ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 282, 2011-11-14 00:00

ראובן ריבלין: רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, היום יום שני, י"ז בחשוון תשע"ב, 14 בחודש נובמבר 2011 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 7 והוראת שעה) (שירות במשטרה ושירות מוכר) (תיקון מס' 14), התשע”ב–2011.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק מימון מפלגות (תיקון מס' 31) (דיווח על חשבונות המפלגות), התשע”ב–2011; הצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון מס' 7) (עבירת הפקרה אחרי תאונה), התשע”ב–2011.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/3633/18 וכלה בהצעת חוק פ/3653/18 – הצעת חוק איסור הנצחת אישיות אשר הורשעה בעבירה שיש עמה קלון, התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת כרמל שאמה ואריה אלדד; הצעת חוק התפזרות הכנסת השמונה-עשרה, התשע”ב–2011, מאת חבר הכנסת אורי אריאל; הצעת חוק דיור בר-השגה, התשע”ב–2011, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק-יסוד: זכויות חברתיות, מאת חבר הכנסת וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – העברת שר מתפקידו על-ידי הכנסת), מאת חבר הכנסת כרמל שאמה; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – ערכם של תווי קנייה), התשע''ב–2011, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק מגן-דוד-אדום (תיקון – ביטול הבלעדיות על הסמל), התשע”ב–2011, מאת חבר הכנסת אריה אלדד; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – תוספת תלויים בעד הילד השלישי ואילך), התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – שינוי שיעור גמלת הסיעוד שמשולמת לזכאי), התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת חיים כץ ושלי יחימוביץ; הצעת חוק איסור השימוש בסמלים וכינויים נאציים, התשע”ב–2011, מאת חבר הכנסת אורי אריאל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שמירה על זכויות מקימי מבנים ביהודה והשומרון, התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת , , דוד רותם, מירי רגב ויריב לוין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – הגדלת מענק השחרור), התשע”ב–2011, מאת חבר הכנסת משה מטלון; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – סיעוד על-ידי בן משפחה), התשע”ב–2011, מאת חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ; הצעת חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה) (תיקון – הקמת רשות לאומית לדיור ציבורי), התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת רוני בר-און, שלמה מולה, נחמן שי, יואל חסון, אורית זוארץ, איתן כבל ויוחנן פלסנר; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – חובת גילוי קבלת תמורה נוספת כתוצאה מזיקה עסקית), התשע”ב–2011, מאת חבר הכנסת כרמל שאמה; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – הגבלת החזר שווי הטבה),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת כרמל שאמה ויוליה שמאלוב-ברקוביץ; הצעת חוק הגבלת השימוש בחלקי רכב אשר אינם עומדים בתקינה מחייבת (הגנה על הולכי רגל), התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת כרמל שאמה ורוברט טיבייב; הצעת חוק הספקת החשמל (הוראת שעה) (תיקון – תחילה ותוקף), התשע”ב–2011, מאת חבר הכנסת מגלי והבה; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – החלת החוק על מוצרי טבק), התשע''ב–2011, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון – זכאות לדיור ציבורי למשפחות עולים חד-הוריות), התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת מרינה סולודקין, אורית זוארץ, רוברט טיבייב, שלמה מולה, יוליה שמאלוב-ברקוביץ ונינו אבסדזה; הצעת חוק פדיון חטופים, התשע”ב–2011, מאת חברי הכנסת זבולון אורלב ו.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן, אבקש להודיעכם כי חבר הכנסת אלי אפללו מבקש להסיר את שמו מהצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי; פ/3541/18.

ירדנה מלר-הורוביץ: ועוד אודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי חבר הכנסת אלכס מילר מבקש להסיר את שמו מהצעת חוק אחריות המדינה לחינוך ציבורי, התשע"א–2011; פ/3507/18.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה למזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: 1.

ראובן ריבלין: ניסיונה לבצע השתלטות פוליטית על מערכת המשפט ומערכת התקשורת במדינת ישראל;

ראובן ריבלין: 3.

ראובן ריבלין: מדיניותה המסוכנת לאזרחי המדינה ולעמי האזור

ראובן ריבלין: רבותי, כבכל יום שני אנחנו מתחילים את ישיבת הכנסת בהצעות האי-אמון, ולפנינו שלוש הצעות אי-אמון של סיעת קדימה ושל סיעות העבודה ומרצ וסיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד.

ראובן ריבלין: ראשונת הסיעות אשר תביא את הצעתה לאי-אמון בממשלה תיוצג על-ידי חבר הכנסת שאול מופז, שאותו אני מזמין לעלות ולשאת את דבריו, ולנסות לשכנע את הכנסת מדוע יש לקבל את הצעת האי-אמון בכותרת:

ראובן ריבלין: ניסיונה של ממשלת נתניהו לבצע השתלטות פוליטית על מערכת המשפט ומערכת התקשורת במדינת ישראל – כפי שיציג זאת חבר הכנסת שאול מופז.

ראובן ריבלין: אדוני.

דני דנון: מי יכול להרכיב – – –

ראובן ריבלין: כתוב – – –

דני דנון: הוא ממליץ על ציפי לבני לראשות הממשלה?

ראובן ריבלין: המועמדת מצוינת.

ראובן ריבלין: אי-אפשר להגיש הצעת אי-אמון בלי להציב מועמד.

שאול מופז: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בשבוע שעבר זכיתי להופיע בעצרת הכללית של הקהילות היהודיות בצפון-אמריקה.

שאול מופז: הכנס התקיים בעיר דנוור שבמדינת קולורדו; כנס חשוב, שבו עסקו הפדרציות היהודיות בעתיד העם היהודי, בעתיד הקהילות ובהמשך הסיוע והתרומה לחיים היהודיים בתפוצות ולביסוס החזון הציוני, הלאומי והחברתי במדינת ישראל.

שאול מופז: פגשתי בכנס הזה ארגונים חברתיים יוצאי דופן ונציגים רבים מהחברה האזרחית בארץ ואוהדי ישראל בחו"ל.

שאול מופז: לצערי, בצעד חסר תקדים בחרה ממשלת ישראל להתעלם מהעם היהודי, להפנות לו עורף וכתף קרה.

שאול מופז: 28 שרים יש בממשלה המנופחת והעקומה הזאת, 28 שרים, רובם מיותרים וחסרי מעשה, סגני שרים למכביר, ואיש מהם לא מצא זמן, אכפתיות, חוכמה ורגישות להופיע במפגש החשוב הזה.

שאול מופז: כנסת נכבדה, תרומות בסכומי עתק מופנות למדינת ישראל על-ידי הקהילות היהודיות בצפון-אמריקה – אפילו ברכה מוקלטת של ראש הממשלה לא הגיעה לבאי הכנס.

שאול מופז: זאת בושה וחרפה בעיני.

שאול מופז: חברי חברי הכנסת, ראש הממשלה מפחד.

שאול מופז: הוא חי, מתנהל ומנהיג בפחד מפני המעשה.

שאול מופז: הוא נתקף זיעה קרה מפני שר ההיסטוריה, מפני גודל השעה והאתגר, מפני המשימות הלאומיות כבדות המשקל, מפני שריו הבכירים והזוטרים.

שאול מופז: ראש הממשלה מפחד מהכרעות, מפחד מקבלת החלטות.

שאול מופז: ראש ממשלה משותק מפחד.

שאול מופז: ראש הממשלה מפחד מהתקשורת, זו שכמובן לא נתונה למרותו הישירה.

שאול מופז: הוא מציב חוקים שתכליתם להלך אימים על חופש העיתונות ולשבור את האיזון העדין הנדרש בחברה דמוקרטית בין חופש הביטוי, חופש העיתונות והזכות לשם טוב.

שאול מופז: ראש הממשלה מבקש להשתיק את התקשורת.

שאול מופז: זהו חוק לסתימת פיות.

שאול מופז: נקודה.

שאול מופז: אדוני ראש הממשלה, חברי קואליציה יקרים, רצונכם והתגייסות

שאול מופז: כם לסגירת ערוץ טלוויזיה בישראל הם סממן נוסף של כישלונכם, בסימן רצחתם וגם ירשתם.

שאול מופז: ממשלה שלא עושה דבר, לא מסכימה על דבר ולא מחליטה על דבר, דינה שתזכה לביקורת צולבת.

שאול מופז: ממשלה מנופחת, מדושנת עונג, שראש ממשלתה טס במחלקות ראשונות וסועד במסעדות פאר, ששר החוץ שלה בז למחאה החברתית, ששר הביטחון שלה משקיף מחלונו במרומי מגדל השן שבו הוא חי, אך אינו אלא פרשן של המציאות שאותה הוא אמור להוביל, ופרשן בינוני אם יורשה לי – ממשלה כזו דינה להישפט ציבורית ותקשורתית על מחדליה ועל כישלונותיה.

שאול מופז: יש דרכים דמוקרטיות להפיל ממשלה.

שאול מופז: לממשלה הזאת יש דרכים דיקטטוריות לסגור ערוץ טלוויזיה.

שאול מופז: גם זאת בושה בעיני.

שאול מופז: ראש הממשלה מפחד ממערכת אכיפת החוק והמשפט, ומנסה להעמיק את השליטה הפוליטית המאיימת על זרוע השיפוט העצמאית במדינת ישראל.

שאול מופז: ראש הממשלה מועל בתפקידו, ובמקום להגן על זרועות אכיפת החוק הוא מתעמר בהן כאילו היו אויבי המשטר.

שאול מופז: שתיקתך, אדוני ראש הממשלה, היא אות קלון על התרבות הדמוקרטית במדינת ישראל.

שאול מופז: הבה ונקרא לילד בשמו.

שאול מופז: ראש הממשלה מבקש להפוך את המערכת המשפטית לבת-ערובה שלו ושל עדת הקיצוניים שהוא מנהיג.

שאול מופז: רבותי חברי הכנסת, קו דק מפריד בין שלטון הרוב לבין עריצות הרוב.

שאול מופז: דמוקרטיה נועדה לשרת את כלל הציבור, ולא רק את אלה שבנקודת זמן ספציפית זכו במושכות השלטון.

שאול מופז: שלטון דמוקרטי ראוי דואג לחלשים שבו, למיעוטים שבו, מכבד את מערכת החוקים שלו, ואינו מנצל את כוחו כדי להטיל אימה, לזרוע פחד ולהלך אימים על אזרחיו, על אחת כמה וכמה על שופטיו.

שאול מופז: שלטון הבטוח בעצמו לא פועל בשיטות חשוכות של משטרים אפלים כדי להשתיק קולות שאינם לרוחו.

שאול מופז: כך נוהג שלטון מפוחד שבראשו עומד אדם המונע על-ידי פחדים ופרנויות ועסוק יומם וליל בשרידותו הפוליטית במקום בתקומה המדינית של עמו.

שאול מופז: בושה.

שאול מופז: ראש הממשלה מאיים על ישראל בוקר, צהריים וערב, אך מסית נגד ראשי מערכות הביטחון שלה, ששירתו את המדינה ואת אזרחיה שירות כה נשגב עד שאי-אפשר לפרט בו היום, ולא יהיה אפשר לספר בשבחם בשנים שעוד יבואו.

שאול מופז: מכאן אני אומר בצורה ברורה, בשמי ובשם כל מי שהדאגה לביטחון המדינה יקרה ללבו: אל תטיף לאשכנזי, אל תהלך אימים על דגן, אל תאיים על דיסקין.

שאול מופז: טובת המדינה, עתידה, ויושרם האישי והמקצועי, הם שעומדים לנגד עיניהם.

שאול מופז: אפשר שלא להסכים אתם, אבל אסור, פשוט אסור, להסית נגדם.

שאול מופז: ראש הממשלה מפחד מן האמת, זו שאינה נגועה בשיקולים ואינטרסים זרים.

שאול מופז: ראש הממשלה מפחד להכריע בשאלה המהותית והמרכזית ביותר שנוגעת בעתידה, אופיה וצביונה של המדינה היהודית.

שאול מופז: הממשלה הנוכחית במדיניותה ההרסנית מנציחה ומובילה אותנו לעבר מדינה דו-לאומית.

שאול מופז: המצב החברתי וסכנת המדינה הדו-לאומית, אדוני היושב-ראש, מסוכנים יותר ומאיימים יותר על המשך קיומה של מדינת ישראל מאיום הגרעין האירני.

שאול מופז: כנסת נכבדה, ראש ממשלה פחדן ומדיניות משתקת הם שילוב רע לישראל ומתכון רע לעתידה.

שאול מופז: זוהי אנטיתזה לחזון הציוני, לנשמת אפה של ציונות יוזמת, אקטיביסטית, מציאותית ופועלת.

שאול מופז: אדוני ראש הממשלה, אפשר להתגבר על הפחד; אפשר, אתה יכול להתגבר על תחושת השיתוק שאחזה בך, בשלטונך ובמדיניותך.

שאול מופז: אתה יכול.

שאול מופז: צריך קצת אומץ, ואם תרצה אני מוכן לעזור לך למצוא אומץ כזה ולהתגבר על הפחד.

שאול מופז: אני יודע, אדוני ראש הממשלה, שאתה מפחד להודות שמדיניותך הניאו-קפיטליסטית פשטה את הרגל.

שאול מופז: אני יודע שמפחיד להודות בכך שמדיניותך הגבירה את הפערים ומסכנת את האחדות בעם ישראל.

שאול מופז: אני יודע שאתה מפחד מהצעירות והצעירים שקראו בקול "עד כאן", "מספיק".

שאול מופז: אני יודע שקול ההיגיון מפחיד לעתים, בעיקר כשהוא מעורר את החולם מחלום באספמיה.

שאול מופז: אני יודע שהתוצאות מפחידות, אך הן תוצאות אומללות וקשות שכל בית ממוצע בישראל חש בהן.

שאול מופז: אני יודע, ומרבית אזרחי ישראל יודעים, שאין לך רצון אמיתי להביא לשינוי, שהכול גיבובי מלים, משפטים חלולים ומסיבות עיתונאים, משיכת זמן ואחיזת עיניים – בזה, אדוני ראש הממשלה, אתה מצטיין.

שאול מופז: אדוני ראש הממשלה, אני יודע שאתה מפחד מליברמן.

שאול מופז: אגב, יש כאלה נוספים שבאמת חושבים שהוא די מפחיד.

שאול מופז: אני יודע שקשה לך להתייצב בפניו ולהודות שיחד אתם מובילים למחיקתה של המדינה היהודית היחידה בעולם, לרמיסת חזון הציונות ומהותה הדמוקרטית של ישראל.

שאול מופז: אכן, מפחידה המחשבה שאתה וליברמן הבאתם במחדל ובמעשה לאובדן הסיכוי ליישום רעיון שתי המדינות לשני עמים, ושבזכותכם מחקתם 120 שנות ציונות וכוננתם את ראשיתה של המדינה הדו-לאומית בין הירדן לבין הים – אכן מציאות מפחידה מאוד.

שאול מופז: מפחידה המחשבה שאחרי שמוססתם במו ידיכם כל אפשרות לתהליך מדיני, אחרי שהחרבתם עד יסוד את יחסי החוץ עם הטובות שבידידותינו, אתם פונים עכשיו לפורר אותנו מבפנים, על-ידי שורה של חקיקות אפלות, על-ידי שלטון של פחד ואימה, שלטון של כוחניות ואיומים.

שאול מופז: כנסת נכבדה, אכן מפחיד להיות ראש הממשלה שהביא את ישראל לעברי פי פחת ולנחיתות בין-לאומית שכמוה לא ידעה ישראל מאז הקמתה.

שאול מופז: מדיניותך, אדוני ראש הממשלה, פוגעת בקיום היהודי בארץ-ישראל ומבודדת את ישראל ואזרחיה תוך סיכון ממשי של הביטחון הלאומי.

שאול מופז: מפחידה המחשבה – והידיעה – שתחת הנהגתך הכושלת הפכה ישראל לחלשה, כושר התמרון שלה מוגבל, וכל זה במשמרת שלך.

שאול מופז: אכן, מפחיד להיות ראש הממשלה הכושל בתולדות הציונות.

שאול מופז: מפחיד שאחרי כל כך הרבה שנים במדמנה הפוליטית, כך תיזכר וכך ייראו ויישפטו מעשיך.

שאול מופז: כנסת נכבדה, ראש הממשלה מפחד, אבל הפחד שלו, ובעיקר הפחדנות שבו, מסכנים את מה שבנו כאן האבות המייסדים של האומה.

שאול מופז: הזמן אוזל, הגיע הזמן למעשה; את הפחד, את הפחדנות ואת המפחדים מפני לקיחת האחריות והיוזמה יש להסיר מהדרך, ויפה שעה אחת קודם.

שאול מופז: ראו, הוזהרתם.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: באמת בדיוק בזמן.

ראובן ריבלין: אני מזמין את שר האוצר להשיב בשם הממשלה על הצעת האי-אמון של סיעת קדימה כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת שאול מופז.

ראובן ריבלין: בבקשה, כבוד השר.

ראובן ריבלין: האם אדוני רוצה להשיב יחד?

ראובן ריבלין: רק רגע – פגיעה בחופש הביטוי – כן, אדוני יכול להשיב יחד.

ראובן ריבלין: אני מזמין את המציע מטעם סיעות העבודה-מרצ, חבר הכנסת , לנמק את הצעת האי-אמון שלו.

ראובן ריבלין: נדמה לי שגם ההצעה – אדוני רוצה להשיב על שלוש ההצעות יחד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, אדוני מסכים שהוא ישיב על שלושתן יחד?

ראובן ריבלין: כי כולן – מעניין לעניין באותו עניין: אי-אמון בממשלה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, אלו ימים קשים לדמוקרטיה הישראלית; גופה המרוטש מוטל בכיכר העיר, היא גוססת, וחבורה המתנהגת בבריונות פוליטית בועטת ומתעללת בה בניסיון לחסל אותה סופית.

איתן כבל: אותם חברי כנסת, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, שהפסיקו מזמן לעשות חשבון, סימנו כל מוסד של חשיבה חופשית ודמוקרטית בישראל, ומבצעים בו סיכול ממוקד.

איתן כבל: קו ישיר וכאוב עובר בין חוק החרם לחוק השימוע לשופטי העליון, להתערבות הבוטה בגופי התקשורת בישראל ולגל הלאומני ששוטף את המדינה.

איתן כבל: כל אחד מהם הוא שלב נוסף בתוכנית לריקון הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון מתוכנה הדמוקרטי.

איתן כבל: כל החוקים הבזויים הללו אולי רשומים על שמם של חברי הכנסת לוין, אלקין, אקוניס, ואני אכניס גם אותך, דנון, שלא ייגרע מקומך – –

דני דנון: – – – יהודים – – –

איתן כבל: – – אבל מעליהם מרחפת רוח המפקד – –

דני דנון: גירשת יהודים – – –

איתן כבל: – – והיא רוחו של ראש הממשלה בנימין נתניהו.

איתן כבל: בקריצה, בהעלמת עין או יוזמה שולח ראש הממשלה את חבורת הח"כים משולחת הרסן שלו לחלל את קודשי הקודשים של הדמוקרטיה הישראלית.

איתן כבל: הצחנה שעולה מהתנהלות הממשלה הזאת ושלוחותיה בכנסת קשה מנשוא לכל מי שעוד מאמין ואוהב את הארץ הזאת.

איתן כבל: לא אגזים אם אומר שהממשלה הזאת היא צלם בהיכל הדמוקרטיה.

איתן כבל: לא כל הצעה היא משוללת היגיון לחלוטין, אדוני היושב-ראש, אך כפי שכתב היום נחום ברנע ב"ידיעות אחרונות", מי שרואה את היער, ולא רק את העצים, מבין שיש כאן מגמה מרחיקת לכת.

איתן כבל: זאת מגמה שיש לגדוע אותה בעודה באבה.

איתן כבל: אני רוצה לפנות ישירות לראש הממשלה ולהזכיר לו: התנועה שאתה מוביל כעת אל השוליים הסהרוריים של הימין היתה תנועתם של ז'בוטינסקי ובגין, שבוודאי מסוחררים כעת מרוב ההתהפכויות בקברם.

איתן כבל: ערכי הדמוקרטיה – שלאורם הוקמה תנועת הליכוד – מתחלפים כעת בהנהגתך, אדוני ראש הממשלה, בערכים הלקוחים מספרי ההיסטוריה של הגרועות בדיקטטורות.

איתן כבל: ההדר הבית"רי הוחלף על-ידך בוולגריות, בבוז, בלאומנות זולה.

איתן כבל: האינטרס הממלכתי הפך תחת שרביטך לפופוליזם נחות שכל תכליתו היא לגנוב עוד כמה קולות משולי הימין.

איתן כבל: אוי לה לבושה, אדוני ראש הממשלה, רק לפני מספר ימים ציינו 16 שנים להירצחו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

איתן כבל: אתה, מכולם, היית צריך להבין שליצירת אווירה ציבורית ברוטלית עלולות להיות השלכות הרות אסון, אבל הלקח לא הופק, ואתה ממשיך לנצח על גלי השנאה שממשלתך מפיצה לכל עבר.

איתן כבל: האקדח המעשן, שכבר ירה שלוש יריות קטלניות בגבה של הדמוקרטיה הישראלית, מונח שוב על השולחן.

איתן כבל: עברייני "תג מחיר" החלו להפנות את זעמם אל אנשי שמאל, והדרך מכאן עד לרצח עלולה להיות קצרה.

איתן כבל: איני טוען, חס וחלילה, שאתה, אדוני ראש הממשלה, שולח אותם, את אותם פורעי חוק, או מסכים עם דרכם, אך בהתנהלותך אתה מזין את הקרקע שעליה הם פועלים.

איתן כבל: האלימות שראינו, ולצערי עוד נראה, היא באחריותך.

איתן כבל: עד שלא תדפוק על השולחן ותפסיק את הטירוף הזה, נתבע ממך את ההסברים.

איתן כבל: את החוט המקשר בין הלחישה על אוזנו של הרב כדורי לבין החקיקה הכהניסטית הנוכחית צריך לחתוך, ועכשיו.

איתן כבל: אתה אדוני ראש הממשלה, היחיד שיכול לעשות את זה.

איתן כבל: לצערי, אתה שבוי בידיה של קבוצה קיצונית בתוך מפלגתך, שמכתיבה לך את סדר-היום, וכשאתה, אדוני ראש הממשלה שבוי, כולנו שבויים.

דני דנון: והבוחרים בחרו בו אולי.

דני דנון: שכחת – – –

איתן כבל: אני פונה אל חברי, בני בגין, דן מרידור, ואני בהזדמנות הזו פונה אליך, באמת, אדוני השר, גם אליך, יובל שטייניץ, שאני מאוד מעריך ומוקיר, ובוודאי אל מי שלמד אתי באותה ישיבה, גם שר המשפטים, ואני אומר: עד מתי תמשיכו לתת – בוודאי, אדוני היושב-ראש, אתה ראש וראשון לעשות את הדברים האלה – עד מתי תיתנו להשתוללות המסוכנת הזו של הממשלה שבה אתם חברים?

איתן כבל: כאחרוני הדמוקרטים בליכוד, הייתי מצפה מכם לעשות מעשה ולא רק להביע שאט-נפש בהודעות לתקשורת.

איתן כבל: עצוב לי לראות איך הפכתם להיות מנקים ההולכים אחרי ראש הממשלה, ומטאטאים את הלכלוך שהוא משאיר אחריו.

איתן כבל: אני באמת לא מצפה ממך, חבר הכנסת דנון, ולא מחברים נוספים, שיבינו את המשנה הדמוקרטית של בגין.

איתן כבל: אפילו לא מחבר הכנסת אופיר אקוניס, שמתהדר שהוא בגיניסט, כך שמעתי אותו אומר.

דני דנון: – – – על בגין וז'בוטינסקי, מאוד נוח לך היום – – –

איתן כבל: איפה אותה היושרה המפורסמת שלכם?

איתן כבל: איפה האמת הפנימית שגרמה לכם, לשני החברים האנשים המכובדים, בני בגין ודן מרידור, להתפטר מממשלה על הרבה פחות מזה?

איתן כבל: בהתנגדות

איתן כבל: כם הפסיבית, בחוסר המעש שלכם, אתם מכשירים את השרץ.

איתן כבל: ומה עוד אפשר, חברי חברי הכנסת, לומר על הפרשן הבכיר אהוד ברק?

איתן כבל: מבקר בחריפות את החקיקה הגזענית, אבל נשאר בממשלה.

איתן כבל: עובר מערוץ לערוץ ומדבר על חשיבות חידוש המשא-ומתן עם הפלסטינים, אבל ממשיך ללכת יד ביד עם נתניהו, למרות שהמשא-ומתן הפך למדע בדיוני.

איתן כבל: הולך עם ומרגיש בלי.

איתן כבל: החייל המעוטר בצה"ל הפך לפוליטיקאי הפחדן ביותר בישראל.

איתן כבל: כעת, אחרי שהקואליציה הצליחה להטיל, אדוני היושב-ראש, את אימתה על ארגוני השמאל, ערביי ישראל ומערכת המשפט, היא פתחה בבליץ על מעוז נוסף של הדמוקרטיה, התקשורת.

איתן כבל: אם חייזר היה נוחת כאן ושומע שברשות השידור הממלכתית נערפים ראשים של כתבים ועורכים שאינם מוכנים ליישר קו עם השלטון, שאנשים חסרי כישורים מתמנים לתפקידים בכירים בתחנות רדיו וערוצי טלוויזיה רק משום שהם באי-ביתו של ראש הממשלה, שהקואליציה מתגייסת כדי לסגור ערוץ שהעז לשדר תחקירים נגד בכירים בממשלה – הוא בוודאי היה חושב שהזמן הוא שנות ה-40 וכי הוא נחת ברוסיה של סטלין.

איתן כבל: אבל כל הדברים הללו קורים כאן

איתן כבל: במדינת ישראל של 2011 מתחת לאף של כולנו, והם קורים בכוונת מכוון של ראש הממשלה, ששם לעצמו למטרה, אדוני היושב-ראש, לחסל את תפקידה העיקרי של התקשורת – ביקורת על השלטון.

איתן כבל: ואם לא די בכך, ממשיכה שטיפת המוח הממשלתית בעזרת החינמון שמספר לכולנו על מדינה שלא באמת קיימת.

איתן כבל: דווקא במקרה הזה, אדוני היושב-ראש – ואני אומר את זה שלא מן הפה אל החוץ – אני רוצה לציין את יושב-ראש ועדת הכלכלה, כרמל שאמה, שבאמת אני אומר את זה לכם כאן, חברי חברי הכנסת, ואני מתכוון לכל מלה ואני מקווה שאני לא פוגע בו, בין מצביעיו, שנלחם ועושה עבודת קודש בוועדה שהוא עומד בראשה, ועדת הכלכלה, כדי לעצור עד כמה שהוא יכול את הטירוף כשמתקיפים אותו כל יום בהצעות חוק שהוא צריך לדון בהן, ואומרים לו: עד יום שני, ועד יום שלישי, ועד יום רביעי, ואתה צריך לסיים את הכול.

איתן כבל: הוא הפך במידה רבה – אולי שלא ברצונו או שלא בטובתו או אולי כן – להיות שומר סף של הדמוקרטיה כאן, אדוני היושב-ראש.

איתן כבל: מה שהכי מפחיד בכל הסיפור הזה, שההפחדה עובדת.

איתן כבל: עיתונאים מסתכלים על ראשם הערוף של חבריהם שיצאו נגד הממשלה ונאלמים דום.

איתן כבל: שמעתי את חברת הכנסת שלי יחימוביץ אומרת היום, ובצדק, בישיבת הסיעה: זה מקור הפרנסה שלהם, חלקם לפחות, אין להם שום יכולת לעשות שום מעשה – וזה מידבק.

איתן כבל: לא רחוק היום שבו תוחזר ועדת העורכים, שתפעל על-פי רצונותיו הבלעדיים של ראש הממשלה.

איתן כבל: כל מי שאוהב את מדינת ישראל ומאמין בה, צריך היום לדעת שסכנה גדולה ומוחשית מרחפת על ראשה.

איתן כבל: מדינה חזקה הבוטחת בעצמה ובערכיה איננה זקוקה לחסימת דעת המיעוט שבה, אלא יודעת להכיל ולצמוח ממנה.

איתן כבל: ראש ממשלה חזק צריך לדעת לקבל הכרעות קשות ולהכיל את הביקורת, שתמיד תגיע בעקבותיה.

איתן כבל: לאסוננו, נתניהו אינו כזה.

איתן כבל: הוא ראש ממשלה חלש שמעשיו מחלישים את מדינת ישראל.

איתן כבל: ההחלטה היחידה שקיבל היא החלטה לשרוד בתפקיד, ובניגוד להחלטות אחרות, הוא גם מתמיד בה, גם אם בדרך צריך לדרוך על גופתה של הדמוקרטיה הישראלית.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אני חי פה, אני מכיר את בוחרי הליכוד, שלא בטובתי; הם רוב השכנים שלי.

איתן כבל: זאת אומרת, אני גר במקום שיש רוב – ואתמול הגיע חברי אורי אורבך לבקר במעוז הזה בראש-העין.

איתן כבל: הם ברובם המכריע אנשים הגונים – –

אורי אורבך: א

אורי אורבך: פילו לא – – –

איתן כבל: – – שמאמינים בממלכתיות ובערכים דמוקרטיים.

איתן כבל: הבעיה היא שמי ששם ליכוד בקלפי בבחירות האחרונות לא ידע שיקבל כוח.

איתן כבל: חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה חייב להתעורר ולהבין שמהתנועה המפוארת כנראה לא ייוותר זכר.

איתן כבל: זה בידיים שלכם.

איתן כבל: אִתם צריכים – – –

דני דנון: אתה דואג לליכוד – – –

איתן כבל: אני דואג לעם ישראל.

דני דנון: – – –

איתן כבל: אני דואג לעם ישראל, חבר הכנסת דנון.

איתן כבל: אִתם צריכים להתעורר כל אזרחי ישראל השפויים – הם עדיין הרוב; כפי שיצאו בקיץ כדי להפגין על העוולות הכלכליות של הממשלה, כך אני פונה לכולם להתגייס כאיש אחד ולהקים את צבא הדמוקרטיה.

איתן כבל: חברי ואני לאופוזיציה צריכים להתנער ולצאת לקרב פרלמנטרי חסר פשרות על דמותה ועתידה של מדינת ישראל.

איתן כבל: אסור לנו להמתין עד הבחירות, זה יכול להיות מאוחר מדי.

איתן כבל: בכל יום שעובר ממשיכה קואליציית האימים הזו לירות חצי רעל על הערכים שקמה עליהם מדינת ישראל.

איתן כבל: עלינו לגייס, להתגייס, לגייס את הציבור ולהפיל את הממשלה הזו בטרם תצליח להוציא לפועל את זממה ולהפוך את ישראל למדינה שבה לא יזרח יותר האור.

איתן כבל: אדוני יושב-ראש הכנסת, אדוני ראש הממשלה שלא נמצא כאן, זוהי חובתנו הציבורית – אני אומר את זה לכל חברי באופוזיציה – והמוסרית.

איתן כבל: זוהי חובתנו לדור שממנו קיבלנו את המדינה.

איתן כבל: זוהי חובתנו לדור שאליו אנחנו מתכוונים להעביר אותה.

איתן כבל: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל, שגם הוא הצליח לגמור בדיוק בזמן; בזמן שאני נותן כמובן.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת חנא סוייד להציג את הצעת האי-אמון של סיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, כנסת נכבדה, אני חושב שאנחנו מתמודדים מול ממשלה מסוכנת שמובילה שטף של חקיקה אנטי-דמוקרטית, או מסוכנת לציבור ולחיים הדמוקרטיים בכלל במדינת ישראל.

חנא סוייד: אני מתכוון בפרט לחוקים שמסכנים את חופש הביטוי.

חנא סוייד: השבוע דובר הרבה, אדוני היושב-ראש, על חוק לשון הרע.

חנא סוייד: מה שמיוחד בתיקון לחוק לשון הרע, שהוא מובא על-ידי חברי כנסת ללא כל בסיס עובדתי שיש שינוי דרסטי, מהותי, בעניין של תביעות לשון הרע, על מנת שחברי הכנסת הם שיחליטו לגבי הקנסות על הוצאת לשון הרע, כאשר חברי הכנסת הם חלק מהציבור בעל ההגנה הכי טובה נגד תביעות דיבה.

חנא סוייד: אני צריך להחליט על משהו, על גובה הקנס, על דבר שאני נייטרלי בו, אף אחד לא יכול לגעת בי.

חנא סוייד: דרך אגב, אותו הדבר לגבי שופטים.

חנא סוייד: שופטים בסופו של דבר הם שמחליטים אם יש עבירה של לשון הרע או אין, ואי-אפשר לתבוע שופטים על דיבה.

חנא סוייד: נשאלת השאלה מי צריך להחליט.

חנא סוייד: אם יש באמת צורך, שיקימו ועדה.

חנא סוייד: אם יש צורך, שתקום ועדה ציבורית שתכלול אנשי ציבור, עיתונאים, פוליטיקאים, שופטים, תבחן את הנושא הזה, והיא שתביא המלצות, על מנת שלא חברי הכנסת בעצמם, שיש להם את ההגנה – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבייב, אני רואה את הגב שלך ושומע את הקול של ישראל חסון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנא סוייד רשאי להשמיע את דבריו בלי הפרעה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

חנא סוייד: זה לגבי חוק חופש הביטוי עם ההגדלה הלא-מידתית של הקנסות, שבוודאי יגרמו לכך שאנשים לא יעזו לפתוח את הפה ולהעביר ביקורת.

חנא סוייד: לגבי החוקים שמסכנים את העצמאות של המערכת המשפטית; חוקי העמותות שאנחנו מתמודדים אתם בימים אלה.

חנא סוייד: חוקי העמותות ממש מצחיקים.

חנא סוייד: אחד רוצה להגביל את המימון של עמותות ל-20,000 שקל.

חנא סוייד: תגיד לי, מה זה 20,000 שקל?

חנא סוייד: זה צחוק.

חנא סוייד: זה צחוק, זה ממש לעשות צחוק מכל העניין הזה.

חנא סוייד: זה מזכיר לי איזה אמירה בערבית, שאתה זורק למים מישהו כפות ואתה אומר לו, אוי ואבוי אם תירטב.

חנא סוייד: אם העמותה לא בסדר, אל תיתן לה לפעול בכלל.

חנא סוייד: אבל אתה אומר לו: אתה עמותה, ואנחנו מדינה דמוקרטית, ובסופו של דבר אתה תעבוד עם 20,000 שקל.

חנא סוייד: או – ואני מדבר כאן בשם עמותות ערביות, שכמעט לא מקבלות תמיכה ממשרדי הממשלה המהוללים והדמוקרטיים, והם נשענות בעיקר, נכון, על כסף מחו"ל.

חנא סוייד: תנו להם כסף והם לא יושיטו יד לחו"ל כדי לקבל עזרה.

חנא סוייד: אבל לא זה ולא זה, זה בלתי אפשרי.

חנא סוייד: אני רוצה לדבר גם על החוקים המסוכנים של פגיעה בעצמאות המערכת המשפטית.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, אחד הפילוסופים בני זמננו, האמריקני ג'ון רולס – – –

ראובן ריבלין: מה שאדוני הדגיש הוא שאם אסור, אז אסור בכלל.

ראובן ריבלין: אם אסור, אז למה לתת 20,000?

חנא סוייד: אוקיי, בסדר.

חנא סוייד: בסדר.

חנא סוייד: אם אסור, אז אסור ולא צריך 20,000 ולא צריך 20 שקל.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

חנא סוייד: בסדר.

חנא סוייד: הפילוסוף ג'ון רולס בספרו Theory Of Justice מדבר על הדרך הכי טובה לכתוב חוקה צודקת.

חנא סוייד: הוא אומר שהכלל הוא: תקבע את הקביעות שלך מבלי לדעת במי תפגע.

חנא סוייד: זה מה שנקרא: behind the veil of ignorance.

חנא סוייד: מה שקורה אצלנו כאן הוא שעכשיו כל החוקים במדינת ישראל הם צמודי אנשים.

חנא סוייד: יש יושב-ראש לשכת עורכי-הדין שרוצים אותו, אז מתבייתים עליו ותופרים חוק שהוא בניגוד מוחלט ל-veil of ignorance, ואומרים שאת האיש הספציפי הזה אנחנו רוצים.

חנא סוייד: או שמאתרים איזה שופט בבית-משפט עליון שלצורך העניין, באופן זמני, הוא בסדר למטרה מסוימת, אז תופרים חוק שמתאים לו ברגע הספציפי הזה.

חנא סוייד: זה אומר אחד משני דברים, אדוני היושב-ראש: שיכרון כוח, שהנה ההיסטוריה נגמרה ועכשיו נעשה מה שאנחנו רוצים, או – –

ראובן ריבלין: נדמה לי שחוק השופט הוא לבקשת נשיאת בית-המשפט העליון.

חנא סוייד: – – מצד שני – אחרי המבול; עכשיו אנחנו, כפוליטיקאים, כקומיסרים פוליטיים, נעשה מה שנוח לנו עכשיו, ואחרינו שיבוא המבול.

חנא סוייד: מה אכפת לי אחר כך?

חנא סוייד: הרי אני רוצה את החוק הזה ספציפית, על מנת לנצל את האישיות הספציפית הזאת או את הדבר הזה.

חנא סוייד: יש עוד מרכיבים אחרים בפילוסופיה של ה-Social Contract של רולס שהם מאוד רלוונטיים לעניינים האלה, אבל זמני לא כל כך ארוך ואני אסתפק רק בחוסר האופק הזה שבו אתה בעצם מתחיל לחוקק חוקים שהם צמודי אנשים, ובוודאי שאתה לא משיג צדק ולא משיג שום דבר חיובי, בוודאי במקרה הזה – לא עצמאות למערכת המשפטית.

חנא סוייד: אני רוצה לומר כמה דברים לגבי אדוני שר המשפטים.

חנא סוייד: שר המשפטים שלנו כנראה שהגיע למצב שהוא כבר לא רוצה להשתכנע מאף אחד ולא רוצה לשכנע אף אחד.

חנא סוייד: הוא בשלו.

חנא סוייד: יגידו מה שיגידו, יש לו את הרוב של הקואליציה, של הקומיסרים הפוליטיים, של חברי הכנסת הצעירים ששכחו מהעולם ועכשיו התבייתו על הדמוקרטיה ומביאים חוקים בלתי דמוקרטיים.

חנא סוייד: לשר המשפטים לא אכפת, הוא לא רוצה לשכנע אף אחד.

חנא סוייד: הוא גם לא רוצה להשתכנע משום דבר.

חנא סוייד: מביאים חוקים כאלה פוגעניים במערכת המשפט, שהוא צריך להיות המגן הראשון עליה, לפחות כמו היועץ המשפטי לממשלה, ולו לא אכפת.

חנא סוייד: הוא לא משחק במשחק הזה.

חנא סוייד: אני חושב שלא ראוי ששר המשפטים ייקלע למצב כזה.

חנא סוייד: שר המשפטים, עם הניסיון המשפטי הארוך שלו, המכובד, צריך להיות עם הכבוד ששר המשפטים צריך לתת למערכת המשפטית.

חנא סוייד: הוא צריך לעמוד בפני הסחף הזה.

חנא סוייד: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, שבשבילי בית-המשפט העליון בישראל הוא לא תמצית הצדק.

חנא סוייד: האמת, יש לי הרבה ביקורת על בית-המשפט העליון, על החלטותיו לגבי הרבה נושאים אחרים.

חנא סוייד: הוא לא תמצית הצדק, אבל בשבילי הוא הסכר האחרון בפני הפאשיזם בישראל, ועליו צריך להגן.

חנא סוייד: אם היועץ המשפטי לממשלה ראה לנכון לבוא ולהזהיר בפני השרים, בפני ועדת השרים לענייני חקיקה, ולהגיד שחוק זה הוא לא טוב, חזקה על שר המשפטים שלנו שגם הוא יעשה את הדברים האלה.

חנא סוייד: אבל כנראה ששר המשפטים הוא בעולם אחר, וכפי שאמרתי, הוא כבר בקונסטלציה של לא לשכנע ולא להשתכנע בשום דבר; החשוב זה להעביר את האג'נדה הפוליטית של כוחות פוליטיים שחורים, אג'נדה שחורה שלא מעניין אותה לא צדק ולא בית-משפט.

חנא סוייד: אני חושב שאנחנו חיים עכשיו בתקופה מאוד מסוכנת.

חנא סוייד: שטף החקיקה – שפתחתי והזכרתי חלק מהחוקים האלה – מאיים על החיים הדמוקרטיים במדינת ישראל.

חנא סוייד: אני חושב שאם שר המשפטים לא יעמוד בפרץ הזה, עליו לפרוש, עליו להתפטר.

חנא סוייד: הוא לא ראוי להיות שר משפטים אם כל כך הרבה חוקים אנטי-דמוקרטיים ואנטי מערכת משפט יחוקקו בזמנו.

חנא סוייד: הוא צריך ללכת.

חנא סוייד: אם הוא לא יכול לבטל ולעמוד בפני החוקים האלה, שילך.

חנא סוייד: אף אחד לא צריך שר משפטים כזה.

חנא סוייד: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת חנא סוייד.

ראובן ריבלין: כאמור, הואיל ושלוש ההצעות לאי-אמון היו באופי אחד ומסיבות שהן משתלבות, ישיב כבוד שר האוצר על שלוש ההצעות, ונייתר את הצורך מהשר ארדן להשיב על ההצעה השלישית בנפרד.

גלעד ארדן: – – –

ראובן ריבלין: הוא עונה על כל השלוש.

ראובן ריבלין: אמרתי: נייתר את הצורך.

ראובן ריבלין: אמרתי: אני פוטר אותך.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, יש אכן חוט מקשר, שני חוטים מקשרים, בין שלוש הצעות האי-אמון.

יובל שטייניץ: האחד – ששלושתן אי-אמון באותה ממשלה, והשני – ששלושתן היו כל כך קיצוניות, מוגזמות, מתלהמות, מנותקות לחלוטין מהמציאות, עד שזהו באמת קו מקשר.

יובל שטייניץ: אני חושב שכבר מזמן לא שמעתי דיבורים כאלה.

יובל שטייניץ: שאול מופז, יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון של הכנסת, כבר חיסל והספיד את המפעל הציוני כולו: בשנתיים האחרונות המפעל הציוני נגמר, התרסק, מת.

יובל שטייניץ: איתן כבל כבר ריסק והספיד את הדמוקרטיה הישראלית ואת עצמאות מערכת המשפט, וחנא סוייד עשה אותו דבר וגם הספיד לחלוטין את הסיכוי לדו-קיום ולתהליך שלום במזרח התיכון.

יובל שטייניץ: אני שואל, קודם כול את שאול מופז: לא הגזמתם קצת?

יובל שטייניץ: אני אענה דבר דבור על אופניו.

נחמן שי: לא, אני רואה שאני לבד.

נחמן שי: לא הגזמנו.

יובל שטייניץ: לא, אל תפריע.

יובל שטייניץ: תענה בסוף.

נחמן שי: אז זו שאלה רטורית.

יובל שטייניץ: שאלה רטורית, ודאי.

ישראל חסון: לא הגזמתם קצת – – –

אחמד טיבי: גם רטורית וגם לא דורשת תשובה, אדוני היושב-ראש.

יובל שטייניץ: בהחלט, זה היינו הך, ד"ר טיבי.

ראובן ריבלין: זה לא רק אותו דבר – זה היינו הך.

אחמד טיבי: אתה לא היית בכנסת לפני שלוש כנסות.

אחמד טיבי: היתה מישהי שאמרה רטורית שדורשת – – –

ראובן ריבלין: אמרה שזה לא רק "פאקט" – זה גם עובדה.

יובל שטייניץ: מאחר שזו מישהי, אז זה לא אני.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר שרצוי שאדם המבקש להביע אי-אמון בממשלה ומביא כל כך הרבה נימוקים ישמע את תשובת – – –

יובל שטייניץ: לא נורא, לא נורא, הוא בטח יקרא את הפרוטוקול.

יובל שטייניץ: ראשית, אני רוצה להגיד לשאול מופז, שהביא את הצעת האי-אמון של קדימה שעיקרה – היו לה סעיפים נוספים – היה האיום על מערכת המשפט בישראל.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, בתקופת ממשלת קדימה כיהן כשר המשפטים אדם שאני מאוד מעריך ומוקיר, אדם מאוד ראוי, מלומד גדול – פרופסור דניאל פרידמן.

יובל שטייניץ: ואני זוכר כיצד תקפו בתקשורת, וגם פה ושם בכנסת, את פרופסור דניאל פרידמן; היו לו ויכוחים גדולים עם חלק ממערכת המשפט.

יובל שטייניץ: כיצד תקפו אותו כאילו הוא, שר המשפטים של קדימה, מהווה איום על מערכת המשפט בישראל.

עמיר פרץ: אתה צודק.

עמיר פרץ: בנושא הזה, אדוני שר האוצר, קדימה יותר קיצונית.

עמיר פרץ: זה נכון.

יובל שטייניץ: אבל אז לא שמעתי את שאול מופז ולא שמעתי את ציפי לבני תוקפים את דניאל פרידמן או את ממשלת קדימה כאיום על מערכת המשפט.

אחמד טיבי: בזה אתה צודק, אדוני.

אחמד טיבי: שניכם לא בסדר; לא אתה ולא הם.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

יובל שטייניץ: אל תתפלא, אני צודק בעוד דברים.

שלי יחימוביץ': סליחה, זה לא נכון.

שלי יחימוביץ': אנחנו תקפנו כל הזמן את אולמרט ואת המתקפה שלו על שלטון החוק, בלי הפסקה.

שלי יחימוביץ': בלי הפסקה.

יובל שטייניץ: גברת יחימוביץ, חבל לתקן אותי כשאני אומר: לא שמעתי את אנשי קדימה.

יובל שטייניץ: למיטב זיכרוני לא היית, ואת אינך, ואני גם מקווה שלא תהיי בעתיד אשת קדימה.

שלי יחימוביץ': קבל התחייבות.

יובל שטייניץ: אז יפה.

יובל שטייניץ: אז אל תתקני אותי כשאני צודק.

יובל שטייניץ: אל תתקני אותי כשאני צודק.

נחמן שי: יש לכם כבר מצע משולב – הליכוד והעבודה.

יובל שטייניץ: טוב, אני מבקש לדבר בלי הפרעות, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: רבותי, כבוד השר – – –

קריאה: הוא הזמין את השאלות.

ראובן ריבלין: כבוד השר הנכבד, אתה לא יכול לדבר עם חברת הכנסת יחימוביץ בלי לשמוע את תשובתה.

יובל שטייניץ: אה, אוקיי.

ראובן ריבלין: אם אתה לא רוצה שיפריעו לך, אל תדבר אליה.

יובל שטייניץ: מאה אחוז.

יובל שטייניץ: לא, היא צעקה לי קריאת ביניים.

נחמן שי: ואז, אני אתערב בכל מקרה.

ראובן ריבלין: השר פרץ רק – עם השר פרידמן היית בממשלה אחת.

ראובן ריבלין: זה – – –

עמיר פרץ: – – –

ראובן ריבלין: אני לא אמרתי – – – אני רק אמרתי: הייתם.

עמיר פרץ: אני הצבעתי נגד כל הצעות – – – בכל ישיבה.

ראובן ריבלין: אין על זה ויכוח.

יובל שטייניץ: חשבתי שהנואם ברשות דיבור.

עמיר פרץ: אנחנו חלוקים מאוד בעניין הזה.

ראובן ריבלין: עכשיו הנואם יקבל את רשות – תודה רבה לאדוני השר.

יובל שטייניץ: אז, אדוני היושב-ראש, אזרחי ישראל, כנראה שאין גבול לצביעות.

יובל שטייניץ: כששר המשפטים פרידמן מקדימה מואשם באנטגוניזם למערכת המשפט, יושבת ציפי לבני ויושב שאול מופז, יושבים אתו בממשלה ושותקים.

שלי יחימוביץ': אבל אתם תקפתם אותם.

יובל שטייניץ: כששר המשפטים הוא יעקב נאמן – – –

שלי יחימוביץ': אתם תקפתם, ישבתם פה ותקפתם אותם.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת יחימוביץ, הוא לא פנה אלייך עכשיו.

ראובן ריבלין: הוא לא פנה.

יובל שטייניץ: כששר המשפטים הוא יעקב נאמן פתאום תוקפים.

יובל שטייניץ: עכשיו, אני רוצה להזכיר לגברת לבני, שאיננה פה, שגם היא היתה פעם שרת משפטים, ובניגוד לשר המשפטים הנוכחי, פרופסור יעקב נאמן, בגלל מחלוקת על מינוי שופטת עליונה, מאוד ראויה לדעתי, פרופסור רות גביזון, נוצר אנטגוניזם חמור, והגברת לבני לא כינסה את הוועדה לבחירת שופטים תקופה ארוכה מאוד ולא מונו שופטים בישראל.

