לתעשייה, לתיירות, לבילוי, לנופש, לנו ולילדינו, אם נדע לשמור עליו, אם נדע להגן עליו, ויש הרבה מה לעשות.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, חברי הכנסת שהקדימו אותי בדיון דיברו בהרחבה על הבעיות.

דב חנין: אני מסכים עם הניתוחים, המצב קשה.

דב חנין: המפלס הצפוני הולך ושוקע, המפלס הדרומי הולך ועולה ומאיים על המלונות, תופעה של בולענים בחופים, שורה של בעיות מורכבות וקשות.

דב חנין: מקור הבעיה הוא פעילות אנושית.

דב חנין: העובדה שאנחנו משתמשים במים גורמת לזה שמגיעים פחות מים לים, מגיעים פחות מים לירדן, מגיעים פחות מים לנחלים אחרים, ומשתמשים במים בצורה מאוד מסיבית.

דב חנין: "מפעלי ים-המלח" פועלים, אדוני שר התיירות, בשיטה שהיא השיטה הכי זולה מבחינה כלכלית, בשיטת הייבוש.

דב חנין: אגב, היא לא האופציה היחידה.

דב חנין: קראתי מאמר מרתק שהתפרסם לאחרונה בכתב עת מדעי על שיטות אחרות של הפקת אשלג, לא חייבים לייבש.

דב חנין: לייבש זה ההליך הזול ביותר, ולכן "מפעלי ים-המלח" בוחרים בו.

דב חנין: אפשר לדבר רבות על ההיסטוריה של "מפעלי ים-המלח" ועל איך ניתן הזיכיון ואיך מדינת ישראל, אדוני שר התיירות, קבעה שעל עשר השנים הראשונות של הזיכיון ישולמו לה 10 לירות.

דב חנין: 10 לירות עבור חכירה של כל השטח לעשר שנים.

דב חנין: אבל יש כוכבית בשולי ההוראה של 10 הלירות, וכתוב ש-10 הלירות ייגבו עבור כל השטח רק אם מדינת ישראל תדרוש אותן בכתב.

דב חנין: אני שאלתי את שר האוצר בכנסת הזאת:

דב חנין: האם מדינת ישראל זכרה לדרוש בכתב את 10 הלירות, אולי עוד חייבים לנו 10 לירות עם ריבית קצת והצמדה?

דב חנין: מסתבר ששר האוצר לא יודע.

דב חנין: הוא הפנה את השאילתא למינהל מקרקעי ישראל.

דב חנין: אני מציע שאולי נברר מה קרה עם 10 הלירות, אולי יסתבר שיש לנו איזו קרן קטנה באיזה מקום.

דב חנין: כמובן, שאלת התמלוגים – – –

סטס מיסז'ניקוב: אולי זה בכתב חרטומים.

דב חנין: מאה אחוז.

דב חנין: וכמובן, שאלת התמלוגים ומי משלם ועל מה משלמים – שאלות גדולות נוגעות ל"מפעלי ים-המלח", ואני אומר את הדברים כמישהו שמעוניין בהמשך קיומם של המפעלים.

דב חנין: אני מעוניין בהמשך קיומם של המפעלים, אני מעוניין שיהיו להם רווחים, אבל אני חושב שברווחים האלה יש חלק לציבור והחלק הזה צריך להינתן ולהינתן בצורה רצינית.

דב חנין: אבל אני, עמיתי חברי הכנסת, באתי להתמקד בעיקר בהצעת החוק, אדוני השר, שעומדת להחלטתה של ועדת השרים לענייני חקיקה ביום ראשון הקרוב.

דב חנין: זאת הצעה מקיפה ומרשימה במיוחד, שנעשתה בה עבודה מקצועית גדולה על-ידי צוות מקצועי של אנשי "אדם טבע ודין".

דב חנין: אנחנו שורה ארוכה של יוזמים בכנסת של הצעת החוק הזאת.

דב חנין: אני, חברי משה גפני, יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת אמנון כהן, יושב-ראש ועדת הפנים, חבר הכנסת ניצן הורוביץ, יושב-ראש השדולה להגנת ים-המלח, חבר הכנסת איתן כבל, חבר הכנסת דוד רותם, יושב-ראש ועדת החוקה, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, חבר הכנסת זבולון אורלב, שדיבר לפני, חברת הכנסת זהבה גלאון, חברת הכנסת אורית זוארץ, חבר הכנסת אברהים צרצור, חבר הכנסת אורי מקלב.

דב חנין: שורה ארוכה של יוזמים.

דב חנין: כולנו התאחדנו סביב ההבנה שזה הרגע לקבל את ההחלטות.

דב חנין: ההחלטה הזאת היום נמצאת על שולחנכם.

דב חנין: קל לבקש מהציבור לסמס, הרבה יותר קשה לקבל את ההחלטות שצריך לקבל.

דב חנין: אני מקווה שביום ראשון הקרוב אכן תקבלו אותן.

דב חנין: אני אסקור את הדברים העקרוניים העיקריים שאנחנו עוסקים בהם בהצעת החוק הזאת.

דב חנין: ראשית, הגנה על האגן הצפוני של ים-המלח ושיקומו, תוכנית להשבת מים לאגן הצפוני של ים-המלח.

דב חנין: אגב, אדוני השר, אנחנו הורדנו את המספרים כדי להשאיר גמישות לגורמי המקצוע לקבוע כמה אפשר וכמה לא אפשר.

דב חנין: יש גורמי מקצוע, לא אנחנו בחקיקה צריכים לקבוע את הכמות.

דב חנין: לכן, בהבדל מהנוסח הראשוני, אנחנו הודענו לממשלה שאנחנו מורידים את הכמויות, כדי באמת לאפשר לגורמי המקצוע לעשות את זה.

דב חנין: בנושא ההגנה על האגן הצפוני של ים-המלח אנחנו גם מציעים מנגנון של שיתוף פעולה אזורי, שיקודם, כמובן, בהובלת השר לשיתוף פעולה אזורי.

דב חנין: אנחנו מציעים לקבוע מסגרת להיקף שאיבת המים מהאגן הצפוני של ים-המלח – שתיקבע, שוב, על-ידי גורמים מקצועיים, משרדי ממשלה, גורמי המקצוע, שישקלו גם את הצרכים של המפעלים אבל גם את הצרכים הסביבתיים.

דב חנין: אנחנו מציעים לקבוע מנגנונים שיבחנו איזה תשתיות מותר ואיזה תשתיות אסור להקים על-ידי בעל הזיכיון.

דב חנין: אנחנו מציעים מנגנונים של הגנה על הלב השמור של ים-המלח.

דב חנין: אנחנו מציעים איסור על כרייה וחציבה באזורים רגישים במיוחד.

דב חנין: אנחנו מציעים מנגנוני הגנה על האגן הדרומי של ים-המלח, ובמרכזם, כמובן, הרעיון של קציר מלח.

דב חנין: אנחנו מציעים רעיון של היטל שנתי בגין פגיעה בים-המלח, שישולם לטובת הקרן לשיקום ים-המלח.

דב חנין: אנחנו מציעים לקבוע תנאים לחידוש הרשיון והזיכיון, תנאים סביבתיים, ואנחנו מציעים מנגנונים של שקיפות, מידע לציבור וכדומה.

יעקב אדרי: תודה.

דב חנין: אדוני שר התיירות, אני יודע שאתה לקחת עליך את הובלת נושא ים-המלח.

דב חנין: אני מקווה ומצפה ממך להמשיך את העבודה הגדולה והרבה שנעשתה כאן בבית הזה בנושא ים-המלח ולהביא אותה להשלמה בחקיקה.

דב חנין: אני רק רוצה לסיים בהזכרת שמו של ידידי, חבר הכנסת לשעבר ואיש מפלגתך, חבר הכנסת יורי שטרן, שכחבר כנסת פעל פה בכנסת למען ים-המלח.

דב חנין: לא היתה לו אז הזכות לגבש הצעת חוק כל כך רחבה ומקיפה, אבל אני זוכר את השיחות שהיו לנו בדיוק בנושא של הצורך בחקיקה כזאת.

דב חנין: אני מקווה שהמפעל הזה של הגנה חוקית, משפטית, ראויה על ים-המלח, יושלם בימינו, ולך תהיה, אדוני השר, הזכות לתרום לתהליך הזה.

דב חנין: תודה רבה.

יעקב אדרי: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יעקב אדרי: חבר הכנסת מגלי והבה, בבקשה.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, שר התיירות, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לברך על הדיון הזה ביום הזה, ואין לי כוונה, היושב-ראש, לחזור על דברי חברי.

מגלי והבה: אבל אני רוצה להתחבר לנושא הזה בפן אחר שהייתי שותף לו, עת התוודעתי לפרויקט הזה שנקרא ים-המלח, או יותר נכון, הפרויקט שנקרא Dead-Red, או תעלת הימים, ים-סוף לים-המלח, כשהייתי עוזרו של אריק שרון, שר התשתיות הלאומיות, ולאחר מכן כמנכ"ל המשרד לשיתוף פעולה אזורי.

מגלי והבה: למה אני מברך על היום הזה, בנוסף לחשיבותו ולפסטיבל שדיברו עליו?

מגלי והבה: כיוון שאני חושב שיום כזה צריך לאחד את כל אלה שיש להם את המידע הדרוש כיצד לפעול יחדיו כדי להציל את ים-המלח.

מגלי והבה: על הפרויקט הזה של תעלת הימים, מים-סוף לים-המלח, בהתחלה כשהתחלנו לדבר – וכאן הביורוקרטיה שיחקה תפקיד חשוב – כל אחד התחיל להגיד מאיפה התקציב יגיע.

מגלי והבה: הגענו למצב שאמרנו, כמובן בהסכמה של מדינות, במיוחד ארצות-הברית ומדינות אירופה, שהמימון יתחיל מהבנק העולמי.

מגלי והבה: אני יכול להגיד לך, אדוני היושב-ראש, שמוניתי מטעם מדינת ישראל להיות חבר הצוות הזה.

מגלי והבה: מהצד הירדני היה זאפר אל-עאלם, שהוא היה שר המים גם כן, והתחלנו לפעול יחד על מנת שנשיג תקציב ל-feasibility study של האפשרות לחבר בין ים-סוף לים-המלח, כולל כל הפרויקטים.

מגלי והבה: כשאנחנו מדברים על פרויקט תעלת הימים להצלת ים-המלח ישנם הרבה פרויקטים בדרך, כולל ניצול הגבהים לייצור חשמל.

