ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 268, 2011-08-01 00:00

ראובן ריבלין: גבירותי ורבותי, חברות וחברי הכנסת – השר ארדן נמצא כאן במליאה, היום יום שני, א' במנחם-אב התשע"א, 1 באוגוסט 2011 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק שמירת הניקיון (תיקון מס' 20), התשע"א–2011, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם:

ירדנה מלר-הורוביץ: החל בהצעת חוק פ/3438/18 וכלה בהצעת חוק פ/3472/18 – הצעת חוק חינוך מיוחד (תיקון – תוספת הוראה וסל שירותים מיוחדים לתלמיד משולב), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס, אורי מקלב, , ו וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הירושה (תיקון – חובת ציון מפורשת בנישול יורש שהינו קרוב מדרגה ראשונה), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת כרמל שאמה; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – הגבלת גיל), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת אלכס מילר, כרמל שאמה, ו וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק העונשין (תיקון – התערטלות בפומבי), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – דחיית תשלום אגרת בית-משפט בתביעת עובד לפירוק חברה בה הועסק), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת כרמל שאמה; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (התקשרות עם מתכנן), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת איתן כבל, יצחק וקנין וכרמל שאמה; הצעת חוק הגבלת פעולות אנשי דת בלתי מורשים בצבא-הגנה לישראל ובמשטרת ישראל, התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת ניצן הורוביץ; הצעת חוק לתיקון פקודת סדרי השלטון והמשפט (תחולת המשפט בערים, במועצות האזוריות ובמועצות המקומיות), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת יעקב כץ; הצעת חוק ההתגוננות האזרחית (תיקון – הקמת תשתית חיבור לרשת אינטרנט אלחוטית במקלטים ביישובי קו העימות), התשע”א–2011, מאת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – מענק לחיילות בתפקידי לחימה), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת ישראל חסון, מירי רגב, איתן כבל, עינת וילף ויריב לוין; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – ביטול השתתפות רשות מקומית ותקציבי מוסדות חינוך מוכרים לא רשמיים), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, אילן גילאון וזהבה גלאון; הצעת חוק מבקר הפרקליטות, התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת מיכאל בן-ארי; הצעת חוק מלווה המדינה (תיקון – ביטול הנפקת איגרות חוב של ארגון הבונדס), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – מימון הריסת מבנה על חשבון המדינה), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חופשת הסתגלות לעובד שמשרת במילואים, התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת אברהם דיכטר,

ירדנה מלר-הורוביץ: , מאיר שטרית, מירי רגב, איתן כבל, רוני בר-און, , ציפי חוטובלי, עינת וילף וחיים כץ וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הסדרת מקומות רחצה (תיקון – הצבת מצילים בבריכות ובנחלים בגנים לאומיים ושמורות טבע), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת נסים זאב; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (הכנסת בני-זוג), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת מיכאל בן-ארי, ציפי חוטובלי, , , , יוליה שמאלוב-ברקוביץ ורוברט טיבייב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הדגל, הסמל והמנון המדינה (תיקון – שימוש בהמנון המדינה בידי מוסדות להשכלה גבוהה), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת אלכס מילר, כרמל שאמה, אריה אלדד ו וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי תקציב) (תיקון – בקשה לאישור חריג), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת מירי רגב, עינת וילף, , זאב בילסקי ומגלי והבה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון – זכאות להשלמת תגמול צורך), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – הפקעה לצורכי דיור בר-השגה), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת שלמה מולה; הצעת חוק חובת סימון מחיר מומלץ לצרכן על גבי מוצרי חלב, התשע”א–2011, מאת חברת הכנסת ; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – איסור תשלום והפסד הטבה בשל ביטול הסכם למתן שירותי רדיו טלפון נייד), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת כרמל שאמה; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (איסור הסעת נוסעים ברכב ציבורי במספר העולה על כמות המושבים ברכב), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת ישראל אייכלר; הצעת חוק למניעת פגיעה במדינת ישראל באמצעות חרם (תיקון – ביטול החוק), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת שלמה מולה; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עבודה במסעדות ובבתי-קפה כעבודה מועדפת), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הצגת מחירים באמצעות צג אלקטרוני), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת משה מטלון, כרמל שאמה, ויוליה שמאלוב-ברקוביץ; הצעת חוק למניעת פגיעה במדינת ישראל באמצעות חרם (תיקון – ביטול החוק), התשע"א–2011, מאת חבר הכנסת וקבוצת חברי הכנסת;