ניצן הורוביץ: אז נגיד שאתה צודק, אבל לגופו של עניין – – –

יובל שטייניץ: ולכן הטענות החוזרות והנשנות כאן כל פעם כלפי שר המשפטים – – –

חנא סוייד: מה עכשיו, אדוני השר?

חנא סוייד: מה עכשיו?

יובל שטייניץ: אני אענה לך בצורה מסודרת.

יובל שטייניץ: תמתין בסבלנות, אני עונה אחד-אחד.

יובל שטייניץ: לעומת זאת, שר המשפטים נאמן, בניגוד לתקופות קודמות ולשרי משפטים מטעם קדימה, מנהל את הוועדה לבחירת שופטים בשקט, במקצועיות.

יובל שטייניץ: מונו כבר מעל 160 שופטים – – –

אחמד טיבי: בשקט כן, במקצועיות?

ראובן ריבלין: תודה לכולם.

שלי יחימוביץ': – – –

ראובן ריבלין: לא, לא, אי-אפשר.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת יחימוביץ, אי-אפשר.

עפו אגבאריה: – – –

יובל שטייניץ: הוא מגיע לסיכומים ופשרות וקונסנזוס – – –

שלי יחימוביץ': מה זה פשרות.

שלי יחימוביץ': ..

יובל שטייניץ: מונו מעל 160 שופטים, רובם מאוד ראויים.

יובל שטייניץ: לא שמעתי תלונה על רמת השופטים, על היושר, ההגינות והמקצועיות שלהם.

יובל שטייניץ: אני רוצה להגיד לך, שר המשפטים: אתה פועל נכון, אתה פועל יפה, תמשיך כך.

חנא סוייד: – – –

מוחמד ברכה: – – – בין אורי אריאל לבין רותם.

ראובן ריבלין: רבותי, השר הוא הנואם.

ראובן ריבלין: אי-אפשר שכל רגע מישהו אחר יקרא קריאות ביניים.

יובל שטייניץ: כל דיון כאן, אדוני היושב-ראש, שעוסק בהגבלה על עמותות הופך לאיום על הדמוקרטיה.

יובל שטייניץ: יש הצעת חוק, אפשר להתווכח עליה, יכול להיות שצריך להציב לה סייגים או גדרות.

יובל שטייניץ: אבל גם ממשלת ישראל כשהיא מעבירה כספים לעמותות, היא מגבילה את עצמה – ממשלת ישראל, שאיננה ממשלה זרה, לא להעביר כספים לא למפלגות ולא לעמותות פוליטיות או בעלות זיקה פוליטית מובהקת, וכך ראוי שיהיה בכספי משלם המסים, אזרחי ישראל.

ראובן ריבלין: חוק המפלגות.

יובל שטייניץ: ואם ממשלת ישראל, כמו רוב הממשלות בעולם, אומרת לעצמה: אני כממשלה אינני מעבירה כספים ממשלתיים למפלגות או לעמותות פוליטיות או בעלות זיקה פוליטית מובהקת – כך ראוי, ודאי, על אחת כמה וכמה, גם לגבי ממשלות זרות.

יובל שטייניץ: לכן היגיון בסיסי יש, חוקים כאלה קיימים גם במדינות אחרות – – –

חנא סוייד: איזה מין לוגיקה זו?

חנא סוייד: אתה פרופסור לפילוסופיה, זו לוגיקה?

יובל שטייניץ: חכה, אני תיכף אענה לך, שמעתי את הנאום שלך על ג'ון רולס.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת סוייד, הוא מנסה לענות לך כרגע על מה שאמרת לו.

חנא סוייד: אבל זו לא לוגיקה.

ראובן ריבלין: אבל אתה ביקשת אי-אמון.

ראובן ריבלין: הוא צריך לענות; לשכנע אותי אם להצביע אי-אמון כפי שאתה רוצה או לשכנע אותי למרות ההצעה שלך.

יובל שטייניץ: יש היגיון רב בכך שמדינה מגבילה מעורבות של ממשלות זרות בפוליטיקה הפנימית, כולל בעמותות בעלות זהות פוליטית מובהקת.

יובל שטייניץ: צריך לעשות את זה ברגישות, צריך לעשות את זה בצורה נכונה, צריך לעשות את זה עם הגדרות הנכונות, אבל הפסילה של עצם הדיון היא לא דמוקרטית, כי העיקרון של ממשלות לא מתערבות בפוליטיקה, במשחק הדמוקרטי של מדינות אחרות, הוא העיקרון הנכון והמכובד שצריך לכבד אותו בכל מקום, וודאי במדינת ישראל.

יובל שטייניץ: שאול מופז גם דיבר על ממשלה שלא עושה דבר ועל כישלון מדיני, ואני מוכרח לומר שאני קצת מתפלא.

יובל שטייניץ: הוא קודם כול דיבר על ממשלה שלא עושה דבר כדי לצמצם פערים בין חלשים וחזקים או בין עניים לעשירים, ואת זה הוא אומר בסוף שנת 2011.

יובל שטייניץ: בשנת 2011 – אזכיר רק כמה מהדברים שקרו כדי לצמצם פערים: ראשית, זו השנה הראשונה שאנחנו משיתים מס הכנסה שלילי, שמחזק מאוד את העובדים החלשים, שהם הורים לילדים, במאות שקלים – עד 500 שקל לגבר ועד 700 שקל לאשה – והסכום כולו יתקבל בחודשיים הראשונים של שנת 2012.

יובל שטייניץ: זה לא צעד משמעותי.

יובל שטייניץ: 15 שנה מדברים עליו, אבל השנה הנחיתי, ופעם ראשונה בשנת 2011 עושים אותו – התשלום עבור שנת 2011 יגיע בתחילת 2012.

יובל שטייניץ: אם זה לא צעד שמחזק עובדים חלשים ומצמצם פערים, אז מה זה כן צעד של צמצום פערים?

יובל שטייניץ: שנית, הסכמנו במהלך אותה שנה שהחלנו מס הכנסה שלילי – –

קריאה: מתי זה יקרה?

ראובן ריבלין: בשנה הקרובה, הוא אומר.

יובל שטייניץ: – – להעלאת שכר מינימום – גם, חיזוק לעובדים החלשים.

יובל שטייניץ: שכר המינימום עולה בשתי פעימות, אחת כבר היתה, מ-3,850 ל-4,300.

יובל שטייניץ: שני הדברים האלה יחד לעובדים שהם הורים לילדים – גם מס הכנסה שלילי וגם שכר מינימום.

יובל שטייניץ: עובד בשכר מינימום באזור 4,000 שקל מקבל משני הדברים יחד, אם הוא הורה לילדים, בממוצע תוספת של 1,000 שקל לחודש.

יובל שטייניץ: זו תוספת משמעותית, זה צמצום פערים.

יובל שטייניץ: השנה הזאת גם החלנו פעם ראשונה טיפול שיניים חינם לילדים עד גיל עשר.

יובל שטייניץ: זה לא צמצום פערים?

יובל שטייניץ: בעקבות ועדת-טרכטנברג אנחנו מביאים עכשיו לכנסת מכלול של צעדים לחיזוק עובדים חלשים וזוגות צעירים שהם הורים לילדים קטנים – יום חינוך ארוך מגיל שלוש חינם – פעם ראשונה בתולדות המדינה.

יובל שטייניץ: זה לא צמצום פערים?

יובל שטייניץ: הממשלה הזאת, שאול מופז, עושה ועושה ועושה יותר מכל ממשלה אחרת.

יובל שטייניץ: לגבי הדמוקרטיה, תנוח דעתך, חבר הכנסת כבל.

יובל שטייניץ: הדמוקרטיה הישראלית חזקה וחסונה, והממשלה הזאת ותנועת הליכוד מכבדת את הדמוקרטיה, מחזקת אותה, והטענה שכל חוק שלא נראה לכם הוא איום על הדמוקרטיה, היא בעייתית מבחינה דמוקרטית, כי היא מעקרת את היכולת לקיים דיון רציני ונאור בחוקים לגופם, תחת הססמה שכל חוק שלא נראה לחברי כנסת מהאופוזיציה או מהשמאל, הוא אנטי-דמוקרטי.

יובל שטייניץ: חוקים של השמאל הם דמוקרטיים, וחוקים שהשמאל איננו אוהב אותם, או הימין מציג אותם, הם אנטי-דמוקרטיים; אין מקום לוויכוח – זה הכול דמוקרטי או אנטי-דמוקרטי.

יובל שטייניץ: לא נכון.

יובל שטייניץ: אין שום איום, אין שום פגיעה, יש רק חיזוק של הדמוקרטיה הישראלית – אגב, לא רק בתקופה האחרונה; משנה לשנה הדמוקרטיה הישראלית טובה יותר, חיונית יותר, רצינית יותר, חסונה יותר.

יובל שטייניץ: תפסיקו להלך אימים.

יובל שטייניץ: יש לנו דמוקרטיה לתפארת.

יובל שטייניץ: זה לא אומר שאין מה לתקן בה, אבל דמוקרטיה לתפארת בהשוואה לרוב הדמוקרטיות בעולם.

נחמן שי: תשאל את יושב-ראש הכנסת.

ראובן ריבלין: אתה בא לנאום אחריו.

אחמד טיבי: הדמוקרטיה גונבת כסף מפלסטינים.

אחמד טיבי: אתה הגנב הראשי.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

יובל שטייניץ: נאמר גם בהצעת האי-אמון, אדוני היושב-ראש – "השתלטות פוליטית על מערכת המשפט".

יובל שטייניץ: "השתלטות פוליטית על מערכת המשפט".

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אני לא ראיתי השתלטות כזאת.

יובל שטייניץ: אני רואה מערכת משפט – – –

ראובן ריבלין: אולי אדוני יבהיר, ויבהיר – חוק גרוניס הוא על דעת נשיאת בית-המשפט העליון – – –

יובל שטייניץ: אני לא רוצה להתייחס לחוק מסוים, אבל אני רוצה לומר לך – אני רואה במדינת ישראל – –

ראובן ריבלין: העם לא יודע, תדעו את זה.

יובל שטייניץ: – – מערכת משפט חזקה, חסונה, עצמאית, לתפארת; מערכת משפט – –

אחמד טיבי: – – –

ראובן ריבלין: תודה, מספיק.

יובל שטייניץ: – – שאפשר גם להתווכח אתה על המדיניות השיפוטית שלה לפעמים, אבל היא מערכת משפט איכותית, מקצועית, הגונה וישרה, לתפארת מדינת ישראל.

יובל שטייניץ: איש לא פוגע במערכת המשפט, איש לא חיסל את מערכת המשפט.

יובל שטייניץ: יש לנו מערכת משפט לתפארת, ותפסיקו להלך אימים, שכל ויכוח הוא איום על מערכת המשפט המפוארת של מדינת ישראל.

יובל שטייניץ: אין כאן איום על הדמוקרטיה, יש לנו דמוקרטיה חסונה, ויש לנו מערכת משפט מצוינת, ואנחנו נשמור על שני הדברים האלה, ואנחנו שומרים על שני הדברים האלה, וזה שיש ויכוח לא אומר שישר צריך לומר: הדמוקרטיה בסכנה, או מערכת המשפט בסכנה.

יובל שטייניץ: אחרון חביב, אני רוצה להתייחס – – –

אחמד טיבי: תתייחס לכסף שאתם – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, אדוני לא יכול לתת לו את הרפרטואר שהוא צריך – – –

אחמד טיבי: אני יכול להשתדל.

ראובן ריבלין: אתה יכול להשתדל, אבל בקריאת ביניים – לא בנאום.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אחרון חביב, אני רוצה להתייחס לפן הפוליטי של ההצעה האחרונה, שגם מתקשרת עם ההצעה שהציג פה שאול מופז, ואני מצטט מהצעת האי-אמון שהציג פה חנא סוייד: "מדיניות ממשלת נתניהו מסוכנת לאזרחי המדינה ולעמי האזור".

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אני חשבתי שיעלה כאן חנא סוייד לבמה ויאמר שהמדיניות של ממשלת סוריה ושל הנשיא אסד היא זו שמסוכנת לעם הסורי, למשל, שהוא אחד מעמי האזור; שמדיניותו של קדאפי היתה מסוכנת, וגם עלתה בחיים של אלפים ורבבות בני העם הלובי, שהוא אחד מעמי האזור; שהמדיניות של האייטולות באירן, אירן, שדוח סבא"א השבוע אמר שהיא שואפת להתגרען, המדיניות הזו שבה ירו ברחובות בעשרות-אלפי מפגינים וקצרו אותם, והוציאו להורג אנשים בתלייה, רק אם דרשו דמוקרטיה באירן – ציפיתי מחבר הכנסת חנא סוייד שיגיד שהמדיניות של אחמדינג'אד מסוכנת לעמי האזור.

אחמד טיבי: – – – באחמדינג'אד מעל הדוכן.

יובל שטייניץ: על כל פנים, המדיניות של אותם משטרים דיקטטוריים, רודניים, קיצוניים, מסוכנת לעם האירני, לעם הסורי, לעם הלובי, לעמי האזור הערביים והמוסלמיים, ומסכנת גם את אזרחי מדינת ישראל בגלל הטילים והטרור והמאמץ להגיע לגרעין.

יובל שטייניץ: ומה עושה ממשלת נתניהו?

יובל שטייניץ: היא שואפת לשלום.

יובל שטייניץ: ואני רוצה לומר, ראש הממשלה, יש לומר לזכותו – אני זוכר, אדוני היושב-ראש, ובזאת אסיים, שבאביב היו פה נבואות חורבן גם מספסלי האופוזיציה, על מה יקרה לנו בספטמבר, ואכן היה מהלך פלסטיני של הרשות, חד-צדדי, עוין, ניסיון להשיג מדינה פלסטינית בלי שלום, בלי ביטחון, בלי הסכם על סיום סכסוך, בלי סוף התביעות; מהלך עוין ביותר, ביטול מוחלט, בגידה מוחלטת בכל תהליך השלום.

יובל שטייניץ: ראש הממשלה ניהל במשך חצי שנה מערכה מדינית לא קלה.

יובל שטייניץ: היא התחילה בנאומו המזהיר בקונגרס האמריקני; ואני זוכר שבאופוזיציה אז אמרו: נאום מזהיר, אבל בפועל לא יצא ממנו דבר.

יובל שטייניץ: אבל לאחר אותו נאום מזהיר ראש הממשלה הצליח לגייס לא רק את הקונגרס, אלא את נשיא ארצות-הברית אובמה ואת הממשל כנגד המהלך העוין של הרשות הפלסטינית.

יובל שטייניץ: ואז הגיע חודש ספטמבר, וכחלק מאותה מערכה, שאני מתאר אותה רק על קצה-קצה, מערכה מדינית חובקת עולם, ראש הממשלה נאם באו"ם – –

אריה ביבי: – – –

עפו אגבאריה: גם נאום מזהיר היה.

יובל שטייניץ: – – ושוב נאמר: נאום מזהיר, אבל.

יובל שטייניץ: השבוע התבשרנו שמועצת הביטחון – מה שנראה בהתחלה בלתי אפשרי ללא וטו אמריקני, אכן דוחה את המהלך הפלסטיני העוין, שמטרתו להקים מדינה פלסטינית בלי שלום, בלי ביטחון, בלי סיום הסכסוך, בלי הכרה במדינת ישראל כמדינה יהודית.

אחמד טיבי: – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: רבותי, אני מבקש לאפשר לשר לסיים את דבריו.

יובל שטייניץ: אני רוצה לסיים ולומר לזכותו של ראש הממשלה, שאת הפירות של המדיניות הכלכלית של הממשלה, שעיקרם צמיחה גבוהה יחסית לכל מדינות המערב ואבטלה נמוכה יחסית לכל מדינות המערב, ואת הפירות של המנהיגות המדינית של ראש הממשלה, שעיקרם מערכה מושכלת בתנאים בין-לאומיים מאוד קשים לגיוס ארצות-הברית, אחר כך אירופה, הממשל, נאומים מזהירים בקונגרס ובאו"ם, ולבסוף בלימה – זה עוד לא סוף פסוק – אבל בלימה של המהלך הפלסטיני העוין.

יובל שטייניץ: כשמסתכלים על שני הדברים האלה יחד רואים פה ממשלה וראש ממשלה שמצליחים, בצורה בלתי רגילה, גם בתחום הכלכלי, בתקופה של משבר עולמי חמור מאוד, כשכל אירופה מתרסקת וכל המערב סובל מאבטלת המונים, חוץ מישראל ועוד כמה מדינות בודדות, גם ברמה של הדיפלומטיה הבין-לאומית וגם בעשייה היומיומית בישראל.

יובל שטייניץ: הגדר בגבול ישראל–מצרים נסללת, כדי למנוע הגירה של כל אפריקה לתוך ישראל.

יובל שטייניץ: היה צריך לעשות את זה לפני עשר שנים; עושים את זה היום.

יובל שטייניץ: הכלכלה צומחת – היה צריך לעשות את זה לפני שנים, ועושים את זה היום.

יובל שטייניץ: האבטלה יורדת – בכל העולם היא הכי גבוהה, בישראל היא נמוכה, ונצטרך צריך לעבוד חזק מאוד לשמור על זה, כי המשבר באירופה מתחדש, והוא משפיע עלינו.

חנא סוייד: פרט לעובדי קבלן.

יובל שטייניץ: הפערים מצטמצמים, האוניברסיטאות ומערכת החינוך, השקעות אדירות ברפורמות, גם בהשכלה הגבוהה וגם בחינוך – רק בשנתיים האחרונות, אחרי 15 שנה שלא השקיעו בחינוך.

עפו אגבאריה: המתמחים עוזבים.

יובל שטייניץ: כבישים ורכבות לנגב ולגליל, ולפריפריה, כמו שלא היה מעולם, ואני יכול לבשר לך – –

עפו אגבאריה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

עפו אגבאריה: אין בתי-חולים, אין מתמחים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, מעולם לא נאמת נאום כל כך ארוך כמו עכשיו.

יובל שטייניץ: – – ואני יכול לבשר לך, חבר הכנסת אגבאריה – – –

עפו אגבאריה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אגבאריה, אולי אדוני לא – – –

יובל שטייניץ: לא יעזור לכם – –

ראובן ריבלין: אתה לא יכול – – –

יובל שטייניץ: – – לא יעזור לכם, כי כל אזרח – –

אחמד טיבי: תחזירו את הכסף.

אחמד טיבי: תחזירו את הכסף.

יובל שטייניץ: – – כל אזרח ששכלו בראשו – –

אחמד טיבי: – – – אתם גנבים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי.

יובל שטייניץ: – – רואה מה קורה בעולם – –

אחמד טיבי: אתה גנב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: אתה גנב, אתה גנב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, חבר הכנסת טיבי, חבר הכנסת טיבי – בלתי אפשרי.

אחמד טיבי: הוא גנב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי.

יובל שטייניץ: – – כל אזרח – –

אחמד טיבי: עושקים את הערבים.

יובל שטייניץ: – – שעיניו בראשו מסתכל על ראש הממשלה בנימין נתניהו ועל ממשלת ישראל ומבין שיש כאן הצלחה כלכלית ומדינית בלתי רגילה, ולממשלה הזאת מגיע "יישר כוח" – –

עפו אגבאריה: למה אתם הורסים – – –

יובל שטייניץ: – – ואמון גדול, ואני בטוח שבניגוד לאופוזיציה, רוב אזרחי ישראל אכן נותנים בראש הממשלה נתניהו ובממשלה כולה אמון גדול מאוד.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר האוצר, אשר השיב בשם הממשלה, ואני מקדם בברכה את ראש ממשלת קניה, המגיע לאולם המליאה.

ראובן ריבלין: אדוני השר, כדאי שתחכה עד שראש הממשלה יצא.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת נחמן שי להיות ראשון הדוברים בדיון הכללי בהצעות האי-אמון, שהוא דיון משולב.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים הוא נציג קדימה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת מטלון, נציג סיעת ישראל ביתנו.

ראובן ריבלין: דבר, ואחרי זה אני אקדם בברכה את ראש ממשלת קניה.

נחמן שי: כדאי שייכנסו כמה חברי כנסת, יש יותר אורחים ביציע.

ראובן ריבלין: הם יודעים.

ראובן ריבלין: ראש הממשלה יודע שאנחנו נמצאים בעיצומו של דיון ושחברי הכנסת נמצאים בחדריהם.

ראובן ריבלין: בבקשה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, זה יום קשה לכנסת ישראל.

נחמן שי: אני מסתכל עליך, חברי, ידידי, היושב-ראש, ואני יודע שדעתך מאוד לא נוחה מערימת החוקים שכנסת ישראל עומדת להתמודד אתם ביממות הקרובות.

נחמן שי: אלה חוקים שלא רק שהם לא מביאים כבוד לבית הזה, כי לצערי הרב יש יותר מדי פעמים שהבית הזה הוא חסר כבוד – לצערי הרב, אלא הם לא מביאים כבוד למדינת ישראל, המדינה שכולנו גאים בה, כולנו חרדים לה וכולנו רוצים לעשות ככל האפשר וככל שניתן כדי להבטיח את קיומה.

נחמן שי: לא רק את קיומה הפיזי, חברים, לא רק בזה מתמצה העניין.

נחמן שי: שר האוצר יצא, נכון, יש יציבות כלכלית, יפה הדבר, אבל זה לא מתמצה רק בהישגים כלכליים.

נחמן שי: השאלה היא גם שאלה מוסרית – איזה מין מדינה יש לנו, אדוני היושב-ראש, באיזה מין מדינה אנחנו חיים פה.

נחמן שי: שמענו קודם את הדוברים הקודמים, הדאגה לדמותה של מדינת ישראל, לערכים שמונחים ביסודה.

נחמן שי: מה שעושה הממשלה הזאת בחוקים הללו זה פגיעה במשולש הקדוש, במשולש הקדוש שיש לו שלוש זוויות: הראשונה היא התקשורת, השנייה היא מערכת המשפט והשלישית היא הארגונים הלא-ממשלתיים.

נחמן שי: אלה שלושת הגופים או שלוש מערכות שתומכות בדמוקרטיה הישראלית.

נחמן שי: הם אבני יסוד שעליהן היא מונחת.

נחמן שי: במקומות שהממשלה לא יכולה ולא רוצה, וכבר ראינו דוגמאות כאלה, היא פונה אל ארגונים לא ממשלתיים ומבקשת מהם שהם יעשו את העבודה במקומה.

נחמן שי: יש מקומות שהם באים מרצונם, מתוך החברה האזרחית, שאנחנו כל כך חרדים לה, והם נכנסים לנעלי הממשלה והופכים להיות לכלבי שמירה של הממשלה, וגורמים לה לעשות דברים.

נחמן שי: חוקי המימון החדשים האלה נועדו לדחוק אותם החוצה, להוציא אותם מתוך המערכת, שלא יבלבלו לנו את המוח, שלא ירגיזו אותנו.

נחמן שי: המערכת השנייה היא מערכת המשפט במדינת ישראל.

נחמן שי: כולנו גאים בה, כולנו מאמינים בה, כולנו יודעים שיש שוויון בפני החוק, וכולנו מאמינים בשיקול דעתם של השופטים – כך חשבתי, אבל מסתבר שזה לא עובד כך יותר, ושבתוך הבית הזה זוממים, זוממים לפגוע באותה מערכת שיקולים כל כך חיונית שמנחה את בתי-המשפט בישראל.

נחמן שי: והמירוץ הזה, המהיר, לעשות את זה מייד כדי להקדים את הבחירות פה ואת הבחירות שם, ואני לא אכנס לפרטים, נועד לקבוע עובדות בטרם האדמה תתיישר – בטרם יבינו מה קורה פה תיפול ההחלטה.

נחמן שי: והמערכת השלישית, שבלעדיה אין דמוקרטיה, אדוני היושב-ראש, אתה יודע את זה היטב, ואתם יודעים את זה, חברי – בלי תקשורת חופשית, בלי חופש דיבור, לא יכולה להתקיים דמוקרטיה.

נחמן שי: אין.

נחמן שי: תבדקו בכל העולם.

נחמן שי: עיתונות היא מעצבנת, ועיתונות היא מרגיזה, ולפעמים רוצים לסתום לה את הפה, כי זה נשמע ונראה לרגע אחד יותר טוב, אבל ברגע הבא אנחנו מבינים שבלעדיה אי-אפשר.

נחמן שי: היא צינור החמצן של הדמוקרטיה.

נחמן שי: ולכן המערכה הזאת, שהממשלה הכריזה על ערוץ-10 והטילה את שלטונה על רשות השידור – –

ראובן ריבלין: נא לסיים.

נחמן שי: – – והזמינה לעצמה תמיכה, היא מערכה מסוכנת מאין כמוה.

נחמן שי: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, יש סכנה לדמוקרטיה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

ראובן ריבלין: אני כבר מזמין את חבר הכנסת מוץ מטלון לעלות.

ראובן ריבלין: ברשותכם, אברך את ראש ממשלת קניה.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, אדוני השר, אנחנו מקדמים בברכה את ראש ממשלת קניה, ראילה אמולו אודינגה, בביקורו בישראל.

ראובן ריבלין: אדוני, ברוך הבא.

ראובן ריבלין: אדוני, ברוך הבא לירושלים בירת ישראל ולמשכן הכנסת, הפרלמנט הישראלי.

ראובן ריבלין: בפרלמנט שלנו ייצוג מלא לכל חלקי החברה הישראלית, בני הלאומים כולם, ילידי הארץ ושאינם.

ראובן ריבלין: השיח הנוקב והסוער המתקיים בפרלמנט הישראלי משקף את המחלוקות – פעמים תהומיות – שבין יושבי הבית הזה.

ראובן ריבלין: חופש הביטוי והבעת הדעה הוא מערכינו היסודיים, הוא בא לידי ביטוי מובהק כאן, במקום הזה, מעל דוכן זה, שמעליו ניתנת הגנה להשמעת כל עמדה לגיטימית.

ראובן ריבלין: מכובדי, ראש ממשלת קניה ראילה אמולו אודינגה נאבק שנים רבות לכינונו של משטר דמוקרטי בקניה ארצו.

ראובן ריבלין: מר אודינגה שילם מחיר אישי כבד, שהה שנים רבות בכלא וסבל אלימות קשה נגדו ונגד תומכיו.

ראובן ריבלין: בשנת 2007 עמדה קניה על ספה של מלחמת אזרחים.

ראובן ריבלין: באומץ לב ציבורי בלתי רגיל הגיעו ראש הממשלה אודינגה והנשיא מוואי קיבקי להסכם שבמסגרתו אושרה במשאל עם חוקה חדשה לקניה.

ראובן ריבלין: בעבור תושבי קניה קבלת החוקה היתה חגיגה של עצמאות.

ראובן ריבלין: איש לא האמין שמקציר הדמים והאלימות תצמח הסכמה לאומית.

ראובן ריבלין: מדינת ישראל וכנסת ישראל מלאי הערכה והוקרה למנהיגי קניה ולעם הקנייתי על מאמציהם לכינון דמוקרטיה יציבה ומתפקדת.

ראובן ריבלין: מכובדי, קשריה של ישראל עם קניה הם מן היציבים והטובים ביותר שיש לישראל עם מדינות אפריקה.

ראובן ריבלין: למרות ניתוק הקשרים הדיפלומטיים לאחר מלחמת יום הכיפורים, נשאר קשר הדוק בין ישראל לקניה.

ראובן ריבלין: בשנת 1993, עם בואו של נשיא קניה, שאף נאם כאן מעל בימה זו, חודשו הקשרים הדיפלומטיים בין ישראל לקניה.

ראובן ריבלין: ביקורך, אדוני, בישראל, הוא עדות נוספת להידוק הקשר בין שני העמים ובין שתי הדמוקרטיות.

ראובן ריבלין: מדינת ישראל עומדת בפני אתגרים מורכבים.

ראובן ריבלין: לפני כשבוע פורסם דוח חמור של הסוכנות הבין-לאומית לאנרגיה אטומית.

ראובן ריבלין: הדוח חשף, בצורה ברורה ומובהקת, את כוונותיה הלוחמניות של אירן ואת מאמציה לפיתוחו של נשק גרעיני התקפי.

ראובן ריבלין: מאמציה של אירן להשגת נשק גרעיני מאיימים בצורה ישירה על אזרחי ישראל.

ראובן ריבלין: ישראל היא המדינה היחידה בעולם שמנהיגי מדינות מאיימים עליה בפומבי בהרס ובהכחדה.

ראובן ריבלין: מנהיגי אירן חוזרים שוב ושוב על איומיהם התוקפניים כנגד מדינת ישראל, ועכשיו מאמציהם מקבלים צורה בדמות פיתוחו של נשק התקפי להשמדה המונית.

ראובן ריבלין: אדוני, ראש ממשלת קניה, ברגעים אלה שבהם אתה יושב אתנו, עד לדמוקרטיה הישראלית, אני פונה אליך להצטרף לגינוי הנחרץ של המדיניות האירנית שוחרת האלימות וההסתה.

ראובן ריבלין: אני קורא לך להצטרף לסנקציות הכלכליות המוטלות על אירן; להפעיל את השפעתך למניעת זליגה של אורניום וטכנולוגיה גרעינית לממשל באירן.

ראובן ריבלין: בנפשנו הדבר, בנפש כל בן אנוש שוחר חיים ושלום.

ראובן ריבלין: אדוני, כמי שהכיר בחשיבותו של דיאלוג ישיר, כמי שעשה רבות למען השלום בקניה, אני מאמין שדווקא אתה מבין את גודל האתגר ואת גודל הסכנות שעמם מתמודדת מדינת ישראל היום.

ראובן ריבלין: אני מאחל לך ולמשלחתך, לשרה לענייני מים הנמצאת כאן אתכם ולפרלמנטרים הנמצאים יחד אתך, שהות טובה.

ראובן ריבלין: ברוכים תהיו בבואכם וברוכים תהיו בצאתכם.

ראובן ריבלין: Welcome to , welcome to our shrine of democracy – our parliament.

ראובן ריבלין: Welcome, Mr.

ראובן ריבלין: Prime-Minister and the honorable delegation that we are hosting just now here.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: Thank you.

ראובן ריבלין: (מחיאות כפיים)

ראובן ריבלין: 1.

ראובן ריבלין: ניסיונה לבצע השתלטות פוליטית על מערכת המשפט ומערכת התקשורת במדינת ישראל;

ראובן ריבלין: 3.

ראובן ריבלין: מדיניותה המסוכנת לאזרחי המדינה ולעמי האזור

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בדיון.

ראובן ריבלין: חברי חבר הכנסת יחליף אותי.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת משה מוץ מטלון לומר את דבריו.

ראובן ריבלין: תודה רבה למשלחת הקנייתית.

ראובן ריבלין: כל טוב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מטלון – בבקשה, אדוני.

 משה (מוץ) מטלון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רבותי, חברי חברי הכנסת, פעם אחר פעם, מדי שבוע בעצם, אנו שומעים את קולותיהם, אפשר לומר, המרירים, של היושבים בספסלי האופוזיציה, המוחים על מדיניות הממשלה ביחס לתהליך המדיני מול הפלסטינים, ביחס לקידום עבודת חקיקה בכנסת, ובחודשים האחרונים גם ביחס למאמצים העליונים של הממשלה לטפל טיפול מעמיק בבעיות חברתיות של חלקים נרחבים בקרב אזרחי מדינת ישראל.

 משה (מוץ) מטלון: הרי חוץ מלהביע את התסכול ואת הייאוש – אנחנו עדים לססמאות נבובות מתוך ספסלי האופוזיציה.

 משה (מוץ) מטלון: יודעים היטב כי הממשלה הנוכחית, בסופו של דבר, קשובה לאוזניו של הציבור, לרחשי לבו, גם בעבודת החקיקה הנעשית כאן בין כותלי המשכן הזה.

 משה (מוץ) מטלון: אנו יודעים לקדם חוקים אשר בסופו של דבר באים להיטיב עם מדינת ישראל, צרכיה, וכמובן, אזרחיה.

 משה (מוץ) מטלון: אני מסתכל על הנושאים שאתם, חברי האופוזיציה, מעלים, ואני משתומם על איזו פגיעה בדמוקרטיה אתם מדברים.

 משה (מוץ) מטלון: אולי על הניסיונות לשמור באמת על השיח הציבורי בתוך מדינה דמוקרטית ולא לאפשר למדינות זרות לממן ארגונים פוליטיים הרודפים יומם ולילה אחרי חיילי צה"ל בכל מקום.

 משה (מוץ) מטלון: הרי גם אתם וגם דובריכם – שמעתי אותם גם באמצעי התקשורת – לא נחה דעתם מהעניין הזה של ההתערבות הבוטה של ממשלות זרות ומימון הארגונים הזרים.

 משה (מוץ) מטלון: אבל כאן, מאחר שאנחנו אופוזיציה וקואליציה, אדוני היושב-ראש, אז פה מותר לנגח את הממשלה, שבאמת באה למצוא את האיזונים הראויים.

 משה (מוץ) מטלון: הרי בסופו של דבר כל מטרתם של אותם ארגונים היא לערער את יסודות הדמוקרטיה והשיח של החברה הישראלית.

 משה (מוץ) מטלון: החלטנו לומר די, צריך לעשות סדר ולמצוא את האיזונים הראויים.

 משה (מוץ) מטלון: לכם, חברי באופוזיציה, היה נוח במשך שנים רבות להמשיך במצב הקיים, המבטא את חוסר האיזון המשווע הזה, ועכשיו, כשבאים לעשות את הסדר הנדרש למען הדמוקרטיה הישראלית, אתם משמיעים זעקה לשמים על זעזוע כביכול ביסודות הדמוקרטיה הישראלית.

 משה (מוץ) מטלון: היכן ישנו עוד פרלמנט בעולם המכיל גורמים כה רבים אשר אינם מכירים בזכותה הדמוקרטית של מדינת ישראל, ואף מרשים לעצמם לעלות מעל במת הכנסת ומעל בימות אחרות בעולם כולו ולבטא בדבריהם את הפגיעה בחופש הביטוי, מדיניות אפרטהייד וכדומה וכדומה וכדומה?

 משה (מוץ) מטלון: כל זה אנו עושים, חברי הכנסת.

 משה (מוץ) מטלון: לקיחת איזונים, כפי שאמרתי, הנדרשים וההולמים, אשר לא יפגעו, גם לא במדיניות החוץ של מדינת ישראל, ומתוך תבונה חברתית ומדינית כאחד.

 משה (מוץ) מטלון: הממשלה הזו הוכיחה, רבותי חברי הכנסת, ומוסיפה להוכיח את רצונה במשא-ומתן ישיר עם הרשות הפלסטינית והעומד בראשה, אבו מאזן, אשר ממשיך להוכיח את היותו איש תומך ומעודד טרור; איש אשר מכריז חדשות לבקרים על הענקת אלפי דולרים לכל ראש של מחבל מתועב שהשתחרר בעסקת השחרור האחרונה.

 משה (מוץ) מטלון: להזכירכם, חברי האופוזיציה, רק בשבוע האחרון הכריז יושב-ראש הרשות על הענקת דירה לכל אחד מאותם מחבלים ששוחררו.

 משה (מוץ) מטלון: ואני שואל אתכם: על מה לכם להלין?

 משה (מוץ) מטלון: על מה לכם להתלהם?

 משה (מוץ) מטלון: מוטב שדווקא אתם, חברי בסיעת קדימה, תעשו חשבון נפש לעצמכם, תבדקו היטב מה מתרחש בתקנון המפלגה שלכם, בסיעת

 משה (מוץ) מטלון: כם שלכם, אשר מזמן השכיחה מהי דמוקרטיה וממה היא מורכבת.

 משה (מוץ) מטלון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת משה מוץ מטלון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

נסים זאב: אני מקווה שזה יספיק, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: כל בוקר בתפילת "ותתפלל חנה" אנחנו אומרים: "אל תרבו תדברו גבוהה גבוהה, יצא עתק מפיכם".

נסים זאב: כולם מדברים בשם חופש הביטוי, יסודות הדמוקרטיה, חמצן, ההתבטאויות שלנו לאחרונה זה סכנה לדמוקרטיה.

נסים זאב: תגידו לי, מישהו יודע מה ההבדל בין דמוקרטיה להפקרות?

נסים זאב: אני אומר לכם – תלוי מי מדבר.

נסים זאב: אם מדבר מישהו שנמצא במתרס מסוים, באג'נדה מסוימת, אז דבריו נשמעים כי הוא דמוקרט – אותו צריכים להבין, לא משנה מה הוא אומר.

נסים זאב: אבל אם יש איזה מישהו שחשוד שחלילה הוא ימני, אולי קצת קיצוני, אולי קצת חרדי – אין לו זכות דיבור אפילו לא לחשוב.

שלמה מולה: מה אתה מכניס את החרדים?

שלמה מולה: מה הקשר לחרדים?

נסים זאב: אני אומר לך, תיכף תשמע.

נסים זאב: אני במקרה העליתי איזשהו רעיון בעקבות משפטו של קצב, וכולנו כואבים את מה שקרה, וזה באמת יום עצוב – – –

שלמה מולה: – – –

נסים זאב: אני אומר לכם, היו חברים שהעלו רעיון שהוא יבקש חנינה.

נסים זאב: אני אומר לכם שהרעיון הזה, בעיני, הוא לעג לרש, כי אם הוא לא ילך לארגוני נשים ויבקש סליחה, והם יתמכו בו, אין לו סיכוי.

נסים זאב: אנחנו יודעים איך המערכת הזאת עובדת.

נסים זאב: אז למה נשלה את עצמנו?

נסים זאב: העליתי רעיון.

נסים זאב: אולי הוא לא נכון, אולי הוא פסול, אולי צריכים לשים את הנשיא קצב רק בצינוק.

נסים זאב: אבל העליתי רעיון, מה לעשות?

נסים זאב: אני מחוקק.

נסים זאב: אז אמרתי: אולי את שבע השנים לתת לו במעצר בית, בתנאי מאסר ממש, ואפילו אפשר שהוא ישכור על חשבונו את הסוהר.

נסים זאב: ולמה?

נסים זאב: הלוא הנשיא דינו כבוזגלו.

נסים זאב: משפט בוזגלו צריך להיות שווה בשווה.

נסים זאב: לא.

נסים זאב: אני אומר לכם, בסופו של דבר מדובר בנשיא, אז אם נשלול לו את חופש החירות – אנחנו שוללים לו את חופש החירות.

נסים זאב: אבל העליתי את זה כרעיון.

נסים זאב: עוד לא הבאתי את זה לחקיקה, לא ביקשתי שזה יעלה על השולחן, חלילה וחס, חוק שאין לו סיכוי.

נסים זאב: אבל תשמעו מה הדמוקרט שלנו, הפרשן המשפטי, מה אמר עלי.

נסים זאב: הוא אמר: בושה וכלימה שיש מחוקק בכנסת ישראל שחושב על רעיון כזה.

נסים זאב: אפילו לחשוב אסור לי.

נסים זאב: אתם שומעים?

נסים זאב: הוא לא פרשן, הוא פרש.

נסים זאב: הוא פרש, כי פרשים רגילים לדהור על סוסים ולרמוס את כל מי שנמצא, וברגע שפרשן לוקח את המיקרופון, הוא חושב שהוא נמצא ממש מעל כולם.

נסים זאב: אז אני רוצה לומר לכם, הגיע הזמן, אדוני שר המשפטים, לחשוב ברצינות על החוק שאני העליתי בזמנו: צריך להיות חבר מושבעים במדינת ישראל.

נסים זאב: צריך להיות jury במדינת ישראל.

נסים זאב: אנחנו מדינה – לא שחלילה וחס חושדים בשופטים שאין להם שיקול דעת, גם במדינות הנאורות ביותר בעולם, ארצות-הברית ואירופה, יש חבר מושבעים.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

נסים זאב: רק רגע.

יצחק וקנין: מה "רק רגע"?

יצחק וקנין: כבר סיימת את הזמן.

נסים זאב: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש – למה אתה מפריע?

נסים זאב: אני כבר מסיים.

יצחק וקנין: אני לא מפריע לך.

יצחק וקנין: אתה כבר סיימת את זמנך.

נסים זאב: כבר הייתי מסיים.

נסים זאב: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, מרוב שאנחנו נאורים, אנחנו כבר מסונוורים מהאור הגדול שיש לנו.

נסים זאב: אבל זה לא משנה.

נסים זאב: אנחנו ממשיכים באותו עיוורון, באותה חשכה, ולכן צריך לשנות פה.

נסים זאב: הצדק צריך לא רק להיעשות, אלא גם להיראות.

נסים זאב: ויש לי עוד הרבה מה לדבר בעניין הזה, אבל זו לא השעה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת השר לשעבר יצחק הרצוג, ואחריו – חבר הכנסת הרב ישראל אייכלר.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, חוסנה של המדינה, של מדינת ישראל, כאשר אנחנו שוקלים ורואים היסטורית מה נתן לה את הכוח לשרוד את כל האתגרים העצומים, מעבר לאמונה, שאדוני בוודאי דוגל בה, זה כמובן היכולת שלה לקיים חברה תוססת, דמוקרטית, חופשית, עם חירויות מלאות.

יצחק הרצוג: זה דבר שמעניק עוצמה בלתי רגילה לאזרחים, לדעת שהם יכולים לומר הכול, לחשוב על הכול, לחשוף את הכול, לא לפחד משום דבר.

יצחק הרצוג: זה דבר שהוא ציפור נפש, שהונחלה לנו מקדמת דנא, שנות דור, וכמובן הונחלה לנו לא רק על-ידי מגילת העצמאות וההתפתחות הטבעית של מערכת המשפט, המערכת הציבורית, התקשורת והעיתונות, אלא גם באמצעות בית-המשפט העליון.

יצחק הרצוג: כל המערכות האלה נמצאות בתקופה האחרונה תחת מתקפה קשה ומטרידה מאוד.

יצחק הרצוג: בשנתיים האחרונות, ובמיוחד בתקופה האחרונה, אנחנו רואים איומים מכל הכיוונים, כאשר בשנה האחרונה הממשלה הזאת, הקואליציה הזאת מובילה שורת צעדים, שכל אחד מהם, במצרף, יוביל לחיסולה של הדמוקרטיה הישראלית על ציר הזמן.

יצחק הרצוג: הוא יוביל לכך שאזרחים ירגישו שזה אינו ביתם והם לא יכולים לשרת את העם ולא יכולים להיות חלק ממנו, כי הם רוצים להביע דעה, והם רוצים לחשוף עוולות, והם רוצים להרגיש מיעוט שיודע להרים את קולו ולתבוע את זכויותיו, ורוצים להאמין שהבמה הציבורית פתוחה בפניהם.

יצחק הרצוג: המתקפה הזאת מתקדמת בכמה צירים, אדוני היושב-ראש.

יצחק הרצוג: קודם כול אנחנו רואים את המתקפה הזאת בעולם התקשורת.

יצחק הרצוג: עולם התקשורת נמצא במגננה, כאשר כל מקרה ומקרה לגופו, יש לך הסבר.

יצחק הרצוג: ערוץ-10 לא שילם?

יצחק הרצוג: אז בסדר, ייכבד נא וייסגר.

יצחק הרצוג: אבל כאשר אתה מסתכל על העובדה שאתה רוצה תחרות בתקשורת המודרנית, ואתה רוצה תקשורת חוקרת, ותקשורת שמעלה שאלות, ותקשורת שיודעת ליצור תחרות, אתה מבין את המחיר העצום לאזרח הבודד שרוצה למצוא מזור לעוולות שהוא מרגיש שהן קיימות.

יצחק הרצוג: וכמובן ראינו את זה היום בדיון שהתקיים בעניין רשות השידור בוועדה לביקורת המדינה, כאשר לפתע פתאום מערכת של תוכנית פופולרית – תוכנית שגם אני סבלתי מנחת זרועה כשר הרווחה, התוכנית של קרן נויבך, תוכנית שלא היה לי קל אתה, אבל ידעתי תמיד שדווקא משום שהם שמים את הנושאים הכי קשים, ומותר להם להתווכח אתי, מותר להם למתוח עלי ביקורת – ולפתע פתאום עורכת התוכנית מקבלת מכתב פיטורים, או הזמנה לשימוע טרם פיטורים, והשדרנית עצמה, מודיעים ברבים שהיא לא דמות שעוברת מסך, לאחר 16 שנות שידור בטלוויזיה.

יצחק הרצוג: ואתה מבין שהמערכת הפוליטית שמה את ידה על כל מי שרק רוצה לנגח את השלטון וכל מי שמעורב במחאה החברתית שבאה עלינו בקיץ, ואתה מבין שהשלטון החליט לסתום את פיות כל אלה – מקטרגיו, ששמו בפני הציבור כולו את המחאה החברתית בצורות מצורות שונות.

יצחק הרצוג: ועוד רבות הדוגמאות לסתימת הפיות, מהשתלטות על מערכות נוספות בתקשורת, עובר להקמת עיתונים מטעם וכל כיוצא בזה.

יצחק הרצוג: אז זו גזירה אחת.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

יצחק הרצוג: הגזירה השנייה, אדוני היושב-ראש – מערכת המשפט.

יצחק הרצוג: צר לי מאוד, אני ידיד של שר המשפטים, אבל אני חולק עליו לחלוטין, על כל הצעדים והחוקים שבאים עדנו, כולל החוקים שיהיו כאן הערב.

יצחק הרצוג: אני חושב שהצעדים הללו בסוף יביאו לשיתוק מערכת המשפט, לחורבנה, לפגיעה בשמה הטוב, בעצמאותה, בחופש המחשבה והחירות שלה.

יצחק הרצוג: ואני מזכיר לכולם, אין ממשלה, ימין או שמאל, שלא קיבלה את נחת זרועה של מערכת המשפט, אבל – – –

יצחק וקנין: אבקש לסיים.

יצחק הרצוג: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שהממשלה הזאת צריכה לפוס מן העולם בשל העובדה שבמעשיה היא מקעקעת את היסודות הכי בסיסיים של הדמוקרטיה הישראלית, את חירות הביטוי והמחשבה, חופש הבעת הדעה ומערכת משפט עצמאית, נועזת, אמיצה, שלא מפחדת מכלום ומביעה דעות לא פוליטיות – והיא מביעה דעות לא פוליטיות – אלא משפטיות וענייניות.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יצחק הרצוג.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חברת הכנסת עינת וילף.

יצחק וקנין: לרשותך, חבר הכנסת אייכלר, שלוש דקות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש לנו הרבה טענות ומענות על ממשלת נתניהו, גם בתחום הדיור לזוגות צעירים, גם האפליות לרעה של ציבור הבוחרים שלנו בצורכי תעסוקה, גם הדברים שאני מדבר עליהם תמיד – על חסימת כל אפשרות לפרנסה הוגנת; ויש לנו גם הרבה מה לומר על זה שחלפו שלושה חודשי פגרת הכנסת, וחלף חודש נוסף, והקואליציה מעבירה חוקים רעשניים בתמיכתנו, ובינתיים הממשלה מזרימה עשרות מיליארדים כל חודש למשק התרבות והחינוך, התעשייה והמסחר, שרובם חסומים מפני הציבור החרדי.

ישראל אייכלר: ואני רוצה שתדעו שהמלחמה נגד ה"התחרדות" איננה רק בתקשורת ולא רק בהצהרות לוחמניות.

ישראל אייכלר: הבעיה העיקרית שלנו היא קושי השעבוד תחת עולם של פקידי שלטון שמתקיים מכספי מסינו ונתמך בקולותינו, ואין שום תזוזה – לא במאבק להקלת מצוקת הדיור, ושום בשורה במאבק לתעסוקה ולפרנסה; כל הגזירות החוסמות את החרדים מלהיקלט במגזר הציבורי נותרו בעינן.

ישראל אייכלר: אבל, אדוני היושב-ראש, כשאני שומע את הקוזק הנגזל, אותו מיעוט קיצוני ששולט בכלי התקשורת – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת יואל חסון וציפי חוטובלי, בבקשה תנהלו את השיחה ביניכם בשקט.

ישראל אייכלר: – – אותו מיעוט קיצוני ששולט בכלי התקשורת שלטון בלי מצרים וחוסם פיות ודעות אחרות – הוא מעז להאשים את רוב העם, המיוצג על-ידי הממשלה הדמוקרטית הנבחרת, בניסיון השתלטות על מערכת המשפט והתקשורת הממומנות בכספי מסינו?

ישראל אייכלר: אני לא מדבר על התקשורת הפרטית, אני מדבר על התקשורת הממומנת על-ידינו.

ישראל אייכלר: הגזלתם והשתלטתם וגם בכיתם על הניסיון לקבל ייצוג הולם גם למגזרים אחרים?

ישראל אייכלר: שמעתי פה את חבר הכנסת הרצוג מסיעת העבודה מדבר על הדמוקרטיה שנמצאת בסכנה; איפה היא הדמוקרטיה?

ישראל אייכלר: לא בתקשורת.

ישראל אייכלר: אין דמוקרטיה בתקשורת.

ישראל אייכלר: התקשורת היא בולשביקית, נשלטת על-ידי אנשים בצורה עוינת, כמעט אין תוכנית אחת שאין בה משהו של הסתה נגד המגזר החרדי והדתי והמתנחלים.