מגלי והבה: לשמחתנו, באותה תקופה, בשנות האלפיים, השגנו, אדוני היושב-ראש, 10 מיליון שקל ל-feasibility study, כאשר מדענים משני הצדדים התחילו לערבב מי ים-סוף עם מי ים-המלח ולראות את התוצאות.

מגלי והבה: ושוב הביורוקרטיה, או התחלפות הממשלות, ואז נכנס העניין הפוליטי והמשך הרצון של שני הצדדים, גם של ירדן גם של ישראל, לעסוק בפרויקט הזה.

מגלי והבה: דרך אגב, אנחנו, מדינת ישראל, אדוני שר התיירות, מבחינתנו היתה דאגה שאין לנו מימון לפרויקט מסוג זה שיכול להציל את ים-המלח, ואמרנו שנסייע בידי ממשלת ירדן להשיג את המימון הזה.

מגלי והבה: ואז, כמובן, דובר על 700 מיליון דולר, שיתרמו הבנק העולמי ועוד מדינות אחרות.

מגלי והבה: לאחר מכן התחילו המלחמות גם בצד שלנו, כשהתחלפו שרי תשתיות, וכל אחד היתה לו מדיניות אחרת.

מגלי והבה: גם הנשיא פרס היה מעורב בזמנו בסוגיה הזו, וכאן אני טוען: יש רצון לשר התיירות לשווק ולהציל את ים-המלח ואת כל המפעל התיירותי שמסביבו.

מגלי והבה: לא צריך לשכוח את התוכניות שקיימות.

מגלי והבה: ה-feasibility study – אני מדבר בזמנו על 10 מיליון דולר, כשהתחילו לפעול בין שתי הממשלות ולראות כיצד להניע את התהליך, כאשר אנחנו, מבחינתנו, באמת, הלכנו לקראת הצד השני.

מגלי והבה: כמובן, היו עיכובים, וצריך להגיד זאת על השולחן, כאן, במסגרת המשא-ומתן – כי הרי הרשות הפלסטינית טוענת שבחלק הצפוני של ים-המלח יש לה זכויות.

מגלי והבה: ובכל זאת התגברנו על כל הקשיים האלה, שיהיה שיתוף פעולה בין ישראל, ירדן והרשות הפלסטינית להצלת ים-המלח.

מגלי והבה: אנחנו מדברים על פרויקט שהשקעתו ועלותו כ-1.5 מיליארד דולר, כאשר המדינות התורמות – כשהיה תהליך שלום החיים היו יותר קלים.

מגלי והבה: היום אנחנו רואים באיזה מצב אנחנו נמצאים, אז הכול נעצר.

מגלי והבה: ולכן, אדוני שר התיירות, אני מקווה שהחומר נמצא כרגע במשרד התשתיות הלאומיות, והוא שר מהמפלגה שלך, אפשר לראות את הפרויקטים האלה, אפשר לראות כיצד בשיתוף פעולה שלנו ושל ירדן אפשר להציל את ים-המלח.

מגלי והבה: בפרויקט שדיבר עליו יצחק הרצוג, השר לשעבר, תעלת הימים – גם כן היו כל מיני תוכניות, שחלקן נפסלו עוד באבן, אבל התוכנית הזו, ה-feasibility study שלה במימון הבנק העולמי, צריך לנצל אותה, ולנצל – כיצד אפשר, בשיתופי פעולה וחזרה לתהליך השלום, להציל את ים-המלח.

מגלי והבה: תודה, אדוני.

יעקב אדרי: תודה לחבר הכנסת מגלי והבה, אני מזמין את אחרון הדוברים, חבר הכנסת משה מטלון.

יעקב אדרי: בבקשה.

 משה (מוץ) מטלון: אדוני היושב-ראש, נכבדי שר התיירות, חברי חברי הכנסת, יום מיוחד היום, שבו מייחדת הכנסת את עבודתה לדיון בפיתוחו של ים-המלח, של אזור ים-המלח, שלצערי, צערם של כולנו, לא נבחר להיות אחד משבעת פלאי עולם.

 משה (מוץ) מטלון: לטעמי הוא אחד משבעת פלאי עולם.

 משה (מוץ) מטלון: אני אגלה לך, אדוני השר, כמי ששירת באזור הזה, וקצת עשינו מרדפים ומארבים באזור הזה, אהבתנו לים-המלח היא גדולה.

 משה (מוץ) מטלון: והוא השתנה ברבות השנים, הוא באמת השתנה, לצערי הרב.

 משה (מוץ) מטלון: כולנו מדברים על הצורך ההכרחי והדחוף לטפל בבעיות הסביבתיות שנוצרו סביב ים-המלח, בין היתר עליית מפלס המים באגן הדרומי שלו, המשמש ברובו להפקת מינרלים על-ידי "מפעלי ים-המלח".

 משה (מוץ) מטלון: אך מעבר לדיבורים הללו, אדוני השר, אני חושב שצריך להתעסק באופן הפעולה של הממשלה בעניין.

 משה (מוץ) מטלון: אני יודע שאתה והשר להגנת הסביבה הובלתם הצעת מחליטים לניצול פרויקט ההגנות על ים-המלח, ובינתיים, כפי שאני מבין, ההצעה הזו צוברת אבק ולא מתקדמת, ויש פה התמהמהות, לצערי הרב, של מדינת ישראל באימוצה של ההצעה הזו והיישום המלא שלה.

 משה (מוץ) מטלון: הפרויקט הזה, שנעשה תוך שיתוף פעולה שלך, אדוני השר, ושל השר ארדן, הוא מנוע וקטר שעשויים באמת להוביל את הטיפול באזור ים-המלח, וכך גם להחזירו להיות פנינה תיירותית, סביבתית, תעשייתית, של כולנו, והוא נכס של כולנו.

 משה (מוץ) מטלון: צדק בנתונים חבר הכנסת אלדד, על הרווחים הגדולים מאוד שמפיקים שם הזכיינים, ואני מבין שכל נושא ההתדיינות מולם ואקדחים, ואקדחים מעשנים, לא אמורים ולא צריכים להפחיד מדינה.

 משה (מוץ) מטלון: וכבר הוכחנו את זה גם במקרים אחרים רק לאחרונה.

 משה (מוץ) מטלון: בכלל, בכל האווירה הזו שהנכסים האלה הם נכסים של עם ישראל, של מדינת ישראל, הגיע הזמן שבאמת הם יהיו על סדר-היום, אדוני היושב-ראש, ובאמת העם יאמר את דברו ולאו דווקא באוהלים בשדרות-רוטשילד, אלא דווקא מכאן, בכנסת ישראל, שאנחנו בעצם הריבון ונציגי העם.

 משה (מוץ) מטלון: גם אסור לחפש פה אשמים ביום הזה.

 משה (מוץ) מטלון: אני פשוט חושב שצריכים בהחלט לקבל החלטות שמן הראוי אולי ש"מפעלי ים-המלח", המפיקים את המינרלים וכך הלאה מן האגם, הם אלו אשר יישאו בעלויות של מניעת עליית המפלס, מצב אשר ייצב את האזור כולו.

 משה (מוץ) מטלון: אני לא רוצה להאריך, אדוני השר, אבל אני רוצה לומר: גרירת הרגליים מצד משרד האוצר וכי"ל, חברת הכימיקלים, תחלץ אותנו, את חברי הכנסת, לעזרתכם, לעזרת הממשלה ולעזרתו של ים-המלח, ונסייע לכם לקדם את האג'נדה הלאומית של שימור ים-המלח ופיתוח הנכס הלאומי הזה.

 משה (מוץ) מטלון: אני גיבשתי שתי הצעות חוק, אדוני השר, בנושא תגמולים ובנושא הקציר, ובמידה שהממשלה לא תזדרז לקדם ולקבל החלטות אני אניח את ההצעות לפתחה של ועדת שרים לחקיקה, בתקווה שהן תעבורנה, וכך נוכל לקדם את הצלתו של ים-המלח.

 משה (מוץ) מטלון: אני מודה לך, אדוני השר, ולשר להגנת הסביבה על היוזמה הברוכה שלכם.

 משה (מוץ) מטלון: תודה.

יעקב אדרי: תודה לחבר הכנסת משה מטלון.

יעקב אדרי: ישיב ויסכם שר התיירות, חבר הכנסת סטס מיסז'ניקוב, שעושה עבודה מצוינת בנושא ים-המלח ובכלל, וזו הזדמנות לברך אותך.

סטס מיסז'ניקוב: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני באמת שמח שנושא כל כך חשוב, הכנסת ייעדה לו פרק זמן נכבד – להצעות לסדר-היום, וגם להצעות חוק שאני מניח שחלקן יועלו בשבוע הבא.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו במשרד התיירות ניסינו וגם הצלחנו לעשות קמפיין חובק עולם במשך שנתיים ימים על מנת למנף את הגימיק התקשורתי של קרן פרטית שמסונפת לאו"ם, שכבר פעם שנייה הכריזה על תחרות פלאי עולם.

סטס מיסז'ניקוב: לפני שלוש שנים זו היתה תחרות שבעת פלאי עולם מעשה ידי אדם, ואז שכנתנו פטרה זכתה באחד משבעת המקומות, ואנחנו ראינו איזה פלא קרה לאותה פטרה שהוכרזה כפלא עולם.

סטס מיסז'ניקוב: רק בעקבות ההכרזה המיידית על כך שהיא נכללת בין שבעת פלאי עולם, הדלתא התיירותית המיידית הסתכמה ב-400,000 תיירים – שזה כולל כמובן הכנסות למדינה, יצירת מקומות תעסוקה, וכך הלאה וכך הלאה.

סטס מיסז'ניקוב: לפני כשנתיים הוכרזה התחרות הזאת, שבעת פלאי עולם מעשה ידי הטבע, ואנחנו הצלחנו יותר מאשר לפני שנתיים להכליל את ים-המלח שלנו בין 440 האתרים שהגישו את מועמדותם, וזה לא היה קל.

סטס מיסז'ניקוב: אצלנו תמיד הכול קשה.

סטס מיסז'ניקוב: גם כשיש לנו באמת פלא שנמצא במדינת ישראל, עדיין מאוד מאוד קשה אפילו להירשם לתחרות.

סטס מיסז'ניקוב: יודע חברי שר התיירות לשעבר, חבר הכנסת יצחק הרצוג, שלצורך רישום של ים-המלח לתחרות נדרשו עוד שתי חתימות – של הירדנים ושל הפלסטינים.

סטס מיסז'ניקוב: אני לא זוכר בשנים האחרונות, לצערי, הרבה מאוד מיזמים משותפים בינינו לבין הפלסטינים.