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק העונשין (תיקון – פגיעה בבית-עלמין), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – נאמנות לעקרונות מפלגה), מאת חברי הכנסת יעקב כץ ואורי אריאל; הצעת חוק לעידוד חיזוק בנייה מפני רעידות אדמה (תיקוני חקיקה), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – סימון מקום הייצור על גבי טובין), התשע”א–2011, מאת חברת הכנסת זהבה גלאון; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – איסור גביית עמלה בעד ניהול חשבון להשקעה בניירות ערך), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק המכר (דירות) (תיקון – הגבלת רכיב ההוצאות המשפטיות במחיר), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק הנזיקים האזרחיים (אחריות המדינה) (תיקון מס' 7) (תיקון – תחילת סעיף 5ב), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת , דוד רותם, אברהם דיכטר, ציפי חוטובלי, , אריה אלדד ואורי אורבך.

ירדנה מלר-הורוביץ: לוח תיקונים להצעת חוק הליכי תכנון ובנייה להאצת הבנייה למגורים (הוראת שעה), התשע”א–2011, ולוח תיקונים להסתייגויות להצעת החוק.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת האתיקה בעניין התבטאויות הכוללות דימויים מעולם התוכן של השואה.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת החוץ והביטחון בדבר חלוקת הצעת חוק ההתגוננות האזרחית (תיקון מס' 16), התש"ע–2010.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי ביום שני, ט"ז בסיוון התשע"א, 18 ביולי 2011, הונחו על שולחן הכנסת מסקנות הוועדה לזכויות הילד בנושא: מס חדש במעונות-היום של ויצו ו"נעמת", הצעות לסדר-היום של חברי הכנסת חנין זועבי, שלמה מולה, אורי מקלב ואורלי לוי אבקסיס.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה למזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: 1.

ראובן ריבלין: כישלון ממשלת נתניהו במתן מענה למצוקת הזוגות הצעירים, חסרי הדיור, הרופאים, המתמחים, השכבות החלשות ומעמד הביניים;

ראובן ריבלין: 3.

ראובן ריבלין: כישלון הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי;

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, היום החל העם המוסלמי לחוג את חג הרמדאן, על הצום.

ראובן ריבלין: אנחנו נייחד דברים למאמינים המוסלמים בעולם כולו, בארץ, ולחברי הכנסת המוסלמים לפני הצבעות האי-אמון, על מנת שנעשה זאת באולם מכובד ומלא בחברי הכנסת.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים עכשיו להצעות אי-אמון של הסיעות השונות כמקובל ביום הראשון לישיבות הכנסת בשבוע.

ראובן ריבלין: בפנינו היום ארבע הצעות אי-אמון, אשר על שלוש מהן יענה יחד השר ארדן, והרביעית היא ההצעה שיענה עליה השר אריאל אטיאס.

ראובן ריבלין: הצעות הסיעות הן הצעות סיעות קדימה, רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד, העבודה ומרצ, וכן הצעת אי-האמון של סיעת העבודה ומרצ.

ראובן ריבלין: בסדר גמור.

ראובן ריבלין: אז יש לנו רק שלוש.

ראובן ריבלין: ומה היא הרביעית?

ראובן ריבלין: אה, מרצ לבד, והעבודה – לבד.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: לא הבנתי.