ישראל אייכלר: חוצפה כזאת לבוא ולהגיד שיש היום תקשורת דמוקרטית – תקשורת כל כך ריכוזית.

ישראל אייכלר: מדברים על ריכוזיות במשק, על טייקונים ששולטים – זה באמת לא בסדר, אבל על זה אפשר לעשות רגולציה.

ישראל אייכלר: אבל מה עם הריכוזיות האידיאולוגית החדגונית ששלטת בתקשורת בצורה טוטלית וטוטליטרית?

ישראל אייכלר: מי יילחם נגד זה?

ישראל אייכלר: והוא הדבר בבתי-המשפט.

ישראל אייכלר: יש ודאי שופטים טובים והגונים, אבל מערכת המשפט הפכה לכלי, לכלי מלחמה על-ידי ארגונים אנטי-דתיים, והם מקבלים את כל מבוקשם.

ישראל אייכלר: מה שהם לא מקבלים על-ידי רצון העם בכנסת הם מקבלים בבתי-המשפט.

ישראל אייכלר: אז להגיד כשרוצים להכניס עוד אנשים מסוגים נוספים לבתי-המשפט שזה הרס הדמוקרטיה?

ישראל אייכלר: בברית-המועצות לא דיברו כל כך הרבה על הדמוקרטיה בשעה שהיא היתה טוטליטרית.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

ישראל אייכלר: ולכן, אדוני-היושב ראש – – –

עפו אגבאריה: – – –

יצחק וקנין: אנא אל תפריע לו, חבר הכנסת עפו אגבאריה.

ישראל אייכלר: לא לא, הוא לא מפריע, הוא עוזר לי, חבר הכנסת אגבאריה.

יצחק וקנין: הוא לקראת סיום דבריו, ככה שלא יתנהל דו-שיח.

יצחק וקנין: תן לו להגיד את המשפט האחרון.

ישראל אייכלר: לא, אדוני היושב-ראש, גם המגזר הערבי מודר לגמרי, כמעט לא קיים, בתקשורת הישראלית, רק לרעה, כך שיש פה קבוצה קטנה ששלטת, והיא באה כקוזק הנגזל.

ישראל אייכלר: המקום האחרון שעוד נותנים לנו לדבר, לפחות שלוש דקות, פה, ולהגיד: רבותי אנשי התקשורת ואנשי המשפט, הדמוקרטיה משתקפת על-ידי רצון העם הבוחר בכנסת הזאת, ואם יש פה רוב שתומך בממשלה – שאינני מסכים עם רוב הדברים שלה, אבל אתם לא יכולים לבוא ולהגיד שזה חוצפה של הממשלה שהיא רוצה להשפיע על התקשורת שהיא מממנת.

ישראל אייכלר: השלטון האנטי-דתי, האנטי-לאומי והאנטי-כל-דבר-ישר-והוגן, שיש בתקשורת, וגם בחלק מבתי-המשפט – –

יצחק וקנין: תודה.

ישראל אייכלר: – – זה דבר שצריך להסתיים, והדמוקרטיה האמיתית תהיה כאשר התקשורת תהיה לא תלויה, כשכל אדם יוכל לשדר בכל תחנת שידור.

ישראל אייכלר: אני לא צריך לחכות ש"גלי צה"ל" – – –

יצחק וקנין: תודה, תודה.

יצחק וקנין: אני מבקש.

ישראל אייכלר: עוד משפט, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: עוד משפט, אבל זה מתארך, ועוד משפט ועוד משפט.

ישראל אייכלר: אז עכשיו המשפט האחרון.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה שאף אזרח יחכה שאיזה עורכת או קריין ב"גלי צה"ל" או ב"קול ישראל" יזמינו אותו; שכל אחד יוכל לפתוח תחנת רדיו, טלוויזיה, עיתון – כמו בעיתונים, וכך תהיה דמוקרטיה פתוחה.

ישראל אייכלר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת הרב ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת עינת וילף – איננה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אברהים צרצור, ואחריו – חבר הכנסת אריה אלדד.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, כנסת נכבדה, אני לא אדבר על חברה וכלכלה, לא אדבר על השלום, ולא אדבר על מערכת המשפט הנחשפת היום למתקפת טרור של הימין הסהרורי, וגם לא אדבר על המדינה המובלת היום על-ידי קבוצה שאני לא מהסס להגדיר אותם מתאבדים.

אברהים צרצור: אני אספר לכם סיפור של אדם פשוט מאוד.

אברהים צרצור: השם של האדם הזה הוא טאהא סאלח סרסאווי.

אברהים צרצור: אני בטוח שהשם הזה לא מצלצל לאף אחד מכם, מהנוכחים, או מהצופים בנו היום בטלוויזיה.

אברהים צרצור: הוא אדם שהלך לעולמו ב-1 בנובמבר, ביום שלישי, לאחר מאבק במחלת הסרטן.

אברהים צרצור: אמו בת 90, אחיו סמיר סרסאווי נמצא בכלא זה 24 שנים, כבוד שר המשפטים, לא בגלל עבירה שבה הוא רצח יהודים או פצע יהודים; לפני 24 שנים הוא זרק רימון שהתפוצץ וגרם נזקים קלים מאוד לרכוש ולגוף.

אברהים צרצור: 24 שנים הוא נמצא בכלא.

אברהים צרצור: אחיו נפטר ב-1 בנובמבר.

חיים כץ: – – – ידליק משואה.

אברהים צרצור: שותפו – שותפו – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת חיים כץ.

אברהים צרצור: – – שותפו לאותו אירוע – –

חיים כץ: – – –

יצחק וקנין: לא, אבל אתה לא יכול להפריע לו באמצע.

אברהים צרצור: – – שותפו – אולי תשמע, חבר הכנסת כץ, אולי תשמע – –

חיים כץ: – – –

אברהים צרצור: – – אולי תשמע, חבר הכנסת, תשמע את הסיפור עד הסוף.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, רבותי, אני חושב שהנואם מדבר – – –

אברהים צרצור: אני יודע שאין לכם לב, אני יודע זאת טוב טוב, אבל לפחות יש בכנסת – שמוכנים לשמוע את הסיפור הזה.

יצחק וקנין: רבותי, אני לא ארשה להפריע לו.

אחמד טיבי: – – –

אברהים צרצור: כן, אולי אתה צודק.

אברהים צרצור: שותפו של סמיר סרסאווי הנמצא בכלא 24 שנים שוחרר במסגרת עסקת שליט.

אברהים צרצור: אותו אדם שהיה שותף מלא לסמיר, במשך 24 שנים, שותף לאותה עבירה, שוחרר במסגרת – ומסתובב חופשי, וזאת זכותו הלגיטימית, היות שהוא שוחרר במסגרת עסקה לגיטימית.

אברהים צרצור: אני באופן אישי קיבלתי פנייה של המשפחה – פנתה אלי וביקשה בכל לשון של בקשה שאני אפנה לגורמים בממשלה ובמוסדות בישראל כדי לאפשר לסמיר לצאת ולהשתתף בהלוויה של אחיו שנפטר כשהיה בן 52 ממחלת הסרטן.

אברהים צרצור: פניתי ופניתי.

אברהים צרצור: קיבלתי תשובה חד-משמעית: גורמי הביטחון אומרים "לא".

אברהים צרצור: הלוויה הסתיימה.

אברהים צרצור: ימי האבל – ביקשתי עוד פעם: אם לא הצלחתם להוציא אותו כדי להשתתף בלוויית אחיו, לפחות תוציאו אותו לכמה שעות שישתתף בימי האבל של אחיו.

אברהים צרצור: עברו שלושת ימי האבל, והתשובה היתה "לא".

אברהים צרצור: ביום שלישי – ביום ראשון שעבר, שלושה ימים לאחר מותו של טאהא, החל חג הקורבן אצל המוסלמים.

אברהים צרצור: פניתי עוד פעם לגורמים בישראל, ביקשתי בכל לשון של בקשה: תשחררו אותו לכמה שעות, שיראה את אמו, שכמעט קורסת.

אברהים צרצור: לצערי הרב, התשובה עד הרגע הזה היא "לא".

אברהים צרצור: זאת היא ישראל.

אברהים צרצור: לא אדבר על שלום, ולא אדבר על שלום שקורס אל מול עינינו.

אברהים צרצור: אני מדבר על דבר אנושי ביותר.

אברהים צרצור: אל מול התמונה הזאת, כבוד שר המשפטים, ואתה חלק אינטגרלי מעשיית הצדק במדינת ישראל, אל מול זה, מאה אחוז הרוצחים היהודים שרצחו פלסטינים שוחררו לאחר תקופות קצרות.

יצחק וקנין: משפט אחרון, בבקשה.

אברהים צרצור: משפט אחרון.

אברהים צרצור: עמי פופר שרצח שבעה פועלים ופצע 12 – – –

מיכאל בן-ארי: 1,000 רוצחים שחררו לכם, 1,000 רוצחים – – –

יצחק וקנין: סליחה.

אברהים צרצור: רצח, רצח שבעה פועלים – –

מיכאל בן-ארי: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת בן-ארי.

אברהים צרצור: – – רצח שבעה פועלים שלווים ששהו בתחנת אוטובוס, ופצע 12.

מיכאל בן-ארי: – – –

אברהים צרצור: עכשיו, כבוד שר המשפטים, אני פונה אליך, אני לא פונה לאנשי הימין הסהרורי, אליך אני פונה, באופן אישי.

אברהים צרצור: עמי פופר נהנה מתנאים של שבעה כוכבים, יוצא כל שני וחמישי לחופשה.

אברהים צרצור: זה הזמן שישראל תתעשת, תתחיל להתנהג – –

יצחק וקנין: תודה.

אברהים צרצור: – – לא כבריון אלא כאישיות שמתיימרת להיות משקפת את היגון של – –

יצחק וקנין: תודה.

אברהים צרצור: – – של נכדי קורבנות השואה.

אברהים צרצור: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אברהים צרצור.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אריה אלדד, ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ראיתי אחרי-הצהריים בתקשורת כי מלך ירדן קורא לנשיא אסד להתפטר.

אריה אלדד: הוא אומר: אילו הייתי במקומו, הייתי הולך.

אריה אלדד: אני נוטה להאמין למלך עבדאללה.

אריה אלדד: להערכתי הוא הפיק לקחים ממה שקרה לקדאפי, ממה שקרה למובארק, ובאמת, אם זה היה קורה לו הוא היה הולך.

אריה אלדד: וביום שזה יקרה בירדן הוא ילך.

אריה אלדד: אני מקווה שהוא לא יטבח בבני עמו.

אריה אלדד: הוא יעלה על מטוס, יעמיס עליו את הזהב, ויברח משם, כי הוא יודע – הוא יודע ש-80% מתושבי ירדן הם פלסטינים, היא יודע שירדן היא פלסטין, הוא יודע שכשזה יקרה שם הוא יצטרך לברוח.

מגלי והבה: – – – פרופסור נכבד – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מגלי.

מגלי והבה: מה לך ול – – – מה לך ול – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מגלי והבה – –

מגלי והבה: – – –

יצחק וקנין: – – נא לא להפריע לדובר.

מגלי והבה: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מגלי, הערת את ההערה.

יצחק וקנין: עד כאן.

אריה אלדד: היום – היום בא שר החוץ – – –

קריאות: – – –

טלב אלסאנע: – – –

יצחק וקנין: רבותי, חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני מבין שזה עובר מצד לצד.

יצחק וקנין: אתם לא תפריעו לו.

יצחק וקנין: חבר'ה, כל רגע שאתם מפריעים לו אני אתן לו להמשיך, כמו שעשיתי עם אברהים צרצור.

אריה אלדד: אני באמת מבקש שתיתן.

יצחק וקנין: אני לא אקח לו דקה אחת מזמנו.

טלב אלסאנע: – – –

יצחק וקנין: אני לא אאפשר לך להפריע, טלב אלסאנע.

טלב אלסאנע: פלסטין לפלסטינים.

טלב אלסאנע: ירדן לירדנים, פלסטין לפלסטינים.

טלב אלסאנע: זה ברור?

יצחק וקנין: סיימת את הנאום?

קריאות: – – –

טלב אלסאנע: – – –

יצחק וקנין: סיימת את הנאום?

יצחק וקנין: אתה, אל תקפוץ לי כל רגע.

יצחק וקנין: תחפש לך מהסיעה – – –

אריה אלדד: גמרת להגן על אסד – אתה מגן על עבדאללה?

אריה אלדד: תגן על אסד.

טלב אלסאנע: אני מגן על ירדן – – –

אריה אלדד: תגן על אסד כמו שאתה רגיל, כמו כל יום.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אריה אלדד, תן לי לטפל – חבר הכנסת טלב אלסאנע, פעם אחרונה שאתה מפריע לו.

יצחק וקנין: אדוני יכול להמשיך לדבר.

אריה אלדד: היום הגיע שר החוץ ליברמן לוועדת החוץ והביטחון, וכשיצא אמר שהדיבורים על ירדן כמדינה פלסטינית פוגעים קשה במדינת ישראל, והם מנוגדים למציאות.

אריה אלדד: אני יכול להתווכח על השאלה אם זה פוגע או לא פוגע במדינת ישראל, זה באמת שנוי במחלוקת, אבל מנוגדים למציאות?

אריה אלדד: ירדן הוקמה על שלושה-רבעים מפלסטין המנדטורית, ו-80% מהאוכלוסייה הם פלסטינים.

אריה אלדד: למה זה מנוגד למציאות?

אריה אלדד: חברי הכנסת, מה הייתם אומרים לו ידעתם כי בירדן פועלת עמותה בשם "ירדן דמוקרטית", שמתכוונת להפוך את ירדן למונרכיה קונסטיטוציונית, כמו אנגליה, ולתת את הכוח לרוב המכריע של האוכלוסייה, לפלסטינים, וממשלת ישראל תומכת בעמותה הזאת ב-3 מיליון דולר בשנה?

אריה אלדד: מה הייתם אומרים?

אריה אלדד: בסדר?

אריה אלדד: הגיוני?

אריה אלדד: לא בסדר?

אריה אלדד: פוגע במדינת ישראל?

אריה אלדד: הלוא הייתם אומרים שזה טירוף, שמדינת ישראל תתערב בעניינים פנימיים של ממשלה זרה שרוצה לשנות את אופי המדינה ממונרכיה האשמית למשהו אחר.

אריה אלדד: הלוא הייתם צורחים צרחות רמות מאוד.

אריה אלדד: אבל כשיש ממשלות זרות שמממנות בארץ עמותות שרוצות להפוך את מדינת ישראל ממדינה יהודית-דמוקרטית למדינה דו-לאומית, זה בסדר.

אריה אלדד: תארו לכם שמדינת ישראל, למרות דבריו של ליברמן, היתה מממנת עמותה בירדן, שנקראת "ירדן דמוקרטית" ורוצה להפוך את ירדן למשהו אחר.

מגלי והבה: מה יש לך עם ירדן?

יצחק וקנין: חבר הכנסת, הוא כבר צריך לסיים את דבריו.

יצחק וקנין: בוא תאפשר לו להגיד את ה"אני מאמין" שלו.

מגלי והבה: הוא כל פעם חוזר על המנטרה הזאת ועושה נזק למדינת ישראל.

יצחק וקנין: אני מבין שהעניין של ירדן נוגע ללבך מאוד מאוד, אבל אתה לא יכול להפריע כל רגע.

מגלי והבה: ירדן לא הסמיכה אותו לדבר.

יצחק וקנין: עם כל הכבוד, אתה לא תגיד לו מה להגיד.

מגלי והבה: אני אגיד לו.

יצחק וקנין: אדוני, משפט אחרון אם אפשר.

מיכאל בן-ארי: דמוקרטיה – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת, הבנו את ההערות.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

אריה אלדד: חברים, לצערי אולי, מדינת ישראל כמובן לא מתערבת בעניינים של מדינות אחרות, בניגוד למדינות אירופה השונות שמממנות בארץ עמותות שונות שרוצות להפוך את ישראל למשהו אחר, לא למדינה יהודית-דמוקרטית, ועל זה אתם מוחים?

אריה אלדד: הניסיון שלנו להפסיק את ההתערבות של מדינות זרות בתוך מדינת ישראל – נגד זה אתם מוחים, נגד זה אתם צועקים.

אריה אלדד: אתם צועקים שזה פאשיזם, אתם צועקים שזו סתימת פיות, שזו מלחמה בחופש הדיבור.

אריה אלדד: תבדקו את עצמכם, מה היה קורה אילו ישראל היתה עושה ההיפך, ומנסה לתמוך באופן מעשי ברעיון שיתרחש, בין אם נרצה ובין אם לא נרצה, והוא הפיכתה של ירדן למדינת הלאום הפלסטיני?

אריה אלדד: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אריה אלדד.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עפו אגבאריה, ואחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: לרשותך, חבר הכנסת אגבאריה, שלוש דקות.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני שמעתי פה בקשב רב את תשובתו של השר שטייניץ.

עפו אגבאריה: אני תוהה פשוט על איזו דמוקרטיה הוא דיבר.

עפו אגבאריה: האם הדמוקרטיה שהוא דיבר עליה נמצאת רק בתל-אביב, או רק בירושלים?

עפו אגבאריה: או בכל שטחי מדינת ישראל, כולל גם כל המיעוטים וכל השכבות החלשות שקיימות במדינה?

עפו אגבאריה: לדעתי הוא לא דיבר בכלל על זה שבאמת יש 20% מהאוכלוסייה, שזאת האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל, שאין להם שום קשר לדמוקרטיה הישראלית.

עפו אגבאריה: כנראה הדמוקרטיה בעיניו זה שאני עומד פה ויכול לדבר, אז זה הדמוקרטיה.

עפו אגבאריה: אבל מה מעבר לזה, איך אני נהנה מזה?

עפו אגבאריה: שום דבר.

אחמד טיבי: היהודים משלמים לך את המשכורת.

עפו אגבאריה: זה לא בחסד, זה בזכות.

עפו אגבאריה: אני שילמתי 34 שנה מס הכנסה, יותר מהרבה מאלה שיושבים באולם הזה, כך שזה לא בחסד מאף אחד.

עפו אגבאריה: מה שכן, מי שבאמת שולט במגזר הערבי זה לא הדמוקרטיה הישראלית.

עפו אגבאריה: וכשאנחנו מדברים על זה – מהי הגדולה של הדמוקרטיה?

עפו אגבאריה: הגדולה של הדמוקרטיה זה להגן על המיעוטים, זה להגן על המיעוטים מהדריסה של הממשלה.

עפו אגבאריה: ואם זאת באמת ממשלה דמוקרטית, אז אני רואה שהממשלה הזאת מחוקקת רק חוקים שהם דורסים את המיעוט הערבי פה.

עפו אגבאריה: מה עם כל החוקים האלה האחרונים שהיא רוצה לחוקק, גם החוקים שדיבר עליהם לפני חבר הכנסת אלדד?

עפו אגבאריה: זה במקום לבוא ולהגיד שתודה רבה לעמותות האלה, שהן מגינות לא רק השוליים, על עצם הדמוקרטיה, כדי שבאמת מדינת ישראל תיראה כמו דמוקרטיה – אז אותם רומסים?

עפו אגבאריה: כדי שהם יעשו – במקום למנוע את הפשעים שעושים המתנחלים, את הפשעים שעושה הממשלה הימנית הזו בשטחים הכבושים, ולא רק בשטחים הכבושים, גם בתוך מדינת ישראל נגד האוכלוסייה הערבית – במקום שימנעו את הפעולות האלה, ימנעו את האנשים שחושפים את הפעולות האלה?

עפו אגבאריה: בדרך כלל, כשאתה נכנס למדינה, לכל מדינה זרה, אתה רוצה לדעת אם המדינה היא באמת דמוקרטית או לא.

עפו אגבאריה: ככל שיש נוכחות של משטר בכבישים, ברחובות, של צבא, של משטרה, אז אתה יודע שהדמוקרטיה היא פחות – והיא רעועה יותר; אז יש יותר נוכחות של מנגנוני ביטחון בכבישים וברחובות ובהתקהלויות.

עפו אגבאריה: אבל ככל שהמשטר, למשל באירופה, הרבה משטרים במדינות שאתה הולך – אין כמעט נוכחות לא של משטרה ולא של צבא, ואז אתה מבין שזו דמוקרטיה איתנה.

עפו אגבאריה: מצד שני, אנחנו רואים באיזה נוכחות די מסיבית נגד אזרחי מדינת ישראל – אני לא מדבר על השטחים, אני מדבר על אזרחי מדינת ישראל, כאשר המדינה רוצה להדיר את אזרחיה הערבים מהנוכחות שלהם, ואיך היא מדכאת אותם, אם זה מבחינה חברתית או מבחינה בטיחותית – – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

עפו אגבאריה: דבר אחרון זה אלה שמדברים על מדינות – אני לא ידעתי שלמשל אנגליה מדינה עוינת למדינת ישראל, זה שהיא עוזרת לעמותות.

עפו אגבאריה: מדינה שהצהירה את הצהרת בלפור, ועשתה 100 שנה, 50 שנה, כדי לעזור למדינת ישראל, איפה היא עומדת עכשיו?

עפו אגבאריה: אז מצהירים שהיא מדינה עוינת למדינת ישראל בזה שהיא עוזרת לעמותות מסוימות – –

יצחק וקנין: תודה.

עפו אגבאריה: – – כדי להגן על הדמוקרטיה הישראלית?

עפו אגבאריה: מי שמובילים את העניין הזה זה כמה חברי כנסת מהימין שלא אכפת להם הדמוקרטיה, ולא אכפת להם ממדינת ישראל, אכפת להם מה יהיה בפריימריז, רק שייבחרו בעתיד הקרוב בפריימריז של הליכוד.

יצחק וקנין: תודה.

עפו אגבאריה: זו לא אג'נדה, לא של ז'בוטינסקי ולא של הרצל – – –

דני דנון: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת דנון, תן לו לסיים משפט אחרון.

יצחק וקנין: הוא סיים את דבריו.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת זהבה גלאון, ואחריה – חבר הכנסת זבולון אורלב.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אמר כאן חבר הכנסת עפו אגבאריה שיש כאן חברי כנסת שכל מה שמעניין אותם – הפריימריז.

זהבה גלאון: מה לנו ולחברי הכנסת האלה?

זהבה גלאון: אין לנו בעיה עם חברי הכנסת האלה.

זהבה גלאון: יש לנו בעיה עם ראש ממשלה שנותן לקואליציה שלו לעשות פוטש נגד הכנסת, זאת הבעיה שלנו.

זהבה גלאון: יש לנו ראש ממשלה ששותף להצעות חוק, הצעות החוק האלה שהן "תג מחיר" בדמוקרטיה.

זהבה גלאון: זה מה שאתם עושים כאן.

זהבה גלאון: אין לי בעיה עם דני דנון, ולא עם אופיר אקוניס, ולא עם פניה קירשנבאום.

רחל אדטו: – – –

זהבה גלאון: יש לי בעיה עם עונת הציד.

זהבה גלאון: כולכם צדים – על ארגוני השמאל, על ארגוני החברה האזרחית, מנסים לסתום את הפה למי שמעז לבקר את פעילות השלטון ולמי שקורא תיגר על פעילות השלטון.

זהבה גלאון: כולם מדברים כאן על הדמוקרטיה, נושאים את שם הדמוקרטיה לשווא.

זהבה גלאון: באיזו מדינה דמוקרטית מנסים למנוע מארגוני החברה האזרחית לבקר את פעילות השלטון?

זהבה גלאון: במקום שמדינה מתוקנת תתגאה בזה שיש כאן ארגונים שלא מקבלים את מדיניות הממשלה ככזה ראה וקדש, במקום זה מתייצבים כאן בכנסת חברי כנסת ושרים צבועים ששייכים לקואליציה הימנית המתנחלת – –

דני דנון: – – – ברוב קולות.

זהבה גלאון: – – חברי כנסת ושרים שיושבים בוועדת שרים לענייני חקיקה, סער וארדן, שרוממות שלטון החוק בגרונם, ומצביעים נגד פגיעה בבית-המשפט העליון, אבל בהצעה אחרת נותנים יד לפגוע בארגוני החברה האזרחית.

זהבה גלאון: כל אחד מהם חושב שמדובר בהצעות שבעצם מיועדות לפגוע בשמאלנים.

זהבה גלאון: הם לא לוקחים בחשבון שהכדור הוא עגול והדיקטטורה הזאת תגיע בסופו של דבר אליהם.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, זה לא התחיל היום, זה התחיל כבר לפני כמה חודשים, או לפני שנה, זה התחיל בחוק ועדות קבלה, בחוק הנכבה, בחוק החרם, בחוק ההסתננות, בחוק האזרחות, וזה ממשיך היום – – –

דני דנון: – – –

זהבה גלאון: יהיו עוד הרבה, חבר הכנסת דנון, אני בטוחה.

זהבה גלאון: אתם לא מבינים מושכלות יסוד בדמוקרטיה.

דני דנון: – – –

זהבה גלאון: אתם נבחרתם, ועושים – – –

דני דנון: – – –

זהבה גלאון: לא בשביל זה נבחרתם.

זהבה גלאון: אתם נבחרתם כדי לייצג את הציבור שבחר בכם, אבל הציבור שבחר בכם ידע שיש איזשהם מושכלות יסוד בדמוקרטיה, יש איזה כללי משחק, שהרוב מגן על זכויות המיעוט.

זהבה גלאון: אז כשנכנס שר החינוך עכשיו, גדעון סער, אז כשיושב השר גדעון סער בממשלה, וחושב שחשוב להגן על בית-המשפט העליון – חשוב להגן.

זהבה גלאון: יש כאן ניסיון לפוליטיזציה, לסרס את מערכת המשפט.

זהבה גלאון: אבל מצד שני יושב חבר הכנסת סער בממשלה ונותן יד לפגיעה בארגוני החברה האזרחית.

זהבה גלאון: מה, חבר הכנסת סער לא מבין את אותם מושכלות יסוד, שיש כללי משחק בין קואליציה לאופוזיציה?

זהבה גלאון: אז הוא הציל את נפשו, הוא התראיין בכל מקום, ויצא אביר שלטון החוק.

זהבה גלאון: חבל שחבר הכנסת סער מפריע לחבר הכנסת טיבי להתרכז בדברי כמו שהיה – השר סער מפריע לחבר הכנסת טיבי להתרכז בי.

זהבה גלאון: אני בטוחה שחבר הכנסת טיבי חושב שמדובר כאן בממשלה אלימה, שמשתמשת בעריצות הרוב, חבורה שרואה במדינה ולא בזכויות האדם ערך עליון.

זהבה גלאון: כל היוזמות האלה שלכם, חבר הכנסת דנון, כל האסטרטגיה הזאת של שימוש בכוח שיש לכם כאן בכנסת, זו מתקפה רבתי על חברה דמוקרטית חופשית.

זהבה גלאון: אתם תוקפים את חופש הביטוי – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

זהבה גלאון: – – אתם פוגעים בחופש ההתארגנות, אתם פוגעים בהפרדת רשויות.

זהבה גלאון: אני אומרת לך, אדוני היושב-ראש, ובזה אני רוצה לסיים.

זהבה גלאון: אם המהפכה האנטי-חוקתית הזאת תצליח, אם בית-המשפט העליון ייפגע, אם תעמידו את עצמכם מעל החוק, אם תאפשרו פוליטיזציה של בית-המשפט העליון, זה יהיה המסמר האחרון בארון הקבורה של הדמוקרטיה הישראלית.

זהבה גלאון: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת זבולון אורלב.

יצחק וקנין: לאחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, אני מקשיב היטב להתנפלות – לדעתי, הבלתי-מרוסנת – של חברי כנסת מהשמאל על הקואליציה בטענות על החקיקה, ואני מציע לחברי בשמאל, וגם בסיעות הערביות, לשאול מה קרה, מה יום מיומיים.

זבולון אורלב: מה קרה שסיעות הקואליציה נוקטות פעולות שבכנסות קודמות, אף שהן היו בשלטון, הן לא נקטו אותן פעולות?

זבולון אורלב: מה קרה פתאום?

זבולון אורלב: אני מציע לחברי בשמאל לעמוד מול הראי, לנתח את מעשיהם, לראות למי הם נותנים גיבוי, ולהבין שמה שקורה ומה שהכרח שיקרה, שלא היה צריך לקרות בכנסות קודמות – זאת התגוננות בפני מתקפה חצופה, עזת פנים, חסרת בושה, מול הכרעות לגיטימיות דמוקרטיות שמתקבלות, ושהם לא מוכנים לקבל את הכרעת הבוחר.

זבולון אורלב: מדינת ישראל מתנהלת בשני רבדים.

זבולון אורלב: רובד אחד הוא הרובד הלגיטימי של ממשלה, של כנסת – ממשלה שמציעה מדיניות, הכנסת מאשרת; ורובד שני – בדרכים אחרות, באמצעות עמותות, באמצעות ארגונים.

זבולון אורלב: זו לא החברה האזרחית; וחברת הכנסת זהבה גלאון נשאה לדעתי את שמן של אותן עמותות לשווא – אני אומר זאת כיושב-ראש השדולה לקידום החברה האזרחית.

זבולון אורלב: פועלים בכל מה שאפשר, בגלוי ובנסתר, לסכל בכל דרך את מדיניות הממשלה; מדיניות לגיטימית שכאמור זוכה לאמון הכנסת.

זבולון אורלב: מתי קרה בכנסות קודמות מסע מאורגן לדה-לגיטימציה של מדינת ישראל בעולם?

זבולון אורלב: עם גיבוי של מפלגות ושל אישים ושל חברי כנסת שנמצאים ויושבים כאן בבית, מתנהל מסע של דה-לגיטימציה עד כדי קריאה לתמיכה בחרם נגד מדינת ישראל, נגד מוצרים, נגד אוניברסיטאות, ועד עידוד אויבי ישראל.

זבולון אורלב: הפעילויות האלה גברו מאוד בכנסת הנוכחית כמסלול עוקף דמוקרטיה, כמסלול שלא מוכן לקבל את התוצאות הדמוקרטיות.

זבולון אורלב: ולכן השמאל יכול לבוא בטענות לעצמו, הוא ורק הוא אחראי למה שמתרחש.

זבולון אורלב: בעבר לא היה צורך בכך שהקואליציה תפעל כפי שהיא פועלת היום, אבל אם השמאל חדל להיות ממלכתי כפי שהיה בעבר, חדל להיות ציוני כפי שהיה בעבר, חדל להיות לאומי כפי שהיה בעבר, אז הקואליציה יותר ממלכתית, יותר ציונית ויותר לאומית.

זבולון אורלב: אני מציע לכם בתור אינדיקציה ללכת למצע מפלגות השמאל, מרק"ח וימינה, כולל מפלגת העבודה, כולל מרצ על מפלגת מפ"ם וכולל על כל המרכיבים של קדימה, ולראות באיזה מדרון חלקלק עברו ב-20, 30, 40 השנים האחרונות המפלגות האלה; אני חושב שהיום המפלגה הימנית ביותר בקואליציה עוד לא הגיעה לרמה של מפ"ם לפני 40 שנה.

זבולון אורלב: לכן הפעולות שהממשלה והקואליציה נוקטות הן הכרחיות לשמור על מדינת ישראל, להבטיח את עתידה, להבטיח את קיומה, וברוך השם זאת הדרך שאנחנו נלך בה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת זבולון אורלב.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת חנין זועבי, ואחריה – אחרונת הדוברים, חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כולם יודעים, בתוך המדינה וגם מחוצה לה, שהממשלה לא רוצה שלום, לא מאמינה בשלום, כי אם בגזל אדמות הפלסטינים.

חנין זועבי: היא מאמינה בהשתלטות על אדמות האחר.

חנין זועבי: היא מאמינה גם בגזל כסף מהאזרחים של המדינה, מהעניים ומעמד הביניים.

חנין זועבי: היא גם מאמינה בגזל זכויותיהם הפוליטיות של האזרחים.

חנין זועבי: את גזל האדמות אפשר להכשיר, מכשירים באופן דמוקרטי, גם יישובים ומאחזים שהממשלה בעצמה הודתה כי נבנו בצורה בלתי חוקית – מקיימים ועדת משפטנים שתמצא איך להכשיר מאחזים שנבנו על אדמות פרטיות של הפלסטינים.

חנין זועבי: גם את גזל הכסף מהאזרחים ניתן להכשיר.

חנין זועבי: מקימים ועדה בשם הצדק, ועדה שתתווך בין העני לבין מי שגרם לעוני שלו.

חנין זועבי: מחליפים את המושג נגד העוני, המאבק נגד ממשלות שגורמות לעוני, במושג התיווך.

חנין זועבי: את התפקיד הזה בדיוק עשתה ועדת-טרכטנברג.

חנין זועבי: אין תיווך בין האזרח לבין מי שגורם לסבל שלו.

חנין זועבי: אין תיווך בין העם לבין מדיניות שגורמת לסבל שלו.

חנין זועבי: יש מאבק – מאבק נגד מי שגורם לסבל של האזרחים ושל העניים.

חנין זועבי: התיווך יבוא רק לאחר שהמאבק יצליח ולא לפני.

חנין זועבי: כל זה, הכול נעשה בשם מטרות עילאיות שמוצבות בראש תכלית הקיום שלנו כביכול – שקר וגזל אדמות על מנת לבנות את המדינה.

חנין זועבי: גזל הכסף נעשה גם הוא בשם הצמיחה והשוק החופשי.

חנין זועבי: גזל זכויותיהם הפוליטיות של האזרחים, כל האזרחים – –

יעקב אדרי: צריך לטפל בסוריה.

חנין זועבי: – – מבוצע על מנת להילחם באיומים.

חנין זועבי: אני לא בסוריה – – –

יעקב אדרי: – – –

מיכאל בן-ארי: – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: רבותי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אדרי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, עד עכשיו היית בחוץ.

יצחק וקנין: היה שקט.

חנין זועבי: אני רוצה לענות.

חנין זועבי: אני רוצה להזכיר – –

עפו אגבאריה: – – –

יצחק וקנין: רבותי.

יצחק וקנין: עפו אגבאריה, חבר הכנסת עפו אגבאריה, אתה מסייע לחנין זועבי?

יצחק וקנין: תן לה, היא מסתדרת.

חנין זועבי: – – קוראים למקום הזה כנסת, לא הפרלמנט הסורי.

עפו אגבאריה: – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: רבותי, רבותי, אני לא אאפשר את הדו-שיח הזה.

יצחק וקנין: נא שבו במקומותיכם, תאפשרו לה לסיים את דבריה.

יצחק וקנין: בבקשה, חברת הכנסת זועבי.

מיכאל בן-ארי: – – – כדאי שתדעי – – –

חנין זועבי: קוראים למקום הזה כנסת.

חנין זועבי: אני אזרחית במדינה שקוראים לה ישראל, אני לא אזרחית במדינה שקוראים לה סוריה.

מיכאל בן-ארי: – – –

יעקב אדרי: – – –

חנין זועבי: אני אדע מה לעשות אם הייתי בסוריה, אז אני אדע מה לעשות בסוריה.

חנין זועבי: פה, אני גם צריכה לדעת מה לעשות פה, בתוך מדינת ישראל.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: שאלה טובה.

מיכאל בן-ארי: אולי באמת כדאי שתדעי – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיכאל בן-יאיר.

מיכאל בן-ארי: בן-ארי.

חנין זועבי: מצחיק – –

ראובן ריבלין: בן-ארי, סליחה.

חנין זועבי: – – אתם שוכחים שאתם במדינה שקוראים לה ישראל, אנחנו לא בסוריה.

חנין זועבי: גם אתם לא נמצאים בסוריה.

מיכאל בן-ארי: אבל את נציגה שלהם פה – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: רבותי, אני מבקש.

יצחק וקנין: יש לך עוד דקה, תסיימי את דברייך.

יצחק וקנין: את סיימת, אבל הם הפריעו לך, אני מוסיף לך עוד דקה.

חנין זועבי: אתה ספרת את הדברים האלה?

יצחק וקנין: לכן הוספתי לך עוד דקה.

חנין זועבי: אוקיי.

חנין זועבי: מול האיום החיצוני יש צבא חזק שמפציץ, ומול האיום הפנימי – הערבים, השמאל הרדיקלי כביכול, והפוסט-ציונים.

חנין זועבי: כביכול יש גם השב"כ, שפועל בשטח, וגם הכנסת, שמחוקקת חוקים גם נגד יהודים וגם נגד ערבים, כאחד.

חנין זועבי: ולאלה שמחשיבים את עצמם למתונים, המשחק המסוכן הזה, גם לאופוזיציה, המשחק המחושב, המתוחכם הזה, שקודם כול מתייגים את האזרחים כאיום כדי לאפשר לגיטימציה לחקיקה שמכשירה את הקרקע להפללה של חופש ביטוי, להפללה של מאבק פוליטי לגיטימי לדמוקרטיה ולצדק אמיתי – המשחק הזה התחיל עוד לפני תיוג בית-המשפט העליון ככוח של שמאל רדיקלי.

חנין זועבי: המאבק הזה התחיל עוד לפני תיוג עמותות של זכויות אדם ככוח פוסט-ציוני.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

חנין זועבי: ההתחלה הפורמלית של תהליך הדה-לגיטימציה של חלקים שלמים באוכלוסייה כדי להפוך את פעילותם הפוליטית לפלילית היתה עוד ב-2007.

חנין זועבי: פורמלית התחילה ב-2007 – חברת הכנסת גלאון לא נמצאת פה – –

יצחק וקנין: מודה לך.

חנין זועבי: – – כאשר ראש השב"כ דאז, יובל דיסקין, תייג את האזרחים הערבים בתור איום אסטרטגי.

יצחק וקנין: אני מבקש משפט אחרון.

חנין זועבי: אני מסיימת, משפט סיום.

חנין זועבי: רק השתיקה הממושכת מול אסטרטגיה גזענית זו אפשרה את החלתה על קבוצות אחרות באוכלוסייה, ואפילו על הממסדים החשובים ביותר בחברה – התקשורת ובתי-המשפט.

חנין זועבי: ורק אופוזיציה רדומה, רדומה פוליטית וערכית, שלא מציגה אלטרנטיבה אמיתית, שמשתתפת בחלק ממתקפות הדה-לגיטימציה, רק היא יכולה לאפשר את העריצות, הגזענות וההידרדרות הזאת.

חנין זועבי: אנחנו צריכים לעמוד מול ההידרדרות הזאת – –

חיים כץ: – – –

חנין זועבי: – – אנחנו – גם האזרחים הדמוקרטים – –

יצחק וקנין: אני מבקש, את מנצלת – – –

חנין זועבי: – – גם אופוזיציה אמיתית צריכה להפסיק, כן, ולעמוד מול הגל.

יצחק וקנין: חברת הכנסת זועבי, את מנצלת את זה שאני לא מפסיק אותך.

יצחק וקנין: נתתי לך עוד דקה ועוד דקה.

חנין זועבי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לך.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת ציפי חוטובלי, אחרונת הדוברים.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, המהומה הדרמטית הזאת שמתרחשת בבית הזה גורמת לי לחשוב, האם האנשים שחיים כאן, בבית הזה, ועובדים כאן למען המדינה, קוראים עיתונים, מודעים למצבה של מדינת ישראל בעולם, או אולי הם לקו בסוג של אמנזיה, מחלת זיכרון?

ציפי חוטובלי: עומדת יושבת-ראש האופוזיציה בלי בושה ומדברת על פגיעה במערכת המשפט, ושוכחת שרק לא מזמן כיהנה כאן ממשלה שמינתה את פרופסור דניאל פרידמן, אולי שר המשפטים הרדיקלי ביותר שמונה אי-פעם במדינת ישראל, שביקש לערוך רפורמות מרחיקות לכת במערכת המשפט, ומי עמד מאחורי זה?

ציפי חוטובלי: ממשלת קדימה.

מגלי והבה: לפחות הוא שר המשפטים, ואת מה?

מגלי והבה: את מה?

ציפי חוטובלי: ניסתה יושבת-ראש האופוזיציה, ציפי לבני – –

מגלי והבה: אולי תגידי מי את – – –

ציפי חוטובלי: – – למנות את פרופסור רות גביזון לשופטת בבית-המשפט העליון – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מגלי, אפשרתי לך קריאת ביניים, אבל אתה ממשיך וממשיך.

מגלי והבה: לשמוע מי היא בכלל.

יצחק וקנין: זה בלתי אפשרי, הדבר הזה.

מגלי והבה: אולי תציג את עצמה.

יצחק וקנין: אתה, אל תפריע לה.

יצחק וקנין: אמרתי לך, זכותה הלגיטימית להגיד מה שהיא חושבת.

יצחק וקנין: גם אתה כשאתה עולה לפה אתה אומר מה שאתה חושב.

יצחק וקנין: את יכולה להמשיך.

ציפי חוטובלי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ציפי חוטובלי: ציפי לבני ניסתה למנות את פרופסור רות גביזון, כלת פרס ישראל למשפט, אשה שלא נמצאה ראויה לכהן בבית-המשפט העליון כי פרופסור ברק, השופט ברק, חשב שהיא לא ראויה לכהן, כי יש לה אג'נדה.

ציפי חוטובלי: אתם זוכרים את המשפט הזה?

ציפי חוטובלי: אשה עם אג'נדה פסולה לכהן בבית-המשפט העליון.

ציפי חוטובלי: תיקון קטן, הוא התכוון שהיא מגיעה מהאג'נדה הלא-נכונה.

ציפי חוטובלי: מי ששוכח את האירועים האלה זורה חול בעיני הציבור כשהוא בא כאביר הפרדת הרשויות, כאילו שהוא לא מודע לכך שבית-המשפט העליון סובל בשנים האחרונות מירידה ופיחות דרמטיים ודרסטיים במעמדו בעיני הציבור הישראלי.

ציפי חוטובלי: יותר ויותר ציבורים מרגישים את עצמם מודרים מפסיקת בג"ץ כשהוא נוגע בסוגיות פוליטיות מובהקות, והציבור בישראל דורש צדק משפטי לא פחות מאשר צדק חברתי.

ציפי חוטובלי: ולכן, הממשלה הזאת, גם אם לא תמיד אני מסכימה עם המהלכים של חברי לגבי הדרך, מזהה נקודות נכונות, ואילו האופוזיציה שכחה כנראה שהעובדה שהם נמצאים כרגע בספסלי האופוזיציה זה כי השלטון בישראל נבחר על-ידי העם, ודמוקרטיה אמיתית היא כזאת שמשקפת את רצון העם, והממשלה הנבחרת הזאת מנסה לשנות כללי משחק עתיקים, שבהם כשהשמאל מנצח בבחירות השמאל שולט, וכשהימין מנצח בבחירות גם כן השמאל שולט.

ציפי חוטובלי: יש כאן מציאות חדשה, שהשמאל לא מכיר – שנבחרה ממשלת ימין שממש רוצה לממש את זכותה להגן על מדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך שאני מאוד – –

יצחק וקנין: אם אפשר משפט אחרון.

ציפי חוטובלי: – – אני מאוד גאה בזה שהכנסת העבירה את חוק העמותות – –

עפו אגבאריה: אז תגידי שהשמאל – – –

ציפי חוטובלי: – – כי חוק העמותות – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, שב במקומך ואל תעמוד ותקרא קריאות ביניים.

יצחק וקנין: זה בכלל לא – – –

ציפי חוטובלי: – – כי חוק העמותות הוא אותו חוק שיגן על דן מרידור ועל ציפי לבני ועל אהוד ברק מכך שממשלות כמו ממשלת בריטניה לא ירשו להם לדרוך על אדמתן מחשש להיחשב לפושעי מלחמה.

ציפי חוטובלי: חוק העמותות הוא החוק שיגן על חיילי צה"ל מאותן עמותות, כמו "שוברים שתיקה" ו"בצלם", שהן עמותות שהופכות חיילים שעוסקים בהגנה על מדינת ישראל לפושעי מלחמה אכזרים.

ציפי חוטובלי: זה החוק שיותיר למדינת ישראל את הזכות להחליט בענייניה על-ידי רצון העם, ולא להותיר את ההחלטות האלה למדינות זרות שיבחשו כאן מבחוץ בקלחת הפוליטית.

ציפי חוטובלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

זאב בילסקי: יישר כוח – – –

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אני מודה לחברת הכנסת ציפי חוטובלי.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון שר האוצר, השר יובל שטייניץ.

ישראל חסון: הוא כבר דיבר.

יצחק וקנין: כן, אבל כרגיל שר מסכם את הדיון.

ישראל חסון: עוד מעט הדלקת נרות – – – לא הדלקת המאורות, הדלקת נרות – – –

יובל שטייניץ: ברגע שיושב-ראש הקואליציה יאשר את דבריך שהדלקת הנרות מתקרבת, כשיהיה אישור כפול, לא רק מהאופוזיציה אלא גם מהקואליציה, אני ארד מהבמה.

קריאה: אתה לא נהנה לשמוע את שר האוצר?

קריאה: תתבייש.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני השר.

ראובן ריבלין: כל זמן שתדבר לעניין, כמובן נאפשר לך, אבל לא להשתמש בזה למשיכת זמן.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה מייד כשהשר מסיים את דבריו, והוא כמובן יכול למצות את הזמן.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אומנם שמענו טענות רבות כלפי הממשלה והעומד בראשה במהלך הדיון הזה – ואני מוכרח להגיד, טענות שהן כולן מופרכות ורובן אפילו מופרכות ממש על פניהן.

יואל חסון: ממש כולן?

יובל שטייניץ: מה?

יואל חסון: אין אחת אפילו נכונה?

יובל שטייניץ: לצערי הרב.

יואל חסון: עד כדי כך אתה בטוח בעצמך – – –

יובל שטייניץ: לצערי הרב, חבר הכנסת חסון.

קריאה: מידת הצניעות פה – – –

יובל שטייניץ: אבל עיקרן מתמקד באיום, לכאורה, על שלטון החוק ועל מערכת המשפט בישראל ועל הדמוקרטיה, על אושיות הדמוקרטיה – מה לא שמענו כאן, אדוני היושב-ראש, בדיון הזה, שבמקום להיות דיון רציני הוא היה כל כך מוגזם, שהוא הפך להזוי.

יובל שטייניץ: שמענו כך: שהציונות חוסלה בשנתיים האחרונות – – –

זהבה גלאון: ההצעות שלכם הזויות.

זהבה גלאון: אתה אומר שהנאומים שלנו – – –

יובל שטייניץ: שמענו שהציונות חוסלה, שהדמוקרטיה חוסלה והתרסקה – –

יואל חסון: כן, חיסלתם אותה.

יובל שטייניץ: – – שמערכת המשפט חוסלה והתרסקה – –

יואל חסון: אתם חיים בסרט.

יובל שטייניץ: – – ומה זה מזכיר לי?

יובל שטייניץ: זה מזכיר לי שגם בתקופות קודמות, בכהונתם של שני שרי משפטים קודמים, שמענו טענות דומות; אני אזכיר נשכחות, אדוני היושב-ראש.

יובל שטייניץ: בכנסת הקודמת היה שר משפטים מאוד רציני ומוערך בעיני, פרופסור דניאל פרידמן.

יובל שטייניץ: ופרופסור פרידמן, שר משפטים שכיהן מטעם קדימה, גם כלפיו היו טענות שבגלל רפורמות מסוימות שהוא ביקש להנהיג הוא מרסק את מערכת המשפט, מאיים על הדמוקרטיה הישראלית וכו' וכו'.

שלמה מולה: אדוני – – – כל מה שפרידמן עשה הוא טוב.

יובל שטייניץ: רגע, עוד לפני פרידמן היתה שרת משפטים פעם – –

שלמה מולה: שהיתה מצוינת.

יובל שטייניץ: – – שקראו לה ציפי לבני – –

שלמה מולה: היא היתה מצוינת.

יובל שטייניץ: – – וגם אותה אני מכבד ומעריך.

יובל שטייניץ: וציפי לבני, כשרת משפטים, בגלל מחלוקת על מינוי שופטת לעליון – פרופסור רות גביזון, והתנגדות שופטי העליון למינוי, ביטלה ישיבות של הוועדה לבחירת שופטים – –

שלמה מולה: אבל היא לא הביאה חקיקה – – –

יובל שטייניץ: – – ובמשך חודשים ארוכים לא מונו שופטים לישראל.

יובל שטייניץ: וגם שם היתה טענה שהגברת לבני הולכת נגד בית-המשפט העליון, מבטלת ישיבות, מנסה לכפות את דעתה.

יובל שטייניץ: אז מה צריך להסיק מכך, אדוני היושב-ראש?

יובל שטייניץ: שני דברים: ראשית, מערכת המשפט והדמוקרטיה הישראלית בכלל, הן מספיק חזקות וחסינות.

יובל שטייניץ: כשאמרו שציפי לבני פוגעת בהן פגיעה קשה, זה היה חסר שחר; עובדה שעדיין יש לנו מערכת משפט חזקה, מפוארת, מקצועית, ישרה והגונה.