סטס מיסז'ניקוב: גם כשזה הוביל לתועלת כלכלית של הפלסטינים, הם עדיין סירבו לשתף אתנו פעולה.

סטס מיסז'ניקוב: אני חייב להגיד שבסיורים הרבים שאני עושה ברחבי העולם אני מציין את הרישום המשותף של ים-המלח לתחרות כהצלחה אדירה בתחום של שיתוף פעולה בינינו לבין הפלסטינים.

סטס מיסז'ניקוב: אני לא אומר את זה בציניות, למרות שבציניות אפשר להגיד שחבל שזה אחד המקרים הבודדים בשנים האחרונות, אבל עדיין זאת היתה הצלחה.

סטס מיסז'ניקוב: ככה הצלחנו להיכנס ל-440 האתרים שהתמודדו בתחרות שבעת פלאי עולם, ובהדרגה במהלך השנתיים האלה אנחנו נכללנו בין 28 המקומות הסופיים שהתמודדו במשך השנתיים האלה בתחרות שבעת פלאי עולם.

סטס מיסז'ניקוב: הקמפיין שהובלנו במשרד התיירות, עם כל הצניעות, באמת היה יפהפה, ואני מאוד מאוד מודה על התשבחות ששמעתי פה מחברי הכנסת, וגם מהציבור הרחב.

סטס מיסז'ניקוב: הקמפיין היה ממצה, הקמפיין היה רחב.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו השתמשנו בכל הפלטפורמה השיווקית שלנו ברחבי העולם כדי למנף את העניין של ים-המלח – בכל התערוכות הבין-לאומיות, בכל הפרסומות שלנו, גם בפרינט, גם במדיה אלקטרונית, בכל ההזדמנויות של הסיורים שלי, במסיבות עיתונאים, בכך שהזמנו אלפי אנשים שיגיעו ויצטלמו בים-המלח – ה-VIP, האח"מים, בכל התחומים: מכוכבי רוק ועד כוכבי ספורט, מסנטורים ועד מושלים של המחוזות, פוליטיקאים מובילים, זמרים.

סטס מיסז'ניקוב: בקיצור, כל מי שיכול היה לעזור בכך שאנחנו נשווק את הפלא שלנו, עשינו זאת.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו גרמנו לכך שיותר ממיליארד איש במהלך השנתיים האלה ברחבי העולם נכנסו לאתר של הקרן הזאת, נחשפו לים-המלח, ובמישרין נחשפו למדינת ישראל.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו זכינו, כמו שאני אומר, מהגימיק התקשורתי הזה של קרן פרטית לחשיפה פוזיטיבית שלא זכור לי בשנתיים האחרונות או בשנים האחרונות שמדינת ישראל זכתה לה בכלל, בגרוש וחצי של כסף.

סטס מיסז'ניקוב: אני באמת אומר לכם, גרוש וחצי של כסף.

גדעון סער: צריך לברך את משרד התיירות.

יצחק הרצוג: – – –

סטס מיסז'ניקוב: בסדר, פה בירכו, אדוני שר החינוך.

סטס מיסז'ניקוב: פה בירכו, ואני גם הודיתי לחברי הכנסת על הברכות.

סטס מיסז'ניקוב: גם האזרחים בירכו.

סטס מיסז'ניקוב: הקמפיין מאוד הצליח.

סטס מיסז'ניקוב: בחצי השנה האחרונה אנחנו הצלחנו לעשות איגום משאבים יחד עם משרד ראש הממשלה, וראש הממשלה התגייס בכל כוחו לקמפיין הזה, ומשרדי הממשלה התגייסו גם כן.

סטס מיסז'ניקוב: אני יודע שמשרד החינוך עשה יום הצבעות מיוחד לתלמידי בתי-הספר, ואני מודה לך, אדוני שר החינוך, אם אני כבר רואה אותך ויכול להודות לך באופן אישי, למרות שים-המלח זה לא עניין אישי שלי, זה עניין לאומי של כולנו.

סטס מיסז'ניקוב: אבל באמת, רק בשבועיים האחרונים – אני מדבר על התוצאות שהגיעו אלי – רק בשבועיים האחרונים היו יותר ממיליון הצבעות של מדינת ישראל.

סטס מיסז'ניקוב: לא זכינו באחד משבעת המקומות, ואני אומר לכם, כאדם מאוד תחרותי וכמישהו שעסק הרבה שנים בספורט, אותי לימדו שבסופו של דבר מה שחשוב זה התוצאה הסופית ומבחן התוצאה, ולא התהליך, ובמבחן התוצאה לא הצלחנו.

סטס מיסז'ניקוב: ובגלל שזה לא אירוויזיון, למרות שכמה מכם הגדירו את זה כאירוויזיון – בגלל שזה לא אירוויזיון אז אני פה לא מתבכיין ולא אומר שלא הצלחנו בגלל ש–; לא הצלחנו כי היו חסרים לנו קולות.

סטס מיסז'ניקוב: זהו, נקודה.

סטס מיסז'ניקוב: לא אגרנו מספיק קולות.

סטס מיסז'ניקוב: אגב, בניגוד לאירוויזיון, ששם האזרחים של אותה מדינה שמשתתפת לא יכולים להצביע לה, וככה משווים את התנאים – פה אנחנו התמודדנו עם סין, ששם על האתר שלהם יכלו להצביע מיליארד איש, ואצלנו רק 7.5 מיליון בפוטנציאל, מה שנקרא.

סטס מיסז'ניקוב: ועדיין, נכנסנו ל-14 פלאי העולם הראשונים, ולכן באמת זו גאווה לאומית של כולנו.

סטס מיסז'ניקוב: יחד עם התהודה העולמית אנחנו יצרנו גם "באז" ציבורי בתוך מדינת ישראל, וזה מאוד חשוב.

סטס מיסז'ניקוב: תיכף אני גם אסביר, ואתם מבינים למה זה מאוד חשוב.

סטס מיסז'ניקוב: ים-המלח לא ירד מהכותרות במשך חודשים, גם על-ידי קמפיין מסיבי שעשינו עם ראש הממשלה במדינת ישראל, והציבור גם מצפה לראות עכשיו אם זה היה גימיק עבורנו, או שיש המשכיות לכך שמינפנו את ים-המלח, שמינפנו את השם הזה "שבעת פלאי עולם" בהקשר של ים-המלח, ואם אנחנו באמת מתכוונים לעשות משהו באזור המופלא הזה.

סטס מיסז'ניקוב: אני מזכיר לכם שלפני שש, שבע שנים, לצורך התמודדות עם פתרון, לפחות בחלק הדרומי של ים-המלח, נוצרה החברה להגנת ים-המלח, שסונפה למשרד התיירות, ועל שר התיירות הונחת – או אתם יודעים מה, אם תרצו – שר התיירות של אז, וגם בהמשך, קיבל זכות להציע פתרון לבעיה של עליית המפלס בחלק הדרומי של ים-המלח.

סטס מיסז'ניקוב: אני רואה בזה זכות גדולה שנפלה דווקא במשמרת שלי – הזכות לטפל בבעיה הזאת אחת ולתמיד.

סטס מיסז'ניקוב: לצערי, בשש השנים האחרונות, למרות שהבעיה של המפלס היתה כבר obvious, כל כך רשומה על הקיר, עדיין ממשלות ישראל גלגלו עיניים, גלגלו אחריות אחד לשני, עד שזה הגיע לפתחנו, וכבר אין למי להעביר את זה, כי זה כבר פה.

סטס מיסז'ניקוב: זה כבר פה.

סטס מיסז'ניקוב: האגן הדרומי של ים-המלח מוצף, הוא מציף לא רק בתי-מלון בעין-בוקק ובחמי-זוהר, אלא גם תשתיות קבועות של כביש-90, תשתיות של חשמל.

סטס מיסז'ניקוב: בגלל שהחלק הדרומי גם הציף והחלק הצפוני – שם הים נסוג, אז נוצרו גם בולענים.

סטס מיסז'ניקוב: בקיצור, הבעיה סבוכה.

סטס מיסז'ניקוב: המנדט שלי הוא לטפל בחלק הדרומי, למרות שאני מסכים עם חברי כנסת שאומרים שהבעיה היא כוללנית וצריך לחפש פתרונות כוללניים לדבר הזה.

סטס מיסז'ניקוב: אני רוצה להגיד לכם שזו החלטה כבדת משקל, כי יש פה עניין תקציבי, יש פה עניין גיאולוגי, יש פה עניין סביבתי, יש פה עניין תיירותי-כלכלי.

סטס מיסז'ניקוב: לכן, אחרי שהחברה להגנת ים-המלח סיימה את עבודתה, אני לקחתי לעצמי פרק זמן של חצי שנה על מנת לדון ולהתדיין שוב ושוב גם עם כל הגורמים שפועלים בשטח של ים-המלח, גם עם הגורמים שיש להם say – עם כל הגורמים הירוקים, עם המשרדים הרלוונטיים, עם בתי-המלון, עם "מפעלי ים-המלח", עם משרד האוצר כמובן – עם כל הגורמים שיש להם יד ורגל בעניין הזה.

סטס מיסז'ניקוב: ולקח לי, ואפילו האשימו אותי חלק מהאנשים – לא בבית הזה אבל חלק מהארגונים – שלוקח לי יותר מדי זמן; עיתונאים בעיקר, עיתונאים.

סטס מיסז'ניקוב: אבל בסופו של דבר, כשהבינו את הרציונל למה אני לוקח את הזמן כדי למצות את הדיונים ולמצות את המשאים-ומתנים, אז הבינו למה ההחלטה הזאת לא יכולה להתקבל ב"שלוף".

סטס מיסז'ניקוב: חשוב לי גם להגיד לכם פה, יכול להיות שזאת הפעם הראשונה שנתתי גם זמן למשרד האוצר, כבר אז, תוך כדי הדיונים שלי עם כל הגורמים, למצות את כל המשאים-ומתנים שהם ניהלו – כביכול – עם "מפעלי ים-המלח" על הפיצויים על אותה פסולת תעשייתית שהצטברה על הקרקעית של הבריכה התעשייתית בחלק הדרומי של ים-המלח.

סטס מיסז'ניקוב: מה שהסתבר לי, שלא היה שום משא-ומתן, אלא כמו תמיד זה גרירת רגליים.

סטס מיסז'ניקוב: אבל נתתי לראש אגף התקציבים דאז את הזמן למצות – מה שהוא ביקש ממני – למצות את התהליך של משא-ומתן.