ראובן ריבלין: ראשונת המנמקים את הצעות האי-אמון היא נציגת סיעת קדימה, חברת הכנסת נינו אבסדזה, אשר תעלה ותבוא על מנת לנמק את נימוקיה להצעת האי-אמון שכותרתה: כישלון ממשלת נתניהו במתן מענה למצוקת הזוגות הצעירים, חסרי הדיור, הרופאים, המתמחים, השכבות החלשות ומעמד הביניים.

שי חרמש: נאום בכורה באי-אמון.

נינו אבסדזה: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, עמיתי חברי הכנסת, מדי שבוע בימי שני, כבר למעלה משנתיים, אנחנו, האופוזיציה, עומדים כאן על הדוכן הזה ומנסים להסביר לממשלה הזו דרך הראש מה שדרך הראש לצערנו הרב היא לא הצליחה להבין, ואולי, אולי, אולי תתחיל להבין עכשיו דרך הרגליים, כי אין לה דרך אחרת.

נינו אבסדזה: ובכל זאת, ובכל זאת יש שוני קטן ביום הזה, מכיוון שכל מי שנמצא פה, וגם אלה שלצערי הרב לא נמצאים כאן, והכוונה היא לממשלה, מבינים היום, לדעתי, שהיום, ב-1 באוגוסט 2011, והחל מהיום הזה, מדינת ישראל לעולם לא תהיה כפי שהיא היתה קודם.

נינו אבסדזה: לעולם, אבל לעולם לא יהיו כאן אזרחים שיסבלו בשקט מה שעושה כרגע הממשלה הנוכחית, ולא כרגע, כבר למעלה משנתיים.

נינו אבסדזה: ממשלה שלא הצליחה להבין שאנשים נולדו, גדלו, התחנכו, שירתו כאן בצבא, עלו לכאן, כמוני, לא כדי לשרת את הממשלה, אלא בדיוק ההיפך הוא נכון – ממשלה קיימת כדי לשרת את האזרחים.

נינו אבסדזה: אבל לצערי הרב היא שכחה את זה מהיום הראשון, ולא רוצה להיזכר גם היום.

נינו אבסדזה: ומדינת ישראל לעולם לא תהיה כמו שהיא היתה עד 1 באוגוסט 2011, כי אין יותר אזרחים שמוכנים לסבול בשקט.

נינו אבסדזה: ואם עדיין לא הבנתם, גבירותי ורבותי סביב שולחן הממשלה, מה שקורה בחוץ זה כבר לא מחאה של "קוטג'", או של הבית, או של דיור או של רופאים.

נינו אבסדזה: זאת מחאה, זאת מהפכה, של הציבור הישראלי שאומר לא.

נינו אבסדזה: וכאן עוד שוני של האי-אמון של היום.

נינו אבסדזה: זה לא אי-אמון של מפלגה אחת או של כמה מפלגות.

נינו אבסדזה: זה לא אי-אמון של אופוזיציה.

נינו אבסדזה: זה אי-אמון של עם ישראל נגד הממשלה הנוכחית, נגד עלי ביבי ו-39 שודדי תקוות העם.

נינו אבסדזה: כי אפשר לקחת כספים, אפשר לקחת מסים; אי-אפשר לקחת תקווה מהעם, וזה מה שעושה ממשלת עלי ביבי ו-39 השודדים שלו.

נינו אבסדזה: ופה עוד השוני הגדול: אנשים באים ואומרים: הבנו.

נינו אבסדזה: זה הספיק לנו.

נינו אבסדזה: די לטריקים.

נינו אבסדזה: תרדו לעם, תתחילו להבין מה קורה.

נינו אבסדזה: אבל כדי להבין מה קורה צריכה להיות אוזן קשבת.

נינו אבסדזה: עכשיו, אני מבינה שאוזן קשבת יכולה להיות רק לממשלה טובה.

נינו אבסדזה: וממשלה טובה אם וכאשר היתה לנו היתה פשוט מקשיבה מה מדברים ברחובות.

נינו אבסדזה: ומה מדברים ברחובות – ונורא טועה מי שרוצה להציג את כל הסיפור שם שזה רק הצעירים ורק הסטודנטים.

נינו אבסדזה: זה לא נכון.