יובל שטייניץ: כשאמרו שדניאל פרידמן מרסק את מערכת המשפט זה היה חסר שחר, כי עדיין יש לנו מערכת משפט לתפארת מדינת ישראל.

יובל שטייניץ: אפשר להתווכח, אפשר לא להסכים עם האקטיביזם השיפוטי שנהוג במקומותינו, אבל זה שיש לנו מערכת משפט – כולל בראש ובראשונה בית-משפט עליון – רצינית, מקצועית, ישרה והגונה לעילא ולעילא, ובעיקר עצמאית – עצמאית – על זה קשה להתווכח.

איתן כבל: אז למה לקלקל אותה?

שלמה מולה: – – –

יובל שטייניץ: ולכן אני אומר, מוזר שאותם אנשים בספסלי קדימה ששתקו – דרך אגב, שתקו בצדק – כשהילכו עלינו אימים שציפי לבני או פרופסור פרידמן פוגעים במערכת המשפט, היום, כשיש לנו שר משפטים כל כך טוב ונאמן ומקצועי – –

שלמה מולה: – – –

יובל שטייניץ: – – אבל הם באופוזיציה – פתאום כל ויכוח, כל חוק, הופך להיות איום על מערכת המשפט.

יובל שטייניץ: אני רוצה לומר לאזרחי מדינת ישראל: יש לנו דמוקרטיה חזקה, חסונה, חיונית, בועטת, מהדמוקרטיות המעולות בעולם המערבי, לתפארת מדינת ישראל.

יובל שטייניץ: בכל דור ודור, בכל כנסת וכנסת, במקום להתווכח לגופם של חוקים כאלה ואחרים, יש המהלכים עלינו אימים שאם חוק מסוים רק יתקבל – חורבן הדמוקרטיה, התרסקות הדמוקרטיה.

יובל שטייניץ: הדמוקרטיה הישראלית חזקה, וכשמתווכחים על חוק כזה או על חקיקה כזאת, אנא, שהוויכוח יהיה לגופו של עניין, זאת אומרת לגופו של חוק, אם הוא נכון, אם הוא לא נכון, אם יש מה לשפר, מה לתקן בהצעת החוק, ולא איומים על חיסול מערכת המשפט או הדמוקרטיה הישראלית.

יובל שטייניץ: בעיקר מוזר לשמוע איומים כאלה מאלה שישבו ושתקו כאשר בתקופות קדומות, בתקופת ממשלת קדימה, שרי משפטים מטעם קדימה, ציפי לבני ודניאל פרידמן, התווכחו גם הם והואשמו גם הם בהשפעה לא דמוקרטית על מערכת המשפט.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, יש לעתים תחושה שחוקים שמגיעים מצד מסוים של המפה הפוליטית מותקפים על-ידי האופוזיציה, או הצד השני – במקרה שלנו הצד השמאלי, באופן כמעט אוטומטי כפגיעה בדמוקרטיה ובשלטון החוק או במערכת המשפט.

יובל שטייניץ: הדברים הללו הם חסרי שחר.

יובל שטייניץ: אני משוכנע ש-120 חברי כנסת חרדים לדמותה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, חרדים לחוסנה ועצמאותה של מערכת המשפט הישראלית, וזה איננו אומר שאי-אפשר לדון בחוקים רציניים – נכונים או לא נכונים – לגופו של עניין, בלי להלך אימים על הדמוקרטיה הישראלית או מערכת המשפט.

ראובן ריבלין: אני מרגיש כבר שאדוני יכול לסכם.

יובל שטייניץ: אני מכיר זה שנים את ראש הממשלה נתניהו.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה נתניהו הוא דמוקרט בכל רמ"ח איבריו.

יובל שטייניץ: הוא ממשיך של המסורת הדמוקרטית המפוארת של מנחם בגין, זיכרונו לברכה.

זהבה גלאון: – – –

יובל שטייניץ: אני רואה איך הוא מנהל את דיוני השמינייה, ואת דיוני הקבינט, ואת דיוני הממשלה – –

קריאות: – – –

יובל שטייניץ: – – ואני מוכרח לומר לכם, הוא עושה את זה בצורה דמוקרטית יוצאת מגדר הרגיל – –

דב חנין: – – –

ראובן ריבלין: נא לסכם.

יובל שטייניץ: – – לפעמים אולי יותר מדי דמוקרטית, יותר מדי פתיחות, יותר מדי נכונות לשמוע דעות אחרות, ולהמשיך את הוויכוחים – – –

ראובן ריבלין: רבותי, נא לשבת, כי השר מסיים עוד מעט דבריו ואנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: השר יסכם ואנחנו עוברים להצבעה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להזכיר לזהבה גלאון ידידתי היקרה, בת מחלוקת יקרה, שגם כאשר בגין היה ראש האופוזיציה, ואפילו לאחר מכן, כשכיהן כראש הממשלה – – –

רוני בר-און: כשאתה היית ב"שלום עכשיו".

יובל שטייניץ: נכון, אני הייתי ב"שלום עכשיו", נכון, חבר הכנסת בר-און – –

יואל חסון: הוא מנסה להסתיר את זה.

יובל שטייניץ: – – אני לא מסתיר את זה – – –

זהבה גלאון: אתה נושא – – –

יובל שטייניץ: בתקופה שאני הייתי ב"שלום עכשיו" הותקף מנחם בגין – אני זוכר גם כילד קטן בשנות ה-60 וה-70 – כאיום על הדמוקרטיה.

יובל שטייניץ: מדוע?

יובל שטייניץ: כי הוא היה מנהיג הימין.

יובל שטייניץ: מנהיג המחנה הלאומי.

יובל שטייניץ: היום כולם, מימין ומשמאל – –

זהבה גלאון: – – –

קריאה: כולם חוזרים לקנוסה.

יובל שטייניץ: – – מסכימים שמנחם בגין היה דמוקרט – –

ראובן ריבלין: נא לא להפריע כדי שיסיים את דבריו.

יובל שטייניץ: – – גם כמנהיג האופוזיציה וגם כראש הממשלה, דמוקרט בכל רמ"ח איבריו.

יובל שטייניץ: אותו הדין גם לגבי דברי הבלע וההסתה הפרועה ששמענו היום מול ראש הממשלה בנימין נתניהו.

יובל שטייניץ: אלה, או: אותם חוגים שאז ניסו לומר שמנחם בגין מסכן את הדמוקרטיה, היום משמיצים באותו אופן את בנימין נתניהו.

יובל שטייניץ: אני רוצה לומר לכם – –

ראובן ריבלין: לסיכום, אתה רוצה לומר.

ראובן ריבלין: לסיכום.

יובל שטייניץ: – – יש כמה חוטים מקשרים בין מנחם בגין לבנימין נתניהו.

יובל שטייניץ: שניהם ראשי ממשלות עם חזון – –

שלמה מולה: הגזמת.

יובל שטייניץ: – – עם תובנה היסטורית, עם שליחות, עם מעשים גם בתחום המדיני וגם בתחום הכלכלי, עם קבלות והצלחות – –

יואל חסון: מה הוא עשה – – –

ראובן ריבלין: נא לסיים.

קריאות: – – –

יובל שטייניץ: – – ושניהם – –

יואל חסון: מה הוא עשה?

ראובן ריבלין: נא לסיים.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, אני אתן לו להמשיך לדבר אם אתם תצעקו.

נחמן שי: – – –

יובל שטייניץ: – – ושניהם – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: מספיק להפריע.

יובל שטייניץ: – – ראש הממשלה לשעבר מנחם בגין וראש הממשלה הנוכחי בנימין נתניהו, שניהם דמוקרטים, מנהיגים דמוקרטים, בכל רמ"ח איבריהם – –

נינו אבסדזה: בגין עשה דברים שנתניהו לא יודע – – –

יואל חסון: רואים שבאת מ"שלום עכשיו", רואים שגדלת ב"שלום עכשיו".

יובל שטייניץ: – – ובכל נימי נשמתם.

ראובן ריבלין: אם תפריע לו אני אתן לו להמשיך לדבר.

יובל שטייניץ: אני אינני מכיר בכנסת ישראל – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: מה קרה לכם?

ראובן ריבלין: מה קרה?

ראובן ריבלין: מה קרה?

יואל חסון: הוא עושה השוואות – – –

ראובן ריבלין: למה?

ראובן ריבלין: אתה לא רוצה לשמוע מה הוא אומר?

יואל חסון: – – –

ראובן ריבלין: אתה כועס שהוא אומר שהוא לא רוצה לשמוע מה שאתה אומר.

ראובן ריבלין: רבותי, אדוני השר, עם כל הכבוד – ויש לי הרבה כבוד אליך – אתה חוזר על דברים שאמרת.

ראובן ריבלין: אני חושב שאתה צריך לסכם, ואנחנו נצביע.

יובל שטייניץ: אוקיי.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: אני רואה פה למעלה מ-100 חברי כנסת, הם כולם שמעו את הצלצול.

ראובן ריבלין: חמש דקות, יש מה לומר – עשר דקות, אבל לא למעלה מזה, אדוני.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אני אומר רק משפט סיכום – –

ראובן ריבלין: תודה רבה לך.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לך.

יובל שטייניץ: – – למרות שאולי זה מרגיז פה כמה אנשים.

ראובן ריבלין: נו, הם יתגברו, הם יתגברו.

יובל שטייניץ: מהרבה בחינות וגם מבחינת המחויבות הנפשית והאינטלקטואלית לדמוקרטיה, מנחם בגין ובנימין נתניהו דומים דמיון רב מאוד.

אריה ביבי: הם תאומים סיאמיים.

יובל שטייניץ: אינני מכיר בכנסת הזאת הרבה אנשים שיותר מחויבים לערכים הדמוקרטיים מראש הממשלה בנימין נתניהו.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה.

ראובן ריבלין: רבותי, נא לשבת, כל אחד, נא לשבת, אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: לא להפריע, נא לשבת.

ראובן ריבלין: רבותי, לא להפריע.

ראובן ריבלין: לא להפריע, אני עובר להצבעה.

ראובן ריבלין: רבותי, הצעות אי-אמון, שלוש במספר, והראשונה שבהן היא הצעת סיעת קדימה בנושא: ניסיונה של ממשלת נתניהו לבצע השתלטות פוליטית על מערכת המשפט ומערכת התקשורת במדינת ישראל, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת שאול מופז.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: לא להפריע בזמן ההצבעה ועד שאני מכריז.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 38 נגד – 55 נמנעים – 1 הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 38 בעד, 55 נגד, אחד נמנע.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעת קדימה, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת שאול מופז, לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת סיעות העבודה ומרצ, כפי שנומקה על-ידי איתן כבל, שכותרתה: פגיעה בחופש הביטוי של עיתונאים ופגיעה בדמוקרטיה – הצעת האי-אמון של העבודה ומרצ.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות העבודה–מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 38 נגד – 55 נמנעים – 2 הצעת סיעות העבודה–מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד – 38, נגד – 55, שני נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעות העבודה ומרצ, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת איתן כבל, לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת סיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד להביע אי-אמון בממשלה, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת חנא סוייד, וכותרתה: מדיניות ממשלת נתניהו המסוכנת לאזרחי המדינה ולעמי האזור.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 32 נגד – 59 נמנעים – אין הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 32 בעד, 55 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע – – –

סילבן שלום: 59.

ראובן ריבלין: 59 נגד, סליחה.

ראובן ריבלין: פה יש 59 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: תודה רבה למשנה לראש הממשלה שהעיר את תשומת לבי.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעות בל"ד, רע"ם-תע"ל וחד"ש, כפי שנומקה על-ידי חנא סוייד, לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי, במהלך פגרת הקיץ הלכו לעולמם חברי הכנסת לשעבר ירחמיאל אסא ומשה ורטמן, זכרם לברכה.

ראובן ריבלין: נכבד את זכרם בדקת דומייה.

ראובן ריבלין: נא לקום.

ראובן ריבלין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרם של המנוחים.

ראובן ריבלין: ) תודה, נא לשבת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת לשעבר ירחמיאל אסא נולד בקווקז שבברית-המועצות כירחמיאל אסאילוב.

ראובן ריבלין: עם עליית משפחתו ארצה הוא התגורר עמה בתל-אביב, אך עם סיום לימודיו בסמינר הקיבוצים הצטרף בשנת 1936 למייסדי הקיבוץ חולתה, שם פעל כמחנך ושם התגורר עד יום מותו.

ראובן ריבלין: ירחמיאל אסא היה משליחי המוסד לעלייה ב' בקרב יהודי עירק, ממדריכיה של חברת הכנסת לשעבר והשרה לשעבר שושנה ארבלי-אלמוזלינו, שתיבדל לחיים ארוכים, שאף ארגן את חילוצה ואת חילוץ חבריה לאחר שהללו נאסרו על-ידי המשטרה בעירק במסגרת מבצע מייקלברג – מבצע העפלה אווירי, שאותו תיכנן יחד עם יושב-ראש הכנסת לשעבר שלמה הלל, ייבדל לחיים ארוכים.

ראובן ריבלין: הוא היה חבר הכנסת השלישית מטעם אחדות העבודה – פועלי ציון, וחתן פרס אלון לחלוציות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת לשעבר משה ורטמן כיהן בכנסת השישית, השביעית והשמינית, והיה יושב-ראש הקואליציה בזמן ממשלת רבין הראשונה.

ראובן ריבלין: משה ורטמן נולד בטומשוב-לובלסקי שבפולין וחווה את מראות השואה על אדמת אירופה.

ראובן ריבלין: זכר עירו היה חקוק בלבו והוא שימש עד ימיו האחרונים יושב-ראש העמותה להנצחת יהודי טומשוב-לובלסקי.

ראובן ריבלין: בשנת 1947 עלה ארצה והצטרף למאבק על עצמאות ישראל.

ראובן ריבלין: כאיש חטיבת כרמלי השתתף ורטמן בקרבות רבים, איבד את עינו ונפגע קשה בפניו.

ראובן ריבלין: למרות מצבו הוא התעקש לחזור לצבא ולהמשיך בשירות העם והמדינה.

ראובן ריבלין: עם שחרורו הקדיש חייו למען העובדים.

ראובן ריבלין: ורטמן, איש חיפה, היה חבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות ומזכיר מועצת פועלי חיפה.

ראובן ריבלין: בשנותיו כחבר כנסת פעל רבות לקידומם של חוקים סביבתיים שונים, והיה ממייסדיה הראשונים של ועדת הפנים ואיכות הסביבה של הכנסת.

ראובן ריבלין: משה ורטמן היה אדם חברי וצנוע, ישר וענייני, וגינוני הכבוד והשררה מעולם לא דבקו בו.

ראובן ריבלין: גם אחרי פרישתו מהכנסת המשיך להיות פעיל בחיים הציבוריים, ובשנותיו האחרונות פעל בנחישות כיושב-ראש הסתדרות הגמלאים במרחב חיפה, למען אזרחי ישראל הוותיקים.

ראובן ריבלין: יהי זכרם של ירחמיאל אסא ומשה ורטמן ברוך.

ראובן ריבלין: את זכרו של חבר הכנסת פורת העלינו בזמן הפגרה.

ראובן ריבלין: יהי זכרו ברוך, אפשר לומר: יהי זכר צדיק לברכה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, בבוא הימים, אחרי שנים רבות, ישב פה יושב-ראש כנסת ויספיד את אחד מאתנו כאשר אחרי מאה-ועשרים נלך לעולמנו.

ראובן ריבלין: אני מקווה שהדור הבא ידע, בשעה שיושב-ראש כנסת יספיד את ההולכים לעולמם, להתנהג אתנו יותר טוב מאשר אנחנו התנהגנו עם קודמינו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני לא דיברתי.

ראובן ריבלין: דיברתי לפה דווקא, כי ישבתם יפה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, הודעה למשנה למזכיר הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 102), התשע"ב–2011, שהחזירה ועדת הכלכלה.

נאזם בדר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [מס' כ/235; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ט', עמ' 6086; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי, מסדר-היום ירד חוק מס ערך מוסף, ולכן אנחנו ממשיכים בהצעת חוק רשות השידור (תיקון מס' 25), התשע"ב–2011, של ועדת הכלכלה של הכנסת.

ראובן ריבלין: אני מזמין, על מנת להציג את הצעת החוק לקריאה שנייה ושלישית, את יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת כרמל שאמה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אין הסתייגויות, לכן לאחר – אה, יש הסתייגות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ועדת הכלכלה): אין הסתייגות.

ראובן ריבלין: כאמור, אין הסתייגויות לחוק זה, ולכן נצביע מייד לאחר שיושב-ראש הוועדה יציג את הצעת החוק.

ועדת הכלכלה): אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – –

ראובן ריבלין: רבותי, מי שרוצה לדבר יכול לצאת החוצה.

ראובן ריבלין: לא מדברים בטלפון בעמידה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון, חביבי.

ועדת הכלכלה): ומסטיק.

ראובן ריבלין: מסטיק זה עניינו, אני לא, אבל לא מדברים בטלפון.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני יושב-ראש הוועדה.

ועדת הכלכלה): – – אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק רשות השידור (תיקון מס' 25), התשע"ב–2011.

ועדת הכלכלה): הצעת חוק זו הונחה על שולחן הכנסת עוד בסוף המושב הקודם, ולפיכך שמה כולל את השנה התשע"א, אבל לאחר קבלתה שם החוק ישונה כמובן להתשע"ב.

ועדת הכלכלה): הצעת חוק זו עוסקת במתן פטור – – –

ראובן ריבלין: רבותי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שי, תתקדם אליהם ודבר אתם.

ראובן ריבלין: אתם לא צריכים ממרחק כזה להחליף דברים.

ראובן ריבלין: זה לא רחוב פה.

ועדת הכלכלה): הצעת חוק זו עוסקת במתן פטור מאגרת רשות השידור לחיילים בודדים, לחיילים שגרים רחוק מהבסיס שבו הם משרתים ונאלצים לשכור דירה בקרבתו, ולאזרחים ותיקים.

ועדת הכלכלה): נדמה שאין צורך להכביר מלים ולציין את תרומתן של האוכלוסיות האלה לחברה ואת חובתה של החברה לתמוך בהן ולעשות כל אשר לאל ידה כדי להקל את שגרת חייהן.

ועדת הכלכלה): לפיכך אני מבקש לברך את יוזם הצעת החוק הזאת, חבר הכנסת אלכס מילר, יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, ולהודות לו על יוזמתו החשובה.

ועדת הכלכלה): חיילים בודדים הם חיילים שעלו לארץ ללא הוריהם, כאלה שהוריהם נמצאים בחו"ל או שלא נמצאים בקשר עם הוריהם והוכרו על-ידי הצבא כחיילים בודדים.

ועדת הכלכלה): חיילים בודדים אלה זכאים לסיוע מהצבא בתשלום שכר דירה, אך מחויבים בתשלום אגרת טלוויזיה.

ועדת הכלכלה): כמוהם, גם חיילים אשר משרתים בבסיס מרוחק מביתם ומקבלים סיוע בתשלום שכר דירה לדירה הסמוכה לבסיס מחויבים כיום בתשלום אגרת הטלוויזיה.

ועדת הכלכלה): בכל הקשור לאזרחים ותיקים שהגיעו לגיל פרישה, אלה זכאים כיום, לפי חוק האזרחים הוותיקים, התש"ן–1989, להנחה בתשלום אגרת טלוויזיה בשיעור 50% מגובה האגרה.

ועדת הכלכלה): אציין כי כבר היום ניתן פטור מלא לגמלאים, אך הוא נעשה במסגרת הסכמים קואליציוניים, וראוי לעגן אותו בחקיקה ראשית.

ועדת הכלכלה): כאמור, בהצעת החוק המונחת בפניכם מוצע להקל על שלוש הקבוצות שציינתי ולפטור אותן לחלוטין מאגרת הטלוויזיה.

ועדת הכלכלה): על-פי נתוני הצבא שהועברו לוועדה, קבוצת החיילים שעליה יחול הפטור מונה כ-2,400 חיילים.

ועדת הכלכלה): חלק מאותם חיילים חולקים דירות בשותפות, כך שלמעשה עלות מימון הפטור אינה גבוהה.

ועדת הכלכלה): מאחר שיש להניח שגם בצירוף קבוצת האזרחים הוותיקים מדובר באוכלוסיות לא גדולות במיוחד, החליטה הוועדה, ולשמחתי האוצר תמך בכך, כי הפטור האמור ימומן מתקציב המדינה.

ועדת הכלכלה): עם זאת, הצעת החוק נקבעה כהוראת שעה.

ועדת הכלכלה): לגבי שתי קבוצות החיילים, החיילים הבודדים ואלו הזכאים לסיוע בשכר דירה מטעמי מרחק, מוצע לקבוע כי הפטור מתשלום האגרה יעמוד בתוקפו בשנים 2012–2016, ולגבי האזרחים הוותיקים מוצע לקבוע כי הפטור יעמוד בתוקפו בשנים 2012 ו-2013.

ועדת הכלכלה): כן קובעת הצעת החוק ששר האוצר, באישור ועדת הכלכלה, יהיה רשאי להאריך בצו את התקופות האלה בתקופות נוספות, כפי שיקבע.

ועדת הכלכלה): כפי שציינתי בפתח דברי, שלוש קבוצות אלו – חיילי צבא-הגנה לישראל אשר נמצאים לבד בארץ ומכלכלים את עצמם או שנאלצים לשכור דירה ליד הבסיס ומתקיימים ממשכורת של חייל בשירות חובה ותשלומי סיוע מהצבא, והגמלאים, אשר מתקיימים מפנסיה במקרה הטוב ומקצבת זיקנה וגמלת ביטוח לאומי במקרה הפחות-טוב – ראויות לפטור המוצע מתשלום אגרת הטלוויזיה.

ועדת הכלכלה): מאחר שכאמור, מימון הפטור יהיה מאוצר המדינה, חשוב להדגיש שההסדר המוצע לא יפגע בהכנסותיה ובמצבה הכספי של רשות השידור, הממומנת, ככלל, מתשלומי אגרה.

ועדת הכלכלה): להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני קורא לכם לתמוך בה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, לא לפני שנודה באופן ישיר למנהלת הוועדה, הגברת לאה ורון, וליועצת המשפטית, המשנה ליועץ המשפטי לכנסת עורכת-הדין אתי בנדלר.

ועדת הכלכלה): תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה למנהלת הוועדה ורון וליועצת המשפטית, המשנה ליועץ המשפטי של הכנסת אתי בנדלר.

ראובן ריבלין: אני חוזר על האיחולים שאיחל יושב-ראש הוועדה, מידיעה אישית; הוא צודק, מידיעה אישית.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצביע על הצעת החוק בקריאה שנייה, מקשה אחת, שכן אין הסתייגויות.

ראובן ריבלין: ובכן, מי בעד הצעת חוק רשות השידור (תיקון מס' 25) בקריאה שנייה?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד סעיף 1 – 45 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

ראובן ריבלין: 45 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הוועדה, האם אתה רוצה שאמשיך בקריאה שלישית?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ובכן, אנחנו עוברים להצביע בעד הצעת חוק רשות השידור (תיקון מס' 25), שנחקק ביוזמתו של חבר הכנסת אלכס מילר, בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 44 נגד – אין נמנעים – אין חוק רשות השידור (תיקון מס' 25), התשע"ב–2011, נתקבל.

ראובן ריבלין: 44 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת אלכס מילר לברך על המוגמר.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, ראשית, אני רוצה להודות ליושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת כרמל שאמה-הכהן, על כך שהצליח בוועדה לסיים את הסאגה של החוק שמתקדם עוד מהכנסת השבע-עשרה – עוד אז העלינו את הסוגיה של המצב האבסורדי שחיילים בודדים נמצאים בשטח ומקבלים מכתבים על עיקול של מה שנמצא אצלם בבית כי לא הצליחו לשלם אגרת טלוויזיה, ובכך החוק, שנותן להם פטור, בעצם קובע שהמדינה לוקחת אחריות לאותם ילדים שנמצאים בשטח ומגינים על גבולותינו ועל אזרחינו.

אלכס מילר: נוסף על כך, אדוני היושב-ראש, אני גם שמח שהצלחנו לסיים סאגה נוספת – מאז 2007, כל שנה, במסגרת של הסכמים קואליציוניים של ישראל ביתנו, אנחנו הצלחנו לפטור מאגרת טלוויזיה את הפנסיונרים במדינת ישראל, וכל שנה אנחנו מגיעים למצב של משא-ומתן על דבר שכבר היה בקונסנזוס כמה שנים, ובכך שהצלחנו היום לחוקק את החוק הזה, ולא להתעסק ב"מסחרה" הזאת שהיתה בוועדת הכספים כל שנה, שהיינו צריכים להעביר את זה מכל מיני רזרבות ומכל מיני הסכמים, וכך הכנסת היום חוקקה חוק שפוטר את הפנסיונרים מתשלום אגרת טלוויזיה, וזה סכום לא מבוטל.

אלכס מילר: כמובן אני רוצה להודות לצוות ועדת הכלכלה – עשו עבודה נהדרת כמו שהם יודעים לעשות, וכמובן לכל חברי הכנסת שתמכו בהצעת החוק.

אלכס מילר: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת מילר וברכות על הצעת החוק.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/412).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אני מזמין לסעיף הבא את חבר הכנסת יעקב כץ, הלוא הוא כצל'ה, לעלות ולהציג את הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 66) (תקופת כהונה מזערית כתנאי לבחירת נשיא בית-המשפט העליון), התשע"ב–2011.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ יעלה ויבוא.

ראובן ריבלין: ההצעה מועלית לאחר שעברה קריאה טרומית, והיא מוצגת כהצעה לקריאה ראשונה.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, ברצוני קודם כול – חוק שנוגע בבית-המשפט העליון, אדוני היושב-ראש, ואני הלוא איש אופוזיציה ידוע.

יואל חסון: כשנוח לך.

יעקב כץ: איש אופוזיציה ידוע, ואם אכן הצלחנו, חברי חברי הכנסת, לגרום לכך שממשלת ישראל כולה מתייצבת אחרי, זה סימן טוב – זה מזכיר לי ימים שהייתי בצבא, והיו לנו חיילים שהסתערו אחרינו לקראת מטרות גדולות וחשובות, וההרגשה היא הרגשה מאוד נוחה, לכן רציתי להודות לראש הממשלה ולשרים כולם על כך שהחוק הזה כבר עבר קריאה טרומית, אושר בוועדה, קריאה ראשונה, ואני מקווה, בעזרתם של חברי הכנסת והשרים, אדוני היושב-ראש, שהחוק הזה גם יובא לקריאה שנייה ושלישית וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יעקב כץ: ידוע היום לרבים שתושבי מדינת ישראל, לצערנו הרב, לא כל כך חשים בנוח עם בית-המשפט העליון.

יעקב כץ: אנחנו יודעים את הדברים האלה, ואני רק רציתי לסבר את אוזנכם, ואני בטוח שהדבר הזה ישמח אתכם, אולי גם יעלה חיוך על שפתיכם – חבר הכנסת אלקין, אתה מפריע לי – ולקרוא את השמות, שמות המשפחה של שופטי בית-המשפט העליון.

יעקב כץ: אתם, חברי הנכבדים, שכולכם אינטלקטואלים, תגידו לי מה משותף לשמות שאני אקרא בפניכם עכשיו.

יעקב כץ: תקשיבו טוב.

יעקב כץ: בייניש, היא הנשיאה, ריבלין, גרוניס, נאור, ארבל, רובינשטיין, חיות, מלצר, דנציגר, הנדל, עמית, פוגלמן.

יעקב כץ: מי יכול להגיד לי פה מחברי הכנסת מה משותף לכל הרשימה שקראתי?

אילן גילאון: כולם אשכנזים – – –

נחמן שי: תאמין לי, אתה חוצפן אמיתי, מה שאתה עושה עכשיו.

נחמן שי: אתה חוצפן אמיתי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: לא, לא עושים דבר כזה.

נחמן שי: אני מבין מה שהוא רוצה להגיד.

נחמן שי: אנחנו מבינים את הרעיון הזה שלו.

נחמן שי: מה זה פה?

נחמן שי: עדות מזרח, מה שאתם עושים, אנחנו מבינים.

יעקב כץ: אני לא אקרא את השמות עוד פעם, אבל – – –

נחמן שי: זו חוצפה.

יעקב כץ: חבר הכנסת שי נחמן, אני לא חוצפן, אני לא חוצפן, השיטה היא חוצפנית.

נחמן שי: השיטה היא לא חוצפנית.

יעקב כץ: בקדימה, בקדימה – –

נחמן שי: חבר כנסת – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי, הערת את הערתך.

נחמן שי: – – –

יעקב כץ: – – בקדימה, בקדימה, נחמן שי, כולם אשכנזים?

נחמן שי: מגלגל עיניים שכמוך – – –

יעקב כץ: בקדימה כולם אשכנזים?

נחמן שי: מגלגל עיניים שכמוך.

נחמן שי: מגלגל עיניים שכמוך, מגלגל עיניים שכמוך – –

יצחק וקנין: רבותי.

נחמן שי: – – וצבוע, אתה צבוע.

יצחק וקנין: רבותי.

נחמן שי: מה זה פה?

נחמן שי: מסית בין אשכנזים למזרחים?

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי, ההערה שלך נשמעה.

יצחק וקנין: נא לא להפריע.

רחל אדטו: אבל זה לא רלוונטי – – –

נחמן שי: מגלגל עיניים.

נחמן שי: – – – נחמדים כאלה.

עפו אגבאריה: כולם מדברים יידיש – מה שאתה הזכרת.

רחל אדטו: מה הקשר – – –

נחמן שי: לשסות את עם ישראל – אחד בשני.

יצחק וקנין: טוב, חבר הכנסת נחמן שי, הערתך נשמעה כל כך ברור.

יעקב כץ: אז אני אחזור ואומר שעם ישראל הוא עם שמורכב מחילונים ודתיים, מספרדים ואשכנזים, אני חושב שהבית הזה מבורך בעלייה גדולה ובאנשים שמייצגים את הציבור כולו.

יעקב כץ: חברי, ד"ר נחמן שי, שמע את הדברים באורך רוח, בלי להתרגז, צריכה להיות שליטה עצמית.

יעקב כץ: אולי זה כואב לך, אבל כשאומרים את האמת, האמת היא כואבת, ואני רוצה לומר לך שזה מציק לרבים, רבים, רבים מתושבי מדינת ישראל.

יעקב כץ: ואני לא אקרא לך את מקומות מגוריהם של כל השופטים של בית-המשפט העליון.

רחל אדטו: אבל גרוניס לא מייצג – – –

יעקב כץ: ואיפה האתגרים, את מי הם מייצגים?

נחמן שי: ואהבת לרעך כמוך.

יעקב כץ: אתה יכול לקפוץ ולצעוק ולשאוג, אבל לא תשנה את העובדה שבעם ישראל יש ציבורים שונים.

רחל אדטו: מה זה רלוונטי לחוק גרוניס?

יעקב כץ: יש ציבורים שונים – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת רחל אדטו.

יעקב כץ: – – שמייצגים את העם הזה, על כל רבדיו, ועל כל סגנונותיו, ועל כל תכניו, ועל כל אמונותיו.

יעקב כץ: יש יהודים שעלו מרוסיה, יש יהודים שעלו ממקומות אחרים, וצריך לבדוק ולהסתכל נכוחה במראה.

יעקב כץ: וזה לא יעזור לך, נחמן שי, אם תצעק עד השמים, עם ישראל יודע את האמת.

יעקב כץ: עם ישראל יודע את האמת.

יעקב כץ: ואתה לא תברח מהאמת בזה שתצעק לי "סהרורי".

יעקב כץ: והשמות מעידים על מי האנשים.

נחמן שי: לשסות בתוך עם ישראל אחד בשני.

יעקב כץ: ואתה יכול לצעוק – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת – – –

נחמן שי: – – –

יעקב כץ: – – ולכן – –

יצחק וקנין: רבותי, רבותי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת – –

יעקב כץ: – – גם הצעקות שלך – –

יצחק וקנין: – – כץ – –

יעקב כץ: – – גם הצעקות שלך – – –

יצחק וקנין: – – חבר הכנסת כץ, תרשה לי שנייה אחת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי, אתה תיכף עולה לדבר, וגם מולה עולה לדבר.

יצחק וקנין: תגידו את מה שאתם חושבים, אל תפריעו לדובר.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: הערתם את ההערות, אני לא ארשה לכם יותר, מה זה צריך להיות?

יעקב כץ: מולה, חבר הכנסת מולה, חבר הכנסת חסון, חברי הכנסת האחרים, תגידו שזה טוב.

יעקב כץ: מה הבעיה?

יעקב כץ: שזה מה שהעם רוצה, הלוא הם נבחרו בבחירות, כמו באמריקה, או על-ידי הנשיא באמריקה.

יעקב כץ: הם נבחרו בבחירות חופשיות, והם לא מעורבים לחלוטין בעניינים החברתיים והפוליטיים של מדינת ישראל.

יעקב כץ: יש לנו ציבור מסוים שמייצג – שופטים שמייצגים ציבור מאוד מאוד מסוים, שגר במקומות מאוד מאוד מסוימים, והציבור בישראל מרגיש את זה, ומותר לומר את זה.

יעקב כץ: וזו הסיבה – – –

שלמה מולה: לא כל הציבור חושב כמוך.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מולה, זו פעם אחרונה.

יצחק וקנין: אני קורא לך פעם ראשונה.

שלמה מולה: למה?

יצחק וקנין: ככה.

יצחק וקנין: כי אני לא יכול שכל הזמן אתה תפריע לו לדבר.

שלמה מולה: אני לא מפריע.

יצחק וקנין: יש לך אפשרות, אתה עולה לדבר, תיכף אתה עולה.

יצחק וקנין: אז מה אתה רוצה, גם מפה להפריע, וגם מפה להגיד את מה שאתה רוצה?

יצחק וקנין: אני לא אאפשר לך את זה.

יעקב כץ: חבר הכנסת מולה, כשאתה תעלה לדבר, ידידי הטוב והחביב, תגיד שאני קורא למדינת ישראל ולבית-המשפט העליון להמשיך להיות רק אשכנזי.

יעקב כץ: תגיד.

שלמה מולה: לא.

יעקב כץ: תגיד.

שלמה מולה: לא.

יעקב כץ: תגיד.

יעקב כץ: תגיד: רק אשכנזים, רק מתל-אביב.

יעקב כץ: תגיד לעם ישראל כולו שיושב וצופה בך עכשיו, ואתה רוצה לקבל לקדימה 30 מנדטים ולהנהיג את המדינה, תגיד שיהיו גם בקדימה רק אשכנזים.

יעקב כץ: שיהיו בליכוד רק אשכנזים.

נחמן שי: אני לא מאמין.

נחמן שי: למה חבר כנסת מדבר ככה?

יעקב כץ: שיהיו בש"ס רק אשכנזים.

נחמן שי: אני לא מאמין.

נחמן שי: אני לא מאמין שחבר כנסת מדבר ככה.

יעקב כץ: שיהיו במרצ – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי, את זכות הדיבור לא תיקח לו.

יצחק וקנין: לא תיקח לו.

יצחק וקנין: הוא יגיד את מה שהוא חושב, גם כשזה לא מוצא חן בעיניך.

יצחק וקנין: אתה תעלה לפה ותגיד לו את כל מה שהוא רוצה ואני גם לא אאפשר לו להפריע לך.

יעקב כץ: זה מציק, זה בוער, וזה בולט.

יעקב כץ: הצעקות שלך, אם היית שותק, נחמן, יכול להיות שאנשים לא היו שמים לב לזה, אבל עכשיו כל אחד בישראל יודע את מה שאמרתי, וזה בזכותך.

יעקב כץ: ויש לך זכות גדולה שכל אחד בישראל, כל יהודי שמייצג ובא מעדה אחרת יודע, אולי דבר שהוא לא ידע אותו אתמול, שכצל'ה הסהרורי – ואולי תגיד לי היום: אתה גזען – אמר שבבית-המשפט העליון יושבים רק 12 שופטים של בית-המשפט העליון, שכולם אשכנזים.

יעקב כץ: ואני קורא גם לקדימה לבחור רק בנחמן שי ולשבץ את נחמן שי ב-27 מנדטים, שיהיו שם רק אשכנזים.

יואל חסון: מאיפה הגעת לעניין הזה בכלל?

יעקב כץ: אני הגעתי בצדק.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חסון.

יעקב כץ: בצדק, בגלל שהוא צעק, אם הוא לא היה צועק, לא הייתי מגיע, יואל.

יעקב כץ: עכשיו, אני רוצה לומר שמי שבעצם נלחמה, כשיטה, בשיטת הסניוריטי, היתה לא אחרת מאשר הגברת ארבל, השופטת ארבל, בשני מקרים.

יעקב כץ: קודם כול, בזה שהיא אמרה בעצמה, והביא את זה בעצמו שר המשפטים, את דעתה של נשיאת בית-המשפט העליון, שהיא בעצמה אמרה שההגבלה של שלוש שנים היא דבר לא מוסרי ולא חיובי.

יעקב כץ: הראיה, שהיו לנו שופטים בבית-המשפט העליון כמו לנדוי וכהן, ששירתו פחות משלוש שנים בנשיאות, והיו נשיאים לשם ולתפארת של עם ישראל; היא בעצמה אמרה את זה.

יעקב כץ: היא גם בעצמה טרחה ועשתה למען פרישתו של נשיא בית-המשפט לענייני עבודה, בית-הדין הארצי לעבודה, של סטיב אדלר – נחמן, אתה מפריע לי, נחמן – לטובת נילי ארד.

יעקב כץ: סטיב אדלר הקדים את הפרישה שלו במספר חודשים על מנת לאפשר לנילי ארד להיכנס לתפקיד.

יעקב כץ: פורסם בזמנו – ואני לא שמעתי שזה הוכחש, באתר שנקרא "סרוגים" – שביום האחרון של מושב הקיץ של הכנסת, ככה פורסם, אני קורא את זה רק מתוך הכתב, ולא שמעתי שהשופטת בייניש תבעה לדין את האתר "סרוגים".

יעקב כץ: והכותרת שם: "האם הבית היהודי תעצור את מחטף חוק פרוקצ'יה?

יעקב כץ: ביום האחרון של מושב הקיץ של הכנסת, מנסה יושב-ראש הכנסת ראובן ריבלין לחוקק חוק בזק שיאפשר לאילה פרוקצ'יה להמשיך ולכהן כיו"ר ועדת הבחירות המרכזית, למרות שפרשה מבית-המשפט העליון".

יעקב כץ: פה הוא מביא את הסיפור שמי שמעורבת בזה היא כבוד השופטת בייניש, ויש פה את הדברים בכתובים, מי שרוצה לראות את זה יכול לראות את זה באתר "סרוגים".

יעקב כץ: כך שאני אומנם אולי עושה היום בחוק הזה שאנחנו מביאים לכנסת – עושים "וידוא הריגה" לדבר הזה שנקרא סניוריטי, אבל מי שבעצם המית את החוק הזה, שנקרא סניוריטי, את הנוהל הזה, ואת הנוהג הזה, היתה לא אחרת מאשר נשיאת בית-המשפט העליון, השופטת בייניש.

יעקב כץ: לכן, אני קורא – –

יצחק וקנין: נא לסכם.

יעקב כץ: – – לכל חברי הכנסת להצטרף לממשלה, להצעת החוק שבעצם מבטלת את שיטת הסניוריטי, ומאפשרת לשופטים מוכשרים, בעלי כשרון, להיבחר לפי יכולתם ולפי עניינם, ולא בשיטה שמנציחה משהו ארכאי, משהו ישן, משהו לא חדשני.

יעקב כץ: אנחנו בעולם מתחדש, ואין לי ספק שהדבר הזה, בסופו של דבר, למרות הפיליבסטר, ולמרות העובדה שאתם הולכים לנאום הרבה נאומים, אתם בסופו של יום תיתנו יד להצעת החוק הטובה הזו והנכונה הזו שמאפשרת לבחור שופט שכבר נמצא בתוך בית-המשפט העליון או שופטת שנמצאת בבית-המשפט העליון – מי שהוועדה תחליט – ולהביא את זה לקריאה שנייה ושלישית, ולאפשר לבית-המשפט העליון להתייצב ולהיות יותר נורמלי.

יעקב כץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב כץ.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אני פותח את הדיון.

יצחק וקנין: רשימת הדוברים: ראשון הדוברים – ניצן חן.

יצחק וקנין: רבותי, הרשימה ארוכה מאוד.

יצחק וקנין: אני מודיע שאני נועל את רשימת הדוברים.

יצחק וקנין: כל מי שרצה להירשם נרשם.

יצחק וקנין: אם כן, אני נועל את רשימת הדוברים.

יצחק וקנין: עד שחבר הכנסת ניצן חן – – –

קריאות: ניצן הורוביץ.

יצחק וקנין: ניצן הורוביץ.

יצחק וקנין: סליחה, סליחה, רבותי, רבותי.

יצחק וקנין: אני מצטער.

יצחק וקנין: ניצן הורוביץ.

יצחק וקנין: טעות שלי.

ניצן הורוביץ: גם לו קוראים עכשיו ניצן הורוביץ.

ניצן הורוביץ: אבל זאת מחמאה, זאת מחמאה, זה בסדר.

יצחק וקנין: טעות.

יצחק וקנין: אני רוצה לברך משלחת של שופטים ואנשי משפט מהעיר ליון שבצרפת.

יצחק וקנין: ברוכים הבאים למדינת ישראל.

יצחק וקנין: אדוני יכול להתחיל את הנאום.

יצחק וקנין: שלוש דקות לכל דובר, רבותי.

ניצן הורוביץ: תודה רבה, אדוני.

ניצן הורוביץ: חבל לי שמשלחת השופטים מהעיר ליון שבצרפת באה דווקא לדיון הזה ורואה מה עושים במדינת ישראל ממערכת המשפט.

ניצן הורוביץ: אבל אולי זה דווקא מתאים – – –

גלעד ארדן: – – –

ניצן הורוביץ: מאה אחוז, מאה אחוז.

ניצן הורוביץ: אתם מוסיפים הרבה כבוד היום למערכת המשפט.

גלעד ארדן: – – –

ניצן הורוביץ: אדוני, אני אבקש אחר כך להוסיף לי על כל הפרעה.

יצחק וקנין: תאמין לי שאתה לא צריך לבקש.

מיכאל בן-ארי: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיכאל בן-יאיר.

קריאות: בן-ארי.

יואל חסון: וקנין, מה קרה, אתה מתבלבל בשמות היום?

יואל חסון: וקנין, מה יש לך?

יצחק וקנין: אני עייף מאוד.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, היום מונח בפני הכנסת חוק פרסונלי – זאת הבעיה הראשונה שלנו עם החוק הזה.

ניצן הורוביץ: הוא חוק פרסונלי, שמכוון לאדם מסוים.

ניצן הורוביץ: אני רוצה כאן להגיד, שיהיה ברור – אין לנו שום בעיה עם השופט אשר גרוניס.

ניצן הורוביץ: אני מכבד אותו כפי שאני מכבד כל אדם אחר, כל שופט אחר.

ניצן הורוביץ: אבל חוק פרסונלי, שמיועד לאדם מסוים, הוא לא חוק ראוי במדינה דמוקרטית.

ניצן הורוביץ: ואני שואל אותך, אדוני היושב-ראש, למה ללכת סחור-סחור ולעשות פה כל מיני קומבינות?

ניצן הורוביץ: הרי החוק הזה הוא קומבינה, ועוד מעט תעלה הקומבינה השנייה, של שינוי הוועדה למינוי שופטים.

ניצן הורוביץ: תביא – כצל'ה, תביא חוק, תרשום בו: השופט העליון הבא הוא נעם סולברג; מי בעד?

ניצן הורוביץ: 70 בעד; יופי.

ניצן הורוביץ: בשביל מה לך כל הטריקים והשטיקים האלה של הסניוריטי, ואחר כך שינוי הוועדה למינוי שופטים כך שיו"ר לשכת עורכי-הדין יהיה, ואז הוא יצטרף לנאמן?

ניצן הורוביץ: בשביל מה לכם?

ניצן הורוביץ: תביאו חוק עם השמות שאתם רוצים; תביאו את המתנחלים, תביאו את מי שאתם רוצים שיהיו שופטים עליונים, ותצביעו על זה פה.

ניצן הורוביץ: הרי כל המערכת הזאת, של בחירת שופטים שהיא בלתי תלויה, שקובעת אותה מערכת שהיא בלתי תלויה – את זה אתם רוצים לחסל, כי אתם רוצים לעשות פוליטיזציה.

ניצן הורוביץ: אז למה ללכת סחור סחור?

ניצן הורוביץ: תלכו, תורידו את הגרזן כמו שאתם רוצים.

ניצן הורוביץ: אדוני, מה שעומד כאן זה לא רק החוק הזה של כצל'ה, וזה לא רק אחר כך הקומבינה של אילטוב – זו מתקפה מאורגנת, מתקפה מאורגנת על כל מוקד של ביקורת וחשיבה חופשית במדינה.

ניצן הורוביץ: ואנחנו רואים את המוקדים האלה שעומדים תחת התקפה, במערכת המשפט, בעיתונות, באקדמיה, במערכת התרבות ובארגוני החברה האזרחית.

ניצן הורוביץ: אתם לוקחים מוקד-מוקד, שמים אותו על הכוונת ועושים בו חיסול ממוקד.

ניצן הורוביץ: והפגיעה שאני חושב שהיא באמת הקשה ביותר, כי היא גם יורדת לשורש האמון הציבורי במערכת, זו הפגיעה במערכת המשפט.

ניצן הורוביץ: בכנסת הזאת הגענו לשפל ששני נציגי הכנסת בוועדה למינוי שופטים הם חבר הכנסת דודו רותם ונציג האופוזיציה אורי אריאל – אלה שני חברי הכנסת שמייצגים את כולנו בוועדה למינוי שופטים.

ניצן הורוביץ: עכשיו רוצים להעמיק את הקומבינה ולאפשר גם לאנשיו של נאמן מקרב לשכת עורכי-הדין להיכנס לוועדה.

ניצן הורוביץ: ואת הקומבינה הזאת צריך לעצור.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

ניצן הורוביץ: אדוני, כשאנחנו עומדים מול מתקפה מאורגנת על החירויות הדמוקרטיות, מול הצונאמי הזה שהממשלה הזאת מביאה עלינו, אנחנו אומרים – די.

ניצן הורוביץ: תדע לך, אדוני, שאין נקודה – מה שנקרא "קו אדום" אחד – כפי שאנחנו עוברים מדמוקרטיה לדיקטטורה או לאיזשהו משטר לא דמוקרטי.

ניצן הורוביץ: מדובר בתהליך, אנחנו בעיצומו, אנחנו בתקופת דמדומים שבה הדמוקרטיה הישראלית מתגוננת על נפשה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת זהבה גלאון, ואחריה – חבר הכנסת .

יצחק וקנין: רבותי, שלוש דקות לכל דובר.

יצחק וקנין: נא לדייק.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק של חבר הכנסת כץ, יעקב כץ, בגיבויו של שר המשפטים ובגיבויה של הממשלה, היא אחת מסדרת ההצעות שמבקשות לעשות "תג מחיר" במערכת המשפט.

זהבה גלאון: זה מה שאתם רוצים לעשות – "תג מחיר" בדמוקרטיה, "תג מחיר" במערכת המשפט.

זהבה גלאון: אתם מבקשים לקבע בחקיקה ולשנות את כללי המשחק, לעשות פוליטיזציה של מערכת המשפט, לשנות את שיטת הסניוריטי, לשנות את השיטה בוועדה לבחירת שופטים, לשנות את העובדה – שופטים צריכים לעבור תהליך של פוליטיזציה ולהיבחר בוועדת החוקה של הכנסת?

זהבה גלאון: כל היוזמות האלה, חברי חברי הכנסת, נועדו לרסק ולקעקע עד דק את מערכת המשפט.

זהבה גלאון: לא מתאים לכם שיש בית-משפט עצמאי שמהווה את המחסום היחיד להגנה על זכויות האדם.

זהבה גלאון: לא מתאים לכם.

זהבה גלאון: דווקא בימים המטורפים האלה אנחנו רואים פה את הכנסת הזאת באיזשהו אקטיביזם חקיקתי משולל רסן, מחוקקת חוקים אנטי-דמוקרטיים, סותמת את הפה למי שמעז לקרוא תיגר על השלטון ולבקר את פעילות השלטון.

זהבה גלאון: דווקא בימים האלה, כשאנחנו צריכים בית-משפט עליון חזק, עצמאי, בית-משפט שימנע פגיעה במיעוטים, בחופש הביטוי ובזכות ההתארגנות, אנחנו רואים חברי כנסת שמשתמשים בעריצות הרוב, בכוח שיש לכם כאן, בכנסת, חבר הכנסת כץ, כדי לקדם יוזמות חקיקה – יוזמות חקיקה שנועדו לאפשר לחברי כנסת לשים את עצמם מעל החוק.

זהבה גלאון: זה מה שאתם רוצים.