סטס מיסז'ניקוב: ולכן ההכרזה על הפתרון היחידי שמתקבל על הדעת ופותר את כל הבעיה הכוללנית של האזור הזה, שזה קציר מלח, נעשתה על-ידי ועל-ידי ידידי ושותפי למהלך הזה, השר להגנת הסביבה, רק במאי, במסיבת עיתונאים שכולכם זוכרים אותה.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו הכרזנו שהפתרון היחיד זה קציר מלח מהקרקעית של הבריכה התעשייתית.

סטס מיסז'ניקוב: ובצד השני של המשוואה – הקמת קרן מתוקצבת לפיתוח כלכלי ותיירותי של האזור הזה.

סטס מיסז'ניקוב: כי בלי זה, זה שאנחנו נשקם את האזור הזה, בזה שאנחנו נמנע מהמפלס לעלות כל שנה ב-20 ס"מ ונציל את התשתיות ונציל את בתי-המלון, עדיין לא פתרנו את הבעיה של האזור שמבוזבז.

סטס מיסז'ניקוב: בשני משפטים, אדוני היושב-ראש, אסקור בפניך למה האזור הזה מבוזבז.

סטס מיסז'ניקוב: מי מגיע היום לים-המלח?

סטס מיסז'ניקוב: הרי מתגאים שבתי-המלון בתפוסה מלאה.

סטס מיסז'ניקוב: למה בתי-המלון בים-המלח בתפוסה מלאה?

סטס מיסז'ניקוב: כי מה לעשות, שנת 2010 היתה שנת שיא למדינת ישראל מבחינה תיירותית.

סטס מיסז'ניקוב: הגיעו 3.5 מיליון תיירים, לא היה לזה אח ורע מאז ומעולם.

סטס מיסז'ניקוב: היו צריכים להשתכן איפשהו.

סטס מיסז'ניקוב: אנשים שרצו לגור בירושלים נשלחו לאשקלון רק כי בירושלים היה מחסור בחדרי מלון.

סטס מיסז'ניקוב: אז מה הפלא שהיתה תפוסה כל כך מלאה גם בבתי-המלון מסביב לים-המלח?

סטס מיסז'ניקוב: מה הפלא, אם אפילו במקומות מרוחקים יותר מירושלים היתה תפוסה כל כך מלאה?

סטס מיסז'ניקוב: אבל בדרך כלל, ב"פּארֶטוֹ", מי שמגיע לים-המלח זה או תיירים שמחפשים תיירות מרפא, למחלות עור, מחלות נשימה, ברונכיטיס, אסתמה, פסוריאזיס וכן הלאה; או אחרי המשבר עם טורקיה שקרה בשנה שעברה, בקיץ של השנה שעברה, הוועדים הגדולים של מדינת ישראל – ופה באמת צריך להוריד את הכובע בפני עופר עיני – החליטו לא להטיס את הוועדים לנופש בבורגס או בכרתים או בקפריסין, אלא להעדיף כחול-לבן, למרות שלפעמים זה יקר יותר, אבל להעדיף כחול-לבן.

סטס מיסז'ניקוב: דרך אגב, משרד התיירות אז, בקיץ 2010, יצא בקריאה: דווקא עכשיו כחול-לבן, בגלל המשבר שלנו עם טורקיה, בגלל שיש לנו גם גאווה לאומית.

סטס מיסז'ניקוב: חוץ מארבע ארוחות ביום, הכול כלול, יש לנו גם גאווה לאומית.

סטס מיסז'ניקוב: והוועדים הגדולים הרימו את הכפפה ומילאו בהמוניהם את בתי-המלון בים-המלח.

סטס מיסז'ניקוב: אבל מה לעשות, מה לעשות שבאזור המופלא הזה, שופע טבע, שופע היסטוריה, תרבות, מינרלים, אוויר, אין אטרקציות, אין מה לעשות.

סטס מיסז'ניקוב: אין מה לעשות למשל כשאתה מגיע לשם.

סטס מיסז'ניקוב: זה יפה לצוף על המים, אבל כמה אתה יכול לצוף?

סטס מיסז'ניקוב: אתה מחפש גם משהו אחר, אתה מחפש אטרקציות, כבר היית במפל בעין-גדי – בלי לזלזל, מקום מקסים, ואני הייתי שם מאות פעמים – צפת, אתה רוצה עוד משהו.

סטס מיסז'ניקוב: והאטרקציות היחידות שהציעו לנו בערב זה "ארומה", שנסגר ב-21:00, ו"מקדונלד'ס", שנסגר ב-21:30 או 21:15, אל תתפסו אותי במלה.

סטס מיסז'ניקוב: בזכותי, דרך אגב, בזכות האמירות החוזרות והנשנות בתקשורת על "מקדונל'ס" וכן הלאה, נודע שיש "מקדונלד'ס" ו"ארומה" בים-המלח.

סטס מיסז'ניקוב: אני יכול להיות פרזנטור של המסעדות האלה.

סטס מיסז'ניקוב: ב-1985 – הפעם האחרונה שהיה פיתוח מואץ של אזור ים-המלח מבחינה כלכלית ומבחינה תיירותית.

סטס מיסז'ניקוב: ראש הממשלה דאז שמעון פרס, ושר האוצר, לדעתי מודעי, הם אלה שהחליטו לתת מענקים, להגדיר את האזור הזה כאזור עדיפות לאומית, לתת מענקים מוגדלים של 38% למלונאים, ליזמים, ואז התחילו לבנות שם בתי-מלון ואז האזור באמת קיבל תנופה גדולה מאוד.

סטס מיסז'ניקוב: ראש העיר של ערד היה אז בייגה שוחט, הוא גם השתתף בזה.

סטס מיסז'ניקוב: מאז שום דבר לא נעשה כדי לפתח את האזור הזה.

סטס מיסז'ניקוב: גם היום, תארו לעצמכם שהאזור הזה לא מקבל הגדרה של אזור עדיפות לאומית מבחינה תיירותית, ואני, במשרד שלי, לא יכול לתת קרן להקמה של בתי-מלון, להקמה של אטרקציות תיירותיות, לא יכול לתגמל את היזמים שיבואו לשם.

סטס מיסז'ניקוב: לא יכול.

סטס מיסז'ניקוב: מה האינסנטיב של היזמים לבוא לשם אם משרד התיירות לא יכול לתת להם 20%, מה שאני נותן במקומות אחרים שמוגדרים כאזורי עדיפות לאומית?

סטס מיסז'ניקוב: אם אין שם מסחר, אם אין שם קניונים, אם אין שם אטרקציות, מה האינסנטיב?

סטס מיסז'ניקוב: ואז זה המעגל הסגור הזה, שגורם לאזור מופלא, לפלא הלאומי שלנו, להישאר שומם.

סטס מיסז'ניקוב: שומם.

סטס מיסז'ניקוב: וכואב הלב, כי זה בדיוק מה שאנחנו מורישים לדורות הבאים.

סטס מיסז'ניקוב: אני חושב שבדיוק ברגע הזה, זו ההזדמנות שלנו, שנקרית פעם בדור ואולי אפילו פעם בכמה דורות, להרים את האזור, לפתח את האזור הזה, לפרוץ את המעגל הקסום הזה – הקסום מבחינה שלילית.

סטס מיסז'ניקוב: לכן, הצעת מחליטים, שאני ניסחתי יחד עם השר להגנת הסביבה גלעד ארדן, מדברת בשני הכובעים: א.

סטס מיסז'ניקוב: שיקום האזור, קרי, קציר מלח; ב.

סטס מיסז'ניקוב: הקמת קרן לעידוד תשתיות תיירותיות, להגדרת האזור הזה כאזור עדיפות לאומית, למתן מענקים ליזמים שיבואו, ועל-ידי כך למשוך את היזמים בתחום המסחר, בתחום הקניונים וכך הלאה וכך הלאה.

סטס מיסז'ניקוב: זה יפתור את הבעיה.

סטס מיסז'ניקוב: זה יפתור את הבעיה, לא מיידית, זה ייקח שנה, שנתיים, אבל צריך להתחיל ממשהו.

סטס מיסז'ניקוב: הצעת המחליטים הזאת נוסחה כבר ביוני, מאז היא לא הונחה על שולחן הממשלה, כי לא מניחים.

סטס מיסז'ניקוב: עכשיו, ראש הממשלה התגייס גם בקטע הזה, ואני הצלחתי להביא אותו לים-המלח, יחד עם חמישה שרים.

סטס מיסז'ניקוב: שם ראש הממשלה אימץ את הצעתנו לעשות קציר מלח, זאת אומרת, חלופה של קציר מלח, והטיל על משרד האוצר, על ראש אגף התקציבים דאז, 21 יום, בתחילת יוני, לסיים את כל הסאגה הזאת של משא-ומתן מול "מפעלי ים-המלח", את העניין הכספי.

סטס מיסז'ניקוב: נכון, קציר מלח זה לא עניין זול, זה 6 מיליארד שקל לפי חישובים ממוצעים, יש שאומרים פחות, יש אומרים יותר, אבל: א.

סטס מיסז'ניקוב: זה מתפרס על הרבה מאוד שנים, לפחות 15 שנה; ב.

סטס מיסז'ניקוב: מתישהו צריך לעשות את זה, כי אם אנחנו אוספים אצלנו זבל בדירה, אם אנחנו לא מורידים אותו, אז מתישהו הדירה שלנו – א.

סטס מיסז'ניקוב: מתחילה להסריח; ב.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו כבר טובעים בתוך הזבל.

סטס מיסז'ניקוב: זה בדיוק מה שקורה בים-המלח, אוגרים, אוגרים, אוגרים את הפסולת התעשייתית, זהו, זה מה שקרה.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו מטילים – יחד עם השר להגנת הסביבה, אני חושב שגם כל הבית הזה מתחבר לכך – את רוב האחריות לפסולת התעשייתית, קרי, מלח, על המפעלים שיצרו את רוב הרווח מהפקת האשלג.

סטס מיסז'ניקוב: אני אומר לכם, הצעת החוק של חבר הכנסת דב חנין, של ניצן הורוביץ ואחרים, היא קצת קיצונית; קצת, בלשון המעטה.

סטס מיסז'ניקוב: כי "מפעלי ים-המלח" באזור הזה, בכלל, "מפעלי ים-המלח" ממלאים תפקיד חיוני ביותר בכלכלת מדינת ישראל, בתעסוקה, בצמיחה, בפיתוח האזור.

סטס מיסז'ניקוב: אין ספק.