נינו אבסדזה: כל שכבות האוכלוסייה נמצאות שם.

נינו אבסדזה: ואומר בן-אדם מבוגר: כל חיי נלחמתי בשביל האדמה הזאת, ועכשיו אני צריך למות בשביל כמה מטרים רבועים, כי אין לי אותם?

נינו אבסדזה: ואין לי כסף לשלם עליהם.

נינו אבסדזה: ואומרת לי שם אמא צעירה, אם חד-הורית שיש לה שלושה ילדים; זה לא יכול להיות במאה ה-21 שאם חד-הורית אמרה: ילדתי תינוקת ומסרתי אותה כדי להאכיל את הילדים שיש לי עד עכשיו, ואיכשהו לשלם שכר דירה.

נינו אבסדזה: וזה קורה לא במדינת עולם שלישי, זה קורה במדינת ישראל.

נינו אבסדזה: ואוזן קשבת של הממשלה היתה שומעת לפחות מה אומר רב.

נינו אבסדזה: כן, גם הרבנים נמצאים שם.

נינו אבסדזה: מה אומר רב שנמצא יום-יום באוהלים?

נינו אבסדזה: הוא אומר: אם הם לא מבינים, תסבירי בבקשה בירושלים שהאדמה הזו שייכת לעם היהודי ולאזרחי ישראל ולא לממשלה.

נינו אבסדזה: את זה אומר רב.

נינו אבסדזה: אבל בסדר, אוזן קשבת יכולה להיות רק לממשלה טובה, אבל גם לממשלה גרועה – כמו שיש לנו – אמורים להיות האינסטינקטים הבסיסיים, לפחות בשביל לשרוד, נכון?

נינו אבסדזה: אז מה אומר האינסטינקט הבסיסי כדי לשרוד?

נינו אבסדזה: לפחות להבין מה קורה, להחזיק יד על הדופק.

נינו אבסדזה: אבל גם את זה לא יודעים לעשות.

נינו אבסדזה: אגב, מי שלא יודע, יש לי המלצה טובה: תרדו כמה מטרים מפה – מי ששומע מהקואליציה – כמה מטרים מפה יושב ד"ר אידלמן, הוא ילמד אתכם איך צריך להחזיק יד על הדופק, אם אתם לא יודעים.

נינו אבסדזה: מי שהיה יודע להחזיק יד על הדופק, היה מבין שלא יכול להיות, לדוגמה, אדוני היושב-ראש, זוג צעיר – שני הורים וילד אחד – שניהם מרוויחים משכורת ממוצעת במשק, משכורת אחת כולה, אבל כולה, הולכת על שכירות ועל מעון-יום לילד בן שנה ומשהו; ועוד לא הגענו לטיטולים, לחלב, ל"סימילאק" ולכל מה שצריך.

נינו אבסדזה: משכורת אחת שלמה.

נינו אבסדזה: מה עושים למי שאין לו זוג הורים ויש רק הורה אחד, ולמי שלא מרוויח אפילו משכורת ממוצעת במשק?

נינו אבסדזה: עוד פעם, זו ממשלה שאין לה אפילו אינסטינקטים להחזיק יד על הדופק ולהבין מה קורה שם בחוץ.

נינו אבסדזה: לממשלה הכי גרועה, אבל הכי גרועה, אמור להיות לפחות היגיון להבין שמשהו השתנה פה בגדול, שלא יכול להיות – וזה אומרים לא רק אנשים בחוץ שרוצים לשנות משהו, אלא אומר הכלכלן הגדול, נגיד בנק ישראל: לא יכול להיות שפותחים כביכול ענף כזה או אחר לתחרות, במקום חברה אחת פתאום יש שלוש חברות והמחירים עולים.

נינו אבסדזה: הרי זה בניגוד לכל היגיון נורמלי.

נינו אבסדזה: אבל אלה דברים שאמורים להבין אנשים שבהחלט רוצים לשרת את העם והאזרחים שלהם.