זהבה גלאון: כי הגורם היחיד שיכול לכפות עליכם את החוק זה בג"ץ, ואתם מבקשים לרסק את בג"ץ.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, רק רשות שופטת חזקה יכולה להגן על הדמוקרטיה מפני כנסת מתלהמת, חסרת אחריות ממלכתית.

זהבה גלאון: אבל הממשלה הזאת, וראש הממשלה נתניהו בראשה – אמרתי קודם לכן – החלה את עונת הציד.

זהבה גלאון: אתם בעונת הציד.

זהבה גלאון: קודם אתם צדים את ארגוני החברה האזרחית, את ארגוני זכויות האדם, ועכשיו אתם מבקשים לצוד את השופטים ולפגוע בבית-המשפט העליון.

זהבה גלאון: אתם יכולים – הממשלה והשלטון יכולים לעשות מה שהם רוצים; אין לנו חקיקה שמגבילה אתכם.

זהבה גלאון: ושיכרון הכוח הזה שלכם, השימוש הזה בכוח הזה שיש לכם כאן, בכנסת, מאפשר לכם בעצם, חברי חברי הכנסת – אני מזהירה – מאפשר לכם לרסק את המחסום היחיד שקיים.

זהבה גלאון: אם תוכלו לשלוט גם בהרכב בית-המשפט, התוצאה תהיה כרסום במערכת המשפט.

זהבה גלאון: אתם תהיו אלה שיגרמו לערעור אמון הציבור במערכת המשפט.

זהבה גלאון: אם יעבור גם החוק הבא, החוק לשינוי הרכב הוועדה לבחירת שופטים, ואם יעבור החוק הזה, שהוא חוק פרסונלי – תגידו שאתם רוצים למלא את בית-המשפט במתנחלים.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

זהבה גלאון: אני חושבת שאדם שהוא מתנחל יכול להיות בבית-המשפט העליון, אבל משום שהוא ראוי – – –

יעקב כץ: – – –

זהבה גלאון: חבר הכנסת כץ – משום שהוא ראוי, לא בחסות תרגילים מסריחים וחוקים פרסונליים שאתם מבקשים לעשות – –

יעקב כץ: – – –

זהבה גלאון: – – לא בחסות חוקים פרסונליים ותרגילים מסריחים – שאתם מבקשים להבטיח לכם רוב בוועדה לבחירת שופטים, לשנות את שיטת הסניוריטי ובעצם בסופו של דבר לפגוע בדמוקרטיה.

זהבה גלאון: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת – אני מבין שהוא איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חנא סוייד, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת .

יצחק וקנין: רבותי חברי הכנסת, נא להקפיד להיות נוכחים באולם, כי כשאני אקרא לחבר כנסת והוא לא יהיה נוכח לא נאפשר לו לעלות לדבר אחר כך.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אל מול הביקורת שאנחנו העברנו על סדרת החוקים האחרונים שהקואליציה מנסה להעביר כאן – הקואליציה ועושי דבריה כמובן, שהם לכאורה מהאופוזיציה – אל מול הביקורת הזאת, שהמדובר בחוקים אנטי-דמוקרטיים, ניסיונות להשתלט על המערכת המשפטית, עמד כאן שר האוצר והגן, כאילו, והתפאר בדמוקרטיה הישראלית, ואמר שיש לנו דמוקרטיה מפוארת, דמוקרטיה בועטת, חיה, וכל הסופרלטיבים החיוביים ביותר.

חנא סוייד: אני לא רוצה להתווכח עם זה, אבל – ממש, שר האוצר מחטיא את המטרה.

חנא סוייד: בעצם מה שאנחנו אומרים: בואו נישאר – נשמור על הסטטוס-קוו.

חנא סוייד: הוא לא מתייחס בכלל לפגיעה הקשה של סדרת החוקים שאנחנו מדברים עליהם כאן, ואנחנו דנים בהם.

חנא סוייד: הוא לא מדבר על הפגיעה, הוא לא מבין את חומרת הפגיעה שהחוקים האלה יכולים לגרום לדמוקרטיה ולמערכת המשפט.

חנא סוייד: מדובר בחוקים – ואני מדבר על חוקים – שזה החוק הזה, החוק שמבקש לשנות את ההרכב של ועדת מינוי שופטים, זה מכלול של חוקים; מכלול החוקים הזה הוא צמוד מטרה ספציפית וצמוד פרסונה, ואנחנו יודעים מהניסיון שאף פעם אי-אפשר לעשות חוקה וחוקים טובים, אם החוקים האלה מכוונים לפרסונות מסוימות או למטרות צרות ורגעיות.

חנא סוייד: כאן המטרה היא להשתלט על בית-המשפט העליון.

חנא סוייד: כאן המטרה – מהחוק הזה – היא בעצם ליצור הרכב נוח, הרכב שיכול להשפיע על הרכב בית-המשפט העליון לשנים הבאות, וככה בעצם ליצור הרכב שהוא יותר ימני, הייתי אומר יותר קיצוני, יותר – שתומך במדיניות של ההתנחלות, של הימין האידיאולוגי במדינת ישראל, וזה דבר שלא ייעשה.

חנא סוייד: זו פוליטיזציה של המערכת המשפטית.

חנא סוייד: אני אומר שבית-המשפט העליון בישראל, כפי שאני אמרתי קודם, הוא לא תמצית הצדק בשבילי, אבל יחד עם זה הוא עדיין המכשול האחרון בפני הפאשיזם במדינת ישראל, ולכן צריך לשמור עליו וצריך לבודד אותו מההשפעות הדמוקרטיות.

חנא סוייד: מה שמציעים לנו כאן זה בעצם מחטף, זהו ניסיון לכפות הרכב שנוטה כלפי צד אידיאולוגי מסוים – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

חנא סוייד: – – הימני, ולכן החוק הזה מסוכן; החוק הזה בא במכלול חוקים רעים, שצריך להתנגד להם ולהכשיל אותם.

חנא סוייד: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חנא סוייד.

יצחק וקנין: חבר הכנסת , ואחריו – חבר הכנסת .

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו עדים בתקופה האחרונה למתקפה משולשת, שמתווספת למתקפה המרכזית של חקיקה גזענית, אנטי-דמוקרטית, אנטי-ערבית, אנטי כל מי שמתנגד למדיניות הממשלה.

מוחמד ברכה: במקביל לזה מתקיימת מתקפה אחרת, נגד מערכת המשפט, נגד העיתונות, נגד ארגוני החברה האזרחית.

מוחמד ברכה: נגד החברה האזרחית – אנחנו שמענו ודיברנו די על החוק שאוסר תרומות, או שמטיל מס של 45%, או של 20,000 שקל, כל הדברים המגוחכים האלה, שמטרתם למוטט את הארגונים של הפעילות האזרחית.

מוחמד ברכה: החוק של לשון הרע בא למוטט – או להפחיד את העיתונות מלשאת או מלמתוח ביקורת על הממשלה ועל גורמים בתוכה, אם הם מושחתים ואם הם לא מתפקדים.

מוחמד ברכה: והמתקפה על מערכת המשפט באה לסרטט את מערכת המשפט לפי המידות של הממשלה, לפי המידות של הרוב הממשלתי הנוכחי.

מוחמד ברכה: עד היום היתה מראית עין של – שכביכול מערכת המשפט חפה מהשפעה פוליטית.

מוחמד ברכה: היום רוצים לייצר מצב בחוק ששופטים יתמנו על-פי מידת ההתאמה לוועדת החוקה או לרוב הקואליציוני, ששופטים יהיו בתפקיד כזה או אחר בבית-המשפט העליון על-פי המידות של הקואליציה השלטונית, והחוק הזה הוא הדוגמה.

מוחמד ברכה: אני אומר לכם, רבותי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש – השילוב בין חקיקה גזענית לחקיקה שתייצר דיקטטורה של הימין בישראל הוא מרשם בטוח להתמוטטות כל מערכות השלטון וליצירת – באמת – דיקטטורה כמעט פאשיסטית.

מוחמד ברכה: החיבור הזה הוא חיבור מאוד מסוכן.

מוחמד ברכה: ואם האנשים יושבי הספסלים האחוריים של הקואליציה, שמצאו את עצמם בעמדת מובילי העבודה בכנסת בעקבות ניפוחה של הממשלה כדי 39 שרים וסגני שרים – ואלה לא באים כדי לשרת עניין כללי, אלא באים כדי לשרת אג'נדה פוליטית קיצונית הזויה.

מוחמד ברכה: ועל כן אני חושב שמדינת ישראל נמצאת באחד הצמתים המסוכנים ביותר בתולדותיה – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

מוחמד ברכה: אחרון.

מוחמד ברכה: – – של חקיקה פאשיסטית גזענית אנטי-דמוקרטית, וחקיקה שתייצב דיקטטורה שלטונית.

מוחמד ברכה: זה מסוכן לא לאלה שנפגעים היום, כביכול, מהחקיקה הזאת, אלא זו חקיקה מסוכנת לעצם העתיד של כל אזרחי המדינה.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת יואל חסון.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, החוק הזה הוא חוק פרסונלי, וככזה הוא פסול, אבל הוא חלק מתמונה גדולה, מסוכנת ומפחידה, ובתמונה הזאת יש מרכיבים שאנחנו צריכים לראות אותם בהצטברות: האיום בסגירת ערוץ-10, פיטורי קרן נויבך מהטלוויזיה, העלאת פיצויי לשון הרע למיליונים, הליך מהיר ומופרע לשינוי הרכב הוועדה למינוי שופטים תוך שבירת כל כללי המשחק בכנסת – את זה נראה עוד יותר מאוחר היום, בקריאה הטרומית – העמדת השופטים לבחינה ולסלקציה אצל ועדת הקבלה של ישראל ביתנו, הגבלות קיצוניות על תרומות מחו"ל על ארגוני החברה האזרחית, שורה של חוקים גזעניים.

דב חנין: יש מכנה משותף לכל אלה: הממשלה הזאת עברה למתקפה כוללת על הדמוקרטיה.

דב חנין: ומי שמוביל את המתקפה הזאת, בל נטעה, זה לא חברי כנסת מהשוליים המטורפים של הימין; מי שמוביל את המתקפה ומי שאחראי לה הוא ראש הממשלה בנימין נתניהו.

דב חנין: הוא שנותן באופן אישי את האישור ליוזמות המסוכנות, המופרעות, האנטי-דמוקרטיות האלה.

דב חנין: מר נתניהו למד משהו בקיץ האחרון.

דב חנין: הוא מבין שיש ציבור גדול מאוד שמתנגד למדיניות שלו, והוא נוקט את השיטה המוכרת – ההגנה הטובה ביותר היא התקפה, והוא מתקיף; התקפה רחבה, כוללת.

דב חנין: הוא מנסה לשנות את כללי היסוד הדמוקרטיים; לא מערכת משפט עצמאית, לא תקשורת עצמאית, לא חברה אזרחית עצמאית.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הטפטוף נגמר, התחיל השיטפון.

דב חנין: הסכנה היא גדולה ומיידית.

דב חנין: אם לא נעצור את הנחשול נישטף בו כולנו.

דב חנין: אם לא נתייצב היום להגנת הדמוקרטיה לא תישאר דמוקרטיה להגן עלינו.

דב חנין: כן, מר נתניהו למד משהו מהקיץ האחרון, אבל גם אנחנו למדנו.

דב חנין: למדנו שכשאנחנו יוצאים לרחובות אנחנו המונים, אנחנו הרוב.

דב חנין: כן, למדנו שהרוב בארץ הזו קץ בסדר-היום המופרע של חיפוש אויבים פנימיים, של עימותים יזומים עם אויבים חיצוניים.

דב חנין: העם בארץ הזו דורש צדק חברתי.

דב חנין: בקיץ האחרון עוצמת הדמוקרטיה איימה על השלטון, והשלטון מגיב באיום רב עוצמה על הדמוקרטיה.

דב חנין: זה הזמן לתגובה ציבורית, זה הזמן לכל אותם המונים שרוצים חברה הוגנת, דמוקרטית, צודקת, שוויונית, מתקדמת, להבין שהמערכה הזו מתנהלת; מתנהלת היום.

דב חנין: היום כל קול חשוב, כל אחד ברחוב חשוב.

דב חנין: נפגין, נמחה, נילחם וננצח.

דב חנין: תודה רבה.

מוחמד ברכה: תודה, חבר הכנסת .

מוחמד ברכה: חבר הכנסת , ואחריו – חבר הכנסת אברהים צרצור.

מוחמד ברכה: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

מוחמד ברכה: בבקשה, אדוני.

מוחמד ברכה: שלוש דקות.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השר בוגי יֵעֶלון, מה – – –

קריאה: – – –

יואל חסון: יַעַלון.

יואל חסון: השר בוגי יעלון, מה אתה יודע?

יואל חסון: מה אתם יודעים שאנחנו לא יודעים?

יואל חסון: קצת מוזר לי – אני חייב לשתף אותך, אדוני השר – כי מצד אחד, אתם מתנהגים בביטחון גדול כמי שמרגישים שהם אוחזים בשלטון לעוד שנים ארוכות, ארוכות, ארוכות; מרגישים בטוחים בעצמכם, מרגישים שולטים, יציבים בכיסאות.

יואל חסון: אבל מצד אחר, השר יעלון, אני מבולבל.

יואל חסון: כי אם אתם כל כך בטוחים בשלטון שלכם, ואם אתם כל כך בטוחים שאתם שם לעוד הרבה הרבה שנים, למה אתם עושים את הכול כל כך מהר?

יואל חסון: מה דוחק בכם?

יואל חסון: מה דוחק בכם, אדוני השר, להעמיס בצורה כזו חקיקה כל כך קשה, כל כך קיצונית, שזאת שאני מדבר עליה היא עוד הפחות גרועה, אבל היא גרועה בזכות עצמה.

יואל חסון: מה אתם יודעים שאנחנו לא יודעים, אדוני?

יואל חסון: מה גורם לכם לעשות את זה כל כך מהר, בכוח, בעומס, באיזה קובץ כזה גדול של חקיקה שמעוררת כאן את הציבור כולו, קורעת את החברה הישראלית בכל בחינה?

יואל חסון: מה אתם יודעים שאנחנו לא יודעים?

משולם נהרי: – – – הצעות חוק – – –

יואל חסון: מה קשור?

משולם נהרי: – – – לא ממהר – – –

יואל חסון: לא.

יואל חסון: אני בקצב הרגיל.

יואל חסון: אתם כנראה, אדוני השר, בקצב לא רגיל.

יואל חסון: אתם מנסים – כאילו שהשלטון שלכם הולך ומסתיים מחר – לשנות כאן מהר סדרי עולם, להפוך כאן את הדברים הבסיסיים שעליהם מושתתת הדמוקרטיה הישראלית כאילו אין מחר.

יואל חסון: מה אתה יודע שאנחנו לא יודעים?

יואל חסון: מה אתם ממהרים לעשות ולחסל את הבסיס המרכזי של הדמוקרטיה הישראלית?

יואל חסון: על מה?

יואל חסון: והאם יש פה בכלל תהליך הידברות?

יואל חסון: הרי ביניכם לבין עצמכם לא עשיתם שם שום תהליך הידברות.

יואל חסון: הרי אתם קרועים בתוככם, רק שאלה בממשלה שמבינים שאתם מוליכים אותם ל"קוראלס", לסחיטה, אותנו, את החברה הישראלית, הם בורחים, הם מתקזזים היום.

יואל חסון: כל סיעת העצמאות מתקזזת לה, שרי הליכוד שהיו אמיצים בתקשורת, פחדנים פה היום בהצבעה.

יואל חסון: וכולם ברחו כל עוד נפשם בם רק כדי לא לעמוד מול הדילמה של לא להצביע.

יואל חסון: זאת צביעות וזאת בושה.

יואל חסון: אבל אני רוצה לומר עוד משפט אחד, אדוני היושב-ראש, ברשותך.

יואל חסון: המבחן הזה הוא כבר לא מבחן שלכם.

יואל חסון: קצנו בכם.

יואל חסון: אין שום אמון, אין שום ציפיות.

יואל חסון: אתם תמשיכו ואנחנו נצטרך לבלום.

יואל חסון: אבל המבחן היום הוא של הרוב הנאור במדינת ישראל.

יואל חסון: רוב האזרחים הם נאורים.

יואל חסון: הם יודעים שאתם מובילים אותנו לפינות חשוכות וקשות.

יואל חסון: וזה מבחן של הציבור הנאור היום בישראל לבוא ולהתאחד וללכת יחד ולהתאחד במנהיגות ובקבוצות והכול, כדי להעלים מהעולם את הממשלה הקשה והקיצונית ביותר שהיתה בשנים האחרונות במדינת ישראל, כזאת שפוגעת פגיעה אמיתית ביסודות הדמוקרטיה, בחופש, באיזון הנכון שצריך להיות בין הרשויות השונות: השופטת, המבצעת והמחוקקת.

יואל חסון: צר לי על ההתנהגות הזאת, אדוני השר.

יואל חסון: אבל אנחנו נשנה את המציאות הזו בקרוב.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – חבר הכנסת .

נסים זאב: כל אחד חושב שהדעה שלו – – –

מוחמד ברכה: ומה אתה חושב, שהדעה שלך היא לא טובה?

מוחמד ברכה: מה?

מוחמד ברכה: בטח כל אחד חושב שהדעה שלו – אלא מה?

מוחמד ברכה: אלא מה?

שלמה מולה: הוא רוצה שכולם יחשבו כמוהו.

שלמה מולה: הוא רוצה שכולם יחשבו כמוהו.

מוחמד ברכה: כשאתה עולה לדוכן אתה מייצג דעה אחרת, חוץ מהדעה שלך?

מוחמד ברכה: בבקשה, אדוני.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מברך אותך, היושב-ראש, כי זה הנאום הראשון שלי כשאתה מנהל את הישיבה.

טלב אלסאנע: (אומר בשפה הערבית: אתה מיטיב לנהל תפקיד זה, ואני מאחל לך הצלחה.

טלב אלסאנע: ) אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, כאשר המתקפה הזו הימנית, הדורסנית, היתה נגד ציבור מסוים כולם שתקו.

טלב אלסאנע: חשבו שזה יתחיל ויסתיים נגד הציבור הערבי.

טלב אלסאנע: דה-לגיטימציה, חוקים שמפלילים ועושים עבירה פלילית את ה"אני מאמין" שאנחנו דוגלים בו – חשבו שזה בעייתם, אפשר לשתוק, ויחלוף הזמן, אבל זה לא יגיע לשמאל הישראלי.

טלב אלסאנע: אנו רואים שהמתקפה הזו ממשיכה, היא לא נעצרת בציבור הערבי.

טלב אלסאנע: היום היא מגיעה למבצר שלטון החוק, וזה בית-המשפט.

טלב אלסאנע: אין דמוקרטיה ללא בית-משפט שיגן על הדמוקרטיה מפני עריצות הרוב, מפני דורסנות הרוב.

טלב אלסאנע: מי יגן על זכויות המיעוט בתוך המדינה אם לא בית-המשפט העליון?

טלב אלסאנע: הם יודעים את זה.

טלב אלסאנע: ולכן בית-המשפט העליון נתון תחת מתקפה מסוכנת אשר מסכנת את הדמוקרטיה הישראלית.

טלב אלסאנע: החקיקה הזו היא לא מקרית, החקיקה הזו היא שיטתית, ויש לה מטרה – להבטיח את השתלטות התפיסה הימנית בכל מוקדי השלטון, בכל מוקדי החיים; שהדו-שיח הימני יהיה הדו-שיח הלגיטימי היחיד במדינה.

טלב אלסאנע: כל דו-שיח אחר יהיה לא לגיטימי, הוא יקביל אפילו לעבירה פלילית.

טלב אלסאנע: וזה יבטיח את השליטה, וזה יבטיח להם את השלטון.

טלב אלסאנע: אלא מה?

טלב אלסאנע: זה יבטיח גם את סופה של המדינה כמדינה דמוקרטית.

טלב אלסאנע: לא יעלה על הדעת, כי אנחנו יודעים מה ההרכב של הוועדה למינוי שופטים – יש ארבעה נציגים של הממשלה, או שני שופטים, שני חברי כנסת נציגי הימין הקיצוני ביותר; זה דוד רותם יושב-ראש ועדה האנטי-חוקה, וזה אורי אריאל שמייצג את המתנחלים.

טלב אלסאנע: אלה נציגי הכנסת?

טלב אלסאנע: יחד עם שני שרים, ויש לנו – אם ממנים עוד אחד, אז יש חמישה חברים מתוך תשעה חברים שיש להם אג'נדה פוליטית מובהקת, והם ידאגו למנות שופטים בבית-המשפט העליון על-פי המידות שלהם, על-פי תפיסת העולם שלהם, וזה האיום.

טלב אלסאנע: בנוסף לזה, הצעת החוק הזו יש לה משמעות רטרואקטיבית.

טלב אלסאנע: הם באים לגזול את ההחלטה ואת הרצון של עורכי-הדין, כאשר עורכי-הדין בחרו יושב-ראש, ראש ללשכת עורכי-הדין, הם לא בחרו בו כדי להיות נציגם בוועדה למינוי שופטים, אחרת מה דעתכם שיושב-ראש הכנסת רובי ריבלין הוא יהיה באופן אוטומטי נציג הכנסת בוועדה למינוי שופטים?

טלב אלסאנע: למה הכנסת אחרי שבחרה יושב-ראש צריכה להתכנס ולבחור שני נציגים מטעמה לכהן כנציגי הכנסת?

טלב אלסאנע: הרי בחרנו בו כיושב-ראש.

אורי אורבך: רעיון.

טלב אלסאנע: אבל כולם יודעים – אם אתה בוחר בראש לשכת עורכי-הדין, יכול להיות שהוא מצוין להיות ראש לשכת עורכי-הדין, אבל הוא לא בהכרח מייצג את השקפת עולם עורכי-הדין לצורך בחירת שופטים.

טלב אלסאנע: הוא נבחר לתפקיד מוגדר.

אורי אורבך: – – –

טלב אלסאנע: אם אני שואל את חבר הכנסת אורבך, ותגיד לי באמת בהן צדק, אם ראש לשכת עורכי-הדין היה בעל השקפת עולם אחרת, הוא דוגל בהשקפת עולם נגד הכיבוש, בעד שלום, פינוי התנחלויות, נניח, האם היית תומך בהצעת החוק?

אורי אורבך: אני יכול לשאול אותך אותה שאלה – – –

טלב אלסאנע: – – – אני שאלתי אותך.

אורי אורבך: אם אתה היית – – –

טלב אלסאנע: אני נגד שינוי המציאות המשפטית הקיימת שהוכיחה את עצמה שנים.

טלב אלסאנע: מה קרה מאז קום המדינה עד היום?

טלב אלסאנע: חוקים שהוכיחו את עצמם.

טלב אלסאנע: התמנו שופטים שלפעמים שפטו, הוציאו פסקי-דין נגד הציבור הערבי, הפקיעו והכשירו, ואנחנו, יש לנו הרבה טענות נגדם.

טלב אלסאנע: אבל כאשר רואים את המגמה, רואים שהמגמה הזאת היא מסוכנת.

טלב אלסאנע: היא מסוכנת לציבור מסוים – –

מוחמד ברכה: אני מבקש לסיים, חבר הכנסת טלב אלסאנע.

טלב אלסאנע: – – היא מסוכנת לקיומה של המדינה כמדינה דמוקרטית.

טלב אלסאנע: ולנו אסור לתת יד – אסור לשחק לפי כללי המשחק המסוכנים האלה.

מוחמד ברכה: תודה.

טלב אלסאנע: צריך, לדעתי, לשבור את כללי המשחק שהימין מוביל ורוצה שאנחנו נשתף אתו פעולה.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת אחמד טיבי.

מוחמד ברכה: מי מעוניין להאיץ את הדיון?

מוחמד ברכה: להאיץ או לעכב, אני לא מבין.

מוחמד ברכה: הקואליציה מעוניינת להאיץ, האופוזיציה מעוניינת לעכב.

מוחמד ברכה: אני לא מבין.

מוחמד ברכה: יש כל מיני לחשושים.

רוני בר-און: מה זה משנה?

רוני בר-און: כך או כך הכללים האלה לא חלים על אחמד טיבי.

מוחמד ברכה: – – – לך שלוש דקות, אבל אם יש הפרעות אז נותנים עוד כמה שניות.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש – – –

רוני בר-און: תרשום שהפרעתי פעם אחת, תן לו עוד – – –

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, שמעתי את נאומו של שר האוצר, שמדבר על תקינות, על – רק אמרתי "שר האוצר" ותראו מה קרה באולם.

רוני בר-און: חושך.

אחמד טיבי: רק אמרתי "שר האוצר" ותראו מה קרה באולם.

אחמד טיבי: רק הזכרתי את הממשלה, את – – –

מוחמד ברכה: כשיש חושך נעשים יותר רומנטיים, לא יותר צעקנים.

אחמד טיבי: חושך.

רוני בר-און: שמע איזה רעש בחוץ.

אחמד טיבי: ממשלת חושך.

אחמד טיבי: חוקים חשוכים תרתי משמע – – – לדברים שלי.

אלכס מילר: – – –

מוחמד ברכה: רבותי, אני מבקש לשבת.

מוחמד ברכה: גם לקרוא קריאות גנאי וגם לעמוד כאן באמצע?

אורי אורבך: נבקש שיכבו לך את הרמקולים.

אחמד טיבי: כבר קרו – כבר היו דברים רעים.

רוני בר-און: השעון מזייף בגלל החשמל, יש פה עוד – – –

מוחמד ברכה: השעון בסדר.

מוחמד ברכה: יכול להיות שהיושב-ראש יזייף.

מוחמד ברכה: זה עניין אחר.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, שמעתי את שר האוצר, שדיבר על ההצלחות המדיניות של ראש הממשלה ומשרד החוץ, ושמעתי את שר החוץ היום, שדיבר על ההישגים שלו בעולם.

אחמד טיבי: הוא אומר: לא עוד ארצות-הברית ומיקרונזיה, אלא 14 מדינות תמכו בעמדת ישראל באונסק"ו.

אחמד טיבי: נמצא פה סגן שר החוץ.

אחמד טיבי: הוא יודע שאפילו מיקרונזיה לא היתה ב-14, פעם ראשונה היא לא הצביעה עם ישראל.

אחמד טיבי: אפילו מיקרונזיה לא הצביעה.

אחמד טיבי: הנציג של מיקרונזיה יצא מהאולם.

אחמד טיבי: עוד הישג כזה.

אחמד טיבי: שר האוצר, האיש שדחף כדי לעכב את העברת הכספים הפלסטיניים, 300 מיליון שקל שהם כספים של פלסטינים, שישראל גובה ומקבלת עמלה על הגבייה – גם גובה, גם מקבלת עמלה על הגבייה, ומעכבת את ההעברה בגלל עמדה פוליטית.

אחמד טיבי: הרשות – מבחינתם הרשות לא היתה בסדר, אז מעכבים את הכספים.

אחמד טיבי: אחד מחברי הכנסת מהימין אמר לי: אולי על-פי אותה שיטה גם אפשר לעכב את המשכורות של חברי הכנסת הערבים, כי הרי כל הזמן מה אומרים לנו, אדוני היושב-ראש?

מוחמד ברכה: אל תיתן רעיונות, בחייך.

אחמד טיבי: לא, זה המוח הקריאטיבי של הימין.

אחמד טיבי: הרי מה כל הזמן אומרים לנו?

מוחמד ברכה: זה עוד יובא בהצעת חוק.

אחמד טיבי: תגיד, למה עשית ככה, למה עשית ככה?

אחמד טיבי: אתם מקבל משכורת מאתנו.

אחמד טיבי: עושים לנו טובה שמשלמים לנו בסוף החודש.

אחמד טיבי: שמעת את זה, טלב?

אחמד טיבי: עפו, שמעת?

עפו אגבאריה: שמעתי.

אחמד טיבי: עושים לנו טובה, משלמים לנו משכורת בסוף החודש.

אחמד טיבי: אני לפחות לא רק בא לעבודה, אני עובד.

אחמד טיבי: אני מכיר חברי כנסת מהספסל הזה שבקושי עושים משהו, בקושי עושים משהו, נטל על כל החברה הישראלית.

אחמד טיבי: חוץ מזה, ממתי משכורת תלויה בעמדה פוליטית?

מוחמד ברכה: אדוני, אדוני, לא לא, זה לא עובד ככה.

מוחמד ברכה: קודם כול, היו לך כמה הפרעות, אז אתה צריך – – –

רוני בר-און: אני יכול לשאול שאלה?

רוני בר-און: ברשותו, אני יכול.

אחמד טיבי: ברשות היושב-ראש.

מוחמד ברכה: ברשותי?

מוחמד ברכה: אני לא מרשה.

אחמד טיבי: לא מרשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש – –

רוברט טיבייב: אבל בחושך לא שומעים אותו טוב.

אחמד טיבי: – – דיברנו גם על שטף החוקים הזה; לא רק על המעשה הפיראטי של העברת הכספים, אלא על שטף החוקים.

אחמד טיבי: מדובר בחוקים שהם אכן חוקים חשוכים, תרתי משמע; לא במקרה האולם החשיך.

רוני בר-און: אתה מתחייב להצביע נגדם היום בערב?

אחמד טיבי: אני מקוזז, אבל אני מצביע נגדם.

רוני בר-און: אתה מקוזז.

רוני בר-און: למה אתה מקוזז?

אחמד טיבי: כי אני הייתי אמור לצאת לחוץ-לארץ, ואני נותן מלה – בניגוד לאחרים, כשאני אומר למישהו שאני מקוזז, רק רעידת אדמה תשנה את ההבטחה שלי.

דב חנין: אנחנו ברעידת אדמה.

דליה איציק: אנחנו יכולים להחליף – – –

מוחמד ברכה: חבר הכנסת אחמד טיבי, אני מבקש לסיים.

מוחמד ברכה: לא לא לא, חברת הכנסת דליה איציק, לא.

רוברט טיבייב: האור חזר.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש – ובזה אני אסיים – כל המהלך הזה, של הרכב הוועדה לבחירת שופטים נעשה, לפי מה שאני קורא, למען שופט אחד, מתנחל, סולברג שמו.

אחמד טיבי: למה סולברג רק?

אחמד טיבי: אפשר גם לשריין את איתמר בן-גביר, את החברים שלו.

אחמד טיבי: הרי השופט הזה יש לו לא רק השקפת חיים – אגב, לפי החוק הבין-לאומי בגלל זה צריך לפסול אותו; הוא גר במקום שהוא לא חוקי על-פי החוק הבין-לאומי, בהתנחלות, ולכן על זה, רק, צריך לפסול אותו.

אחמד טיבי: תודה רבה.

רוני בר-און: זה גוש-עציון.

אחמד טיבי: זו התנחלות.

אחמד טיבי: אתה רוצה שאני אגיד שגוש-עציון זה לא התנחלות?

דליה איציק: – – –

מוחמד ברכה: חברים, חברים.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת עפו אגבאריה, בבקשה, שלוש דקות, ואני מבקש מחברי הכנסת שיצטיידו בנרות לקראת מכת הברקים הבאה.

מוחמד ברכה: יכול להיות שזה יהיה מאוד – – –

יצחק הרצוג: גם המזגן לא עובד.

יצחק הרצוג: אדוני, אולי נסגור את הישיבה?

קריאה: – – –

עפו אגבאריה: אומנם אני לא רגיל לדבר בחושך, אבל ידוע שהמקום הזה אמור להיות אור לגויים וכנראה בגלל החקיקה הזאת הוא נהיה חושך ליהודים.

קריאה: – – –

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, קודם כול אני מברך אותך כי אני פעם ראשונה נואם כשאתה יושב-ראש המליאה.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: שוכראן.

עפו אגבאריה: ואני מקווה שזה יתבטא לא רק בסמליות – עצם ישיבתך פה, אלא גם באופי הדמוקרטי האמיתי; ולא רק בסמליות.

מוחמד ברכה: בעניין הזה אין לך מה לדאוג.

רוברט טיבייב: שלא יהיה חושך.

רוני בר-און: החלטה ראשונה זה לא לתת לי זכות לשאול שאלה.

רוני בר-און: ממש דמוקרטיה.

מוחמד ברכה: שאלת בסוף את השאלה.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בעניין המשפט ומה שאנחנו דנים היום, בזמן הפגרה התפרסם ב"הארץ" מחקר שהיה בהזמנת הנהלת בתי-המשפט ולשכת עורכי-הדין.

עפו אגבאריה: המחקר סקר 1,500 תיקים פליליים מ-1996 עד 2005.

עפו אגבאריה: מה היו תוצאות הסקר הזה?

עפו אגבאריה: כשהגיעו נאשמים ערבים לבית-המשפט, יש להם סיכוי גבוה יותר להיות מורשעים; כשהם מורשעים, הם מקבלים עונשים יותר חמורים.

אחמד טיבי: עבודה של פרופסור אריה רטנר.

עפו אגבאריה: כמה פרופסורים, את זה כולם יודעים, אבל אני רוצה לומר רק כמה דברים מהמחקר הזה.

עפו אגבאריה: לפי המחקר, 48.3% מהערבים מורשעים, לעומת 33.6% מהיהודים, על אותה עבירה; על היהודים הוטל עונש של תשעה חודשי מאסר, ולעומת זאת על הערבים – 14 חודשי מאסר.

עפו אגבאריה: בתיקי אלימות, למשל, 63.5% מהערבים נשלחו לכלא, ועל אותן עבירות ובאותם סעיפים רק 43% מהיהודים נשלחו לכלא.

עפו אגבאריה: זאת מערכת המשפט שהתפארו פה גם השר – שר האוצר, וגם השרים האחרים, שהיא באמת מערכת משפט לתפארת, מאוד צודקת ומאוד הוגנת.

עפו אגבאריה: אני אומר שבאמת לפעמים היה גם איזשהו ניצוץ של תקווה במערכת המשפט, ובמקרים מסוימים אולי גם בית-המשפט העליון היה המנוס האחרון של אנשים שקיבלו עונשים כאלה חמורים, ובמיוחד במגזר הערבי.

עפו אגבאריה: אבל אני מסתכל על מה שיהיה בבתי-המשפט ובמערכת המשפט כאשר תופרים חליפות של שופטים לבית-המשפט העליון לאנשים מאנשי הימין הקיצוני, המתנחלים – וזה לא מקרה שבאים לתפור את התיקים האלה ואת המכרזים האלה כאילו במיוחד לאנשים האלה – אז מה יקרה למערכת המשפט?

עפו אגבאריה: אם במערכת משפט כזו שהזכרתי קודם כבר היתה אפליה, מה יקרה עכשיו?

עפו אגבאריה: אז באמת הולכים לכיוון האפרטהייד.

עפו אגבאריה: זה לא יכול להיות שאנשים שמאשימים פה את השמאל, והם כאילו ממוצא פטריוטי רוצים להגן על המדינה, ובשם הפטריוטיות הזו להכניס את המדינה ולהחליק אותה במדרון החלקלק הזה לכיוון האפרטהייד, לכיוון הפאשיזם – וזה מה שאתם רוצים: להצר את השוליים הדמוקרטיים של החברה הישראלית, של בתי-המשפט, ובסוף אתם תוהים מדוע האנשים, מדוע השמאל בא ומוחה נגד החוקים האלה.

עפו אגבאריה: מוטב לאנשים האלה קצת לחשוב, ולא רק לחשוב איך לדכא את המיעוט, אלה איך הם ייראו בעיני כל העולם; מדינה שקמה על זה שהעולם מאוד עזר לה במקרים כאלה, תבוא ותציג את עצמה כמדינת אפרטהייד.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, השר, השרים, חברי הכנסת, הערב, ערב י"ח בחשוון, לפני 21 שנה, בזמן שאני בשירות מילואים בצאלים, באמצע אימון גדוד, נתבשרנו בבשורה המרה על הרצח של מורנו ורבנו מאיר כהנא, השם ייקום דמו, על-ידי איש של "אל-קאעידה", שם, בארצות-הברית, בזמן שדיבר על עלייה לארץ, בכינוס שדיבר על עלייה לארץ.

מיכאל בן-ארי: היום, כשמדברים על בית-המשפט העליון, מדברים פה, קודם דיבר חבר הכנסת עפו אגבאריה כמה בית-המשפט הוא אפרטהייד, אז אתה צריך גם להיות נגדו אם כן.

מיכאל בן-ארי: לפי כל הדברים שלך אתה גם צריך לדרוש שינוי.

מיכאל בן-ארי: אבל אני, ברשותכם, רוצה לקחת אתכם כמה שנים לאחור, באותו יום, באותו אולם, באותו הרכב של שבעה שופטים, יש פסק-דין של מוחמד ג'בארין, ופסק-דין, או גזר-דין לרב בנימין כהנא, בנו של הרב כהנא שנרצח, שהרוצח שלו, אגב, מסתובב חופשי; שלו ושל רעייתו.

מיכאל בן-ארי: מוחמד ג'בארין – הידד לזורקי האבנים, הידד לזורקי בקבוקי התבערה, הסתה לרצח, לטרור, למה שאתם רוצים, ובנימין כהנא גם עשה כרוז בעקבות כל מיני דברים שהיו – אום-אל-פחם – להפציץ את אום-אל-פחם, כי הם צעקו "יא-סדאם, יא חביב, אודרוב תל-אביב", אז הוא אמר להפציץ את אום-אל-פחם אם כן.

מיכאל בן-ארי: לגבי מוחמד ג'בארין, אותו הרכב – חופש הביטוי; לגבי בנימין כהנא – הסתה.

מיכאל בן-ארי: אותו הרכב, אותם שופטים, אותו אולם.

מיכאל בן-ארי: רבותי, אני לא מדבר על אותו פסק-דין, גזר-דין שערורייתי של פסילתו של הרב כהנא, וכשהכנסת פסלה פה את בל"ד, את אלה שמשתפים פעולה עם האויב ותוקפים את חיילי צה"ל ויושבים כאן באולם, בית-המשפט העליון בשם הדמוקרטיה – – –

מוחמד ברכה: אסור לך, אדוני הדובר, לגדף מפלגה ולייחס לה דברים שלא הוכחו בשום מקום אלא רק בראש שלך.

מוחמד ברכה: זה דבר שהוא לא מקובל ולא מתקבל על הדעת.

מיכאל בן-ארי: אדוני היקר, יש פה חופש ביטוי.

מוחמד ברכה: יש לך חופש לדבר, אבל אין לך חופש להסית, לשקר.

מיכאל בן-ארי: יש פה חופש ביטוי.

מיכאל בן-ארי: מי משקר פה?

מוחמד ברכה: אין לך חופש להסית ואין לך חופש לשקר, יש לך חופש לדבר.

מיכאל בן-ארי: אל תטיף לי מוסר, תעשה לי טובה.

מוחמד ברכה: אני אטיף לך מוסר כמובן.

מוחמד ברכה: אני אחראי על כך שהדברים יתנהלו כפי שצריך כאן.

מיכאל בן-ארי: השופטת שפה ניסו בסוף המושב הקודם לתת לה משהו שהוא לחלוטין מחוץ לכל הכללים, מחוץ לכל הנהלים, היא סיימה את תפקידה, כבר צריכה ללכת לנפוש – צריכה ללכת לנוח השופטת פרוקצ'יה הידועה שרצו לתת לה גם כן להיות השופטת של ועדת הבחירות, והיא זו שבזמן ההתנתקות שלחה ילדות קטינות למעצר עד תום ההליכים.

מיכאל בן-ארי: ילדה באמת שמתנהגת לא יפה, אמרה לשוטרת "תסתמי את הפה", באמת, פשע נורא ואיום – עד תום ההליכים, לקטינה.

מיכאל בן-ארי: את ההתנתקות הכשירו.

מיכאל בן-ארי: היו מעזים לעשות את זה על – – –

מוחמד ברכה: הזמן שלך תם, היות שקראתי לך קריאת ביניים אני נותן לך עוד 20 שניות.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

מיכאל בן-ארי: רבותי, כל הסיפור הזה לא מעניין אותי, אני באמת לא יודע מי זה גרוניס, ממש לא מעניין אותי, אבל זה מראה את הפרצוף שמי שלא בדיוק כמוני – אגב, זה שאין מזרחי שם זה לא הסיפור.

מיכאל בן-ארי: זה שאין מזרחי זה בולט, ושאם יש – כולם באותו צבע, מה שנקרא.

מיכאל בן-ארי: היה בוועדה, במערכת הבחירות של המערך, "השבט הלבן" – בפעם הראשונה התוודעתי כל כך ל"שבט הלבן".

מיכאל בן-ארי: זה לא רק העניין של "השבט הלבן", זה לא רק העניין שמזרחיים לא שם – זה לא מישהו בדיוק כמותם.

מיכאל בן-ארי: הוא מתנחל, הוא עם כיפה, הוא לא יהיה.

מיכאל בן-ארי: רבותי, זו לא דמוקרטיה, זו דיקטטורה.

מיכאל בן-ארי: כשאני רואה שאתם נלחמים על זה, אז אני לא יודע בדיוק מה עמדתי, לא מכיר את גרוניס, אבל אני אצביע בעדו.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

מוחמד ברכה: אחריו – חבר הכנסת יצחק הרצוג.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, עמד פה לפני חצי שעה חבר כנסת בישראל וטען שהוא בא להציל את בית-המשפט העליון.

נחמן שי: הוא עשה אחד מהדברים החמורים ביותר שאני יכול להעלות על הדעת.

נחמן שי: הוא ניסה, אולי הוא עשה את זה, לתקוע טריז בתוך עם ישראל.

נחמן שי: עם ישראל הוא עם מגוון, עם ישראל יש בו ילידי הארץ, עולים חדשים שבאו ממאות ארצות.

נחמן שי: יש בו אשכנזים, וספרדים, יש בו בהירי עור וכהי עור, ברוך השם, ככה זאת ההיסטוריה שלנו.

נחמן שי: לעמוד פה מעל דוכן הכנסת ולהתחיל להגדיר הגדרות, זה אשכנזי, וזה ספרדי, זה הולך ימינה וזה הולך שמאלה, זה מעשה נבלה, אין לזה הגדרה אחרת.

דליה איציק: לא, אבל פתאום כולם מזרחים.

נחמן שי: וכולם פתאום חברינו המזרחיים, שכשהם רוצים ללמוד בבתי-הספר של רשתות לימוד מסוימות, אז אין מקומות בשבילם, וכשהם רוצים לבוא לבתי-הספר, אז הכיתות ננעלות בפניהם, וכשהם רוצים ללכת לבתי-ספר מסוימים בפתח-תקווה, אז ההרשמה הסתיימה בדיוק כשהם הגיעו לבית-הספר.

נחמן שי: כולנו יודעים את הסיפור, כולנו חיים עם זה, כולנו מנסים לחפש דרכים לחיות ביחד, אבל עומדים פה על הדוכן מגלגלי העיניים האלה, שרוקדים ריקודים בחיבוקים ובנישוקים – עמך ישראל, ואהבת לרעך כמוך, והם מחלקים את העם הזה לחלקים, ויוצרים פילוג במקום איחוד.

נחמן שי: הם רק נקראים האיחוד הלאומי, אבל כל מה שהם רוצים זה לעשות את הפילוג הלאומי בעם ישראל, ואת כל זה הם מלבישים על הסוס הזה ששמו בית-המשפט העליון.

נחמן שי: אני לא שאלתי אף פעם ואני לא אשאל אף פעם מאין באו שופטי בית-המשפט העליון, ומה שמות המשפחה שלהם, ואיפה הם נולדו ולמי הם שייכים.

נחמן שי: שמעתי לא מזמן, אגב, אחד משופטי בית-המשפט העליון לשעבר שהתייחס לזה, ומסתבר ששורשיו נעוצים בספרד לפני 500 שנה, ומשפחתו נדדה מפה לשם ומשם לפה.

נחמן שי: ומה זה חשוב בכלל?

נחמן שי: מה זה חשוב בכלל היום במדינת ישראל?

נחמן שי: אני רוצה לדעת מה הילדים שלנו ומה הנכדים שלנו ומה הנינים שלנו בכלל, אני רוצה לדעת מי הם?

נחמן שי: מה, השורשים האלה הולכים דורות לאחור?

נחמן שי: אז בטח שנפסול כל מי שרוצה להתגייר, בטח שנפסול כל מי שרוצה להיכנס לעם ישראל, ככה נחיה – קטנים, מבודדים, מרחיקים מאתנו כל אחד.

נחמן שי: זאת הגזענות האמיתית.

נחמן שי: זאת הגזענות האמיתית, ושלא יבלבלו לי את המוח שהם רוצים לקבל משפט צדק.

נחמן שי: לא משפט צדק הם רוצים.

נחמן שי: הם רוצים פה לעשות הרס בחברה הישראלית, להרוס את החברה הישראלית.

נחמן שי: דרך אגב ייהרס גם בית-המשפט העליון.

נחמן שי: מה זה חשוב?

נחמן שי: זה אחד הדברים החמורים ביותר ששמעתי בבית הזה, וכבר שומעים פה הרבה דברים.

נחמן שי: צריך באמת לעבור איזה סף מסוים כדי לזעזע.

נחמן שי: אני רוצה לומר שהכנסת צריכה לדחות את הצעת החוק הזאת, והכנסת צריכה לדחות את הדברים שנאמרו פה מעל במת הכנסת בתחום הזה, והכנסת הזאת צריכה ליצור באמת ולעשות הכול לקיים ולהקים פה עם אחד ולא עמעמים, ולא אנשים שמתנגשים ותוקפים אחד את האחר.

מוחמד ברכה: תודה, אדוני.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת יצחק הרצוג, בבקשה.

מוחמד ברכה: אחריו – חבר הכנסת רוני בר-און.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, זה ההמשך לדיון באי-אמון שעליו דיברנו לפני כמה שעות, אדוני היושב-ראש, והדיון הזה יימשך עד אשר יצא עשן לבן במובן הזה שעם ישראל יסתכל במראה ויבין שכאשר מנסים לשחק עם כל הכלים הדמוקרטיים הרגישים והחיוניים ביותר בשינוי כללי משחק בדיעבד, תוך כדי מהלך בכפייה, בדורסנות ובכוח, מי שישלם את המחיר זה האזרחים כולם, ובמיוחד, דרך אגב, אותם גורמים שבסופו של יום הם אלה שיזמו את המהלך, מי יודע אם הם לא ישלמו את המחיר כאשר הם יהיו באופוזיציה.

יצחק הרצוג: אבל אני רוצה לומר משהו הרבה יותר עמוק.

יצחק הרצוג: אני חושב שהמהלך עצמו, של התערבות בכל התהליכים שנוגעים במינוי השופטים מצד אחד, ומצד שני העובדה שמנסים להלך אימים על בית-המשפט, גורם למצב שבו מערכת המשפט, שהיא אתרוג עדין שיש לשמור אותו מכל משמר, הולכת ונפגעת, הולכת ונשחקת, הולכת ונמצאת במצב של מגננה, הולכת ומאבדת את מעמדה כלב הפועם של הדמוקרטיה.

יצחק הרצוג: אני דווקא הולך ואומר בכל מקום בעולם שמערכת המשפט הישראלית, לא זו בלבד שהיא מגינת הזכויות בחברה הישראלית, אלא היא גם מקור לגאווה והוכחה לכך שאנחנו הדמוקרטיה היציבה, האחראית והרצינית ביותר באזור הזה, והיא אמורה להיות גם אור לגויים.

יצחק הרצוג: אני גאה בכך שבית-המשפט העליון הוא זרוע השלטון החזקה ביותר.

יצחק הרצוג: אדוני חבר הכנסת כץ, אני חושב שהמעשה שאתם עושים יום-יום, שעה-שעה, במניפולציות, במשחקים, בתככים ובטריקים, זה דבר שבסופו של דבר מי שישלם את המחיר עליו הם חבריך, ואתה, והתנועה שאתה מייצג, כי הגלגל הוא עגול, החיים הדמוקרטיים הם עגולים, ויום אחד גם אתם יכולים למצוא את עצמכם בדיוק באותו מצב.

יצחק הרצוג: והטרגדיה הגדולה שלנו, שפה גל ששוטף את מדינת ישראל, גל עכור, שמובל על-ידי קואליציה פנאטית, אטומה, חסרת רגישות, שמשחקת בכלים הרגישים ביותר של הדמוקרטיה הישראלית, גורם לכך שהחברה שלנו תיחלש, שהחירויות של האזרח תיחלשנה, שהכוח שמופעל כלפי המערכת הזאת יגרום לכך שבסופו של דבר האזרח לא ימצא שם מזור, והוא יפנה את האנרגיות שלו, חס וחלילה, לאלימות ולניסיונות להשפיע בצורה אחרת, גרועה הרבה יותר מאשר באמצעות דיון בבית-המשפט ומיצוי זכויותיו.

יצחק הרצוג: אין לי שום דבר כלפי השופט גרוניס.

יצחק הרצוג: הוא היה מרצה שלי ומורה שלי ואני מאוד מאוד מכבד אותו.