סטס מיסז'ניקוב: אבל מצד שני של המשוואה הם הנהנים העיקריים מהפקת האשלג לאורך שנים, אחרי שקיבלו בלירה, או ב-10 לירות, כמו שאמר פה אני כבר לא זוכר מי – –

יעקב אדרי: דב חנין.

סטס מיסז'ניקוב: דב חנין.

סטס מיסז'ניקוב: – – את הזיכיון בשנות ה-50.

סטס מיסז'ניקוב: לפי החישוב שלי, לפי מה שאני יודע, יש להם רווח נקי של מיליארד ו-200 מיליון שקל כל שנה מהפקת האשלג.

סטס מיסז'ניקוב: אני מניח שהמשא-ומתן, אם היה מתנהל אתם בצורה מואצת ורצינית – הם היו מבינים שעדיף להם להמשיך ולהפיק את הרווחים הגדולים האלה, לשלם על קציר המלח ולסיים את הסאגה הזאת, כמו שדרך אגב עשה הצד הירדני.

סטס מיסז'ניקוב: עצם זה שהם לא עשו את זה רק אומר שהמשא-ומתן אתם התנהל בעצלתיים.

סטס מיסז'ניקוב: גם היום הוא מתנהל בעצלתיים.

סטס מיסז'ניקוב: אני רואה כל מיני ספינים שמפריח משרד האוצר על כך שאולי יש כלי אחר מאשר קציר מלח.

סטס מיסז'ניקוב: יכול להיות שצריך להמציא עוד איזה כלי, אחרי שהומצאה החברה להגנת ים-המלח.

יצחק הרצוג: רק כשהים יהיה יבש הם ייזכרו.

סטס מיסז'ניקוב: בסדר.

סטס מיסז'ניקוב: אבל פתאום, אחרי שהאופניים כבר הומצאו, מתחילים להמציא את הגלגל לאותם אופניים.

סטס מיסז'ניקוב: אז בשביל מה המצאנו את החברה להגנת ים-המלח לפני שש, שבע שנים?

סטס מיסז'ניקוב: בשביל מה עשינו את העבודה הגיאולוגית, הסביבתית, ההנדסית והתיירותית וכך הלאה?

סטס מיסז'ניקוב: מה, לזרוק עכשיו את כל הכסף הזה לים, כמו שזרקנו את מה שאמר פה חבר הכנסת מגלי על עבודה אחרת עם הירדנים?

סטס מיסז'ניקוב: ככה אנחנו מתייחסים לעבודות?

סטס מיסז'ניקוב: עכשיו פתאום נזכרים שאולי יש אלטרנטיבות אחרות.

סטס מיסז'ניקוב: אין אלטרנטיבות אחרות.

סטס מיסז'ניקוב: נעשתה עבודה, יש פתרון, תאמצו אותו, תתחילו לעבוד.

יצחק הרצוג: אם לא, בוא נלך לחקיקה.

סטס מיסז'ניקוב: בסדר, שמענו פה כמה יוזמות פרטיות של חברי כנסת.

סטס מיסז'ניקוב: אני, כחבר ממשלה וכשר אחראי, חושב שזה קלוקל שהכנסת תוביל את ההצלה של אזור שהוא נכס לאומי שלנו.

סטס מיסז'ניקוב: אני חושב שאם יש הצעת מחליטים שכבר גיבשו השרים האחרים, גם אני וגם שותפי, השר ארדן, אנחנו חייבים לפחות לדון על זה בממשלה, ולא להקפיא את זה למשך זמן לא סביר.

סטס מיסז'ניקוב: משרד האוצר קיבל 21 יום; מאז עברו לפחות חמישה חודשים.

סטס מיסז'ניקוב: אני חושב שהגיע הזמן שההצעה הזו תידון.

סטס מיסז'ניקוב: כל מה שאני אומר – – –

 משה (מוץ) מטלון: – – – אולי ההצעה הזאת גם לא תידון, זה אמצעי לחץ.

סטס מיסז'ניקוב: אני, מעל הבמה הזאת, אדוני היושב-ראש, קורא לראש ממשלה, שגם הוא אימץ את ההצעה שלנו כבר ביוני, בסיור שהוא עשה בים-המלח; אני קורא לו לשים את הצעת המחליטים על סדר-היום של הממשלה כבר ביום ראשון הקרוב.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו יכולים לקבל את זה דווקא עכשיו, אחרי שהשתתפנו בתחרות, אחרי שהשם של ים-המלח שגור בפי כולם, גם בעולם וגם במדינת ישראל.

סטס מיסז'ניקוב: זה הזמן להתחיל לטפל בים-המלח בצורה רצינית; לפתח את האזור הזה למען הדורות הבאים, למען זה שלא נתעורר אחר כך ונגיד: איזה פספוס של המקום, שיכול היה להיות פלא אדיר, לא רק בפוטנציאל אלא גם במעשה.

סטס מיסז'ניקוב: אני מקווה מאוד שלא נזדקק לכנסת, שרוב רובה בעד הצלת ים-המלח, פיתוח כלכלי, תיירותי וסביבתי של האזור הזה.

סטס מיסז'ניקוב: אני מקווה מאוד שלא נצטרך להתמודד עם הצעות חוק פרטיות, כי אני בטוח שהן יעברו, אבל אני בטוח שלא נצטרך אותן ונעמיד את הצעת המחליטים על סדר-היום ונקבל אותה.

סטס מיסז'ניקוב: תודה רבה.

יעקב אדרי: תודה לשר התיירות, וכמובן אנו מצטרפים לקריאה שלך.

יעקב אדרי: אנחנו מקווים שהנושא הזה יובא במהרה בימינו, כבר ביום ראשון הקרוב, על-ידי ראש הממשלה.

יעקב אדרי: לפני שנעבור לנושא הבא – הודעות לסגן מזכירת הכנסת, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי – – –

דב חנין: אדוני היושב-ראש, לא החלטנו מה עושים בנושא.

דב חנין: אנחנו מוכנים גם לוועדה, אבל אם לא, אז שיהיה במליאה.

יצחק הרצוג: במליאה זה אף פעם לא יהיה.

יעקב אדרי: חבר הכנסת דב חנין, אנחנו רשמנו בפנינו את דבריו של שר התיירות.

דב חנין: – – – אנחנו חושבים שחשוב להמשיך לעקוב אחרי זה.

יעקב אדרי: אתה לא מסתפק בדברי השר, שאני חושב שהיו – – –

דב חנין: דברי השר חשובים מאוד ואני בהחלט מעריך אותם, ואני חושב שחשוב שהכנסת תמשיך לעקוב.

יעקב אדרי: מה אדוני מציע?

דב חנין: הדבר הכי הגיוני יהיה להמשיך לעקוב בוועדה.

יעקב אדרי: בבקשה.

יעקב אדרי: חבר הכנסת דב חנין, איזו ועדה אתה מציע?

דב חנין: ועדת הפנים והגנת הסביבה.

יעקב אדרי: זה מקובל על כולם?

יעקב אדרי: השר, מקובל עליך?

יעקב אדרי: אין בעיה, על דעת כולם.

יעקב אדרי: תודה לחבר הכנסת, לא צריך הצבעה.

קריאה: צריך להצביע.

קריאה: תצביע.

יעקב אדרי: בבקשה.

יעקב אדרי: הצבעה ידנית.

יעקב אדרי: מי בעד הצעתו של חבר הכנסת חנין להעביר לוועדת הפנים?

יעקב אדרי: ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יעקב אדרי: פה אחד.

יעקב אדרי: תודה לכולם.

יעקב אדרי: מזכיר הכנסת, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיונים מהירים בנושאים: גריעת נקודות זכות שנצטברו בכרטיסי האשראי, של חברת הכנסת רונית תירוש; סכנת סגירת מפעלים בעקבות הורדת מכסים, של חברת הכנסת פניה קירשנבאום.

נאזם בדר: תודה.

יעקב אדרי: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יעקב אדרי: חשש לעתידם של מדעי הרוח במוסדות להשכלה גבוהה

יעקב אדרי: אנחנו עוברים לנושא הבא – הצעות דחופות לסדר-היום בנושא: חשש לעתידם של מדעי הרוח במוסדות להשכלה גבוהה, הצעות מס' 6494, 6497 ו-6510.

יעקב אדרי: ראשון הדוברים, חבר הכנסת זבולון אורלב, בבקשה.

יעקב אדרי: יש לך חמש דקות.

יעקב אדרי: שלוש דקות.

גדעון סער: – – –

יעקב אדרי: הנושא חשוב, זה בסדר.

יעקב אדרי: זה בסדר, הנושא הוא חשוב.

גדעון סער: אבל תקנון הכנסת – עם כל הכבוד אני מעיר ליושב-ראש, כי אני לא נוהג לעשות את זה – איננו עושה הייררכיה בין נושאים חשובים, אלא הוא מקפיד דיבור.

גדעון סער: ואני חושב – אני שהיתי פה במשך הדיון הקודם – שאי-אפשר לומר שתקנון הכנסת נשמר בקפידה.

זבולון אורלב: אדוני, אתה מסכים שאין איסור בתקנון הכנסת על היושב-ראש לתת עוד קצת – – –

גדעון סער: אין איסור, אבל ברגע שזה דבר שהוא בגדר חוקי, זה כבר כאילו אנחנו פועלים בלי תקנון.

זבולון אורלב: הבנתי את הרמז, אדוני השר.

יעקב אדרי: בבקשה.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני ביקשתי מהנשיאות, ואני שמח שהיא אישרה, להביא לדיון דחוף את הידיעות המטרידות מאוד, המדאיגות – שהן לא ידיעות המופיעות בפעם הראשונה, צריך לומר, הן חוזרות ונשנות בשנים האחרונות – על כך שסטודנטים שלנו לא הולכים ללמוד במדעי הרוח, ויש מחלקות לא מעטות במדעי הרוח, כמו מקצועות היהדות, ספרות, היסטוריה וכדומה, שעומדות בפני סגירה בגלל מיעוט תלמידים; לא רק בתואר הראשון, גם בתואר השני יש היום סמינריונים עם שני תלמידים, שלושה תלמידים וכדומה.

זבולון אורלב: צריך לומר שמדעי הרוח הם הנשמה של ההשכלה הגבוהה.

זבולון אורלב: הם בעצם הבסיס שאין בלתו לקיומה של השכלה גבוהה.

זבולון אורלב: השכלה גבוהה איננה בנויה על מדעי הטבע, היא קודם כול בנויה על מדעי הרוח.