נינו אבסדזה: הממשלה הנוכחית לא רוצה, מלכתחילה לא לקחה ולא שמה לעצמה את הדגל לשרת את העם.

נינו אבסדזה: היא עושה בדיוק ההיפך, לקחת ולקחת כמה שאפשר יותר.

נינו אבסדזה: אין שום סיבה והיגיון שעל הדלק, על המכונית, נשלם 60% מסים, יותר מהמחיר של הדלק עצמו ושל המכונית.

נינו אבסדזה: אין בזה שום היגיון.

נינו אבסדזה: אבל מהו ההיגיון?

נינו אבסדזה: הרי ממשלה רוצה לשרוד, וכדי לשרוד היא לא מוצאת לנכון להקשיב מה העם רוצה.

נינו אבסדזה: היא מוצאת לנכון – רק אוזן קשבת לקואליציה, שחלילה, חלילה, לא תתפרק.

נינו אבסדזה: מה עושים בשביל זה?

נינו אבסדזה: מחפשים אויבים, מתחילים מאירן, מגיעים עד לפה.

נינו אבסדזה: לא רואים שבחוץ יש חגיגת דמוקרטיה אמיתית.

נינו אבסדזה: זה לא קשור לא לשמאל ולא לימין, לא לאדום ולא לשחור ולא לירוק.

נינו אבסדזה: זה קשור אך ורק לדבר אחד: יש חגיגת דמוקרטיה בחוץ ואתם פשוט לא רואים את זה.

נינו אבסדזה: כי גם על הדמוקרטיה, אתם, כדי לשרוד איפה שאתם נמצאים, הצלחתם, לשמחתי הגדולה לא לגמרי, אבל מנסים להרים את היד.

נינו אבסדזה: אנשים ברחובות עומדים ואומרים: די, נמאס לנו.

נינו אבסדזה: ובמה אתם עוסקים?

נינו אבסדזה: בחוקים כמו חוק החרם?

נינו אבסדזה: כמו חוקים של ועדות חקירה?

נינו אבסדזה: זה הדבר הרציני ביותר אפשר לחשוב עליו?

נינו אבסדזה: אבל זה נורא עוזר, כי כשלאזרחים אין אפשרות אלמנטרית לשלם על דירה, לשלם על הטיטולים לילד, אז מה עושים?

נינו אבסדזה: מחפשים את אויב העם.

נינו אבסדזה: וכשלא מוצאים, אחר כך אומרים, בסדר, אז עוד ועוד מאמצים.

נינו אבסדזה: תשקיעו את המאמצים האלה כדי לעזור לאזרחים.

נינו אבסדזה: תתחילו מהדברים האלמנטריים.

נינו אבסדזה: ראש הממשלה שלנו, גדול וגאון בכלכלה, אומר שהשוק החופשי יסדר לנו הכול.

נינו אבסדזה: מה הוא בדיוק יסדר?

נינו אבסדזה: הוא מדבר על שוויון הזדמנויות לכולם שלדעתו נותן השוק החופשי.

נינו אבסדזה: שוויון הזדמנויות מתחיל מגיל אפס.

נינו אבסדזה: ברגע שמדינה לא יכולה לקחת דבר אלמנטרי כמו חוק חינוך חינם מגיל – לא אפס – שלושה חודשים ועד לקבלת תואר ראשון, זה לא שוויון הזדמנויות, כי שוויון הזדמנויות מתחיל באמת מגיל אפס.

נינו אבסדזה: מה שאתם עושים זה שיברון הזדמנויות.

נינו אבסדזה: לשמחתי הגדולה, עם כל הצער על מה שקורה בחוץ, אזרחי ישראל הבינו את זה, ויותר לא ייתנו לכם לשבור את התקווה שאתם רוצים לקחת מהם.

נינו אבסדזה: אולי הייתם רוצים להחליף את העם.

נינו אבסדזה: זה לא ילך, העם יחליף אתכם.

נינו אבסדזה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת אבסדזה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת עמיר פרץ לבוא ולנמק את הצעת האי-אמון של סיעת העבודה, שכותרתה: המשבר החברתי בישראל.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת פרץ.