יצחק הרצוג: אני חושב שהניסיון לעשות מניפולציה ערב כינוסה של הוועדה למינוי שופטים, ולאחר מכן הניסיון להלך אימים על מערכת המשפט בטריקים שנשמע עליהם בהמשך, בהצעת החוק של אילטוב, יגרמו לכך שהציבור יאבד את אמונו במערכת המשפט, אבל מי שישלם את המחיר הם אזרחים מכל שדרות העם, כולל אלה, חבר הכנסת כץ, שאתה עצמך מייצג גם בבית הזה.

יצחק הרצוג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מוחמד ברכה: תודה, חבר הכנסת הרצוג.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת רוני בר-און, ואחריו – חבר הכנסת שלמה מולה.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, היום הזה, בכלל – התקופה הזאת יכולה להיות תקופה מכוננת לדמוקרטיה הישראלית, אלא שלמרבה הצער מה שאנחנו רואים כאן היום, מה שראינו כאן בחודשים האחרונים, מה שנראה כאן בחודשים הקרובים – במקום להיות תקופה מכוננת לדמוקרטיה הישראלית זאת תהיה תקופה מכוערת לדמוקרטיה הישראלית.

רוני בר-און: באמת, החוק שהגיש חבר הכנסת כץ, חוק גרוניס, הוא לא כל כך חשוב.

רוני בר-און: הוא באמת לא כל כך חשוב.

רוני בר-און: מלכתחילה המגבלה שצריך שלוש שנים בשביל להיות נשיא של בית-משפט העליון היתה איזה סוג – אפשר היה לחיות בלעדיה.

רוני בר-און: הסרת המגבלה הזאת לא משנה סדרי עולם.

רוני בר-און: השופט גרוניס הוא שופט מפואר, בעל זכויות גדולות, אין לי שום ספק שאם הוא יהיה נשיא בית-המשפט העליון הוא יהיה נשיא לתפארת כמו שהיו יכולים להיות שאר החברים ששמותיהם נזכרים.

רוני בר-און: זה באמת בחירה בין המעולה, למצוין, למשובח, לנפלא.

רוני בר-און: אבל הכניסה הזאת, חבר הכנסת כץ, אני באמת באמת לא יכול להבין – אותך אישית; אני מבין שלמפלגה שלך יש אג'נדה מסוימת, אבל אותך אישית – מפעם לפעם אנחנו מדברים על הא ועל דא – מה ההשתתפות הזאת בכניסה ברגל גסה למקומות שרגל פוליטית לא הילכה בהם?

רוני בר-און: אומר חבר הכנסת הרצוג, שעכשיו עסוק בשיחה שהיא מעניינת יותר – ודאי מהנאום שלי – שהקואליציה הזאת, שהוא נמנה על שורותיה במשך תקופה לא מבוטלת, היא קואליציה דורסנית.

רוני בר-און: זו קואליציה שיש לה שיכרון כוח, יש לה כוח, יש לה הרבה כוח, החולשה שלה זה בעיקר הכוח שלה – התלות ההדדית של הגורמים שלה אחד בשני, והצורך של כל אחד לשרוד, מפלגה שמתעבת את כל מה שקשור לתורת משה מתכנסת עם סיעה שכל עולמה הוא תורת משה ותורת ישראל, אבל הם אוחזים כטובעים בסירה אחת במים סוערים.

רוני בר-און: וגם מפלגת עצמאות, שאין לה שום דבר עם מה שיש לישראל ביתנו באג'נדה – אם יש משהו לעצמאות, אין להם שום דבר באג'נדה מדינית-ביטחונית שיש – זה, ובאמצע ניצב לו הליכוד, והזנב מכשכש בכלב.

רוני בר-און: הסקטורים מושכים זה בכה וזה בכה, וה"מיינסטרים" – אנחנו, עם ישראל, הזרם המרכזי – משלם את המחיר.

רוני בר-און: מה עושה הקואליציה הרעה הזאת במשך שנתיים?

רוני בר-און: היא השמידה את הכנסת, אדוני היושב-ראש.

רוני בר-און: תראה, הכנסת נראית כך ביום של דיון כזה בעניין שולי שהוא אבל הרה גורל מבחינת התוצאות שלו.

רוני בר-און: קודם הלכו חוקי המשילות – לקואליציה אין זכויות, וסגני שרים יכולים להצביע בוועדה, וסגן שר יכול לכהן מטעם הכנסת בוועדה לבחירת קאדים, כי זו הפרדת רשויות ראויה, והשליטה בסדר-היום היא לממשלה – במקום שהממשלה תשרת את הכנסת, כי הכנסת היא זאת שבוחרת את הממשלה והממשלה תלויה בהצבעת הכנסת על האמון או על האי-אמון, הכנסת הפכה משרתת – משרתת חרופה, עלובת-נפש, אסקופה נדרסת של הממשלה הרעה הזאת.

רוני בר-און: וזה הלך מהמשילות – –

מוחמד ברכה: צריך לסיים.

רוני בר-און: שנייה, אני מסיים.

רוני בר-און: – – וזה עבר לחוקי הגזע, שאתה, אדוני היושב-ראש, וחבריך, בני המיעוט הלא-יהודי בכנסת הזאת, סובלים מזה יותר מכולם, אבל גם אנחנו סובלים ומתביישים בחוקים שעוברים פה פעם אחר פעם.

רוני בר-און: ועכשיו זה בא לבית-המשפט העליון.

רוני בר-און: באמת החוק לא חשוב, אבל התופעה היא נוראה, חבר הכנסת כץ.

מוחמד ברכה: תודה, חבר הכנסת בר-און.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת שלמה מולה – בבקשה, אדוני.

מוחמד ברכה: אחריו – חברת הכנסת רחל אדטו.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, האמת היא – הימים האלה אינם ימים קלים, אבל מי שזוכר בתחילת דרכה של הממשלה הזאת יודע – בעצם היה מנוי וגמור עם חברי הקואליציה, אלקינים למיניהם, לגמור חשבון עם בית-המשפט העליון.

שלמה מולה: ביום שבו היתה הכנסת צריכה לבחור את נציגה לוועדה לבחירת שופטים – חבר בוועדה לבחירת שופטים – את חבר הכנסת רוני בר-און, שהיה אחד השרים המצוינים, אחד הדעתנים ביותר בתחום המשפט, הכנסת הזאת, בגלל אלקין, בחרה את הנציג של המפלגה הימנית הקיצונית הזאת בבית הזה.

שלמה מולה: ביום הזה, אדוני היושב-ראש, בית-המשפט העליון בעצם סומן כדי שיהיה – הכול, יעשו הכול – כדי להחלישו.

שלמה מולה: קבלן הביצוע, קוראים לו נאמן, שר המשפטים, לא בוחל בשום דרך כדי לפגוע בבית-המשפט, ימים ולילות, העיקר שיגיע ליעדיו; האיש הזה הוא קבלן הביצוע של המפלגה הכי בעייתית בבית הזה, ישראל ביתנו.

שלמה מולה: דרך אגב, הוא לא נבחר, הוא מונה על-ידי ליברמן.

שלמה מולה: התפקיד שלו – בעצם לגמור את בית-המשפט העליון.

שלמה מולה: הוא בעצם נאמן, שר המשפטים נאמן, אדוני היושב-ראש, בממשלה הזאת, כקבלן הביצוע של הממשל – על-ידי נאמן סומנו שלושה מוסדות חשובים מאוד לדמוקרטיה: בית-המשפט העליון, שעובר היום ימים קשים מכיוון שהוא פוסק פסיקה אולי עניינית ביותר שקשורה להתנחלויות, לעבירות על החוק, ומה לעשות, כצל'ה לא אוהב את זה.

שלמה מולה: הגוף השני הוא בעצם הגוף שנקרא תקשורת במדינת ישראל.

שלמה מולה: האם זכרתם איך ראש הממשלה השתלט על רשות השידור?

שלמה מולה: האם אתם זוכרים מה עושים ימים ולילות לערוץ-10?

שלמה מולה: ועוד הרשימה ארוכה.

שלמה מולה: בעצם המציאו להם גביר בארצות-הברית שיממן עיתון שנקרא "ישראל היום", אז יש להם את "ישראל היום".

שלמה מולה: אז למה לא להשתלח בתקשורת, אדוני היושב-ראש?

שלמה מולה: עכשיו מצאו להם גוף שלישי, גוף שנקרא "ארגוני זכויות אדם".

שלמה מולה: בעצם הם באים ואומרים: בואו נגמור עם ארגוני זכויות האדם.

שלמה מולה: אז בסופו של דבר אנחנו באים לכאן, לכנסת ישראל, בהשראתו של שר המשפטים, ויודיעו: הנה הדיקטטורה חזרה, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: זה הזמן – מי שמחפש צדק חברתי יקום ויבוא ויגיד: הדמוקרטיה שלנו לא צריכה להיות נתונה בידיו של השר נאמן.

שלמה מולה: הוא אדם נעים הליכות, הוא מתהלך בתוכנו, אבל בעצם, אדוני היושב-ראש, מי שמעלה היום, ימים ולילות, מעל דוכן הכנסת את בית-המשפט העליון הוא שר המשפטים, במקום להגן על בית-המשפט העליון.

שלמה מולה: לכן, נעשה הכול, גם בוועדה ובכל מקום, ונילחם כדי להגן על זכותנו לבית-משפט חשוב, שיש לו תפקיד חשוב ומכריע בדמוקרטיה, לשמור על זכויות האדם.

שלמה מולה: על-פי כצל'ה זכויות האדם ממש לא חשובות.

מוחמד ברכה: תודה, אדוני.

מוחמד ברכה: חברת הכנסת רחל אדטו, ואחריה – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

רחל אדטו: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כולנו מכירים ילדים שבוחנים את הגבולות שלהם.

רחל אדטו: עושים משהו קטן, מסתכלים איך מגיבים – – –

רוני בר-און: אני לא.

רוני בר-און: אצלי הם עוברים את הגבולות.

רחל אדטו: עושים משהו, שוברים משהו קטן, ומסתכלים מה ההורים עושים או איך הם מגיבים, איך הגננת מגיבה.

רחל אדטו: אחר כך, אם רואים שאין תגובה, עושים עוד משהו ועוד משהו, וככה הם כל הזמן בוחנים את הגבולות שלהם.

רחל אדטו: זה הדימוי המתאים ביותר למה שאני רואה שהקואליציה עושה כרגע.

רחל אדטו: היא פשוט מנסה ורואה איפה הגבולות שלה.

רחל אדטו: היא עושה צעד, עוד צעד קדימה, ועוד חקיקה כזאת, ועוד חקיקה אחרת, ועוד חקיקה גזענית, ועוד מזעזעת עוד קצת את אושיות הדמוקרטיה ואת אושיות הבית הזה, וכל הזמן היא בוחנת.

רחל אדטו: אבל מה, המטרה היא לשבור, לנתץ, להרוס, להרוס את המשען הכי חזק שלנו, את המשען של הדמוקרטיה של מדינת ישראל.

רחל אדטו: ומה קורה?

רחל אדטו: מי מסתכל על זה מהצד?

רחל אדטו: אזרחי מדינת ישראל מסתכלים ואומרים: מה קורה כאן, איפה אנחנו במשחק הזה, איפה אנחנו שעובדים עלינו, עושים לנו, מעוותים לנו את היום-יום, את התפארת שאנחנו בונים עליה את המדינה?

רחל אדטו: ישבתי קודם בחוץ ובאו אלי כמה מעובדות הכנסת ואמרו: תגידו, אתם השתגעתם?

רחל אדטו: מה אתם עושים כאן?

רחל אדטו: אומרות לי את זה עובדות הכנסת שחיות כאן ביום-יום, בוודאי יותר שנים ממני.

רחל אדטו: הן אומרות: לא מאמינות שזה מה שקורה כאן במליאה.

רחל אדטו: אנחנו מסתכלים על זה – והחוק שהגיש חבר הכנסת כץ, אני מגנה מכאן כל ניסיון בכלל להעביר את זה לנושא העדתי.

רחל אדטו: זה לא נכון, זה לא ראוי ולא היה מקום להעלות את זה כאן בכלל.

רחל אדטו: אבל מעבר לזה, החוק של חבר הכנסת כץ הוא כרגע חוק פרסונלי ולכן הוא לא נכון.

רחל אדטו: אבל זה לא החוק הזה שעומד בפני עצמו.

רחל אדטו: החוק הזה כרוך בכריכה מאוד הדוקה עם מספר חקיקות שהן פשוט בלתי הגיוניות, בלתי אפשריות ואסורות לחלוטין: זה הוועדה למינוי שופטים, זה סתימת הפיות הבלתי-מובנת של התקשורת, ואיפה שאנחנו נוגעים ואיפה שאנחנו מסתכלים אנחנו רואים את סתימת הפיות הזאת.

רחל אדטו: הכול הולך ביחד, והכול תוך מתקפה בבת-אחת, מכל החזיתות.

רחל אדטו: הדמוקרטיה עומדת במרכז ומכל הכיוונים עכשיו מתקיפים אותה.

רחל אדטו: מסביבנו יש אביב העמים של המדינות השכנות וכל המדינות האסלאמיות, ואנחנו עושים בדיוק את הצעד ההפוך.

רחל אדטו: במקום אביב העמים שמחפש את הדמוקרטיה, אנחנו, מדינה שמושתתת על דמוקרטיה, הולכת ומתכנסת לתוך משהו אחר, שהוא ממש אנטי-דמוקרטיה.

רחל אדטו: ואמר לפני – דיקטטורה.

רחל אדטו: אני לא רוצה לחזור על המלה הזאת, אבל היא מתכנסת לאיזה משהו שהוא ממש מלה הפוכה מדמוקרטיה.

רחל אדטו: לא ייקח לנו עוד זמן שגם נהיה חלק ממשטרת המחשבות.

רחל אדטו: גם זה יכול לעבור כאן, אנחנו יכולים לקנוס אנשים, שלא רק שלא יגידו, אלא גם שלא יחשבו.

רחל אדטו: לכן אנחנו כאן חייבים חייבים חייבים לעצור את זה.

רחל אדטו: וכמו שאמרו לפני, לא רק בשבילנו, ולא נפשפש בעברנו, אלא למען ילדינו ונכדינו ולמען אזרחי מדינת ישראל.

רחל אדטו: תודה רבה.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת ישראל אייכלר, אחריו – חברת הכנסת נינו אבסדזה, ואחריה – חבר הכנסת אורי אריאל, שאני לא רואה אותו באולם.

מוחמד ברכה: בבקשה, אדוני.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני חייב לומר שאני לא מכיר את השופט גרוניס ואת פסיקותיו מספיק בשביל לדעת אם הוא טוב – – –

רוני בר-און: לא מכיר את או לא מכיר בפסיקותיו?

ישראל אייכלר: חבר הכנסת בר-און שואל – למען הפרוטוקול – אם אני לא מכיר את גרוניס או לא מכיר בפסיקותיו.

רוני בר-און: זו שאלה חשובה בנסיבות העניין.

ישראל אייכלר: מאוד מאוד חשובה, אבל האמת היא שאני פשוט לא מכיר אותו, כך שאני לא יודע אם טוב שהוא יהיה נשיא בית-המשפט העליון או לא טוב שיהיה נשיא בית-המשפט העליון.

ישראל אייכלר: אבל אני מדבר על העיקרון של בית-משפט עליון.

ישראל אייכלר: לא ייתכן בעולם שמדינה שנקראת "דמוקרטיה" תיתן את השלטון בידי השופטים ותמסור את סמכויות הכנסת והממשלה בידי השופטים, כשם שלא יעלה על הדעת שהממשלה תהיה שופטת, ואם יש לי איזה סכסוך עם השכן אני אלך לממשלה.

שלמה מולה: אז מי אתה רוצה שיהיו השופטים?

ישראל אייכלר: שופטים צריכים לעסוק במשפט.

ישראל אייכלר: נקודה.

ישראל אייכלר: אסור להם להתערב בענייני ניהול מדינה, אסור להם להתערב בענייני מתן רשיון נהיגה, אסור להם להתערב בשום דבר שאיננו בין אדם לחברו ובין האדם שיש לו איזה טענה שיש פה משהו שהוא נגד החוק.

ישראל אייכלר: זה במדינה צודקת.

ישראל אייכלר: איך אמר הנביא?

ישראל אייכלר: "שמעו דבר ה' קציני סדום; האזינו תורת אלוקינו עם עמורה".

ישראל אייכלר: יש לנו חוקה שהיא חוקת התורה, שם כתוב בפירוש מהו צדק, מה מוסרי, מה לא מוסרי, ואנחנו לא צריכים לקחת משום עם בעולם את המוסר, ואת ההלכה ואת החוקים, אלא אם כן יש – זה נקרא "תקנות הקהל" – דברים אקטואליים, ואז מתכנסים רוב התושבים, אם זה בבית, אז רוב התושבים בוועד הבית, אם זה במדינה, רוב האזרחים.

ישראל אייכלר: בוחרים כנסת, בוחרים ממשלה ומנהלים מדינה.

ישראל אייכלר: אבל מה שקורה בבית-המשפט העליון – שהיתה קבוצה קטנה – ואני לא מאשים את השופטים, אני מניח שכל ממסד שהיה מקבל כאלה סמכויות היה לוקח בשתי ידיים.

ישראל אייכלר: היו שופטים עליונים במשך דורות בארץ שאמרו: זה לא שפיט.

ישראל אייכלר: הנה, עכשיו היה אירוע של גלעד שליט.

ישראל אייכלר: הממשלה החליטה החלטה לא פשוטה לעשות את העסקה.

ישראל אייכלר: היטב עשה בית-המשפט העליון שאמר: זה לא ענייני, אני לא קובע את זה.

ישראל אייכלר: לכן העירוב הזה שניסו גורמים – אני מאשים לא את בתי-המשפט, אלא את הגורמים שהפכו את בית-המשפט לקרדום להילחם בו את מלחמת התרבות נגד הדת היהודית.

ישראל אייכלר: הם הכניסו את בתי-המשפט למחלוקת והורידו את מעמדם של השופטים כשופטים.

ישראל אייכלר: הבעיה היא שבית-המשפט העליון זה כל אלה שמדברים למען אותה גילדה, הם עצמם אמרו "חבר מביא חבר".

ישראל אייכלר: לסיום, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לספר לכם עדות של מישהו ששמע את זה מאחד השופטים העליונים, ולא אגיד בשמו.

ישראל אייכלר: כשהוא שאל אותו למה אין מספיק שופטים מזרחיים, הוא אמר:

ישראל אייכלר: ניסינו להוריד את הרמה של המבחנים והדברים האלה כמה שאפשר, אבל לא הצלחנו יותר, אי-אפשר.

ישראל אייכלר: מה לעשות?

ישראל אייכלר: אין שופטים מזרחיים ברמה הזאת.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני מאמין שיש שופטים מזרחיים ברמה הזאת, אני מאמין גם שיש שופטים ערבים ברמה הזאת – –

יעקב כץ: מה עם חרדים?

ישראל אייכלר: – – ואני לא מעז לומר שאני מניח שיש גם עורכי-דין ומשפטנים חרדים שיכולים להיות ברמה הזאת, גם אם ניסו להכניס אותם, לתפור להם תיק, כמו יעקב ויינרוט, שיצא זכאי במשפט.

ישראל אייכלר: ולכן אני מסיים בפסוק, אדוני היושב-ראש: "למרבה המשרה ולשלום אין קץ על כסא דוד ועל ממלכתו להכין אתה ולסעדה במשפט ובצדקה מעתה ועד עולם".

ישראל אייכלר: זה המבחן.

ישראל אייכלר: תודה.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה, אחרי שהוא התחלף עם חברת הכנסת נינו אבסדזה, ולכן היא תהיה אחריו.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, משחר העם הזה, "צדקה ומשפט" זה השם של העם היהודי, מאברהם אבינו עד היום הזה.

אורי אריאל: אני לא מעוניין להיכנס לפולמוס שקורה פה בקולות גדולים, אבל יש לי הצעה לכל המבקרים, כחבר בוועדה לבחירת שופטים, אני מציע לכם לבדוק לפי מבחן התוצאה.

אורי אריאל: עד שכולם פה – לא כולם, אבל יש פה קולות מתלהמים – הרי בודקים, הרי יש יותר מ-130 שופטים שמינינו בוועדה – סליחה, בחרנו בוועדה, בראשותו של שר המשפטים.

אורי אריאל: האם יש מישהו פה שיכול להעיר הערה אחת על הבחירות?

אורי אריאל: שיקום.

זהבה גלאון: כן.

אורי אריאל: אה, תקומי, בבקשה, תגידי, אני רוצה לשמוע.

אורי אריאל: ואם יש לך, מדוע לא שמעתי עד היום?

זהבה גלאון: כי זה חסר תועלת, זה חסר תועלת.

אורי אריאל: לא, גברתי, את יכולה, אין בעיה, חלוקת העבודה, שהימין ישלוט, לשם שינוי, והשמאל יצעק – זה בסדר.

אורי אריאל: חלוקת עבודה שעלי היא מקובלת, אני לא יכול להתרעם עליה אחרי הרבה שנים שגרוננו ניחר, יש בכל זאת משהו בזה שתהיה חלוקת עבודה צודקת.

אורי אריאל: אבל אני אומר עוד פעם, גברת גלאון, חברת הכנסת גלאון – –

זהבה גלאון: אתה חבר בוועדה למינוי שופטים.

אורי אריאל: – – המבחן הוא מבחן התוצאה, והיות שהרמקול אצלי לא שומעים אותך – –

זהבה גלאון: נכון.

אורי אריאל: – – ואני אומר לך שגם על שופטי העליון שנבחרו לפני שנתיים, שופטי בית-המשפט העליון, וגם האחרים, אומרים את ההלל, והמבחן הוא מבחן התוצאה.

אורי אריאל: ולכן – השינויים שעכשיו מציע ידידי, חבר הכנסת יעקב כץ, ושינויים אחרים, הם אך שינויים מתבקשים.

אורי אריאל: ואני רוצה לסיים, ברשותך, היושב-ראש:

אורי אריאל: אני תומך מאוד בחוק שהציע ידידי חבר הכנסת מקדימה.

אורי אריאל: החוק אומר – אני אומר את זה במילותי, בפשטות – ייבחר בכנסת אחד מהקואליציה ואחד מהאופוזיציה, אבל שמייצג את המפלגה הגדולה.

אורי אריאל: וזה צודק, וזה נכון.

קריאה: – – –

אורי אריאל: כן.

אורי אריאל: כן.

אורי אריאל: אני אומר לך, חבר הכנסת בר-און, אני פה מעל הבמה מודיע שהחוק הזה צודק, והוא יחול – –

רוני בר-און: אם החוק הזה צודק למה – – – את המועמדות שלך?

רוני בר-און: אין גבול לצביעות.

אורי אריאל: – – הוא יחול ברגע שהכנסת תחליט להחיל אותו, ולכן גם החוק לגבי לשכת עורכי-הדין הוא חוק צודק.

אורי אריאל: בשני המקומות צריך שיהיה צדק, צריך שיהיה סדר, ובעזרת השם הכנסת הזאת תעשה את זה, ובהצלחה.

אורי אריאל: תודה.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: חברת הכנסת נינו אבסדזה, אחריה – חבר הכנסת אבישי ברוורמן, ואם הוא לא יהיה – חברת הכנסת דליה איציק, ואם היא לא תהיה – חבר הכנסת אורי אורבך.

נינו אבסדזה: אדוני היושב-ראש, עוד שבוע שחור לדמוקרטיה הישראלית החל היום, ודווקא עוד פעם בכנסת ישראל, שאמורה להיות עמוד השדרה – אבל עמוד השדרה של הדמוקרטיה הישראלית, ובמקום זה, פעם אחר פעם, באמצעות חקיקה עוקפת-דמוקרטיה מכל צד אפשרי, אנחנו שמים עוד מסמר ועוד מסמר בארון הקבורה של הדמוקרטיה.

נינו אבסדזה: חבר הכנסת כץ, אתה דיברת על הצדק ועל החוק הצודק.

נינו אבסדזה: צר לי לומר לך, אבל כל מה שאמרת נשמע בדיוק כמו הביטוי הידוע: מי שלא אתנו – נגדנו.

נינו אבסדזה: נכון?

נינו אבסדזה: אבל זה לא נגדנו, זה נגד הדמוקרטיה.

נינו אבסדזה: תבואו ותגידו באמת את האמת – ואמרו את זה חברים לפני: אתם רוצים שופטים עם אידיאולוגיה מסוימת.

נינו אבסדזה: ואני לא רוצה שופט משום שהוא מתנחל או משום שהוא תל-אביבי, או משום שהוא מרמת-גן או מאופקים.

נינו אבסדזה: אני רוצה שהוא יהיה שופט, ושכל שיקול פוליטי יהיה זר לו.

נינו אבסדזה: אתם מרימים יד על הדבר הקדוש שעד עכשיו, 63 שנה, איכשהו הצליחו לשמור עליו, והיום, פעם אחר פעם – דרך אגב, אדוני היושב-ראש, זה לא קורה היום, זה לא התחיל גם אתמול, זה התחיל עם ועדות חקירה, וזה נמשך בשבוע שעבר עם ערוץ-10; ניסיון חסר תקדים לסתום פיות לתקשורת החופשית במדינת ישראל – וזה יימשך השבוע, עוד פעם ועוד פעם, עם חוקים שלא אני אלא שופטים בדימוס קוראים להם חוקים הזויים, שאתם מתכוונים להעביר.

נינו אבסדזה: הרי אתם אפילו לא מסתירים – אומרת חברת הכנסת ציפי חוטובלי שהמציאות היא חדשה.

נינו אבסדזה: מילא שאת המציאות של היום רציתם לשנות – אתם רוצים לקבוע כללי משחק חדשים, וכללי המשחק האלה הם נגד, מוחלט, כל דבר דמוקרטי שזז ונושם פה.

נינו אבסדזה: מדובר כאן בשילוב מושלם – אבל מושלם – של שיטות לינץ', של סנטור מקארתי, של אינקוויזיציה ושל בולשביזם, הכול יחד – שילוב מושלם וקטסטרופלי.

נינו אבסדזה: עכשיו, הרי לא צריך להמציא את הגלגל, וכולנו יודעים איך נוהגים בשיטות – במשטרים הטוטליטריים ביותר.

נינו אבסדזה: יש כמה שלבים: קודם לסמן את האויב, ואחרי זה – ואנחנו כנראה עם כל השרשרת הקטסטרופלית של החוקים האנטי-דמוקרטיים נמצאים עכשיו בשלב הבא, שלדעתי הוא מפחיד ביותר: עושים לו דה-לגיטימציה – דרך התקשורת, כרגע דרך הכנסת.

נינו אבסדזה: עכשיו, סימנו מיהם האויבים: ארגוני זכויות האדם הם האויבים, התקשורת היא האויב, עכשיו גם בית-המשפט הוא האויב.

נינו אבסדזה: תגידו, זה באמת לא מפחיד אתכם?

נינו אבסדזה: אומרים פה שעושים צדק משפטי.

נינו אבסדזה: מה שאתם מנסים – אתם מנסים באמת להשתיק את הצדק המשפטי, את הצדק הראשון, ואני מאוד מקווה שלא האחרון במדינת ישראל – הצדק המשפטי.

נינו אבסדזה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת אבישי ברוורמן, ואחריו – חברת הכנסת דליה איציק.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, השרים, עמיתי חברי הכנסת, בעולם היום יותר ויותר נשאלת השאלה אם הדמוקרטיה הליברלית תחזיק מעמד.

אבישי ברוורמן: הלחץ, המשבר הכלכלי, מביא לתפיסות עולם שאומרות שדמוקרטיה זה שלטון רוב; דמוקרטיה היא לא דמוקרטיה ליברלית, העיקר שהרוב קובע.

אבישי ברוורמן: היתה דוגמה שארצות-הברית, מעוז הדמוקרטיה הליברלית, כמעט נפלה.

אבישי ברוורמן: היתה התופעה של סנטור בשם ג'וזף מקארתי, שבלחץ הרוב, הפחד מהקומוניזם, התחיל להפוך אמנים ידועים – צ'רלי צ'פלין, אתם זוכרים?

אבישי ברוורמן: שדרים, סופרים גדולים, חברי פרלמנט – הם כולם בוגדים.

אבישי ברוורמן: התופעה הזאת כמעט הגיעה לקריסת הדמוקרטיה הליברלית בארצות-הברית.

אבישי ברוורמן: היא היתה – מר מולה, תרשה לי רק לסיים?

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: הדמוקרטיה הליברלית היא בסכנת קיום בכל נקודה, כי הדבר הכי חשוב במנהיגות – להבין שחוקי המשחק, הפרדת רשויות, אלה הדברים הקובעים, ולא שליטתו, שלטונו, של זה או אחר.

אבישי ברוורמן: יש אנשים שחושבים שדמוקרטיה זה מה שיש ברוסיה הסובייטית, כבר לא סובייטית, א-לה פוטין – שיש מנהיג, מקבל את הרוב, מתעמל לפני העם, ומי שלא מסכים אתו, אנחנו יודעים מה קורה לו.

אבישי ברוורמן: ישראל נמצאת היום בסכנה משום שדברים קטנים, שכמה חברי כנסת מהספסלים האחוריים אומרים: אנחנו נוריד כמה אנשים שמפריעים בתקשורת; אנחנו לא ניתן מימון לארגונים מפני שהם לא מתאימים לתפיסת העולם שאנחנו אומרים שהיא של הרוב; אנחנו נתחיל להשתלט על בית-המשפט העליון, שבסוף יהיה – קול המון כקול שדי.

אבישי ברוורמן: ואמרתי את זה כבר: קול המון כקול שדי זה תרגום מרומאית, מהרומאים, ששלטו באמצעות לחם ושעשועים.

אבישי ברוורמן: אצלנו, היהודים – ואני אומר את זה גם לחברי הערבים: אלוהים זה בקול דממה דקה, והסנהדרין לא מובלת על-ידי אנשים שאומרים: סיר הבשר אשר במצרים.

אבישי ברוורמן: ולכן, מה שמפריע לי זה ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו – –

רוני בר-און: גם לי.

אבישי ברוורמן: – – מכיוון שראש ממשלת ישראל, שהוא מנהיג העם היהודי ומנהיג מדינת ישראל, היה צריך לשבת, ולעמוד, ולהוריד מסדר-היום את כל החוקים האלה, לא להתחבא מאחורי ספסלים אחוריים.

אבישי ברוורמן: נכון, זה יביא עוד כמה קולות, זה יעזור בפריימריז, אבל אוי לה למדינת ישראל אם תוותר על הדמוקרטיה הליברלית.

אבישי ברוורמן: זה לא רק יהרוס אותה כאותה חברה שמתיימרת, וזו מטרתה, להיות חברת מופת, אלא שגם בגויים מתחיל לצאת השם שהמדינה הזאת מוותרת על עקרונות הדמוקרטיה הליברלית.

אבישי ברוורמן: זה לא רק יגרום שמאירופה, באמצעות החוקים המטופשים, לא יתמכו באוניברסיטאות, בדברים אחרים; זה יבוא לנקודה העיקרית, שכשיבוא ראש ממשלה ויגיד: אנחנו הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון, יגידו לו: כן, יש שלטון רוב גם בארצות ערב, גם ברוסיה.

אבישי ברוורמן: ולכן, אדוני ראש הממשלה, הכול תלוי בך.

אבישי ברוורמן: מנהיגות זה לעמוד, כאשר המונים או פריימריז הולכים קדימה, אתה, כמנחם בגין, שאתה מתיימר להמשיך את דרכו, צריך לומר בצורה ברורה: אין מקום לחוקים כאלה בבית ישראל, אין להם מקום בדמוקרטיה ליברלית.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: חברת הכנסת דליה איציק, בבקשה.

מוחמד ברכה: אחריה – חבר הכנסת אורי אורבך.

מוחמד ברכה: ואחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מאוד שמחה לראות אותך על הכיסא הזה.

דליה איציק: אני מכירה אותך, אני בטוחה שתנהל את זה בשום שכל, בתבונה רבה, ואני מאחלת לך הצלחה.

מוחמד ברכה: תודה.

דליה איציק: חברי חברי הכנסת, האמת שזה מסוג הימים שאתה אומר – – –

נסים זאב: את באמת מרגישה את זה?

דליה איציק: ודאי שאני מרגישה.

דליה איציק: למה אתה חושב שאני מתחנפת אליו?

דליה איציק: לא ראית שאני ישר מתחנפת אליו?

דליה איציק: יש אנשים שלא מתעסקים אתם, חבר הכנסת נסים זאב.

דליה איציק: בצחוק.

דליה איציק: חברי חברי הכנסת, זה מסוג הנושאים והימים שלא בא לך אפילו לדבר.

דליה איציק: לא בא לך לדבר, כי יושב פה השר בוגי יעלון, שאדוני – נדמה לי שאתה גם משנה לראש הממשלה, או סגן ראש הממשלה; יש כל כך הרבה תפקידים, אני לא כל כך זוכרת.

דליה איציק: משנה לראש הממשלה או סגן לראש הממשלה?

דליה איציק: ויש לי כבוד, בטח גם לך וגם לתפקיד שלך, ואני חושבת לעצמי, מה קורה לכם?

דליה איציק: סליחה שאני אומרת לך.

דליה איציק: בן קיבוץ, באמת – הכי לא אישי שרק אפשר – מה זה?

דליה איציק: זה סחרחורת גבהים?

דליה איציק: זה מה?

דליה איציק: מה קרה לכם?

דליה איציק: מה יש לכם?

דליה איציק: מה ההתנפלות הזאת על כל העולם ואשתו?

דליה איציק: בכל דבר, בכל נושא.

דליה איציק: יש פה ראש ממשלה נעדר.

דליה איציק: הוא איננו.

דליה איציק: וכשאני אפילו מנסה לחשוב על הקדנציה שלכם – אפס הישגים.

דליה איציק: אפס הישגים.

דליה איציק: אני מכירה כמה אנשים שהם גם יושבי-ראש כנסת – בכלל, גם בכירי הליכוד, בוכים ויורים.

דליה איציק: נורא ואיום – הבכירי – בכייני הליכוד, כל אלה שמנסים להיות נורא נאורים.

דליה איציק: הורסים את הדמוקרטיה – שמעתי את יושב-ראש הכנסת – מה שלא מפריע לו לאשר היום בסדר-היום קריאה שהיא פרטית, הצעת חוק שהיא פרטית לגמרי, שהיא אינה עולה בקנה אחד ביום שני.

דליה איציק: איפה אתה?

דליה איציק: מה, אתה לא יכול להגיד שום דבר?

דליה איציק: אתה יודע, גם אני ישבתי במקום שלך.

דליה איציק: לא הייתי משנה לראש הממשלה, אבל הייתי יושבת-ראש הכנסת, ולא מעט פעמים גם עלי היו לחצים.

דליה איציק: אתה לא היית פה כשאני ניהלתי את הכנסת, ואני אומרת לך שעמדתי בלחצים הללו.

דליה איציק: אתה לא יודע מה אני סבלתי מרוני בר-און.

דליה איציק: אתה לא יודע מה זה לסבול מרוני בר-און.

דליה איציק: רוני בר-און היה שר האוצר, הוא היה שר אוצר חזק, והיה פופולרי, והיה משמעותי, ועשה עבודה נהדרת, והיו לי חילוקי דעות אתו.

דליה איציק: חשבתי שהרבה פעמים אולי עושים ככה לכנסת, והחברים שלי יודעים – אני עמדתי מול כולם, כולל מול ראש ממשלה שמאוד אהבתי אותו ומאוד כיבדתי אותו.

דליה איציק: מה יש לכם?

דליה איציק: תגידו לי, מה קרה לכם?

דליה איציק: מה זה כולכם מתהלכים כאילו באיזה פחד כזה?

דליה איציק: פתאום תפסתם איזה שלושה חברים פוזה – דן מרידור, ובני בגין.

דליה איציק: ועכשיו גם יושב-ראש הכנסת.

רוני בר-און: אף אחד מהם לא יהיה פה היום כדי להצביע.

דליה איציק: ברור.

דליה איציק: בתקשורת הם נאורים, הם מה-זה מה-זה מה-זה בוכים, בוכים ויורים.

דליה איציק: אבל אני מצפה ממך – אתה יודע, בשבוע שעבר יצא לי לדבר – אני אומרת לך את זה בהכי חברות שרק אפשר – בשבוע שעבר יצא לי לדבר עליך.

דליה איציק: אני זוכרת את הוויכוח שלי אתך כשהיית רמטכ"ל, ואני הייתי שרה לאיכות הסביבה, על איזה יער שאתה מכיר, וברוב הגינותך אפילו אמרת לי בסוף: את יודעת, את צודקת, והשתכנעת, ונורא שמחתי שזה קרה.

דליה איציק: תגיד, אתה לא רואה את הקולות?

דליה איציק: אתה לא שומע?

דליה איציק: אתה לא רואה שצריך פה אורולוג?

דליה איציק: שיש אנשים שלא נעים לי להגיד לך לאן השתן עלה להם?

דליה איציק: סליחה על הביטוי הלא-פרלמנטרי.

דליה איציק: מישהו מכם צריך לעשות סדר.

דליה איציק: מישהו מכם צריך לדפוק על השולחן ולומר: חברים, ילדים קטנים מנהלים פה את העסק.

דליה איציק: גם בקדימה יש ויכוחים לא פשוטים, וחלק מהחברים שלי אומרים שאני עוזרת של היושבת-ראש, וחלק אומרים שאת עושה ככה, אבל אני לוקחת עמדה.

דליה איציק: איפה אתם?

דליה איציק: תעשו קצת סדר בבלגן.

דליה איציק: אני רוצה לבקש עוד דבר אחד ובזה לסיים – אני מאמינה שאתה גדלת בערכים או באותם מקומות שגם אני גדלתי בהם.

דליה איציק: אתה התגלגלת לשם, ואני התגלגלתי למקום אחר, ומי יודע, אולי יום אחד נהיה באותו מקום, אבל עד שאנחנו נהיה אולי פעם באותו מקום, יש פה נקודות של אל-חזור, אדוני השר.

דליה איציק: אני באמת מבקשת שאתה תנסה לעצור – אני בטוחה, בטוחה, שאם אתה לומד את הדברים הללו היטב, אתה לא חי אתם בשלום.

דליה איציק: ואתה לא חי על חסדים של אף אחד בליכוד.

דליה איציק: אני חושבת שהגיע הזמן שתשמיע גם את הקול שלך.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת אורי אורבך.

מוחמד ברכה: לא, המקלחת היתה קרה מדי.

מוחמד ברכה: בבקשה, אדוני.

מוחמד ברכה: אחריו – חבר הכנסת איתן כבל, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת דניאל בן-סימון.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, ברכות, בהצלחה.

אורי אורבך: חברי הכנסת, אל תגזימו עם האוי-אוי-אוי שלכם.

אורי אורבך: שני חוקים קטנים ולא חשובים.

מגלי והבה: לא קטנים.

אורי אורבך: קטנים ובלתי חשובים לחלוטין, אחד בעניין גרוניס ואחד בעניין השינוי בלשכת עורכי-הדין.

אורי אורבך: שום משמעות.

אורי אורבך: יש אלמנט של קוניונקטורה, לא אתכחש לזה, אני מניח שזה עמד בבסיס העניין, אבל הדמוקרטיה מזה לא נהרסת, ולא קרה שום דבר, ומחליפים נאור – הגברת נאור, בנאור אחר בשם גרוניס.

אורי אורבך: גם אני לא מתלהב מערימת החוקים שמסתערים עלינו, שהייתי קורא לחלקם חוקי גרגרוניס – מלשון גרגרנות; לא חלילה לפגוע בשמו של השופט.

אורי אורבך: יש פה תחרות של גרגרנות: חטוף ואכול; אני אראה לשמאלנים, אני אראה לבית-המשפט, אני אראה לאלה.

אורי אורבך: יש אלמנט מסוים – ככה זה כשיש פריימריז במפלגות גדולות; כל אחד רוצה להראות: שופוני, תראו כמה שאני יותר ימני.

דליה איציק: תגיד להם.

אורי אורבך: הם לא פה פשוט.

אורי אורבך: תעבירו להם.

דליה איציק: מתי הם פה?

אורי אורבך: אני לא מבדיל בין הליכוד לקדימה.

אורי אורבך: אתם תסלחו לי.

דליה איציק: מי אתה?

אורי אורבך: אני לא מצליח להבדיל.

אורי אורבך: חברת הכנסת איציק, למעט את, שבאת ממפלגת העבודה, ועוד שניים-שלושה, אני – כבר שנתיים וחצי פה – לא מצליח להבדיל.

אורי אורבך: מה תעשי לי?

דליה איציק: מי זה המפד"ל, אתה יודע?

אורי אורבך: בסדר, כשאת תנאמי תגידי על המפד"ל.

דליה איציק: לא, כאילו פתרת – – –

אורי אורבך: לא, בשורה שלמה של סוגיות, כולל ביחס לבית-המשפט העליון, אני לא מוצא את ההבדל.

שלי יחימוביץ': צודק, צודק.

דליה איציק: עוד אחת.

מוחמד ברכה: רבותי, הפרק הזה הסתיים.

מוחמד ברכה: פרק הזהויות הסתיים.

אורי אורבך: בעיתונים, במדור לילדים, יש כזה "מצא את ההבדלים" – מראים שני ציורים, ושמים שמונה הבדלים.

אורי אורבך: אם אני שם את קדימה ואת הליכוד יחד, אין שמונה הבדלים.

שלי יחימוביץ': תזכיר להם את ממשלת אולמרט, את התקופה של נגד שלטון החוק, ומה הם אמרו אז.

מוחמד ברכה: תפסיקו, נו, באמת, כולכם ישבתם כמעט באותן ממשלות, וניהלתם אותה מדיניות.

מוחמד ברכה: תפסיקו.

מוחמד ברכה: אני אולי היחיד פה – – –

דליה איציק: זה לא נכון.

מוחמד ברכה: בסדר.

מוחמד ברכה: אמרנו שפרק הזהויות הסתיים.

מוחמד ברכה: בבקשה.

אורי אורבך: חברת הכנסת איציק, אני מבטיח לך שהייתי פונה לליכוד אם הם היו כאן, הייתי מדבר אליהם, אבל מה לעשות – את היית מורה הרבה שנים, מוצלחת – המורה תמיד צועק על התלמידים שמגיעים, למה אחרים מאחרים.

אורי אורבך: אין עם מי לדבר, חוץ מכבוד השר, שבתוקף תפקידו כאן – אין, הם לא כאן, אז תעבירו להם.

אורי אורבך: זה גם לא משנה.

אורי אורבך: רובכם הייתם במפלגה הזאת, חלק יחזרו לשם.

אורי אורבך: זה לא – – –

שלמה מולה: נשמעת נבואה.

אורי אורבך: לא, הערכה.

אורי אורבך: פרשנות בחינם.

מוחמד ברכה: נבצר מבינתי, חבר הכנסת אורבך – אתה תומך בחוק או מתנגד לו?

אורי אורבך: אני תומך.

אורי אורבך: תומך בחוק הזה.

אורי אורבך: לא הייתי ברור?

אורי אורבך: תומך בחוק הזה – – –

שלמה מולה: כמצוות אלקין הוא תומך בחוק.

אורי אורבך: אני תומך, תומך.

אורי אורבך: בלי מצוות אלקין.

אורי אורבך: לא דיברתי אתו היום.

מוחמד ברכה: אז מה זה הגרגרוניס הזה?

קריאה: אתה בעד או נגד?

אורי אורבך: מה, יש בעיות בהבנת הנשמע?

קריאה: כן.

אורי אורבך: אני תומך בחוק הזה שיאפשר לשופט גרוניס ולא לשופטת נאור בגלל שנשארו לה פחות משלוש שנים.

אורי אורבך: באמת, זאת הבעיה, של הסכנה על בית-המשפט העליון?

אורי אורבך: אפשר להתווכח על חוק השימוע, שעומד לעלות פה, זה שינוי בקונסטיטוציה, שחברי ועדת חוקה ילכו – – –

שלמה מולה: מה ארגוני השמאל – – –

אורי אורבך: רגע.

אורי אורבך: זה דבר בעל משמעות.

אורי אורבך: זה דבר בעל משמעות, מה שאתם מדברים, שבלשכת עורכי-הדין יהיה היושב-ראש, או לא יהיה היושב-ראש, כשמישהו בכלל יודע מי זה היושב-ראש?

שלמה מולה: כן, כן – – –

אורי אורבך: מאוד עקרוני.

שלמה מולה: – – – למה?

שלמה מולה: כן, כן – – –

מוחמד ברכה: טוב, חברים, חברים.

שלמה מולה: כן, כן, אנחנו יודעים.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת אורבך, אני מבקש לסיים.

אורי אורבך: כמו שאני אומר לחברי – – –

מוחמד ברכה: אומנם זה היה מעשיר – –

שלמה מולה: אנחנו יודעים כמה זמן.

מוחמד ברכה: – – וגם משעשע, אבל זה גם כן מסתיים בזה.

שלמה מולה: – – –

אורי אורבך: כמו שאני אומר לחברי בימין צאו מהאובססיה, לכם אני אומר – צאו מההיסטריה.

רונית תירוש: לא.

רונית תירוש: החוקים פה פרסונליים.

אורי אורבך: אלו חוקים שלא מעלים ולא – – –

רונית תירוש: זו בעיה שהם פרסונליים.

מוחמד ברכה: נו, באמת, חברת הכנסת תירוש.

אורי אורבך: פרסונליים, אני נורא מזועזע.

אורי אורבך: מאוד מזועזע.

אורי אורבך: יהיה גרוניס ולא השופטת נאור.

מוחמד ברכה: תודה.

אורי אורבך: ממש, ממש נורא.

רונית תירוש: הרעיון שזה פרסונלי.

אורי אורבך: אני אומר לסיום משפט – –

רונית תירוש: – – –

אורי אורבך: – – כן, אני אומר לסיום.

אורי אורבך: קשה להתרגל לשינויים, זה קשור גם לחוקים האלה, אבל פחות, באופן כללי, למה שנקרא "האליטות הישנות", שאני לא יודע למה קדימה כל כך מתנדבת להגן עליהן.

אורי אורבך: זרים על חופינו.

אורי אורבך: פתאום אנשים אחרים שאף פעם לא היו, פתאום יש להם יומרות להיות בבית-המשפט העליון.

אורי אורבך: מתנחל, נביא אחד מזרחי, שתיים אשה, אחד מתנחל ולעטוף לך, או שאתה אוכל את זה פה?

מרינה סולודקין: איפה הרוסים?

אורי אורבך: ואיפה העולים מרוסיה?

אורי אורבך: ואיפה הדרוזים?

אורי אורבך: לא צעקת עדיין, חבר הכנסת.

אורי אורבך: מה קורה?

אורי אורבך: אני כבר מחכה מההתחלה.

מאיר שטרית: מרינה, מה עם הדיור?

מוחמד ברכה: באמת שלא נעים לי להפסיק.

אורי אורבך: לא נעים להפסיק – אתה לא חייב.

אורי אורבך: לא כל דבר שלא נעים צריך לעשות.

אורי אורבך: לכן, תרגיעו.

אורי אורבך: יש שינויים טבעיים בחברה הישראלית, באים עוד אנשים.

אורי אורבך: גם בימין, חלקם אפילו משפטנים, אחדים מהם אפילו יודעים קרוא וכתוב, אפילו שהם ימניים.

מוחמד ברכה: טוב.

אורי אורבך: אז תרגיעו.

אורי אורבך: אלו חוקים של מה בכך, שכל קואליציה עושה אותם, גם כשאתם הייתם בקואליציה, ואם יום אחד, חס וחלילה תהיו, הכול ישוב על מקומו בשלום.

מוחמד ברכה: תודה, תודה.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חבר הכנסת דניאל בן-סימון.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת – –

מוחמד ברכה: חלאס.

איתן כבל: שלוש דקות, נכון?

מוחמד ברכה: כן.

איתן כבל: בסדר, אחלה.

מוחמד ברכה: אם יהיה מעניין, אז אפשר להיות גמישים, זה בסדר.

איתן כבל: – – אני עד עכשיו מנסה להבין מה באמת הקואליציה רוצה מאתנו בהצעת החוק הזו.

איתן כבל: מה הקואליציה מושיבה אותנו כאן לקבוע מי יהיה – וזה נושא חשוב.

איתן כבל: אבל אני שמעתי פה את שר האוצר קודם, שאמר שהכול בסדר בממלכת המשפט במדינת ישראל.

איתן כבל: ושולחים את כצל'ה, חושבים שהוא עוד בסיירת.

איתן כבל: במקום שיקום האמיץ מתוככם לבוא ולשים את החוק כאן, הם שולחים אותך כדי שתעשה להם את העבודה.

איתן כבל: נדמה לך שאתה עושה להם את העבודה.

איתן כבל: נדמה לך שאתה עושה את זה בשביל עצמך, בשביל תנועתך, ובסופו של עניין אתה משרת אותם, ואני לא מבין על מה.

איתן כבל: מה הפריע לך, מה הפריע לחברים מה שהיה עד היום?

איתן כבל: הרי זה מסוג אותם הדברים שהם בסוף חרב פיפיות.

איתן כבל: אתה מתכנן – תמיד בפוליטיקה, אתה מכיר את זה?