זבולון אורלב: בעיני, בלעדיהם, בלעדי מדעי הרוח, השכלה גבוהה היא בעצם כגוף ללא נשמה, וכולנו יודעים שגוף ללא נשמה הוא גוף מת.

זבולון אורלב: לצערנו, המירוץ אחר הישגים חומריים והישגים כספיים גורם לכך שסטודנטים זורמים עם העדיפויות הליברליות החדשות ומעדיפים תחומי דעת שיש בהם תועלת חומרית במרכזם, כמו מקצועות של מינהל עסקים – לא רוצה להזכיר מקצועות נוספים, שהם חשובים – כמו כלכלה וכדומה.

זבולון אורלב: הם מעדיפים ללכת למקצועות שמבטיחים עתיד כלכלי עם משכורות גבוהות, אולי גם השתלבות בשוק העסקים, על פני תחומי הדעת שקשורים במדעי הרוח.

זבולון אורלב: לכן, סכנה רובצת לפתחם של מקצועות מדעי הרוח באוניברסיטאות.

זבולון אורלב: אני חושב שהחברה בישראל והעם היהודי היושב בציון לא יכולים להרשות לעצמם להתנתק מהרוח היהודית, מההיסטוריה היהודית, מתחומי הדעת שמהווים את התשתית האנושית שלנו כעם וחברה.

זבולון אורלב: מורי ורבותי, אדוני היושב-ראש, לא מדובר במכת גורל, ואני מאמין שאפשר להתמודד.

זבולון אורלב: מערכת ההשכלה ומערכת החינוך הן לא מערכות שנגררות והן לא זנב של חברה; יש להן גם תפקיד מנהיגותי להוביל.

זבולון אורלב: אדוני שר החינוך גדעון סער, אני חושב שראוי לציין שרשמת לזכותך הישגים רבים ומרשימים בתחום החינוך וההשכלה הגבוהה.

זבולון אורלב: מאחר שהקצבת לי רק שלוש דקות, אז אני לא יכול – – –

קריאה: – – –

זבולון אורלב: ניסיתי לרמוז לך, אבל לא הבנת את הרמז שלי.

זבולון אורלב: ההישגים באמת רבים ומרשימים, לענייננו גם בהשכלה הגבוהה, שאחרי עשור אבוד של קיצוצים עד כדי 22%–23%, לא רק צמצמת את הפער אלא גם הוספת.

זבולון אורלב: אבל דווקא מפני כך, אדוני השר, אני חושב שמוטב שתהיה לנו ציפייה ממך שתתמודד עם הבעיה.

זבולון אורלב: אני חושב שהדרכים ידועות.

זבולון אורלב: אתה איש עם ערכים והבנה עמוקה שהחוכמה במדעי הרוח היא השורשים והיסודות.

זבולון אורלב: יתר המדעים, החשובים, הם אולי הצמרת והענפים, אבל בלי שורשים.

זבולון אורלב: וכל רוח מצויה מפילה, מעיפה, עוקרת את העץ ממקומו אם אין לו שורשים.

זבולון אורלב: הבה ונטפל בשורשים, במדעי הרוח.

יעקב אדרי: תודה לחבר הכנסת זבולון אורלב.

יעקב אדרי: אין דוברים נוספים.

יעקב אדרי: ישיב שר החינוך, בבקשה.

יעקב אדרי: שתי הדקות היו דברי ברכה לשר החינוך.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שיעורם היחסי של הסטודנטים במדעי הרוח ירד במידה ניכרת במהלך העשור האחרון, למרבה הצער.

גדעון סער: זוהי, אגב, בעיה שמשותפת לרוב, לפחות – אני לא רוצה להגיד לכל – לרוב המדינות המערביות, שביסודה נובעת מרצונם של הסטודנטים ללמוד תחומים "מעשיים", והדבר משפיע על ירידת הביקוש בתחומי מדעי הרוח.

גדעון סער: הנתונים הנמצאים בידי המועצה להשכלה גבוהה מעידים כי בעשור הקודם, בין 1999 ל-2009, ירד שיעורם של הסטודנטים הלומדים לתואר ראשון במדעי הרוח במוסדות להשכלה גבוהה מ-14.2% ל-8.3% בלבד.

גדעון סער: במספרים מוחלטים מדובר בירידה של כ-3,100 סטודנטים, מ-17,107 ל-14,235, דהיינו ירידה בהחלט משמעותית.

גדעון סער: למען האמת, המגמה הזאת החלה עוד קודם לכן.

גדעון סער: כבר בין השנים 1997 ו-1999 ניתן היה לראות ירידה ניכרת במספר הסטודנטים הלומדים לתואר ראשון במדעי הרוח.

גדעון סער: רק בשנתיים הללו חלה ירידה של כ-1,000 סטודנטים.

גדעון סער: לצערי אנו רואים המשך למגמה, הגם שבאופן מתון יותר, גם בשנתיים האחרונות, בין תשס"ט לתשע"א.

גדעון סער: בשנים אלה חלה ירידה של 0.8% בשיעור הסטודנטים הלומדים לתואר ראשון במדעי הרוח, ובמספרים – 426 סטודנטים.

גדעון סער: ננקטו על-ידי המועצה להשכלה גבוהה בראשותי כמה מהלכים לסיוע, או לקידום לימודי מדעי הרוח, ובהם קורסים חדשים להעשרת מדעי הרוח בתואר ראשון, מלגות מקיפות לסטודנטים דוקטורנטים ותוכניות בתחום, והקמה, שאנחנו מתכננים, של מרכזי מצוינות גם בתחומי מדעי הרוח.

גדעון סער: תוכנית להעשרת מדעי הרוח בלימודי תואר ראשון מעודדת את פיתוחם וקיומם של לימודי העשרה במסגרת לימודי התואר הראשון במוסדות להשכלה גבוהה מתוקצבים בהיקף שבין 6 נקודות זכות ל-10 נקודות זכות, תוך שימת דגש על פיתוח קורסים ייחודיים בדיסציפלינות השונות שהותאמו לסטודנטים המגיעים מדיסציפלינות אחרות.

גדעון סער: בחודש מאי 2011 פורסם קול קורא למוסדות לפיתוח תוכנית ללימודי העשרה במסגרת הלימודים לתואר ראשון בישראל, וכמה מוסדות נענו לקריאה.

גדעון סער: עד כה הוגשו כ-70 הצעות ללימודי העשרה, שייפתחו במהלך שנת הלימודים הנוכחית, תשע"ב.

גדעון סער: להלן כמה דוגמאות לקורסים ייחודיים שפותחו לטובת לימודי העשרה בתחום מדעי הרוח והחלו להילמד באוניברסיטאות: תולדות התפתחות האדם; יהודים ויהדות בתקופת בית שני; אוטופיה, אומה וגזע: שואה ורצח עם במאה ה-20; היסטוריה עולמית; יוון, רומא והולדת תרבות המערב, וכו' וכו'.

גדעון סער: התוכנית מתוקצבת בשנים תשע"א ותשע"ב בסך של 6 מיליון שקלים לשנה, סך הכול 12 מיליון שקלים.

גדעון סער: מלגות – קרן רוטשילד מחלקת מלגות ומענקי מחקר לפעילות אקדמית בתחום מדעי הרוח, שבנוסף להיותה ברמה הגבוהה ביותר, תורמת לחיזוק ההוראה ומעודדת שיתוף פעולה בין האוניברסיטאות ובתוכן.

גדעון סער: מקורות הקרן הן תקציב המדינה – תקציב ות"ת, ותרומה של "יד הנדיב", בחלוקה שווה.

גדעון סער: הקרן החלה את פעילותה בשנת 2009.

גדעון סער: סך התקציב שהועמד לרשותה הוא 30 מיליון שקלים, ומתוכם חולקו עד כה מענקים בסך 22 מיליון שקלים.

גדעון סער: בשנת 2011, השנה השלישית להפעלת הקרן, אישרה הקרן מענקים לשש תוכניות בסך 9.4 מיליון שקלים.

גדעון סער: בימים האלה נבחנת האפשרות, אדוני היושב-ראש, להרחיב את תקציב הקרן.

גדעון סער: להלן כמה דוגמאות לתוכניות שהוכרו ויזכו לתמיכה על-ידי הקרן במהלך שנת הלימודים תשע"ב: לימודים לתואר שני בתחום לימודי ספרות היידיש.

גדעון סער: ההצעה הוגשה על-ידי שלוש אוניברסיטאות: אוניברסיטת בן-גוריון, האוניברסיטה העברית ואוניברסיטת תל-אביב.

גדעון סער: לימודים לתואר ראשון בתחום לימודי רוסיה ומזרח-אירופה, הצעה שהוגשה על-ידי חמש אוניברסיטאות: בן-גוריון, העברית, חיפה, בר-אילן ותל-אביב.

גדעון סער: נקודה שלישית, מרכזי מצוינות: כיום פועלים כארבעה מרכזי מצוינות מחקריים באוניברסיטאות, ואנו נמצאים לפני הגל השני של הקמת עוד עשרה מרכזי מצוינות, הכול בהתאם להחלטת הממשלה מחודש מרס 2010, שחבר הכנסת אורלב מכיר היטב, כי היא הוצגה גם בפני ועדת החינוך כשהוא עמד בראשה.

גדעון סער: בתוך כך, בגל הקרוב ייפתחו לפחות מרכז אחד או שניים בתחום מדעי הרוח.

גדעון סער: הודעה בדבר ההחלטה באשר לתחומים שבהם ייפתחו מרכזי המצוינות צפויה לצאת בחודשים הקרובים.

גדעון סער: בשולי הדברים אציין כי קיימת תוכנית מלגות רוטנשטרייך, הפועלת כשני עשורים ומעניקה מלגות מחיה ומחקר לדוקטורנטים מצטיינים במדעי הרוח.

גדעון סער: בכל מחזור מוענקות, מדי שנה, עד 20 מלגות, שגובהן 80,000 שקלים בשנה.

גדעון סער: בנוסף לכך אני רוצה לומר שנעשתה – וגם הועברה אלי – עבודה על-ידי מכון ון-ליר והוצגה ביום ראשון האחרון בכנס שהתקיים בנושא חיזוק מדעי הרוח.

גדעון סער: אני לא למדתי את העבודה הזאת, אבל בכוונתי לבחון אותה.

גדעון סער: השורה התחתונה היא שננקטות פעולות בתחום הזה.

גדעון סער: חלקן באו גם לעודד ביקוש בלתי ישיר, דהיינו באמצעות לימודי העשרה, על מנת לחזק את החוגים האלה, גם אם לא באמצעות לימוד ישיר.