ראובן ריבלין: רבותי, חבר הכנסת פרץ עולה עכשיו על הבמה.

ראובן ריבלין: אני מבקש מחברי הכנסת של קדימה לברך את חברת הכנסת אבסדזה על נאומה ולאחר מכן לאפשר לחבר הכנסת עמיר פרץ לומר את דבריו.

קריאה: – – –

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש – לא, אל תגזים, אני עשרים שנים ומשהו פה.

קריאה: – – – השמאלנים האלה.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר, כל כך הרבה דברים שמענו בשבועות האחרונים, כל כך הרבה מלים, כל כך הרבה ססמאות, והכול נסב סביב אותה תנועת מחאה חברתית שהולכת ומתגברת, הולכת ומתעצמת.

עמיר פרץ: יש מי שניסו להדביק לה תוויות – כאלה שמדברים על תוויות פוליטיות, כאלה שמנסים להדביק תוויות עדתיות, כאלה שאומרים שאולי התוויות בכלל מעמדיות, ואולי תוויות אזוריות.

עמיר פרץ: יש דבר אחד שכולם מסכימים והוא אינו שנוי במחלוקת: זה בכלל לא משנה מי מחולליה של המחאה.

עמיר פרץ: מה שחשוב שהמחאה הזאת נובעת ממקומות עמוקים מאוד, שאי-אפשר לעצור אותה.

עמיר פרץ: והשאלה מה גרם להתפרצותה, מה היה הרגע שבו אותו נחשול ענק קם ומציף את המדינה, וסוחף אחריו עוד קהלים ועוד קבוצות ועוד קהלים.

עמיר פרץ: זו באמת שאלה שניתן להיסטוריונים לבחון.

עמיר פרץ: לי ברור דבר אחד: אם זה לא היה קורה היום, זה היה קורה בעוד כמה חודשים.

עמיר פרץ: אם זה לא היה קורה בעוד כמה חודשים, זה היה קורה בתוך שנה, כי אי-אפשר היה להמשיך את המהלכים המאוד-מאוד משמעותיים, שכבר לא מאפשרים לאדם בישראל לחיות בכבוד, להתפרנס בכבוד, להזדקן בכבוד.

עמיר פרץ: הקואליציות משתנות.

עמיר פרץ: כאן בכנסת היום יש בהחלט קואליציה של מי שהפכו את אותה תפיסת עולם כלכלית לדת, דת של ממש, דת כלכלית קיצונית שלא רוצים להתפשר עליה.

עמיר פרץ: אז קודם בנימין נתניהו, כשר האוצר, קיבל פה גיבוי מוחלט מטומי לפיד וחבריו.

עמיר פרץ: טומי לפיד, זיכרונו לברכה, היה אחד האנשים שהובילו את התפיסה הזאת יחד עם בנימין נתניהו.

עמיר פרץ: היום יש לנו איווט ליברמן שנותן את הגיבוי המוחלט, כי אנחנו לא שומעים את קולו, אף שציבור העולים בישראל הוא מהנאנקים ביותר תחת הנטל הכבד שכל אזרח ואזרח מרגיש.

עמיר פרץ: אני רוצה לקבוע רק דבר אחד: ביולי 2011 מתה המהפכה הכלכלית של בנימין נתניהו, והשאלה היחידה שנותרה: האם בנימין נתניהו מסוגל להכריז על כך בעצמו או שהוא יזדקק לאחרים שיאמרו לו זאת?

עמיר פרץ: האם בנימין נתניהו יבוא הנה, יתייצב ויאמר באופן הכי אמיץ: כן, נכשלתי.

עמיר פרץ: כן, הובלתי את העם למקומות שלא התכוונתי להגיע אליהם.

עמיר פרץ: אם הוא לא יאמר זאת, זה ייאמר בדרך אחרת.

עמיר פרץ: הרי אתם זוכרים את השמן והרזה.