איתן כבל: אתה יושב, מתכנן, לסדר, להוא, שהוא יהיה.

איתן כבל: תאמין לי, יש לי ניסיון בזה.

איתן כבל: אתה קם בבוקר, אהוד ברק בליכוד.

איתן כבל: אלו בדיוק בדיוק אותם הסדרים.

איתן כבל: בדיוק אותן תוכניות.

אלכס מילר: – – –

איתן כבל: בדיוק.

איתן כבל: להבדיל אלף אלפי הבדלות.

איתן כבל: זו קומבינה, שנדמה לכם שהיא תשיג בסופה משהו.

איתן כבל: וסופן של קומבינות מן הסוג הזה, למרות ששמעתי אותך – ואתה איש מלא אנרגיות וכוח ואתה חושב שאתה הולך להביא לפחות את משיח בן דוד על החמור, אבל זה לא כך.

איתן כבל: אין משיח, ואין בן דוד.

איתן כבל: יש כאן קומבינה שאתה הולך לפני המחנה, והם מתחבאים אפילו.

רוברט טיבייב: יש חמור.

איתן כבל: זאת אומרת, עומד כאן שר האוצר, ומדבר בשם הממשלה, ובכלל הכול נופת צופים.

איתן כבל: אם הכול נופת צופים, למה לשנות את החקיקה?

איתן כבל: מה זה?

איתן כבל: לכן, אני אומר לך, ואני אומר לכם – הרי תשמע, אתם יכולים להעביר, אתם יכולים גם להעביר, אני לא רוצה להתבטא בלשון לא פרלמנטרית כאן מעל הבמה, אבל כל אחד יעביר בראש שלו מה שהוא רוצה, מה שרציתי להגיד.

איתן כבל: אבל לגופו של עניין – – –

מוחמד ברכה: תן רמז לפחות.

אלכס מילר: תן דוגמה.

איתן כבל: דוגמה אתם רוצים?

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: אם כבר.

איתן כבל: לכן, אני אומר לכם, אתם יכולים הרי להעביר מה שאתם רוצים, איך שאתם רוצים, מתי שאתם רוצים.

איתן כבל: זה כוחכם היום, לצערי, אבל זה המצב.

איתן כבל: אבל כצל'ה, עליך?

קריאה: כן – – –

איתן כבל: עליך, כצל'ה?

יעקב כץ: – – – זה חוק שלי.

איתן כבל: עליך, כצל'ה?

איתן כבל: אתה, הסיירת, עם הסיפורים שלך?

איתן כבל: גם עליך עבדו?

איתן כבל: תודה.

עפו אגבאריה: כצל'ה רוצה להיות ראש הממשלה.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת דניאל בן-סימון, ואחריו – חבר הכנסת רוברט טיבייב.

רונית תירוש: נאזם, תעדכן את הרשימה פה.

שלמה מולה: הוא קבלן הביצוע של נאמן, רק לא אומרים את זה.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני חייב לומר שהחוק הזה בפני עצמו הוא לא חשוב.

דניאל בן-סימון: הוא גם לא מסוכן, אלא אם אתה מכניס אותו לחוקים שהיו בשנתיים האחרונות, ואז אתה מקבל חשכה גדולה שנפלה על החברה הישראלית.

דניאל בן-סימון: אני אומר לכם: יש מקום לדאגה.

דניאל בן-סימון: זה לא החוק בפני עצמו, אלא זה וזה וזה וזה וזה וזה, סוף כל סוף הליכוד עלה לשלטון.

דניאל בן-סימון: סוף כל סוף.

דניאל בן-סימון: 34 שנים אחרי, עם רצח באמצע, וזו חרפה של אהוד ברק, סוף כל סוף, החלטתם לשנות את פני החברה הישראלית.

דניאל בן-סימון: לקח לכם הרבה זמן, ופה אני מתחיל להיות מודאג, בגלל שאתם רוצים מטרה אחת – למנוע הסדר.

דניאל בן-סימון: בשאלה שרודפת אחרינו 45 שנה – איך לעצב את המדינה הזאת, מה הגבולות שלה – במקום לקבל הכרעה פוליטית, אתם מחוקקים חוקים כדי למנוע הכרעה פוליטית, כי זו שאלה פוליטית.

דני דנון: בשביל זה בחרו אותנו בבחירות.

דניאל בן-סימון: לכן, כל החוקים האלו, דנון, יש להם קשר אחד – –

דני דנון: היו בחירות – – –

מוחמד ברכה: אתה תדבר אחריו.

דניאל בן-סימון: – – לשמור על המצב כמות שהוא ולמנוע בבוא היום הכרעה של הבוחר.

דניאל בן-סימון: לכן, להוסיף שופטים כאלה ואחרים, ולשים חוקים כאלה, וחוק הגולן, וחוק ירושלים, וחוק זה, וחוק זה, וחוק זה – בסופו של דבר, אני אומר, החוק הזה כשלעצמו הוא רק חוליה בשרשרת אחת שנועדה לשנות את פני החברה הישראלית – – –

מוחמד ברכה: סליחה.

מוחמד ברכה: זה לא מקובל ששם במושבים של מנהלי הסיעות תתנהל מליאה אחרת.

מוחמד ברכה: רבותי.

דניאל בן-סימון: במובן הזה, כשאני אומר שסוף כל סוף השתלטתם, זאת תהיה חברה אחרת, אם נסים זאב ינצח, אם אתה, כצל'ה, תנצח.

דניאל בן-סימון: יכול להיות שכל חלומם של המייסדים ירד לטמיון.

דניאל בן-סימון: נהיה חברה לא טולרנטית, נהיה חברה לא ליברלית, נהיה חברה אחרת, יותר חרדית, יותר דתית, יותר לאומנית.

דניאל בן-סימון: זה חזון הציונות?

דניאל בן-סימון: זה חזונה של מדינת ישראל?

דניאל בן-סימון: על זה נקבל פרסי נובל?

דני דנון: בשביל זה בחרו אותנו, חבר הכנסת בן-סימון.

דניאל בן-סימון: לכן, חבר הכנסת דנון, מה שהכי מצער אותי, שאדם כמונו עומד בראש המדינה הזאת, מתחפש כאילו שנראה ומדבר כמונו, באנגלית משובחת, בעברית משובחת, אבל הוא לא שונה מדנון, מחוטובלי ומכצל'ה.

דניאל בן-סימון: בנימין נתניהו, הקוסם שהתחפש כביכול לאדם ליברלי, שמופיע בקונגרס ומרקיד 500 חברי קונגרס, מעלה אותם 34 פעמים – בסופו של דבר, מטרתו אינה שונה מהמטרה של המחנה הכי קיצוני בליכוד, הכי קיצוני בישראל ביתנו – –

שלמה מולה: שכחת את ליברמן.

דניאל בן-סימון: – – ובמובן הזה חברו יחדיו בנימין נתניהו ואביגדור ליברמן, כתוצאה מבחירות אומללות ב-2009, כדי לשנות את פניה של החברה הישראלית.

דניאל בן-סימון: ואני אומר לכם – משפט אחד – – –

רוחמה אברהם-בלילא: דני, אתה רק נתת לגיטימציה לממשלה הזאת.

רוחמה אברהם-בלילא: אתה זוכר את זה, לא?

רוחמה אברהם-בלילא: אתה זוכר את זה.

דניאל בן-סימון: לכן, אני אומר: חברות עולות ונופלות.

דניאל בן-סימון: יש חברות כאלה שנתפסות לשיגעון, או מגלומניה או משהו כזה, והן נופלות.

דניאל בן-סימון: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, החברה הישראלית נמצאת על התפר הזה.

דניאל בן-סימון: זה לא החוק כמו העובדה שהיא מנסה בעצם להערים על ההיסטוריה ולשנות את החוקים כדי לעמוד מול תהליכים טבעיים שההיסטוריה מחייבת אותם.

דניאל בן-סימון: ולצערי, אנחנו אולי נפסיד את ההצבעה הזאת, אבל בבוא היום, כצל'ה, יכול להיות שאתה תנצח, אבל רובנו נבכה על הניצחון הזה.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת רוברט טיבייב, ואחריו – חבר הכנסת דני דנון.

רוברט טיבייב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, קודם כול אני מברך אותך, ואני מאוד מקווה שהחושך הזה לא יחזור בזמן שאתה מנהל – – –

מוחמד ברכה: זה יתר ברק.

מוחמד ברכה: החושך היה יתר ברק.

רוברט טיבייב: רבותי, זה הנאום הראשון שאני בכלל לא התכוננתי אליו.

רוברט טיבייב: איפה אני, איפה בית-משפט והשינויים האלה?

רוברט טיבייב: אבל בכל מקרה, אני רוצה להתייחס לנושא.

רוברט טיבייב: כביכול אני למדתי וחונכתי במערכת מאוד חזקה וצנטרליסטית ודיקטטורית.

רוברט טיבייב: מרינה, כמובן, מכירה את זה, וגם אלכס מילר שיושב שם – אנחנו מכירים את המערכת, שבבתי-משפט אתה נכנס לשם, ולא משנה מי יהיה העורך-דין שלך, אתה אשם או שאתה לא אשם.

רוברט טיבייב: זה בכלל לא משנה.

רוברט טיבייב: משנה איך המערכת מסתכלת עליך, מה המערכת רוצה ממך.

רוברט טיבייב: זה מה שחשוב, וזה מה שקובע.

רוברט טיבייב: זה היה אז.

רוברט טיבייב: ואני לא רוצה, חלילה וחס, להגיד שאנחנו רוצים להעתיק את המערכת שממנה, דרך אגב, ברחנו אני ומרינה.

רוברט טיבייב: אני מאוד מעריך את כצל'ה, דרך אגב.

רוברט טיבייב: אני לא יודע מה המניעים שעומדים מאחורי הצעת החוק הזאת, אבל זה מריח משהו – – –

מרינה סולודקין: מוכר.

רוברט טיבייב: כן.

רוברט טיבייב: תודה, מרינה.

מרינה סולודקין: מוכר.

רוברט טיבייב: מוכר מאוד.

רוברט טיבייב: אני לא רוצה שמישהו מכם ירגיש על עצמו, על בשרו.

רוברט טיבייב: פעם עמדתי במבחן כזה – – –

אלכס מילר: – – –

רוברט טיבייב: אלכס, אתה לא הצלחת ולא כדאי לך לעמוד במשפט שהשופט הוא הקובע ולא משנה מה החוק אומר.

רוברט טיבייב: בכלל לא משנה אם אתה אשם או לא אשם – משנה, עוד פעם, איך הוא יסתכל כלפי המערכת, וזה מה שחשוב.

רוברט טיבייב: אני מסכים עם מרינה לחלוטין – זה זיכרונות של פעם, ואנחנו לא רוצים להיכנס לתוך הזיכרונות האלה.

רוברט טיבייב: אני רוצה ממש להתייחס לכמה דברים ששלי יחימוביץ אמרה – שלא רואים הבדל בין הליכוד וקדימה.

רוברט טיבייב: לקדימה יש דרך, ולליכוד, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, יש רק אמצעים, ובאמצעים האלה הם משתמשים יפה מאוד.

רוברט טיבייב: השאלה מה זה הליכוד.

רוברט טיבייב: הליכוד זה מפלגה שאני מאוד מכבד – הדעות של חבר הכנסת דני דנון או של ?

רוברט טיבייב: זאת השאלה.

רוברט טיבייב: שאלה גדולה, כן?

רוברט טיבייב: לקדימה, יש לנו – – –

דני דנון: קדימה זה אבי דיכטר או ציפי לבני?

רוברט טיבייב: אנחנו כבר הכרזנו, וזה התופעה המוכרת אצלנו, וזה שיטת הדמוקרטיה, וזה לגיטימי לחלוטין.

רוברט טיבייב: בוא נראה מה יהיה אחרי הסקרים.

רוברט טיבייב: אם ביבי נתניהו ירד בסקרים אצלכם יהיה רצח, ואנחנו כבר – – –

מוחמד ברכה: לא, לא, אל תציג, אל תציג.

רוברט טיבייב: אוקיי, אני לא עושה את הדברים האלה.

רוברט טיבייב: אני שומע לך, אדוני.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

מוחמד ברכה: אתה צריך לסיים.

רוברט טיבייב: סיימתי כבר?

מוחמד ברכה: כן, תודה.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת דני דנון, ואחריו – חבר הכנסת מגלי והבה.

דני דנון: אין פה שר?

מוחמד ברכה: אתה רוצה שר?

מוחמד ברכה: אה, הנה, הוא הגיע.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר יולי אדלשטיין, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת כצל'ה נמצא פה או שהוא יצא?

קריאות: יצא.

דני דנון: יצא.

דני דנון: חבל.

דני דנון: אני אמסור לו את זה.

דני דנון: הוא שאל כמה שאלות רטוריות, ואני רוצה להצטרף לשאלתו.

דני דנון: מישהו יודע, חברי חברי הכנסת מהאופוזיציה, מה המשותף ל"ואבן", "וליום" ו"קלונקס"?

רוחמה אברהם-בלילא: ביבי.

דני דנון: לא.

דני דנון: הרופאים לא נמצאים במליאה.

דני דנון: אין פה רופא במליאה – אדטו, אלדד.

דני דנון: אם מישהו פה היה קצת – – –

קריאות: עפו.

דני דנון: עפו, אתה צריך לדעת.

דני דנון: מה משותף ל"ואבן", "וליום" ו"קלונקס"?

דני דנון: שלוש התרופות האלה.

עפו אגבאריה: – – –

דני דנון: שלוש התרופות האלה זה כדורי שינה.

דני דנון: מה שהיום האופוזיציה באה אלינו, לחברי הקואליציה, ואומרת, תיקחו כמה כדורי שינה, תישנו טוב, תירדמו, כל זמן שלטונכם אל תעשו שום דבר; תסגרו את הידיים, תעצמו את העיניים – תלכו לישון.

דני דנון: סליחה, אנחנו נבחרנו על בסיס ערכים מסוימים, על בסיס אג'נדה.

דני דנון: פתאום זה נהיה מלה גסה להגיד "אג'נדה".

דני דנון: אנחנו נבחרנו על בסיס אג'נדה פוליטית, ובאנו ואמרנו לבוחרים, תבחרו בנו, אנחנו נשנה את מה שעשו קודמינו.

דני דנון: אנחנו נשנה – זאת היתה ההבטחה שלנו לבוחר, לשנות – –

אריה ביבי: נדבר, לא נשנה.

דני דנון: – – והיום, כשאנחנו באים לשנות אתם לא מסכימים.

דני דנון: זאת זכותכם, אבל יש מושג שנקרא גם – –

אריה ביבי: – – – לדבר.

דני דנון: – – עריצות של המיעוט.

דני דנון: זה מה שקורה היום בכנסת.

קריאות: או – – –

דני דנון: עריצות של המיעוט.

דני דנון: כשהרוב הדמוקרטי, שנבחר – –

רוחמה אברהם-בלילא: – – –

דני דנון: – – בצורה דמוקרטית, בא לבצע שינוי, אתם אומרים – –

מוחמד ברכה: חברי הכנסת.

דני דנון: – – לא מקובל עלינו.

דני דנון: אז, חברי חברי הכנסת, בואו אני אזכיר לכם: כשהתקבלו פה החלטות קצת יותר קשות – לגרש יהודים מגוש-קטיף, להוציא את כל המתיישבים, את בתי-הכנסת, את בתי-הקברות – –

שלמה מולה: תחזרו הביתה.

דני דנון: – – זה דמוקרטי?

דני דנון: זה לגיטימי?

דני דנון: זה חוקתי?

דני דנון: וכשהיום אנחנו באים עם רוב דמוקרטי, מבצעים שינוי – שכן, הוא משרת את סולם הערכים שלנו, שהוא שונה מסולם הערכים שלכם – אתם באים ואומרים לנו – –

קריאה: – – –

דני דנון: – – אל תעשו זאת, זה לא חוקי, זה לא דמוקרטי.

דני דנון: סליחה, כשמפלגת קדימה הובילה שינוי בשיטת הבחירה של השופטים לבית-המשפט העליון – בתפקידו היה שר המשפטים דניאל פרידמן – אז זה היה חוקתי, זה היה דמוקרטי, הכול היה מצוין.

דני דנון: והיום, כשמגיעים עם הצעה שונה, אתם אומרים, זה לא דמוקרטיה.

דני דנון: סליחה, לא רק כשאתם בשלטון אפשר לשנות חוקים.

דני דנון: בואו אני אגלה לכם סוד: גם כשאנחנו בשלטון אפשר לשנות חוקים.

דני דנון: ואם יקרה הנס ותחזרו לשלטון בעוד 20–30 שנה – –

רוברט טיבייב: ויקרה.

דני דנון: – – אולי זה יקרה, ואם זה יקרה – תשנו את החוקים בחזרה.

דני דנון: זו מהות הדמוקרטיה.

דני דנון: ולא לבוא אלינו ולומר, חבר הכנסת דנון, אדלשטיין ומילר, תיקחו קצת "וליום", תיקחו קצת "קלונקס" – תלכו לישון, תיתנו לנו לנהל את המדינה.

דני דנון: אנחנו נבחרנו להוביל, לשנות, לחוקק, וזה מה שאנחנו עושים היום.

קריאות: – – –

שלמה מולה: אתם רוצים להרוס את המדינה.

מוחמד ברכה: תודה, חבר הכנסת דנון.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת מגלי והבה, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, דני דנון והחבורה שלו – הם לא הרבה בליכוד – –

דני דנון: הרוב.

מגלי והבה: – – הם חושבים שהזיכרון שלנו הוא קצר.

דני דנון: – – –

מגלי והבה: אתה רוצה שנשכח.

מגלי והבה: אתה עם ראש הממשלה או נגדו?

מגלי והבה: תגיד לנו.

דני דנון: – – –

מגלי והבה: אתה בעד פתרון מדיני של שתי מדינות?

מגלי והבה: אתה בעד פינוי התנחלויות?

מגלי והבה: תגיד לנו את זה.

מגלי והבה: אתה מסכים עם ראש הממשלה או לא?

דני דנון: – – –

מגלי והבה: אז אל תטיף פה.

מגלי והבה: אנחנו יודעים, כאשר הנושאים קרובים אליך ומשרתים את האג'נדה שלך אתה פתאום מהלל ורוצה שיתמכו.

מגלי והבה: כשראינו שהעמדות שלך נוגדות את התפיסות של ראש הממשלה שנדמה לי שגם כן הוא שכח – – –

דני דנון: – – –

מגלי והבה: אני לא שאלתי אותך.

מגלי והבה: אנחנו יודעים איפה אתם.

מגלי והבה: אז דני דנון, אל תטיף לנו.

מגלי והבה: אנחנו יודעים מי אתה.

מגלי והבה: הקיצוניות שלך, תראה לאן הובילה את מדינת ישראל.

מגלי והבה: ועם אנשים כמוך לא תישארו בשלטון עוד זמן רב, אלא מהר מאוד תלכו הביתה.

דני דנון: זה היה – – – קיצוני גם.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת, נא לשבת.

קריאה: – – –

מוחמד ברכה: תשב.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, אני בא ונמצא פה, גם אני רואה את כצל'ה.

מגלי והבה: אני זוכר שבתחילת הקדנציה הוא רץ לבית הנשיא להמליץ על ראש הממשלה להרכיב את הממשלה הזאת, והלך בהתלהבות.

מגלי והבה: חודשיים לאחר מכן חזר אלינו להגיד: איפה הייתי?

מגלי והבה: טעיתי.

מגלי והבה: אני הייתי צריך להמליץ על ראש ממשלה כזה?

מגלי והבה: וכאשר עכשיו נוח לו, לראש הממשלה, להשתמש בך – –

יעקב כץ: זה חוק שלי.

מגלי והבה: – – להשתמש בקואליציה הדורסנית הזאת לשנות חוקי-יסוד, לשנות חקיקה שלא שומרת על השוויון הבסיסי שאנחנו כולנו רוצים שיהיה לנו כאן, באים ומשנים חוקים – משנים חוקים פרסונליים ומשנים חוקים – עוד מעט דוד רותם יקבע מי יהיה השופט העליון הבא – יבואו אליו לשימוע – –

רוני בר-און: – – –

מגלי והבה: כן.

מגלי והבה: – – והוא יחליט מי יהיה השופט בבית-המשפט העליון.

מגלי והבה: אתה מדבר על השוויון, אדוני?

מגלי והבה: זאת מערכת שוויונית?

מגלי והבה: שאלת כמה שופטים מחוזיים דרוזים יש במדינה הזאת?

מגלי והבה: וזה לא רק הערה לממשלה הזאת, זה הערה לכל הממשלות – שופט אחד.

מגלי והבה: אז כשאני בא ומנסה לסכם ולהסתכל לעיני האנשים האלה, שמנסים להביא אותנו ולהראות לנו דרך אחרת, דרך יותר דמוקרטית, משטר יותר שוויוני, אני כל פעם מתאכזב מחדש.

מגלי והבה: והקואליציה הדורסנית הזאת היא מובילה את מדינת ישראל בכל התחומים; ראינו אתכם בשינויים הכלכליים שהיו, ראינו אתכם עכשיו בשינויים המשפטיים שאתם מנסים לעשות, ועוד – האבסורד הוא שמשתמשים בך, כצל'ה, שאתה זה שבאת ואמרת:

מגלי והבה: אם עשיתי טעות אחת בחיים שלי, זה הטעות שהלכתי להמליץ על ביבי נתניהו להיות ראש הממשלה – –

יעקב כץ: זה חוק שלי – – –

מגלי והבה: – – ועכשיו אתה בא להיות שליח שלו.

מגלי והבה: ועם קואליציה כזאת, אז – לא דני דנון ולא אתה תקבעו את עתיד המדינה הזאת, ולא את עתידם של מדינת ישראל ואזרחי ישראל.

מגלי והבה: תודה, אדוני.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת זאב אלקין.

מוחמד ברכה: הוא כאן?

רוני בר-און: מי שכאן כאן, ומי שלא כאן לא כאן.

מוחמד ברכה: כמובן, מי שכאן כאן ומי שלא כאן לא כאן.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני כבר שעתיים יושב פה; אחד דיבר על הציונות, חזון הציונות, ומי שרואה את נסים זאב – בוודאי זה לא היה החזון.

נסים זאב: אני לא מבין, אנחנו נמצאים פה כדי לשמוע מוסר מאנשים שאפילו אין להם מושג מה זה ציונות.

שלמה מולה: אנחנו לא ציונים?

נסים זאב: בן-סימון, עם כל הכבוד לך, חבר הכנסת, כנראה לך יש חזון שונה ממני.

דניאל בן-סימון: זה נכון.

נסים זאב: זה ברור.

נסים זאב: אחרת הייתי במפלגת העבודה.

מוחמד ברכה: יש חזון ויש חזן.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, עד 2007 – החוק שונה למעשה ב-2007.

נסים זאב: סך הכול יש פה הצעת תיקון, כי זאת היתה טעות מבחינת החשיבה.

שלמה מולה: אם זאת היתה הצעת חוק לתיקון לרבנים אתה היית רועד.

נסים זאב: זאת היתה טעות, ונכון, באים לתקן את מה שהוצע ב-2007.

נסים זאב: מה קרה?

נסים זאב: אסור לשופט ימני, עם דעות שונות – –

שלמה מולה: או, אוקיי.

נסים זאב: כן, בדיוק.

נסים זאב: – – לכהן כנשיא בית-המשפט העליון?

נסים זאב: אז זה אנטי-דמוקרטי?

נסים זאב: זה החורבן של הדמוקרטיה?

נסים זאב: מה הצביעות הזאת?

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, הכנסת חייבת להתערב ולחוקק חוקים לגבי הדרך לבחירת שופטים.

נסים זאב: אי-אפשר להתעלם מהקיפוח של הציבור הימני.

נסים זאב: הימני זה אנטי-דמוקרטי?

נסים זאב: כאשר אנחנו רואים שכל השופטים היום בישראל מייצגים ציבור מסוים.

נסים זאב: תסתכלו בעולם, מה קורה.

נסים זאב: למה בדבר הזה אנחנו לא נאורים מספיק?

נסים זאב: כי הנאורות שלנו היא כבר ברמה של עיוורון; מרוב שאנחנו נאורים כבר הסנוור נכנס לנו לעיניים.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, כאשר אני שומע את רוממות הדמוקרטיה בגרונם של חברי הכנסת, והם בעצם אומרים שהדבר הזה יכול להביא חורבן על הדמוקרטיה – תסתכלו מה קורה בעולם, תסתכלו איך קורה בסנאט האמריקני, איך בוחרים שופטים, איך קורה באירופה – יש לי פה רשימה של כל המדינות, אין לי זמן לומר, ואת הפירוט, אבל אין מדינה ששופט מביא שופט וחבר מביא חבר כמו במדינת ישראל.

נסים זאב: וצריכים לומר את זה – את האמת.

נסים זאב: השופט גרוניס – זה לא גורנישט, זה לא כלום.

נסים זאב: יש לו כל הזכויות וכל היכולות המקצועיות, ורק בגלל דעותיו, שמא חס ושלום הוא יכול לפגום במערכת המשפט – ממה אתם פוחדים שהוא יכניס לבית-המשפט העליון?

נסים זאב: למה במשך עשרות שנים הוא כן היה מקובל להיות שופט בבית-משפט?

נסים זאב: אז להיות נשיא הוא כבר לא?

נסים זאב: למה, הוא לא שייך לאג'נדה שלכם?

נסים זאב: אז די לצביעות.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת אלקין, אחריו ידבר השר עוזי לנדאו, בשם שר המשפטים, ואחריו יסכם את הדיון חבר הכנסת המציע, חבר הכנסת יעקב כץ.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אנחנו מגיעים, אנחנו לקראת סופו של הדיון המרתוני הזה, ואני חייב להגיד שמדי פעם נאלצתי קצת לשפשף עיניים – העמדות שאני שומע בבית הזה.

זאב אלקין: הרי מה קורה כאן, בחוק שעוד מעט נצביע עליו?

זאב אלקין: מדובר כאן קודם כול – חוק שכל כך מאיים על בית-המשפט העליון, כל כך נורא – מדובר כאן על חזרה לקדמותו של המצב שהיה קיים במערכת המשפט הישראלית עשרות שנים.

זאב אלקין: מי ששינה אותו בקדנציה הקודמת היה השר פרידמן.

זאב אלקין: אבל זה שסיעת קדימה, שנמצאת כאן, נלחמת עבור התיקון של פרידמן, אני יכול להבין.

זאב אלקין: כן, סך הכול מדובר כאן במורשת שהשאיר שר משפטים חשוב, שהיה מטעם הסיעה הזאת, עשה דברים חשובים – אני חושב שזה ראוי ונכון.

שלמה מולה: גם אתה היית חבר סיעת קדימה.

זאב אלקין: בוודאי, בוודאי.

זאב אלקין: אני, אגב, תמכתי ברוב השינויים של פרידמן.

שלמה מולה: אתה ברחת לליכוד.

זאב אלקין: אבל הדבר שאני לא מצליח להבין – למה תיקון שכשפרידמן חוקק אותו התנגדו לו כל מגיני בית-המשפט העליון, כשעכשיו באים לבטל אותו מתייצבות סיעות אחרות בבית הזה, שאז התנגדו לתיקון של פרידמן, ואומרות: אוי ואבוי, השינוי הזה הוא איום על בית-המשפט העליון, אף-על-פי שנשיאת בית-המשפט העליון לא התנגדה לתיקון הזה, אף-על-פי שסך הכול מדובר כאן על המורשת שאז הם התנגדו לה.

זאב אלקין: את זה אני לא מצליח להבין.

זאב אלקין: את סיעת קדימה אני מבין.

זאב אלקין: את סיעת העבודה, את , את הסיעות הערביות אני לא מצליח להבין.

זאב אלקין: כנראה הכול תלוי בשאלה מי מביא את זה.

זאב אלקין: התוכן בכלל לא חשוב.

זאב אלקין: אז, כשפרידמן הביא את זה, כולם היו נגד.

זאב אלקין: עכשיו כשיעקב כץ הביא את זה חזרה, גם כולם נגד, כי זה מאיים על בית-המשפט העליון.

זהבה גלאון: אתה מיתמם, הרי זה המכלול, זה כל השיטה.

זהבה גלאון: אל תיתמם.

זאב אלקין: אני מכיר שמצביעים על חוק לפי מה שכתוב בו, לא לפי המכלול.

שלמה מולה: אבל החוק הזה נקבע רק לאדם אחד.

זאב אלקין: לכן, זה מראה פעם נוספת עד כמה כל הדיון הזה הוא צביעות.

זאב אלקין: זה נכון לגבי החוק הזה, וזה נכון לגבי כל השיח שהיה כאן בימים האחרונים ובשבוע האחרון.

זאב אלקין: שמעתי שהיום ציפי לבני נתנה מסיבת עיתונאים ממש מפתיעה ושכבה על הגדר בהגנה על בית-המשפט העליון, ושוב שפשפתי עיניים.

זאב אלקין: זה נכון, זה כל כך נורא ללחוץ על בית-המשפט העליון, רק שאלתי את עצמי: היא לא היתה פעם שרת משפטים שבלחץ על בית-המשפט העליון, כשהמועמד שהיא רצתה למנות לא עבר, פשוט השאירה את בית-המשפט העליון בלי מינויים תקופה ארוכה?

זאב אלקין: אבל אז זה היה מותר, זה היה כשר, כי היא עשתה את זה.

זאב אלקין: עכשיו היא שוכבת על הגדר להגן עליו.

זאב אלקין: שאלתי את עצמי: היא לא היתה ממלאת-מקום ראש ממשלה בממשלה כשהשר פרידמן הציע שינויים הרבה יותר מרחיקי לכת מאלה שמוצעים כאן היום ומאלה שעלו בכלל לאוויר העולם?

זאב אלקין: את מה שפרידמן הציע אנחנו עוד לא השכלנו להציע, יכול להיות שצריך לעשות את זה.

זאב אלקין: ומי שוכב על הגדר נגד התיקונים האלה?

זאב אלקין: הסיעה שבזמנה תמכה בשינויים של פרידמן; היא הפכה למגן הגדול של בית-המשפט העליון.

זאב אלקין: אז איפה הייתם בקדנציה הקודמת?

זאב אלקין: קורה כאן דבר מדהים, שמראה פעם נוספת שאין כאן עקביות, אין כאן שיטה.

זאב אלקין: יש כאן פוליטיקה וצביעות בלבד.

זאב אלקין: ואני חושב שמאסנו בצביעות הזאת.

שלמה מולה: אתה סופר-פוליטיקאי, אתה סופר-פוליטיקאי.

זאב אלקין: תתייצבו פעם אחת מאחורי עמדה עקרונית.

זאב אלקין: אתם בעד פרידמן – תהיו בעד פרידמן לאורך כל הדרך, אל תהיו יו-יו, חבל.

מוחמד ברכה: תודה, אדוני.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: השר עוזי לנדאו, בבקשה, בשם שר המשפטים, ואחריו יסכם את הדיון חבר הכנסת יעקב כץ – אחריו, אחריו, אחרי השר.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בית-המשפט העליון טעון תיקונים יסודיים, טיפולי שורש.

עוזי לנדאו: התנהלותו בשנים האחרונות מביאה לפגיעה קשה בדמוקרטיה, קשה ביותר.

רוני בר-און: אבל לדעתך, בלי הרדמה.

עוזי לנדאו: אני חושב, אני לא נכנס.

עוזי לנדאו: אין לי – איך אמר פעם מזכיר הממשלה?

עוזי לנדאו: אין לי הבנה במדיצינה.

קריאות: – – –

עוזי לנדאו: אבל המתבונן היום על הדרך שבה פועל בית-המשפט העליון יחוש – –

מוחמד ברכה: השר עוד לא אמר מלה, מה קרה לכם?

קריאות: – – –

עוזי לנדאו: – – דאגה קשה ביותר לגבי מצבה של הדמוקרטיה במדינת ישראל.

עוזי לנדאו: אני חושב שהתיקון דהיום הוא תיקון מינורי.

עוזי לנדאו: בסך הכול מה אנחנו בעצם עושים?

עוזי לנדאו: אנחנו מחזירים מצב שהיה לפני 2007 לקדמותו.

עוזי לנדאו: החוק מחזיר את הגלגל לאחור.

עוזי לנדאו: אומנם רק לגבי נשיאי בית-המשפט העליון.

עוזי לנדאו: אבל אני סבור שצריך היה בית-המשפט העליון להחזיר את הגלגל לאחור בהתנהלותו כולה, הרבה מעבר להצעת החוק שאנחנו מביאים כאן היום לדיון.

עוזי לנדאו: בית-המשפט העליון בעבר – בשנות ה-50, ה-60, ה-70 – היה בית-משפט עליון שידע לתחום את עצמו, שלא נכנס לסוגיות פוליטיות, לא נכנס לסוגיות ערכיות.

עוזי לנדאו: ובלי חוקי – חוק-יסוד: כבוד האדם וחוק-יסוד: חופש העיסוק – ידע לשמור על זכויות האדם, בלי הרבה ססמאות.

עוזי לנדאו: וידעו איך במשורה לדאוג לזכות עמידה של מי שיכול לטעון, ולא פתחו את זה לכל אחד שיוכל לבוא ולדבר, ולהביא, בסופו של דבר, לעומס כזה על כל בתי-הדין שהיום עינוי דין הוא אחת מן התקלות הקשות ביותר של בית-המשפט, של מערכת המשפט במדינת ישראל.

עוזי לנדאו: אבל, אדוני היושב-ראש שהתחלף, אני מבקש לומר מספר דברים שמבחינתי הם קשים ביותר.

עוזי לנדאו: אתחיל דווקא בדוגמאות.

עוזי לנדאו: דוגמה המצביעה על מעורבותו של בית-המשפט העליון בתחומים פוליטיים, על פגיעתו של בית-המשפט העליון בזכויות האזרח, וגם על פגיעתו של בית-המשפט העליון – על חריגתו מתקנות או מכללים שבעבר קבע בית-משפט עליון.

עוזי לנדאו: היכן, למשל – דוגמה אחת – חורג בית-המשפט העליון בכך שהוא פולש לתחומים שאינם שלו?

עוזי לנדאו: היתה עתירה לגבי מיגון באזורי עוטף-עזה, ובית-המשפט העליון בפסיקה בא וקבע שהממשלה צריכה למגן את שדרות וכמה אזורים שלידה משום השוויון.

עוזי לנדאו: רבותי, אין זה עניינו של בית-המשפט להיכנס לתחומי מדיניות ששם חייבת להכריע ממשלה.

עוזי לנדאו: זה לא תפקידו.

עוזי לנדאו: כשם שקשה להבין בתחומי זכויות אדם – איך ציבור מתבונן ורואה שנערות צעירות בנות 12, 13 ו-14 שמסרבות להזדהות, מוכנסות למעצר ונמצאות במעצר יותר מ-30 יום, שישה שבועות.

קריאה: – – –

עוזי לנדאו: איך אפשר דבר כזה להעלות על הדעת?

עוזי לנדאו: זה דבר שהוא בלתי הגיוני ובלתי סביר.

עוזי לנדאו: וזה בית-משפט שמופקד על זכויות אדם.

עוזי לנדאו: ישנה דוגמה בולטת עוד יותר, והיא הדוגמה שעל-פיה דן בג"ץ בהרכב של 11 שופטים בחוק פינו-בינוי, פינוי-פיצוי.

עוזי לנדאו: ואני אינני נכנס כרגע לשאלה האם אדם צריך להיות בעד פרויקט ההינתקות או נגד מדיניות ההינתקות, אני ניגש לשאלת זכויות האדם בלבד.

עוזי לנדאו: ואני מבקש להסב את תשומת לב חברי הבית הזה לכך שכאשר ועדת-כהן בשעתה דנה בסוגיית סברה ושתילה היא קבעה, הוועדה שישב בה כבוד השופט ברק, ובראשותה עמד כבוד השופט כהן, שיש בפועל לנזוף בראש הממשלה דאז מר בגין, ויש להטיל סנקציה על מי שהיה אז שר הביטחון, שרון, משום שהם צריכים היו להעלות בדעתם שטבח מכוער כפי שבוצע בסברה ושתילה יכול היה להתבצע.

עוזי לנדאו: לא האשימו אותם בכך שהם עשו את זה; האשימו אותם בכך שהם היו צריכים לקחת בחשבון שכך זה יקרה, ומשלא לקחו זאת כך בחשבון, אריק שרון לא יכול היה להיות שר הביטחון, ותלונה והערה קשה נרשמה לראש הממשלה דאז מר בגין.

עוזי לנדאו: אני מעלה את השאלה הזאת משום שכאשר ישב בית-המשפט העליון בשבתו כבית-משפט גבוה לצדק בעתירת המתפנים מגוש-קטיף, והם אמרו: רבותי, על-פי חוק חופש העיסוק, חוק כבוד האדם וחירותו, ברור שאי-אפשר לתת לנו תרופה ולפתור את בעיית הזכויות האנושיות הפשוטות שלנו תוך שנה, כי באה ממשלה ואמרה: לכל אדם פתרון תוך שנה.

עוזי לנדאו: ובית-המשפט העליון, ברוב של עשרה נגד אחד, קבע שהם יפונו.

עוזי לנדאו: כאן פתאום ראש בית-המשפט איננו מתערב בנושא מדיניות, וזה נכון.

ראובן ריבלין: הוא יכול להשיב – – –

עוזי לנדאו: אבל הוא את הדיון הזה קיים על סמך שני חוקי-היסוד האלה.

עוזי לנדאו: ואני שואל: יאמר לי אדם ששופט אחד בבית-המשפט העליון מכל ה-11 לא צריך היה לשאול את עצמו, במציאות הזו שבה אנחנו חיים במדינת ישראל, שאכן יש סיכוי שיהיה פתרון לכל אדם כעבור שנה?

עוזי לנדאו: האם לא ברור שאין שום סיכוי כזה שהמתיישבים המפונים מגוש-קטיף, אין סיכוי שתיפתר בעייתם בתוך שנה?

עוזי לנדאו: וכבוד השופט ברק, שישב בראש ההרכב הזה, קיבל את ההחלטה שאכן יש לפנותם, ולכל אדם יהיה פתרון.

עוזי לנדאו: אני חושב שעל-פי העיקרון שקבע כבוד השופט ברק צריך להסביר לתושבי מדינת ישראל מה הסנקציה שצריך לנקוט מול שופטים שמפירים את הכלל הזה עצמו.

עוזי לנדאו: ועכשיו אדם בעצם שואל עצמו: איך זה קורה שעשרה מתוך 11 שופטים כולם מאוחדים בעמדה הזאת?

עוזי לנדאו: וכאן הננו באים לאותו הרכב של בית-משפט.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, בית-המשפט הזה עשוי מעור אחד.

עוזי לנדאו: אין בו פלורליזם.

עוזי לנדאו: יש בו אליטיסטיות אשכנזית.

עוזי לנדאו: הוא בית-משפט שמבחינת תפיסת העולם שלו הוא שמאלני, הוא פוליטי, הוא מנותק מיהדות; לעתים, מן המציאות.

עוזי לנדאו: מרשה לעצמו לפלוש לתחומים לא לו, לתחומי הכנסת, לתחומי הממשלה.

עוזי לנדאו: וצריך לומר שבדרך שבה מונו השופטים כל השנים, כך דאגו – לשמור על אופיו זה של בית-המשפט.

עוזי לנדאו: ולכן, המסקנה היא גם די פשוטה – –

קריאות: – – –

עוזי לנדאו: – – שגם כאשר מרחיבים את ההרכב משלושה אנשים לחמישה אנשים, לשבעה אנשים, ל-11 איש, פסקי-הדין לא ישתנו.

אילן גילאון: – – –

ניצן הורוביץ: אתה שר בממשלה.

עוזי לנדאו: ועכשיו מדינת ישראל נמצאת – –

ראובן ריבלין: כבוד השר, כבוד השר, כבוד השר, אני לא אפסיק אותך חלילה.

ראובן ריבלין: אני לא אפסיק אותך, רק רגע, רק רגע.

עוזי לנדאו: – – במצב שבו ישנו את המציאות הקשה הזו.

מיכאל בן-ארי: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי.

ראובן ריבלין: כבוד השר – – –

עוזי לנדאו: מדוע אנשי מרצ – – –

ניצן הורוביץ: – – –

אילן גילאון: – – –

ראובן ריבלין: רק רגע.

ראובן ריבלין: לא להפריע.

ראובן ריבלין: לא להפריע ולא לאיים.

מיכאל בן-ארי: – – –

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, למה רגשו גויים ולאומים יהגו ריק?

ראובן ריבלין: רק אני – – –

מיכאל בן-ארי: – – –

ראובן ריבלין: כבוד השר, כבוד השר, כבוד השר – – –

עוזי לנדאו: – – – תקשיב יפה – – – אני אומר את הדברים האלה.

עוזי לנדאו: כן, אדוני.

עוזי לנדאו: כן, אדוני.

ניצן הורוביץ: – – –

עוזי לנדאו: אני גם אומר מדוע אתם – – –

ראובן ריבלין: רק רגע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הורוביץ, חבר הכנסת גילאון.

ראובן ריבלין: רק רגע, כבוד השר.

עוזי לנדאו: אני אומר לך, ניצן הורוביץ – – – אתה כועס.

ראובן ריבלין: רק רגע, חבר הכנסת הורוביץ.

ראובן ריבלין: כבוד השר, האם אדוני משיב בשם הממשלה, או מביע – אם הוא מביע את דעתו, לא אתערב מאומה.

רוני בר-און: – – – בשם הממשלה – – –

ראובן ריבלין: חכה.

ראובן ריבלין: אני לא שואל אותך, חבר הכנסת בר-און.

ראובן ריבלין: אני שואל את השר.

ראובן ריבלין: אני לא שואל אותך.

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: אני לא שואל אותך.

ראובן ריבלין: אני קורא לך לסדר פעם ראשונה, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

רוני בר-און: אתה לא פרשן.

ראובן ריבלין: אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

ראובן ריבלין: אני ראיתי את ניהול הוועדה הבוקר, באיזה יד רמה מנהל יושב-ראש ועדה את הוועדה, ובצדק.

קריאה: ראש הממשלה – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון, שמעתי את שאלתך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון, שמעתי את שאלתך.

ראובן ריבלין: אני לא מפרש שום דבר, אני שואל את השר.

ראובן ריבלין: האם השר עונה בשם הממשלה או מביע את דעתו?

ראובן ריבלין: אם אתה מביע את דעתך, אתה רשאי להביע את דעתך.

עוזי לנדאו: – – –

ראובן ריבלין: אם בשם הממשלה, אני רוצה להזכיר לך שאתה מדבר בחוק שבו אנחנו מבקשים לבטל את הצורך בשלוש שנים לפחות כדי להיות נשיא בית-המשפט העליון.

ראובן ריבלין: אין פה בקשה לבטל את בית-המשפט או בקשה לשנות הסדרים.

עוזי לנדאו: חבר הכנסת אלקין, חבר הכנסת אלקין.

ראובן ריבלין: מה קרה?

ראובן ריבלין: למה אדוני – – –

עוזי לנדאו: ההוא שם העלה כמה שאלות.

עוזי לנדאו: אינני יודע אם הוא רוצה שנשיב לו.

עוזי לנדאו: חבר הכנסת אלקין, אתה רצית שנשיב לך על השאלות?

יואל חסון: שאל אותו – – –

ראובן ריבלין: אני שאלתי אותו מספיק, שאלתי אותו מספיק.

עוזי לנדאו: אני מקשיב כרגע, אני מבין לגמרי מדוע אנשי מרצ כועסים.

אילן גילאון: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון, אני הבנתי את זה היטב.

ראובן ריבלין: השר רוצה לדעת עכשיו אם הוא משיב או לא, זה הכול, אני רוצה להסביר.

עוזי לנדאו: אני מבין יפה.

עוזי לנדאו: אגב, אני אינני ממציא כאן שום דבר שהוא חדש.

עוזי לנדאו: אני אינני מדבר בשם – – –

שלמה מולה: אדוני השר, אתה לא יכול – – –

ראובן ריבלין: לא לא, אדוני השר, אם אתה מביע את דעתך, אתה מוגבל לשלוש דקות.

ראובן ריבלין: אם אתה משיב בשם הממשלה, זאת עמדת הממשלה.

ראובן ריבלין: אני רוצה להבהיר את זה למשנה לראש הממשלה.

עוזי לנדאו: אני רוצה לומר לך, משפטנים גדולים – – –

יצחק הרצוג: יש 250,000 עורכי-דין.

ראובן ריבלין: יש פה – – –

עוזי לנדאו: משפטנים דגולים, חבר הכנסת הרצוג – משפטנים דגולים, למשל – –

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, הוא מסיים את דבריו.

עוזי לנדאו: – – המשפטן ריצ'רד פוזנר בארצות-הברית מותח ביקורת קשה, קטלנית, כבעל מקצוע – –

קריאות: יש 250,000 עורכי-דין.

עוזי לנדאו: – – על הדרך שבה נעשים דברים במערכת המשפט הישראלית.

יצחק הרצוג: יש 250,000 עורכי-דין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הרצוג, חבר הכנסת הרצוג.

יצחק הרצוג: – – – ז'בוטינסקי – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הרצוג, הוא מסיים.

עוזי לנדאו: ודאי שאני ז'בוטינסקי, ואני אומר לך עוד דבר.

ראובן ריבלין: עכשיו אנחנו לא דנים בהארכת מועד.

עוזי לנדאו: אני אומר לך שמה שקורה כרגע במדינת ישראל בדרך שבה אתם מובילים את זה, אתם משבשים את הדמוקרטיה במדינת ישראל באופן קשה ובאופן יסודי, כאשר – – –

קריאות: – – –

זהבה גלאון: – – –

אורית זוארץ: – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, אדוני השר.

ראובן ריבלין: אדוני השר, אדוני השר.

קריאה: אתה – – –

עוזי לנדאו: אני אומר לך כך, תראה, בוא תקשיב יפה: אתם בבחירות מפסידים מדי פעם, לא מספיק פעמים, אבל לא רע.

ראובן ריבלין: זה לא הנושא.

עוזי לנדאו: למרות זה אתם ממשיכים לשלוט, ואומר לך איך.

עוזי לנדאו: יש אותו שילוש מיוחד של עיתון, של אקדמאים ושל אנשי בג"ץ.

ראובן ריבלין: כבוד השר, אתה מדבר בשם עצמך, ולכן אתה מוגבל בזמן, אז אני מבקש ממך לסיים.

ראובן ריבלין: אתה לא משיב בשם הממשלה.

חנא סוייד: – – –

עוזי לנדאו: וכאשר – עכשיו, בעיתונות עצמה – – –

ראובן ריבלין: שמעתי.

ראובן ריבלין: שמעתי, אז אני הבהרתי לשר, הוא מביע את דעתו, הוא לא מביע את דעת הממשלה.

ראובן ריבלין: רבותי, הוא מסיים את דבריו.

עוזי לנדאו: אני רוצה לומר לך את הדבר הבא, אני אומר לך כך, תקשיב יפה: אתם מדברים על ריכוזיות, על טייקונים.

עוזי לנדאו: הטייקונים האמיתיים זה לא רק בתעשייה ובמסחר, הטייקונים בתקשורת.

ראובן ריבלין: טוב, תודה.

עוזי לנדאו: מי שעדיין טייקוני השליטה בתקשורת הם אנשי השמאל.

ראובן ריבלין: תודה לכבוד השר.

עוזי לנדאו: וכאשר מתחולל ויכוח כמו זה, אתם מובילים לכאורה את המסע המכוער, כאילו מדובר במסע אנטי-דמוקרטי – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: שמעתי, תודה, אדוני השר.

ראובן ריבלין: אני מבקש – – –

עוזי לנדאו: – – ואתם מגייסים את אנשי האקדמיה כדי לראיין אותם בשמכם – –

ראובן ריבלין: אני מבקש מאדוני להישמע – – –

עוזי לנדאו: – – וגם הם מן השמאל – –

ראובן ריבלין: כבוד השר, אבקש ממך – – –

עוזי לנדאו: – – ובסוף אתם מביאים את זה לבית-המשפט העליון כנושא פוליטי.

ראובן ריבלין: כבוד השר, כבוד השר, כבוד השר, יושב-ראש – – –

עוזי לנדאו: ולכן, רבותי, הוויכוח הוא אכן על הדמוקרטיה – אתכם – –

ראובן ריבלין: תודה רבה, אדוני השר.

עוזי לנדאו: – – עם הדמוקרטיה הבולשביקית שלכם – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

עוזי לנדאו: – – ואתם תקבלו תשובה על כל נושא שתעלו.

ראובן ריבלין: תודה רבה, אדוני השר.

אורית זוארץ: טוב שלא אמרת אירן, שהאיום האירני הוא בגללנו.

ראובן ריבלין: רבותי, מספיק.

ראובן ריבלין: השר סיים את דבריו.

ראובן ריבלין: רבותי, בהתאם לתקנון, רשאי מציע ההצעה להשיב.