גדעון סער: גם בזה אני רואה חשיבות.

גדעון סער: אני חושב שגם אדם שלומד תחום אחר – תחום מדעי הרוח הוא תשתית טובה מבחינה אינטלקטואלית.

גדעון סער: אני בעצמי, כשלמדתי לשני תארים אקדמיים, אחד במדעי החברה ואחד משפטים, מאוד אהבתי את הקורסים בתחום מדעי הרוח.

גדעון סער: אבל עדיין יכול להיות מאוד שיש מקום לצעדים נוספים, ואנחנו נבחן את זה.

גדעון סער: הייתי מציע למציע להעביר את הנושא לוועדת החינוך אלמלא ועדת החינוך דנה בו, לפי דעתי, רק לפני שבוע או שבועיים.

זבולון אורלב: עוד חודשיים.

גדעון סער: אבל לא אכפת לי שהיא תהיה על סדר-יום ועדת החינוך, לכשיתרצה היושב-ראש לקיים דיון נוסף, ואם יש הסכמה לכך – – –

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: האם אדוני מסכים?

זבולון אורלב: אני בדרך כלל מסכים לדברי השר.

יעקב אדרי: טוב, תודה.

יעקב אדרי: יש איזה הצעות נוספות?

יעקב אדרי: לוועדת חינוך, בבקשה.

יעקב אדרי: אני מציע הצבעה ידנית.

יעקב אדרי: מי בעד להעביר לוועדת חינוך?

יעקב אדרי: בבקשה.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יעקב אדרי: תודה.

זבולון אורלב: צריך לציין שההצעה עוברת לוועדת החינוך.

יעקב אדרי: ההצעה עוברת לוועדת החינוך.

יעקב אדרי: בבקשה.

יעקב אדרי: שביתת הסגל הזוטר באוניברסיטאות

יעקב אדרי: אנחנו עוברים לנושא הבא, הצעות דחופות לסדר-היום בנושא: שביתת הסגל הזוטר באוניברסיטאות, מס' 6455 ו-6466.

יעקב אדרי: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין.

יעקב אדרי: בבקשה, מכובדי.

יעקב אדרי: יש לך שלוש דקות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, מצבם של המרצים הזוטרים באוניברסיטאות צריך להטריד אותנו.

דב חנין: אנחנו מדברים על מספר לא קטן של אנשים.

דב חנין: חלקם, אגב, מרצים ותיקים, דוקטורים ותיקים, שבמשך שנים הועסקו כמורים מן החוץ במקום במשרות תקניות באוניברסיטה.

דב חנין: יש אחרים שנמצאים במצב אחר.

דב חנין: יש מתרגלים.

דב חנין: אגב, מתרגלים פוטרו, יש עומס על הנותרים, עומסי הוראה מאוד מאוד גדולים.

דב חנין: מערך המלגות אומנם התרחב, אבל אין בו הסדרה.

דב חנין: מורים מקצועיים הועסקו לאורך שנים כמורים מן החוץ ובמסלולים לא מתאימים.

דב חנין: הבעיה הגדולה היא שחברי הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטאות עדיין מועסקים במתכונת דומה לזו של עובדי קבלן.

דב חנין: אנחנו מדברים על 9,300 חברי סגל אקדמי זוטר באוניברסיטאות בישראל – 10,900 כולל הטכניון – שמלמדים למעלה ממחצית מכלל שעות ההוראה.

דב חנין: זאת אומרת, זה חלק משמעותי ומסיבי מהסגל של האוניברסיטאות.

דב חנין: היום הפורום המתאם של ארגוני הסגל הזוטר באוניברסיטאות מנהל סכסוך עבודה, והדרישות שלו, שנראות לי מאוד נכונות ובמקום, הן – א.

דב חנין: לחדול לפטר אנשי סגל אקדמי זוטר מדי סמסטר ולעבור למתכונת של העסקה רב-שנתית, תוך יצירת ביטחון תעסוקתי ומסלולי קידום.

דב חנין: זו הצעה ראשונה, או דרישה ראשונה.

דב חנין: דרישה שנייה – לטפל במה שקרוי "העשור האבוד", 2000–2009, שבו רבים מחברי הסגל הזוטר הועסקו – אומנם דוקטורים, אבל הועסקו במשך שנים כמורים מן החוץ, ומאז 2008 כעמיתי הוראה, בגלל המחסור בתקנים בתקופת הקיצוצים הקשה הזאת; להעלות את שכרם של המתרגלים עוזרי ההוראה; לשים קץ למסלול העסקה הפוגעני של מורים מן החוץ.

דב חנין: הכוונה היא להעסקה של מורים מן החוץ במתכונת של עמיתי הוראה עם שכר של 12 חודשים בשנה במקום מה שקיים היום – שכר של ארבעה עד שמונה חודשים בשנה; להסדיר את מערך מלגות הקיום והמחקר; לשים קץ ל"התייעלות" על חשבון המרצים והמתרגלים.

דב חנין: זה אומר, לצמצם גודל כיתות, ולקבוע סרגל מוסכם למתרגלים או מדריכים פרונטליים לחישוב היקף משרה נורמטיבי ביחס למטרות נלוות שאינן פרונטליות, לפי אופי המטלות ומספרן.

דב חנין: בקצרה, אדוני שר החינוך, אנחנו עוסקים פה בסגל גדול שמועסק בתנאים לא ראויים; לא ראויים, לא נכונים.

דב חנין: אנחנו לא מדברים על משהו שנמצא בשולי המערכת האוניברסיטאית, אלא, הייתי אומר, בגרעין המערכת האוניברסיטאית.

דב חנין: כמי שבא בעצמו מהאוניברסיטה – ובזה אני מסיים, אדוני היושב-ראש – אני חושב שהאוניברסיטאות עצמן חטאו פה.

דב חנין: אני לא מגן על האוניברסיטאות.

דב חנין: אני חושב שיש הרבה מקום לביקורת על יחסן של האוניברסיטאות לסגל האקדמי הזוטר.

דב חנין: אדוני שר החינוך, אני יודע שהשקעת הרבה זמן והרבה מאמצים בקידום שינויים ורפורמות באוניברסיטאות, כולל היקפים של 7 מיליארד שקל.

דב חנין: אנחנו מדברים פה על סכומים הרבה יותר קטנים שנדרשים לפתרון הבעיות של הסגל האקדמי הזוטר.

דב חנין: אני חושב, אדוני השר, שזו משימה חשובה, חיונית, ערכית ומהותית, ואני מקווה שהכפפה הזאת תורם ואנחנו נוכל לקדם פתרון צודק והוגן לסגל האקדמי הזוטר.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: ישיב שר החינוך, חבר הכנסת גדעון סער.

יצחק וקנין: בבקשה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ביום הראשון לתחילת שנת הלימודים, לפני קצת יותר משבועיים, שיבש הסגל הזוטר ליום אחד את הלימודים, ולאחר מכן חזר למשא-ומתן, שבעצם כבר התנהל מאז חודש אוגוסט.

גדעון סער: אני רוצה לומר שאנחנו חתמנו באחרונה על שני הסכמים מאוד חשובים במערכת ההשכלה הגבוהה: אחד, ביוני 2011, שבו בפעם הראשונה נחתם הסכם קיבוצי עם הסגל במכללות האקדמיות המתוקצבות, הסכם מאוד חשוב; הסכם נוסף נחתם לפני חודשיים, ערב ראש השנה, עם הסגל הבכיר באוניברסיטאות.

גדעון סער: שני ההסכמים נחתמו אחרי משא-ומתן רציני, ענייני, ללא שביתות, ללא עיצומים, ללא פגיעה בציבור הסטודנטים.

גדעון סער: בכלל, אנחנו נמצאים בתקופה – בקדנציה הזאת ברוך השם עד היום לא היו במערכת החינוך ובמערכת ההשכלה הגבוהה שביתות, והצלחנו להתמודד ולפתור הרבה מאוד בעיות, גם עם ארגוני המורים וגם באקדמיה, באמצעות דיונים ענייניים, בלי לפגוע בציבור התלמידים ובציבור הסטודנטים.

גדעון סער: מחודש אוגוסט, כפי שאמרתי, מתקיים משא-ומתן אינטנסיבי בין נציגי האוניברסיטאות לסגל הזוטר.

גדעון סער: את השיחות מלווים גם נציגים של מל"ג-ות"ת, וגם של האוצר במידה מסוימת.

גדעון סער: מתקיימות פגישות בתדירות גבוהה ביותר, ולאחרונה גם בצוותים מצומצמים, על מנת לייעל ולקדם את התהליך.

גדעון סער: רק במהלך השבוע שעבר התקיימו שתי פגישות נוספות במסגרת המשא-ומתן בהשתתפות ועד ראשי האוניברסיטאות ונציגי הסגל הזוטר.

גדעון סער: בישיבות אלה נדונו הבקשות של נציגות הסגל הזוטר, על המורכבויות הקיימות בו.

גדעון סער: פגישות נוספות עתידות להתקיים, אדוני היושב-ראש, ביום חמישי הקרוב וגם ביום ראשון שאחריו.

גדעון סער: בלי להיכנס לתוכן הדברים, אני רק מציין שהסגל הזוטר זה דבר שכולל הרבה מאוד סוגים של העסקה, שיטות שונות של העסקה, סטודנטים לתארים שניים ושלישיים, שברבות הימים הופכים לחלק מהסגל, ומרצים מבחוץ.

גדעון סער: יש סוגים שונים, זאת אומרת, הכותרת "מרצים זוטרים" היא כותרת, הייתי אומר, שמקפלת מאחוריה מורכבות רבה.

גדעון סער: מה שאני כן יכול לומר באופן כללי, שבמשך השנים, בעיקר בשנים של המצוקה התקציבית של המערכת, השיטה של העסקת מרצים מבחוץ גדלה למעלה מן הרצוי, והיום אנחנו צריכים לבלום את המשך התופעה הזאת, וגם לראות כיצד מתמודדים עם הרצונות של הסגל הזוטר לשפר את תנאיו.

גדעון סער: אני מזכיר שרק בשנת 2008 נחתם הסכם עם הסגל הזוטר.

גדעון סער: נכון שזה עניין שהוא עניין בין העובדים לאוניברסיטאות, אבל אני הנחתי גם את מנכ"ל מל"ג-ות"ת משה ויגדור וגם את יושב-ראש ות"ת פרופסור טרכטנברג להיות מעורבים במידה ראויה בתהליך, לדחוף את ההתקדמות של המשא-ומתן.