עמיר פרץ: מה שטוב אצל בנימין נתניהו, ואי-אפשר לקחת ממנו את זה, שהוא לוקח דברים מורכבים ומצליח להלביש אותם בסלוגנים.

עמיר פרץ: הכול מתואר בצורה ציורית כזאת, סוחף אתו את האנשים.

עמיר פרץ: מה קרה לשמן?

עמיר פרץ: בואו נבדוק, מי היה השמן?

עמיר פרץ: השמן רזָה והפך לכחוש, כחוש מאוד.

עמיר פרץ: מה קרה לאותם רזים שבנימין נתניהו כל כך רצה להגן עליהם?

עמיר פרץ: הם הפכו לשמנים, הם שמנו ושמנו, והיום ראש הממשלה החליט לצאת נגדם.

עמיר פרץ: זה מאוד פופולרי, פתאום ראש הממשלה תוקף את הטייקונים, את עשירי הארץ.

עמיר פרץ: מי המציא אותם?

עמיר פרץ: הרי, אדוני ראש הממשלה, הטייקונים הם מעשה ידיך, עד לפני כמה חודשים הם היו מעשה ידיך להתפאר.

עמיר פרץ: אתה התפארת בהם, אתה שיבחת אותם, אמרת שבלעדיהם – – –

ציפי לבני: עמיר, הוא גם מעשה ידיו של טייקון אחד, שגם – – –

עמיר פרץ: – – – אמרת שאי-אפשר בלעדיהם.

עמיר פרץ: מה אמרת כל הזמן?

עמיר פרץ: מה הטפת לציבור?

עמיר פרץ: אמרת שככל שהעשירים יתעשרו, ככה יישאר מספיק שירד למטה.

עמיר פרץ: הפירורים יספיקו לכולם, אל תדאגו, תנו להם להתעשר, אל תפריעו להם, שהממשלה לא תפריע.

עמיר פרץ: הממשלה לא תפריע?

עמיר פרץ: אז מה צריך לעשות כדי שהממשלה לא תפריע?

עמיר פרץ: למכור הכול.

עמיר פרץ: להפריט – כל דבר שזז.

עמיר פרץ: שום דבר.

עמיר פרץ: לא עשו הבחנה – לא בין חברות כלכליות לבין שירותים חברתיים – הכול, הכול עמד למכירה.

עמיר פרץ: שימו לב באיזה דרך; אתם זוכרים את ימי המינוף?

עמיר פרץ: אתם זוכרים מה שאמרו: ממנפים, אחד ממנף, השני ממנף.

עמיר פרץ: איך מינפו?

עמיר פרץ: הדוגמה הבולטת ביותר היא איך מכרו את בנק הפועלים.

עמיר פרץ: מישהו לקח הלוואה בבנק לאומי, שעבד את המניות של בנק הפועלים תמורת אותה הלוואה, ובן-לילה נהיה בעלים של בנק.

עמיר פרץ: אבל זה החלק הכי פחות חמור.

עמיר פרץ: החלק החמור באמת זה הדרך חסרת האחריות שבה לקח בנימין נתניהו את כל כספי החיסכון של העם – וכל מי שמביט עלי שיבין טוב: מדובר בכסף שלכם – את כל כספי החיסכון של העם, את קופות הגמל, את קרנות הפנסיה, בן-לילה.

עמיר פרץ: בא שר האוצר ואמר: אין יותר איגרות חוב ממשלתיות.

עמיר פרץ: אין.

עמיר פרץ: במסגרת התפיסה שהממשלה לא מתערבת בכלום – –

אריה ביבי: איפה הכסף?

עמיר פרץ: – – מה עושה מנהל קרן?

עמיר פרץ: מגיע אליו המון כסף מאנשים.

עמיר פרץ: יושב מנהל קרן, חסר אונים.

עמיר פרץ: יום לפני כן הוא היה יכול לקנות איגרת חוב ממשלתית ולהבטיח את עתידו של אותו פנסיונר, ופתאום הוא חסר אונים.

עמיר פרץ: מה הוא יעשה עם הכסף?