ראובן ריבלין: לא קבוע הזמן, אבל אם עשר דקות מותר לו בהתחלה, עשר דקות מותר לו גם בסוף לפחות, אלא אם כן יש לו תשובות נרחבות יותר למתווכחים מסוימים.

ראובן ריבלין: אני בטוח שאתה תסיים – – –

יעקב כץ: כן, בטח, בטח.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני שם עשר דקות, ואם יהיה צורך, אני אשקול.

ראובן ריבלין: כבוד השר, נא לשבת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון, כבוד השר, נא לשבת, להירגע.

ראובן ריבלין: אם אתם רוצים להתווכח, לכו בחוץ.

ראובן ריבלין: לכו בחוץ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, בבקשה.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לומר לכם שאני ממש פגוע, ממש פגוע.

יעקב כץ: כולם קוראים פה לחוק "חוק גרוניס".

יעקב כץ: זה לא חוק גרוניס, זה חוק כצל'ה.

שלמה מולה: אה, כצל'ה.

יעקב כץ: זה חוק שלי, שאני חשבתי עליו, שאילו – ידידי מולה.

שלמה מולה: מה תכליתו של החוק?

שלמה מולה: – – –

יעקב כץ: (אומר דברים בשפה הרוסית.

יעקב כץ: ) למה אתם צועקים?

יעקב כץ: תקשיבו, תקשיבו.

יעקב כץ: החוק הזה, אדוני היושב-ראש – כשאני שמעתי את הסיפור של השופט סטיב אדלר, שהתבקש לפרוש כמה חודשים לפני גמר התפקיד שלו על מנת לאפשר לשופטת הנכבדת נילי ארד, כדי שלא יעברו 70 שנותיה לפני שתיבחר כנשיאת בית-הדין לעבודה, אני אמרתי: אני בטוח, ואני מקווה שגם השופטת בייניש, נשיאת בית-המשפט העליון, כבוד השופטת בייניש, תנהג מנהג דומה על מנת לאפשר לשופט עליון – – –

ראובן ריבלין: שופט עליון יש רק אחד, שופט בית-המשפט העליון.

יעקב כץ: שופט בית-המשפט העליון.

יעקב כץ: כן, שופט עליון יש אחד.

יעקב כץ: שופט בית-המשפט העליון.

יעקב כץ: תודה על התיקון, אדוני היושב-ראש.

יעקב כץ: – – – לשופט בית-המשפט העליון גרוניס, שיוכל לשמש כנשיא – ותאמינו לי שאני לא בקי בפסקים שלו.

יעקב כץ: אגב, כשדיברנו פה על מתנחלים, דניאל בן-סימון, ידידי חבר הכנסת, כמה תושבים יש בתל-אביב?

יעקב כץ: חבר הכנסת בן-סימון, אני מדבר אליך, כמה תושבים יש בתל-אביב, חוץ מהמסתננים שמגיעים כבר ל-60,000?

יעקב כץ: יש 400,000.

יעקב כץ: כמה מתנחלים יש?

יעקב כץ: 700,000 – –

קריאות: – – –

יעקב כץ: – – פי-שניים מתושבי תל-אביב.

יעקב כץ: כמה שופטים בבית-המשפט העליון מ-700,000 המתנחלים?

יעקב כץ: – –

עפו אגבאריה: כצל'ה, לפי ההלכה אסור לשקר.

יעקב כץ: – – אפס, "נוּל", אפס, זירו.

יעקב כץ: פי-שניים מתנחלים מתושבי – – –

קריאות: – – –

יעקב כץ: הגברת זוארץ, תקשיבי טוב, פי-שניים מתנחלים מתושבי תל-אביב.

יעקב כץ: יש 400,000 מתנחלים בתל-אביב ו-700,000 מתנחלים ביהודה ושומרון ומזרחה של ירושלים.

יעקב כץ: אתם יכולים לצחוק, רק אתם יודעים מה ההבדל?

יעקב כץ: ותקשיבו טוב.

יואל חסון: – – –

יעקב כץ: ביהודה ושומרון ובמזרחה של ירושלים יש גידול טבעי – – –

יואל חסון: – – –

ראובן ריבלין: רבותי, תנו לו.

ראובן ריבלין: חברים, אתם דיברתם, הוא עונה.

ראובן ריבלין: לא יכול להיות – – –

יואל חסון: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון תפסיק להפריע.

נינו אבסדזה: – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אבסדזה, תפסיקי להפריע.

נינו אבסדזה: הוא שאל למה אנחנו צועקים.

ראובן ריבלין: אני אבקש ממנו לא לשאול, אל תשאל.

יעקב כץ: (אומר דברים בשפה הרוסית.

יעקב כץ: )

נינו אבסדזה: – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה, הבנתי.

ראובן ריבלין: תודה רבה, הוא לא ישאל.

ראובן ריבלין: הוא לא ישאל.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש – – – לעובדה – מה, המתנחלים השתלטו עלינו?

יעקב כץ: אני רוצה לסיים.

ראובן ריבלין: אז תדבר לציבור בבתים.

יעקב כץ: אוקיי, אני רוצה לסיים, כיוון שאני יודע שגם אנשי קדימה הולכים להפתיע אותנו ולהצביע אתנו – אז אני רוצה רק לומר לכם – – –

אריה ביבי: כצל'ה, תשיב להצעת החוק.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריה ביבי – –

יעקב כץ: בזה אני מסיים, תן לי לסיים, עוד משפט אחד ואתם תהיו מבסוטים.

ראובן ריבלין: – – בשביל מה צריך את זה?

יעקב כץ: ביהודה ושומרון יש צמיחה של 6% של יהודים, בתל-אביב יש צמיחה של 5% של מסתננים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי, לפנינו הצעת חוק.

קריאה: כצל'ה – – –

ראובן ריבלין: נא לשבת, כצל'ה.

ראובן ריבלין: אני מתחיל להצביע מייד כשאתה יושב.

ראובן ריבלין: נא לשבת, אל תשב בשולחן הממשלה לפי שעה.

ראובן ריבלין: הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 66) (תקופת כהונה מזערית כתנאי לבחירת נשיא בית-המשפט העליון), התשע"ב, בקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: רבותי, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 52 נגד – 35 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 66) (תקופת כהונה מזערית כתנאי לבחירת נשיא בית-המשפט העליון), התשע"ב–2011, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

ראובן ריבלין: ובכן, 52 בעד, 35 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שההצעה עברה בקריאה ראשונה ותועבר – איזו ועדה הכינה אותו לקריאה?

ראובן ריבלין: תועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט על מנת להכינה לקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה: אני רוצה להעביר את זה לו.

ראובן ריבלין: לוועדת הפנים.

רוחמה אברהם-בלילא: ועדת זכויות הילד.

אורית זוארץ: הוועדה לקידום מעמד האשה.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: זאת קריאה שנייה ושלישית?

ראובן ריבלין: עכשיו אנחנו בקריאה שנייה?

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: הבנתי.

ראובן ריבלין: קודם כול, ועדת הכנסת יכולה לעשות מה שהיא רוצה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה – – –

רוחמה אברהם-בלילא: ועדה לזכויות הילד.

ראובן ריבלין: שמעתי.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: שמעתי.

ראובן ריבלין: הואיל וקבעה הוועדה את הוועדה המכינה, והיא ועדת החוקה, אין אפשרות להעביר את זה מוועדה לוועדה.

ראובן ריבלין: אם אכן אתה חושב אחרת, תגיש ערר לוועדת הפרשנות.

ראובן ריבלין: עד שזה יגיע, העניין עובר חזרה לוועדת החוקה, חוק ומשפט, על מנת להכין את החוק לקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: כך יהיה לגבי כל חוק – אותה מידה ואותו עניין.

אריה ביבי: לוועדת ביקורת המדינה להעביר את זה.

מוחמד ברכה: ועדה לסמים והזיות.

ראובן ריבלין: טוב, זה – אדוני יכתוב על זה מאמר בעיתון, יותר טוב מאשר להציע את זה.

ראובן ריבלין: רבותי, כדי לא לשבש את כל הליכי הכנסת, תם הדיון בעניין זה.

ראובן ריבלין: זה עובר לוועדת חוקה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [הצעת חוק פ/3506/18; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להמשך סדר-היום, ועל סדר-היום הצעת חוק בדיון מוקדם, הצעת חוק בחירת נציגי לשכת עורכי-הדין לוועדות למינוי נושאי משרה שיפוטי (תיקוני חקיקה).

ראובן ריבלין: מציע חבר הכנסת .

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא.

ראובן ריבלין: הוא מעלה מעל הבמה, או יש – – –?

ראובן ריבלין: הוא עולה לבמה?

ראובן ריבלין: בבקשה.

קריאה: שלוש דקות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: שלוש דקות?

ראובן ריבלין: הוא יכול לקבל עשר דקות; מדוע – זה על חשבון סיעתו.

ראובן ריבלין: הוא ינצל כמה שהוא רוצה.

ראובן ריבלין: הוא הוזמן לבמה – ומכאן תדבר.

ראובן ריבלין: לרשותך עשר דקות תמימות, אלא אם כן תרצה פחות לדבר.

רוברט אילטוב: אדוני היושב-ראש, אני אצטרך הרבה פחות מעשר דקות.

ראובן ריבלין: כמה שתצטרך, לא יותר מעשר דקות.

מוחמד ברכה: יש הסכמת ממשלה – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, כל כך יפה התנהגו כשאתה היית יושב-ראש; אתה רוצה, אני אקרא לך בחזרה.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: אני יודע, אני יודע.

ראובן ריבלין: זה הדדי לחלוטין.

רוברט אילטוב: יש חברי כנסת שרוצים לסתום לי את הפה כאילו?

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, למה אתה לא – – –

ראובן ריבלין: לא הבנתי.

קריאה: יש הסכמת ממשלה.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: גם בהסכמה, זה על חשבון הקווטה של סיעתו כפי שניתנה לו, הוא יכול לעלות לבמה.

רוברט אילטוב: יש חברי כנסת שרוצים לסתום לי את הפה או משהו?

ראובן ריבלין: מה קרה?

ראובן ריבלין: מה קרה, כל דבר צריך להיות במחלוקת?

ראובן ריבלין: בסוף יצביעו אנשים, כל אחד יביע את דעתו בהתאם להצבעתו, זה הכול.

ראובן ריבלין: בבקשה.

רוברט אילטוב: אל תדאגו, אני לא אקח לכם הרבה זמן, לא צריך לסתום לי את הפה.

קריאה: – – –

רוברט אילטוב: כבוד יושב-ראש הכנסת, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, הדיון בהצעת חוק הנוכחית הוסט לכיוונים שלא היו חלק ממטרת חוק זה.

רוברט אילטוב: בתקשורת ובכנסת אני שומע על כך שההצעה איננה דמוקרטית.

רוברט אילטוב: ככל הנראה, כל אלה שטוענים לכתר של לוחמי הדמוקרטיה לא מבינים את מהות הדמוקרטיה.

רוברט אילטוב: הצעת החוק הנ"ל היא זאת שתוביל לניהול תקין ודמוקרטי.

רוברט אילטוב: חברי חברי הכנסת, אני אומר לכם חד וחלק כי אין שום פגיעה בשום הליך דמוקרטי בהצעת חוק זו.

רוברט אילטוב: אתם תפסתם טרמפ על מציאות שאיננה קיימת.

יצחק הרצוג: למה זה דחוף?

רוברט אילטוב: על כל מאמץ – אתה תעלה, תשאל את מה שאתה רוצה.

יצחק הרצוג: – – – אתה מתחמק מהאמת.

יצחק הרצוג: זה דחוף כי אתם – – –

רוברט אילטוב: אמרתי לך: אתם תפסתם טרמפ על המקום הלא-נכון.

אילן גילאון: חבר הכנסת אילטוב – – –

רוברט אילטוב: על כל מאמץ מצדנו לחוקק חוקים – כבוד היושב-ראש, אני מבקש את הגנתך – –

אילן גילאון: דמוקרטיה – – –

רוברט אילטוב: – – מאלה שדורשים דמוקרטיה וזכות הדיבור.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון, הצעת החוק אולי פוגעת בכללי המשחק אבל היא חוקתית לגמרי.

רוברט אילטוב: ההצעה גם לא פוגעת בכללי המשחק.

ראובן ריבלין: כי אחרת איך נשיאת בית-המשפט העליון לא תהיה אקס-אופיציו, חברת הוועדה לבחירת שופטים?

ראובן ריבלין: ושר המשפטים הוא אקס-אופיציו.

ראובן ריבלין: אם היו אומרים שיושב-ראש לשכת עורכי-הדין, כאשר בוחרים אותו, הוא גם נציג – זאת הבעיה היחידה, אין פה בעיה חוקתית.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: הוא מסביר את החוק, מדוע הוא רוצה אותו.

ראובן ריבלין: אתם בוודאי תצביעו בסוף.

יצחק הרצוג: למה זה דחוף לו?

ראובן ריבלין: למה זה דחוף לו?

ראובן ריבלין: כי הוא רוצה כנראה את ראש לשכת עורכי-דין.

ראובן ריבלין: אחרת, זה חוק אישי.

רוברט אילטוב: חבר הכנסת הרצוג, אני דחיתי דיון בהצעת החוק הזאת לפני ארבעה חודשים, לבקשת חברי הכנסת והממשלה.

רוברט אילטוב: מה לעשות, זה נוצר, המצב.

רוברט אילטוב: אז זה מה יש, עם זה תתמודדו, ותתמודדו עם זה בדרך הדמוקרטית.

רוברט אילטוב: על כל מאמץ מצדנו, כבוד היושב-ראש, לחוקק חוקים, אנשי האופוזיציה צועקים וזועקים שאנחנו פוגעים בדמוקרטיה.

רוברט אילטוב: האג'נדה שלהם ברורה וידועה ולעוסה, והציבור החליט שהם דיברו מספיק.

רוברט אילטוב: בהתנהגותכם, חברי הכנסת מהאופוזיציה, לחוק, אתם מונעים מיושב-ראש לשכת עורכי-הדין, או מנסים למנוע ממנו, להיבחר, להיבחר לתפקיד שהוא נבחר על-ידי הרוב.

דב חנין: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין.

רוברט אילטוב: הוא נבחר בצורה דמוקרטית, וכדי להשמיע את הרוב בלשכה.

רוברט אילטוב: אתם, דווקא, מנסים להמשיך את המשחק, סחר-מכר בתוך לשכת עורכי-הדין – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין, לשבת.

רוברט אילטוב: – – בכך שאתם טוענים שמה שאני עושה זה לא דמוקרטי.

רוברט אילטוב: לכן, אני חושב שזה "שיא הדמוקרטיה"; למנוע מבן אדם שנבחר על-ידי רוב בלשכת עורכי-הדין, זה לא דמוקרטי.

רוברט אילטוב: האם מישהו מכם יכול לעלות על הדעת שנשיאת בית-המשפט, בתרגיל זה או אחר, לא תיבחר לוועדה הזאת?

רוברט אילטוב: או שר המשפטים לא ייבחר, בתרגיל פוליטי, לוועדה הזאת?

רוברט אילטוב: אני חושב שפה הגזמתם.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דב חנין, זכותו להביע את דעתו.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: היו פה כמה אנשים שהתנגדו, והראשון שבהם היה חבר הכנסת בר-און, ולכן הזכות שלו ניתנת, אם הוא נמצא באולם – הוא נמצא באולם, ודאי.

רוברט אילטוב: מה יכול להיות יותר דמוקרטי מלדרוש ולחייב את ראש לשכת עורכי-הדין להיות מיוצג בוועדה לבחירת שופטים?

רוברט אילטוב: דווקא, מה שדורשים היום באופוזיציה, שאנחנו לא נתערב, ולא יהיה נציג מהאופוזיציה בוועדה הזאת – דווקא אנחנו מבקשים שהאופוזיציה תהיה מיוצגת בוועדה הזאת.

רוברט אילטוב: דווקא אנחנו מבקשים שהוא יהיה מיוצג כאופוזיציה בוועדה הזאת.

רוברט אילטוב: לכן, חברי חברי הכנסת, אני מבקש לתמוך בהצעת החוק הזו, היא מוצדקת ודמוקרטית.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ישיב בשם הממשלה חבר הכנסת גלעד ארדן.

ראובן ריבלין: אדוני, בבקשה.

אילן גילאון: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון, שני אנשים מאוד מכובדים הם אקס-אופיציו בוועדה לבחירת שופטים.

ראובן ריבלין: פעם היא היתה ועדה למינוי שופטים, בקדנציה הזאת היא ועדה לבחירת שופטים, כפי שהיתה צריכה להיות כל הזמן.

ראובן ריבלין: עכשיו יש הצעה, ההצעה היא לא – ההצעה, רק משום שהיא נוגעת באיש מסוים, יש פה פגם – יכול להיות, אני לא יודע.

אילן גילאון: – – –

יצחק הרצוג: היא מנוגדת לחוק לשכת עורכי-הדין – – –

ראובן ריבלין: חוק לשכת עורכי-הדין זה לא לוחות הברית.

ראובן ריבלין: בהחלט, כל אחד יכול לשנות.

ראובן ריבלין: אם היו יודעים – אם אני כעורך-דין הייתי יודע שכשאני מצביע בעד ראש לשכת עורכי-הדין הוא אקס-אופיציו גם חבר בוועדה לבחירת שופטים – כשר לגמרי.

ראובן ריבלין: אם למשל – לא צריך להגזים, אתם מבינים.

ראובן ריבלין: אני רק אומר לכם, יש פה דבר שהוא – דרך אגב, החוק הזה מתקן שני חוקים, גם את חוק השפיטה וגם את חוק לשכת עורכי-הדין.

ראובן ריבלין: אני לא בטוח שהיוזמים יודעים את זה.

ראובן ריבלין: בבקשה, כבוד השר.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: כי שם כתוב – – –

מיכאל איתן: אבל מה הבעיה – – –

ראובן ריבלין: שום בעיה.

ראובן ריבלין: יצטרכו לתקן במקביל שני חוקים.

ראובן ריבלין: נכון, בוודאי.

ראובן ריבלין: יהיה צורך בתיקוני חקיקה בשני החוקים, כי חוק לשכת עורכי-הדין מדבר על הדרך.

ראובן ריבלין: באה הלשכה, בוחרת את נציגיה, והחוק הזה קובע, גם בחוק השפיטה, מיהם החברים שהם בתוך הוועדה אקס-אופיציו.

ראובן ריבלין: כבוד השר המקשר, בשם שר המשפטים וממשלת ישראל, משיב על החוק ומביא את עמדת הממשלה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הממשלה החליטה לתמוך, ועדת השרים לחקיקה החליטה לתמוך בהצעת החוק.

גלעד ארדן: אני משיב כאן על הצעה זו בשמו של שר המשפטים, שתמך בהצעת החוק.

זהבה גלאון: – – –

גלעד ארדן: לא, אני בטוח שהיו לו סיבות טובות – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת גלאון, קודם כול קריאות ביניים רק בישיבה.

גלעד ארדן: – – אבל הוא תמך בהצעת החוק.

מיכאל איתן: לפי הצורה שהוא תמך, תגיד את זה בשקט – – –

גלעד ארדן: לכן, אני אומר את זה כאן.

ראובן ריבלין: כבוד השר איתן, אני מבקש מאדוני לא לקרוא קריאות ביניים.

גלעד ארדן: אני קודם כול רוצה להתייחס לטענות, חלק נשמעות בקריאות ביניים, וחלק בוודאי יישמעו מעל הדוכן, על-ידי אנשים שבוודאי יגידו שכשהם רואים חוק שנראה להם שהוא מכוון למטרה מסוימת או לפרסונה מסוימת הם מתקוממים.

גלעד ארדן: זה מזעזע אותם שהכנסת מחוקקת חוק שמכוון לאדם מסוים.

גלעד ארדן: באמת, יש פה אנשים שהם לא יכולים להישאר שלווים.

גלעד ארדן: אני בטוח שהם גם יבואו ויאמרו את זה, חלק גם יקראו קריאות ביניים.

גלעד ארדן: אני רוצה להזכיר לכנסת שקורה לפעמים שכשהכנסת רואה עיוות מאוד קשה, אדוני היושב-ראש, לפעמים גם בחוקי-יסוד, היא מוכנה למחול על העיקרון ולתקן את העיוות הזה, כי העיוות כנראה הוא יותר קשה מאשר העיקרון שמנסים לשמור עליו שלא לחוקק חוקים לגופו של עניין פרסונלי, או אדם פרסונלי.

גלעד ארדן: הנה לדוגמה, לפני עשר שנים, כשמישהו איבד את הרוב בכנסת, בואו נקרא לדברים ככה בשמם, חברי הכנסת לא ששו להתפזר וללכת למערכת בחירות, ואז חוקקו פה חוק, בשמחה ובששון, אז כונה החוק, נדמה לי, "חוק ביבי", שבמקום שהכנסת תתפזר, רק ראש הממשלה יתפזר, ונלך למערכת בחירות.

גלעד ארדן: אבל תוך כדי שאמרתי את הדברים האלו בוועדת שרים לחקיקה, אמרתי לעצמי: רגע, אתה בחור צעיר, אתה לא מבין עשר שנים אחורה בחוקים, אולי היו נסיבות שלא זכרת.

גלעד ארדן: ואז נזכרתי: למה אני צריך ללכת עשר שנים לאחור?

גלעד ארדן: אני יכול ללכת או חודש אחורה או חצי שעה אחורה בזמן.

גלעד ארדן: הנה, חצי שעה אחורה בזמן, הכנסת אישרה חוק שמכונה חוק גרוניס.

גלעד ארדן: אני מניח שאם ישאלו את השופטת מרים נאור, שעד שהחוק הזה עבר היא היתה אמורה להתמנות לנשיאת בית-המשפט העליון, על-פי החוק הקיים השופט גרוניס לא היה יכול להתמנות, והנה, כשעלה חוק גרוניס בממשלה – – –

דב חנין: – – –

גלעד ארדן: רגע, דב, אני לא מאשים אותך בתמיכה פה.

גלעד ארדן: תן לי להסביר.

קריאות: – – –

גלעד ארדן: משרד המשפטים וכל אלו שאתם הרבה פעמים – –

דב חנין: – – –

ניצן הורוביץ: – – – מעוותת – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הורוביץ, אתה לא נואם.

ראובן ריבלין: קריאת ביניים זה לא נאום.

גלעד ארדן: – – מצטטים אותם, לא חשבו שיש בעיה בכך שמתקנים חוק, והנה לפתע אדם, בהחלט ראוי, אבל שאך רגע לפני כן לא היה יכול להיות מועמד לכהן כנשיא בית-המשפט העליון, פתאום הוא יכול.

גלעד ארדן: עכשיו, במקרה הזה – – –

זאב אלקין: – – –

גלעד ארדן: השתכנעת?

גלעד ארדן: השאלה אם כולם השתכנעו.

גלעד ארדן: במקרה הזה, אדוני היושב-ראש, הצעת החוק של חבר הכנסת אילטוב הוגשה לפני כמה חודשים, ולפניה גם חבר הכנסת שאמה הגיש הצעת חוק שהצביעה על מצב מוזר בלשכת עורכי-הדין – של הייצוג במועצה.

גלעד ארדן: ועדת השרים לחקיקה חשבה שכשרוב עורכי-הדין בארץ בוחרים יושב-ראש לשכה, ההיגיון אומר שצריך להיות לו ייצוג גם לחוות דעה על המועמדים לשפיטה.

גלעד ארדן: בכנסת, דרך אגב, זו מסורת שהכנסת שולחת חבר מהקואליציה וחבר מהאופוזיציה.

גלעד ארדן: לצערנו, היחסים בלשכת עורכי-הדין הידרדרו כנראה למצב כזה שצריך, כדי להבטיח את זכויות המיעוט בעתיד, אז אנחנו – הצעת החוק של חבר הכנסת אילטוב שומרת על כך שהיושב-ראש הנבחר יהיה לו ייצוג, וגם האופוזיציה בלשכת עורכי-הדין יהיה לה ייצוג.

גלעד ארדן: לכן, מי שבא לטעון שהחוק הזה הוא לא דמוקרטי – הוועדה סבורה שהחוק הזה הוא מאוד דמוקרטי.

גלעד ארדן: ומי שיבוא ויטען שזה חוק פרסונלי, אנחנו אולי נזכיר שגם לו יש קשרים פרסונליים כלשהם בלשכת עורכי-הדין, והוא מדבר מהפוזיציה שלהם, כנראה.

גלעד ארדן: ולכן, הממשלה מבקשת מהכנסת לתמוך בהצעת החוק.

גלעד ארדן: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, הואיל והממשלה תומכת, קמה הזכות לחבר כנסת להתנגד.

ראובן ריבלין: ראשון המבקשים להתנגד היה חבר הכנסת בר-און, ולכן הזכות עומדת לו.

ראובן ריבלין: התקנון משום מה אומר שלוש דקות.

ראובן ריבלין: לי היה נדמה חמש דקות; אני נותן לך מראש חמש דקות, אבל אתה תצטרך להסתפק בחמש דקות.

ראובן ריבלין: אני אתחיל אותן אחרי שאתה תיכנס – – –

רוני בר-און: תודה רבה.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי הכנסת, אל תלכו שולל.

רוני בר-און: אמרתי פה קודם שחוק גרוניס הוא באמת לא חוק חשוב.

רוני בר-און: גרוניס הוא שופט ראוי – – –

רוברט טיבייב: לא שומעים.

רוני בר-און: אין רמקולים.

ראובן ריבלין: מה?

ראובן ריבלין: נא להגביר רמקולים.

ראובן ריבלין: אצלי הרמקול.

ראובן ריבלין: האם הרמקול של – – – לא, לא, הוא בסדר.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, אל תלכו שולל אחרי רימון העשן שהושלך פה בעניין חוק גרוניס.

רוני בר-און: זה באמת לא חוק חשוב.

רוני בר-און: השופט גרוניס הוא שופט מעולה, ואם הוא ייבחר לנשיא בית-המשפט העליון כולנו נצא נשכרים, בדיוק כפי שהיינו נשכרים אם היתה נבחרת השופטת מרים נאור.

רוני בר-און: אבל החוק פה היום הוא מוקש גדול לדמוקרטיה ומוקש גדול להפרדת הרשויות במדינת ישראל.

רוני בר-און: אף פעם, אני אומר לכם, אף פעם, עד שבאה הממשלה הרעה הזאת, לא התערבה ממשלה בענייני לשכת עורכי-הדין.

רוני בר-און: הייתי פעיל במוסדות הלשכה למעלה מעשר שנים, ותמיד עמדת הממשלה היתה: תנו ללשכה לעשות מה שהם רוצים.

רוני בר-און: במקרה המעניין התעניינה הממשלה אם אפשר לבטל את לשכת עורכי-הדין, אבל להתערב בבחירות למוסדות הלשכה – זה לא היה מעולם, עד שבאה הממשלה הרעה הזאת.

רוני בר-און: אני מצטער ששר המשפטים לא נמצא פה, כי יש לו עניין אישי מובהק בנושא הזה, לא מהיום ולא מאתמול, ואני אדבר עליו למרות שהוא לא נמצא פה.

רוני בר-און: אני בדרך כלל לא מדבר על מי שלא נמצא פה; אין ברירה, הוא ברח מפה כי הוא ידע שנדבר עליו.

רוני בר-און: זה התחיל בהצעת החוק המופרכת, להגדיל את חלקו של ועד מחוז תל-אביב במוסדות הלשכה ובתקציב הלשכה.

רוני בר-און: זה אומר שעורכי-הדין מחדרה עד גדרה נמצאים בוועד מחוז תל-אביב, והם צריכים לקבוע לכל המדינה.

רוני בר-און: זאת הממשלה שדואגת לפריפריה.

רוני בר-און: אחר כך היתה הצעה – של הלשכה – להקים מחוז מרכז ללשכה, אדוני היושב-ראש.

רוני בר-און: יש מחוז מרכז לבתי-המשפט, ולפרקליטות, ולמשטרה, ולתכנון ולבנייה, ולכל מוסדות הממשלה.

רוני בר-און: יש משרד ראש הממשלה במחוז המרכז.

רוני בר-און: רק ללשכה – זה לא התאים להם.

רוני בר-און: שלחו את חבר הכנסת כרמל שאמה לסכל את העניין הזה.

רוני בר-און: חברים, מחוז מרכז היה כשירושלים היתה מחוז משותף עם הדרום, אדוני היושב-ראש.

רוני בר-און: היה ירושלים והדרום, חיפה והצפון.

רוני בר-און: את ירושלים הפרידו מהדרום, את חיפה הפרידו מהצפון, אבל מחוז מרכז ללשכה זה פסול.

רוני בר-און: ואז אני אמרתי לעצמי: מה התופעה הזאת?

רוני בר-און: מה פתאום הממשלה מתערבת בענייני הלשכה?

רוני בר-און: ופתאום אורו עיני.

רוני בר-און: אורו עיני.

רוני בר-און: זה השר נאמן.

רוני בר-און: שר המשפטים מעוניין בכל המהלכים האלה, וכל המהלכים שנזכרו עד כאן הם רק אמצעים.

רוני בר-און: המטרה היא הוועדה לבחירת שופטים.

רוני בר-און: הנה אני אומר לכם – שימו לב מה אומר החוק הזה: חבר יושב-ראש הלשכה, שיש לו לשכה לעומתית, יהיה חבר אקס-אופיציו, אדוני היושב-ראש, בכל הוועדות: בוועדה לבחירת שופטים, ולמינוי דיינים, וקאדים, ובמקום שיש ללשכה רק נציג אחד – בקאדים מד'הב ושופטים צבאיים – הוא יהיה הנציג האחד.

רוני בר-און: זה לא היה מעולם.

רוני בר-און: היה רק יושב-ראש לשכה אחד שהיה בוועדה לבחירת שופטים – חברי הטוב דרור חוטר-ישי, וחברי יורי גיא-רון היה רק בחפיפה; אחרי שהוא נבחר ליושב-ראש הלשכה הוא פינה את מקומו בוועדה לבחירת שופטים.

רוני בר-און: למה עושים את זה?

רוני בר-און: אני אגיד לכם למה עושים את זה.

רוני בר-און: זה חוק המשרדים הגדולים של עורכי-הדין.

רוני בר-און: יש בתל-אביב בערך שישה, שבעה משרדי עורכי-דין שיש להם בין 170 ל-200 עורכי-דין.

רוני בר-און: שישה, שבעה משרדים של 200 עורכי-דין בוחרים את ראש ועד המחוז בתל-אביב, וגם את ראש הלשכה, באחוזי הצבעה שמתקיימים בלשכת עורכי-הדין.

רוני בר-און: הנה, משלמים עכשיו לאיש שאותו הריצו להיות יושב-ראש ועד הלשכה, והנה, עכשיו הוא יבחר להם את השופטים.

רוני בר-און: עכשיו, אל תחשבו שזה לסולברג.

רוני בר-און: אני אומר לכם, זה לא לסולברג.

רוני בר-און: שבעה צריכים לבחור את סולברג.

רוני בר-און: יהיה דורון ברזילי, לא יהיה דורון ברזילי – יצטרכו שבעה.

רוני בר-און: זה כדי לבחור את נשיא בית-המשפט העליון, שנבחר בחמישה.

רוני בר-און: בשבילו לא צריכים שבעה.

רוני בר-און: ומפחד השר נאמן, ומפחדת החבורה שיושבת אתו שם, חבורה של ימנים קיצונים.

רוני בר-און: פעם ראשונה שהשלטון, שהממשלה והכנסת, שולחים ארבעה קיצונים ימניים לוועדה הזאת.

רוני בר-און: הם צריכים את החמישי, עושה דברם, כדי לבחור את נשיא בית-המשפט העליון.

רוני בר-און: לא את סולברג; אל תכפישו את סולברג, זה לא שייך לסולברג.

רוני בר-און: כשהיה הדיון הקודם, אדוני היושב-ראש – וזה מופיע ב"דברי הכנסת" – על העניינים האלה של הוועדה, של הרחבת מחוז תל-אביב ושל מניעת מחוז המרכז, הזהרתי את שר המשפטים.

רוני בר-און: אמרתי לו: שר המשפטים, אתה נמצא פה בניגוד עניינים.

רוני בר-און: אל תתערב בעניין הזה.

רוני בר-און: עכשיו בואו אני אספר לכם מישיבת הממשלה.

רוני בר-און: דקה אני מסיים, חצי דקה.

רוני בר-און: בישיבת הממשלה הראשונה לפני שבועיים נחלקו הקולות: חמישה בעד, חמישה נגד.

רוני בר-און: זה לא עבר.

ראובן ריבלין: הנה חצי דקה.

רוני בר-און: שר המשפטים לא השתתף בהצבעה, ופה הוא אמר לי: אתה רואה, לא השתתפתי בהצבעה.

רוני בר-און: יש בזה מראית עין של ניגוד עניינים.

רוני בר-און: מחאתי כפיים.

רוני בר-און: מה קרה בישיבה השנייה?

רוני בר-און: נחלקו הדעות: שמונה נגד שמונה.

רוני בר-און: תשאלו את השר איתן איך שר המשפטים, שיש לו מראית עין של ניגוד, צירף את קולו.

רוני בר-און: יושב פה השר איתן.

רוני בר-און: תן לו, אדוני היושב-ראש, שהוא יעלה וידבר.

רוני בר-און: מה אני אומר?

ראובן ריבלין: טוב.

ראובן ריבלין: רק רגע.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: – – –

רוני בר-און: אני אומר – משפט סיום.

רוני בר-און: משפט סיום.

ראובן ריבלין: משפט סיום.

רוני בר-און: קודם כול, לפני משפט הסיום.

ראובן ריבלין: לא, לא, לא.

ראובן ריבלין: משפט סיום.

רוני בר-און: איפה השרים מרידור ובגין וגדעון סער?

ראובן ריבלין: אוקיי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, חבר הכנסת בר-און, היו לך חמש דקות וחצי.

רוני בר-און: משפט הסיום.

רוני בר-און: במשרד המשפטים יש חילוקי דעות, וזה טוב שיש חילוקי דעות.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: נא לסיים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברוורמן, אתה רוצה לנהל את הישיבה במקומי?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, חבר הכנסת בר-און, נא לסיים.

ראובן ריבלין: תודה.

רוני בר-און: סליחה, מיקי, מיקי, אתה מפריע לי.

רוני בר-און: במשרד המשפטים יש חילוקי דעות וטוב שכך, אבל צריך לקבל החלטות, ובשביל זה צריך בעל-בית.

רוני בר-און: במשרד המשפטים אין בעל-בית, אבל יש, למרבה הצער, בעל עניין.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת בר-און.

ראובן ריבלין: האמת שהוא דיבר לגופו של עניין, ולא משך זמן.

ראובן ריבלין: ולכן, אנחנו סיימנו.

ראובן ריבלין: למעלה מ-25 או 20 צריכים?

ראובן ריבלין: 20 חברי כנסת ביקשו ממני לקיים הצבעה שמית, ואני לא מוצא שום פסול בבקשה שהוגשה.

ראובן ריבלין: כל החברים החתומים נמצאים באולם.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: מזכירת הכנסת – לבצע הצבעה שמית, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) דורון אביטל – נגד נינו אבסדזה – נגד רוחמה אברהם-בלילא – נגד עפו אגבאריה – נגד רחל אדטו – נגד יולי יואל אדלשטיין – בעד יעקב אדרי – אינו נוכח יצחק אהרונוביץ – בעד אורי אורבך – בעד זבולון אורלב – אינו נוכח דוד אזולאי – בעד אריאל אטיאס – בעד ישראל אייכלר – בעד דניאל אילון – בעד רוברט אילטוב – בעד דליה איציק – נגד מיכאל איתן – בעד אריה אלדד – בעד טלב אלסאנע – נגד זאב אלקין – בעד חיים אמסלם – בעד אלי אפללו – אינו נוכח אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – בעד אורי אריאל – בעד זאב בנימין בגין – אינו נוכח אריה ביבי – נגד זאב בילסקי – נגד בנימין בן-אליעזר – אינו נוכח מיכאל בן-ארי – בעד דניאל בן-סימון – נגד רוני בר-און – נגד אבישי ברוורמן – נגד מוחמד ברכה – נגד אהוד ברק – אינו נוכח

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: רבותי, אני צריך לקיים פה הצבעה.

ראובן ריבלין: לא לדבר.

קריאה: אהוד ברח.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) אילן גילאון – נגד זהבה גלאון – נגד גילה גמליאל – בעד מסעוד גנאים – אינו נוכח משה גפני – נמנע אברהם דיכטר – אינו נוכח דני דנון – בעד ניצן הורוביץ – נגד יצחק הרצוג – נגד דניאל הרשקוביץ – בעד מגלי והבה – נגד מתן וילנאי – אינו נוכח עינת וילף – אינה נוכחת יצחק וקנין – בעד נסים זאב – בעד אורית זוארץ – נגד חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח ציפי חוטובלי – אינה נוכחת דב חנין – נגד יואל חסון – נגד ישראל חסון – נגד שי חרמש – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח רוברט טיבייב – נגד שלי יחימוביץ – נגד משה יעלון – בעד אליהו ישי – בעד איתן כבל – נגד אמנון כהן – בעד יצחק כהן – אינו נוכח משה כחלון – אינו נוכח חיים כץ – בעד יעקב כץ – בעד ישראל כץ – בעד ציפי לבני – נגד לימור לבנת – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – בעד יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – בעד יעקב ליצמן – בעד עוזי לנדאו – בעד סופה לנדבר – בעד גאלב מג'אדלה – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – בעד שלמה מולה – נגד שאול מופז – נגד משה מטלון – בעד אברהם מיכאלי – בעד אנסטסיה מיכאלי – בעד אלכס מילר – בעד סטס מיסז'ניקוב – בעד אורי מקלב – אינו נוכח יעקב מרגי – בעד דן מרידור – אינו נוכח משולם נהרי – בעד אורית נוקד – אינה נוכחת לאה נס – בעד סעיד נפאע – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח חנא סוייד – נגד מרינה סולודקין – נגד גדעון סער – אינו נוכח גדעון עזרא – אינו נוכח חמד עמאר – בעד ציון פיניאן – בעד יוסי פלד – אינו נוכח יוחנן פלסנר – אינו נוכח עמיר פרץ – נגד אברהים צרצור – אינו נוכח פניה קירשנבאום – בעד איוב קרא – בעד מירי רגב – בעד דוד רותם – אינו נוכח ראובן ריבלין –

ראובן ריבלין: נוכח אך לא משתתף בהצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) ראובן ריבלין – אינו משתתף בהצבעה כרמל שאמה – אינו נוכח יובל שטייניץ – בעד מאיר שטרית – אינו נוכח נחמן שי – נגד סילבן שלום – אינו נוכח יוליה שמאלוב-ברקוביץ – נגד שלום שמחון – אינו נוכח ליה שמטוב – בעד עתניאל שנלר – אינו נוכח רונית תירוש – נגד

ראובן ריבלין: קריאה שנייה.

ראובן ריבלין: אני רואה את מקלב פה, אז אני יודע.

ראובן ריבלין: גם יצחק כהן פה.

ראובן ריבלין: קריאה שנייה – כל מי שלא ענה, יקראו בשמו.

ראובן ריבלין: מי שענה ואמר שהוא לא משתתף או נמנע, לא לקרוא את שמו.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יעקב אדרי – אינו נוכח זבולון אורלב – אינו נוכח אלי אפללו – אינו נוכח זאב בנימין בגין – אינו נוכח בנימין בן-אליעזר – אינו נוכח אהוד ברק – אינו נוכח מסעוד גנאים – אינו נוכח אברהם דיכטר – אינו נוכח מתן וילנאי – אינו נוכח עינת וילף – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח ציפי חוטובלי – אינה נוכחת שי חרמש – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח יצחק כהן – בעד משה כחלון – אינו נוכח לימור לבנת – אינה נוכחת גאלב מג'אדלה – אינו נוכח אורי מקלב – נמנע דן מרידור – אינו נוכח אורית נוקד – אינה נוכחת סעיד נפאע – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח גדעון סער – אינו נוכח גדעון עזרא – אינו נוכח יוסי פלד – אינו נוכח יוחנן פלסנר – אינו נוכח אברהים צרצור – אינו נוכח דוד רותם – אינו נוכח כרמל שאמה – אינו נוכח מאיר שטרית – אינו נוכח סילבן שלום – אינו נוכח שלום שמחון – אינו נוכח עתניאל שנלר – אינו נוכח

ראובן ריבלין: האם יש מי מחברי הכנסת הנמצאים באולם שלא השיב על השאלה אם הוא בעד, נגד או נמנע?

ראובן ריבלין: האם יש פה מישהו באולם?

ראובן ריבלין: אין.

ראובן ריבלין: נא להביא לי את תוצאות ההצבעה.

קריאות: – – –

קריאה: תשימו דגל כבר – – –

ראובן ריבלין: נא לא להפריע למזכירות, למזכירה ולמשנה למזכירה לבצע את תפקידם.

ראובן ריבלין: אני רק מודיע לחברי הכנסת שאין הפגנות באולם המליאה.

ראובן ריבלין: אין הפגנות.

ראובן ריבלין: תעשו מה שאתם רוצים, אין הפגנות באולם המליאה.

אורית זוארץ: הפגנות שמחה אין באולם המליאה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, מי לא ידע שאת תגיעי ותקבעי את כל סדרי הכנסת החדשים ותבחיני בין שמחה לעצב – זה דבר חשוב ביותר, רק – אין הפגנות.

ראובן ריבלין: אין.

ראובן ריבלין: אין.

ראובן ריבלין: אם רוצים לשנות סדרי עולם – היו.

ראובן ריבלין: היו.

ראובן ריבלין: אמר משה רבנו: "חדשים מקרוב באו לא שערום אבותיכם".

ראובן ריבלין: נו, אמר.

יואל חסון: כולנו היינו חדשים פעם, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: גם אתה.

ראובן ריבלין: אבל, אני חושב שההורים שלי חשבו שאני אהיה.

נחמן שי: מאיזה מוצא היו ההורים?

נחמן שי: זאת השאלה.

אורית זוארץ: זהו.

אורית זוארץ: זה – – –

ראובן ריבלין: ההורים שלי היו מארץ-ישראל.

נחמן שי: או, זהו, כולנו.

אורית זוארץ: – – – אשכנזי.

נחמן שי: כולנו מארץ-ישראל היום.

נחמן שי: בדיוק, יפה מאוד, תודה, אדוני היושב-ראש, כי היה ויכוח קודם.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, הצעת חוק – אני רק צריך לזכור מה הצעת החוק – בחירת נציגי לשכת עורכי-הדין לוועדות למינוי נושאי משרה שיפוטית (תיקוני חקיקה): בעד – 50 חברי כנסת, נגד – 35, שני נמנעים, אחד נוכח ולא משתתף בהצבעה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: הצעת החוק עברה בקריאה טרומית.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: רק רגע, רק רגע, אני ראיתי אותך, חבר הכנסת.

יואל חסון: דגל שחור לדמוקרטיה.

ראובן ריבלין: רק רגע.

יואל חסון: דגל שחור לדמוקרטיה – – –

ראובן ריבלין: אני מודיע, נא להוציא את כל מי – כל מי – להוציא אותם קודם כול, לא לקחת את – זהו, להוציא אותם.

יואל חסון: דגל שחור לדמוקרטיה.

ראובן ריבלין: להוציא אותם.

יואל חסון: דגל שחור לדמוקרטיה.

ראובן ריבלין: דגל שחור, שמעתי.

ראובן ריבלין: אני לא יודע מה שחור יותר.

נינו אבסדזה: זה יום שחור.

ראובן ריבלין: רבותי, אני עדיין לא סיימתי – אני עוד לא סיימתי את – לחבר הכנסת חנין – יש לו מה לומר.

ראובן ריבלין: ההצעה עברה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט, לפי התקנון, להכנתה לקריאה ראשונה, אלא אם כן – חבר הכנסת חנין, ועדת הפנים והגנת הסביבה – תועבר לוועדת הכנסת כדי שתקבע איזו היא הוועדה המוסמכת.

ראובן ריבלין: הוועדה לביקורת המדינה – ועדת הכנסת היא שתקבע את הוועדה שבה יוכן החוק לקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אורלי לוי, אם תואילי להחליף אותי אני מאוד אודה לך.

ראובן ריבלין: [הצעת חוק פ/3428/18; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום, אני מזמין את חבר הכנסת אורי מקלב שיעלה ויבוא ויציע את הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – חובת מתן הודעה מוקדמת לפני ביצוע פעולה).

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני הסגן, תודה רבה לכם, רבותי היושבי-ראש, אני מתכבד להגיש את הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – חובת מתן הודעה מוקדמת לפני ביצוע פעולה).

אורי מקלב: החוק מציע לחייב את הבנק לשלוח הודעה המבהירה ללקוח לפני שהוא עובר להיות לקוח משפטי או הופך לבעל סטטוס אחר בבנק עצמו, דהיינו אדם שלא עומד בהתחייבויות שלו, בין אם זה במשכנתה, בין אם זה בהתחייבות אחרת, הוא נמצא בחריגה – אוברדרפט – בבנק, הבנק אמור לשנות אצלו סטטוס, הלקוח הזה צפוי לדברים מאוד מאוד דרקוניים של הבנק, כגון העברת הריבית מ-3% או 4%, שהוא היה רגיל לה עד עכשיו, לריבית של 25% – יכול בבת אחת להפוך מלקוח שהיה צריך לשלם 4%, אם הוא לא עומד בתשלומים, ל-25% רטרואקטיבית.

אורי מקלב: הדבר הזה לא מתבאר ללקוח שנמצא במצב זמני כספי קשה – שהוא צריך להתמודד עם כמה חובות שיש לו וכמה בעלי חובות.

אורי מקלב: הוא צריך לדעת שהבנק הולך לקחת ממנו ריבית נשך; הוא נושה חזק שלו, והוא צריך לעמוד על כך ולהתמודד.

אורי מקלב: לכן אנחנו מציעים שהבנק, לפני שהוא נוקט פעולות כאלה, והופך את הלקוח לבעל סטטוס אחר וללקוח משפטי, שיסביר לו שזה לא הופך להיות משהו ידידותי בכלל; צריך להבהיר לו בשקיפות מלאה בדיוק מה צפוי לו, ובלשון שגם אדם פשוט – ועל-פי רוב האנשים האלה, שעומדים בכך, הם אנשים פשוטים – יבין זאת, וזאת בתוך 14 יום לפני שהוא אמור לבצע את התהליך הזה.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: אני רק רוצה לציין שהצעת החוק הזאת היא של משה גפני, יריב לוין וכרמל שאמה ושלי, כהצעת חוק משותפת.

אורי מקלב: תודה רבה לכם.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך.

אורלי לוי אבקסיס: ישיב סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק כהן: הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – חובת מתן הודעה מוקדמת לפני ביצוע פעולה) של חבר הכנסת הרב אורי מקלב ואחרים – ובכן, ועדת השרים לענייני חקיקה תומכת בהצעת החוק כפוף לתיאום עם משרד האוצר, משרד המשפטים ובנק ישראל.

יצחק כהן: אני מבקש – לפרוטוקול, גברתי, שהמציע יאמר לפרוטוקול שאכן הוא רוצה, מסכים לתנאי הזה.

אורי מקלב: – – –

יצחק כהן: לא שמעתי, יש לך רמקול.

קריאה: הוא אמר: מודה אני.

יואל חסון: זה חלק משלטון הטרור שיהיה עכשיו – צריך להגיד בצורה ברורה וחלקה, אחרת לא – – –

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת יואל חסון.

יצחק כהן: אחרת הם יגידו "דגל שחור", אתה יודע את זה.

משה גפני: מה, למה אתה צריך להגן כל כך על הממשלה?

יצחק כהן: אתה בעד או נגד?

יצחק כהן: אני לא מבין.

משה גפני: אני בעד.

יצחק כהן: אז תצביע בעד.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, כבוד סגן שר האוצר יצחק כהן.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעבור להצבעה על הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – חובת מתן הודעה מוקדמת לפני ביצוע פעולה), התשע"א–2011, של חבר הכנסת אורי מקלב וקבוצת חברי הכנסת, כמו שציין גם המציע.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים להצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 17 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – חובת מתן הודעה מוקדמת לפני ביצוע פעולה), התשע"א–2011, לדיון מוקדם בוועדת הכלכלה נתקבלה.

אורלי לוי אבקסיס: ונעבור לתוצאות: בעד – 17 חברי כנסת, אין מתנגדים.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת שהצעת החוק הזאת תועבר לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

אורלי לוי אבקסיס: סליחה, זו קריאה טרומית?

אורלי לוי אבקסיס: אז – אני קובעת שוועדת הכלכלה תכין את הצעת החוק הזאת לקריאה ראשונה.

אורלי לוי אבקסיס: עבר נגמר.

אורלי לוי אבקסיס: אני מודיעה: תם סדר-היום.

אורלי לוי אבקסיס: הישיבה הבאה תתקיים ביום שלישי, י"ח בחשוון התשע"ב, 15 בנובמבר 2011, בשעה 16:00.

אורלי לוי אבקסיס: ישיבה זו נעולה.