גדעון סער: אני מאוד מקווה שהמשא-ומתן הזה יתקדם באינטנסיביות, ברצינות, באחריות, מצד כל הצדדים, על מנת להגיע להבנות, וזו המטרה שלנו.

גדעון סער: מאחר שאני עומד בפני מליאת הכנסת בנושא של השכלה גבוהה, אני רוצה רק לנצל את ההזדמנות על מנת לעדכן שהיום נחתם גם הסכם בין אוניברסיטת תל-אביב לממונה על השכר באוצר בקשר לסוגיה של שכר הסגל המינהלי.

גדעון סער: לממונה על השכר היו טענות על חריגות שכר, והוא החליט בשעתו לקצץ 10%.

גדעון סער: זה העיב, או יצר סכנה לפתיחת שנת הלימודים.

גדעון סער: בסופו של דבר היא נפתחה כסדרה, ואחרי תקופה מאוד ממושכת של משא-ומתן בין הנהלת האוניברסיטה לממונה על השכר, במעורבות של הסתדרות העובדים, הושג ונחתם היום ההסכם.

גדעון סער: אני חושב שזה חשוב.

גדעון סער: אני רוצה לברך גם את הנהלת אוניברסיטת תל-אביב על הנכונות שלה לעשות שינויים שצריך היה לעשות על-פי דרישת הממונה של השכר.

גדעון סער: אני מזכיר את הדוח הקשה שהיה בקדנציה הקודמת של מבקר המדינה בנושא חריגות שכר במערכת ההשכלה הגבוהה.

גדעון סער: לכן הדרך שלנו, חבר הכנסת חנין, היא דרך של ניהול שיחות בצורה הרצינית, בצורה העניינית.

גדעון סער: היתה לי אפילו שיחה לפני שבוע, כאן בוועדת החינוך, עם נציגת הסגל הזוטר, ואני מקווה שאם כך יפעלו כל הצדדים, נוכל להגיע לסיכום בעניין הזה, ולא בעוד זמן רב מאוד.

יצחק וקנין: תודה ויישר כוח.

יצחק וקנין: מה השר מציע?

גדעון סער: מה רוצה – – –

דב חנין: אם אפשר להעביר להמשך מעקב לוועדת החינוך – אם יהיה צורך, אולי העניין ייפתר.

גדעון סער: אין לי התנגדות, אף שאני לא בטוח שזה רצוי.

גדעון סער: כלומר, אם המטרה שלנו היא להגיע להסכמות, אני לא בטוח – – –

דב חנין: לא דחוף – – –

גדעון סער: אין לי בעיה להעביר את זה לו.

גדעון סער: אני רק אומר שצריך לאפשר לצדדים למשא-ומתן לנסות להתגבש.

יעקב אדרי: מצביעים, בבקשה.

יעקב אדרי: מי שבעד – הוא בעד העברה לו, ומי שהוא נגד – הוא נגד.

יעקב אדרי: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לו, התרבות והספורט נתקבלה.

יעקב אדרי: בעד – 5, נגד – אפס, נמנעים – אפס.

יעקב אדרי: הנושא עבר לו.

יעקב אדרי: אנחנו עוברים לסעיף האחרון: שאילתות לשר החינוך.

יעקב אדרי: ראשון השואלים הוא חבר הכנסת ניצן הורוביץ – שאילתא מס' 1374.

יעקב אדרי: שר החינוך, בבקשה תעלה לדוכן להשיב.

יעקב אדרי: שר החינוך, בבקשה תעלה למעלה.

יעקב אדרי: זה בהתאם לתקנון.

יעקב אדרי: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, בבקשה.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני כבוד השר, אני מתכבד לשאול אותך כאן שאילתא, ואני רק אציין שהגשנו אותה בתחילת פברואר וייתכן שהדברים השתנו מאז.

ניצן הורוביץ: גם בעניין הזה אשמח לשמוע מהשר.

ניצן הורוביץ: העניין הוא כזה: סמוך לאירוע הרצח ב"בר-נוער" ב-1 באוגוסט 2009 הצהיר שר החינוך כי משרדו יפיץ חוזר מנכ"ל העוסק בבני-נוער להט"בים.

ניצן הורוביץ: רצוני לשאול: 1.

ניצן הורוביץ: האם פורסם חוזר בנושא?

ניצן הורוביץ: 2.

ניצן הורוביץ: אם כן – מדוע הוא אינו זמין באתר האינטרנט של משרדך?

ניצן הורוביץ: 3.

ניצן הורוביץ: אם לא – מתי יפורסם החוזר?

ניצן הורוביץ: שוב, אני מדגיש שהשאילתא היא כבר מלפני הרבה זמן.

ניצן הורוביץ: אני אומר את זה לצורך השאלה כאן היום.

ניצן הורוביץ: תודה.

גדעון סער: אני רוצה להשיב לחבר הכנסת הורוביץ: 1–2.

גדעון סער: משרד החינוך גיבש מדיניות ברורה בנושא להט"בים.

גדעון סער: מדיניות זו פורסמה באתר המשרד.

גדעון סער: כמו כן, הופץ מכתב לשטח שנוסחו רצ"ב, המדבר בעד עצמו.

גדעון סער: אני אתן לניצן את הנוסח לאחר מכן.

גדעון סער: אולי אני גם אקריא כמה אמירות מתוכו, כי אומנם הן לא נושאות את הכותרת "חוזר מנכ"ל", אבל הן אמירות חשובות ביותר.

גדעון סער: בימים אלה נערכים דיונים מקצועיים לקראת פרסום הוראות בחוזר מנכ"ל במהלך שנת הלימודים תשע"ב.

גדעון סער: אנשי המקצוע באגף שפ"י סבורים כי ראוי לבצע תהליך חינוכי והסברתי של הכשרת לבבות לנושא, כך שההנחיות, כשתתפרסמנה, תפגושנה מציאות שיש בה הבנה רבה יותר לנושא ומוכנות לתהליך שינוי.

גדעון סער: ההסברה לבתי-הספר שמה במוקד את חשיבות הטיפול הרגיש בבני-נוער המתלבטים בנוגע לזהותם המינית ואת החינוך לכבוד האדם ומניעת הומופוביה ואפליה.

גדעון סער: המדיניות שפורסמה כוללת, בין היתר, את הנושאים הבאים: א.

גדעון סער: הנושא הלהט"בי שולב בתוכנית "כישורי חיים" כבר בכיתה ט'; ב.

גדעון סער: הומלץ להזמין גורמים מהציבור הלהט"בי, כגון ארגון "חושן", כחלק מההתמודדות עם ההומופוביה והאפליה נגד הומוסקסואלים.

גדעון סער: במפגש עם נציגי הארגונים השונים משוחחים עם התלמידים על המורכבות של להיות להט"בי בחברה באמצעות סיפורים אישיים; ג.

גדעון סער: ניתנה המלצה לבתי-הספר להציג מדבקות או פוסטרים של האגודות הלהט"ביות השונות בבתי-הספר; ד.

גדעון סער: פורסמו הנחיות ליועצות החינוכיות המכוונות לניהול שיח אמפתי ומגן שיעזור לתלמיד להתמודד עם לבטיו, חששותיו וחרדותיו בכל הנוגע לנטייתו המינית ולחשיפת הנושא בפני חבריו ובני ביתו; ה.

גדעון סער: פורסמו הנחיות ליועצות החינוכיות לניהול שיחה ייעוצית עם תלמיד ש"יצא מן הארון".

גדעון סער: 3.

גדעון סער: כאמור, החוזר יפורסם במהלך שנת הלימודים תשע"ב.

גדעון סער: אני בכל זאת מוצא לנכון להקריא מתוך מסמך של משרדנו, של המינהל הפדגוגי, שיצא זמן לא רב אחרי הרצח ב"בר-נוער", בי"ט טבת תש"ע, 5 בינואר 2010.

גדעון סער: אני מקריא ציטוטים שאני חושב שחשוב לציין אותם כאן בדיון: "ההומוסקסואליות נחשבת כיום, במאה ה-21, לסגנון חיים אלטרנטיבי ומקובל שאינו דורש טיפול או שינוי.

גדעון סער: אנשי מקצועות בריאות הנפש, לאחר שנים של מחקר והתנסות בשטח, קבעו כי מדובר בהתנהגות שאינה מוגדרת כסטייה ואינה פתולוגית.

גדעון סער: אין בעצם קביעה זו כדי לשנות עמדות הומופוביות מקובלות בקרב הציבור מצד אחד או עמדות שמקורן בתפיסת עולם מצד שני.

גדעון סער: עמדות כאלה רווחות כיום בחברה הישראלית".

גדעון סער: "תהליך של שינוי עמדות הינו תהליך ארוך ומורכב.

גדעון סער: זהו תהליך שמשרד החינוך רואה כתהליך חשוב והכרחי כדי לשפר את איכות החיים של כל חלקי האוכלוסייה במדינה.

גדעון סער: כאשר תהליך זה מתחיל בגיל צעיר, במערכת החינוך ובבית, יש סיכוי טוב להתמודד עם הדעות הקדומות והפחדים הקיימים בכולנו מפני השונה, דבר היכול לסייע בפיתוח כישורי סובלנות וקבלה.

גדעון סער: " אני רואה פה אמירות נוספות חשובות, ואולי יותר נכון שאני אתן את המסמך המלא לידי חבר הכנסת הורוביץ והוא יוכל להתרשם ממנו.

ניצן הורוביץ: אני אשמח.

גדעון סער: מוזכרים פה גם הארגונים המרכזיים שעוסקים בתחום והעבודה המשותפת שלהם עם משרד החינוך.

יעקב אדרי: תודה לשר החינוך.

יעקב אדרי: הוא נותן לו את המסמך.

יעקב אדרי: זה בסדר.

ניצן הורוביץ: תודה.

ניצן הורוביץ: הוא ייתן לי את המסמך.

יעקב אדרי: כן.

יעקב אדרי: שמעתי.

יעקב אדרי: השאילתא הבאה מספרה 1567, והיא של חבר הכנסת נחמן שי – לא נמצא; השאילתא האחרונה, שמספרה 1648, היא של חבר הכנסת איתן כבל – גם לא נמצא.

יעקב אדרי: תודה רבה לשר החינוך שהיה אתנו היום.

גדעון סער: תודה רבה.

יעקב אדרי: תם סדר-היום.

יעקב אדרי: הישיבה הבאה תתקיים ביום רביעי, י"ט בחשוון התשע"ב, 16 בנובמבר 2011, בשעה 11:00.

יעקב אדרי: ישיבה זו נעולה.