עמיר פרץ: הלכו והמציאו את הפטנט של איגרות החוב הקונצרניות, ובן-רגע, כל מי שרצה להפוך לטייקון, וידע איך, מצא כסף זמין, זול.

עמיר פרץ: ואז לצערי, מצאנו תופעות קשות מאוד.

עמיר פרץ: כי הרי אם אתה כבר ממציא איגרת חוב כזאת – כאשר יכולים אנשים כמו לב לבייב ותשובה ודנקנר לקחת כספים מהקרנות ולבנות את אותם קונצרנים שבראשם הם עומדים, אבל ביום שהם צריכים להחזיר את האיגרת הם אומרים: אין לי.

עמיר פרץ: פתאום: אין לי – –

אריה ביבי: זאת הבעיה.

עמיר פרץ: – – אין דבר חמור מכך.

עמיר פרץ: גם איגרת חוב שהיא קצובה, שאמורה לתת ביטחון מזערי.

עמיר פרץ: ואז פתאום יש מישהו שדואג לכך שאפשר להגיע אתם לפשרות.

עמיר פרץ: אני רוצה לומר לכם – לא באתי היום להטיף על מה זה השוק החופשי – – –

ראובן ריבלין: אולי צריך להוציא את הלוביסטים מהכנסת, זה היה עוזר מאוד, כדי שלא יצביעו חברי כנסת לפעמים על דברים קשים ביותר שחבר הכנסת עמיר פרץ מדבר עליהם.

אילן גילאון: צריך להוציא את חברי הכנסת – – –

קריאות: – – –

ציפי לבני: – – – על חבר הכנסת, אם יש – – – לאוזנו – – –

ראובן ריבלין: לצערי הרב, אני סומך על חברת הכנסת ראש האופוזיציה.

ראובן ריבלין: לומר שאני סומך על כל חברי הכנסת?

ראובן ריבלין: על עצמי אני לא סומך, לוביסטים משפיעים עלי.

ראובן ריבלין: קשות.

ציפי לבני: ידע הציבור מי פועל לפי הלוחשים באוזנו, ומי פועל – – –

ראובן ריבלין: כן, לצערנו הרב – לצערנו הרב, אנחנו נשפטים על-ידי הציבור גם על מעשינו.

ציפי לבני: הלוואי.

ציפי לבני: הלוואי.

אילן גילאון: הלוואי שהיינו נשפטים רק על מעשינו.

ראובן ריבלין: גם על מעשינו.

יואל חסון: לפעמים על מעשיהם של אחרים.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך שאני הייתי גאה לשמוע אותך – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: בשביל זה אמרתי: כמה.

עמיר פרץ: אני הייתי גאה לשמוע אותך – – –

ראובן ריבלין: אני מאוד קונסיסטנטי בעניין זה.

ראובן ריבלין: אני מאוד עקבי.

עמיר פרץ: אני רוצה לומר לחברי הכנסת, לאלה שהם לא מוותיקי הבית – דווקא שני אנשים מהצד הימני ביותר של המפה, כולל רחבעם זאבי, זכרו לברכה, היה אחד האנשים שתמיד התייצב בנושאים הסוציאליים – נגד הפרטות, בתפיסת עולם שמשקפת הכול, וגם יושב-ראש הכנסת.

עמיר פרץ: ולמה אני אומר זאת?

עמיר פרץ: כי אתמול שמעתי את יושב-ראש הכנסת מדבר על הבנים שלו, שהלכו להפגנה.

ראובן ריבלין: לא בגללי הם הלכו, בגלל עצמם.

עמיר פרץ: ואני אומר לך, אדוני יושב-ראש הכנסת, אני בטוח שאם ברל כצנלסון וזאב ז'בוטינסקי היו חיים היום, הם היו צועדים יחד, יד ביד.

עמיר פרץ: בוא נניח, לא ציפינו – לא ציפינו, לא ציפינו – שבנימין נתניהו יגשים את תורתו של ברל.

עמיר פרץ: לא סוציאליסט רצינו שתהיה, אבל מה עם המ"מים?

עמיר פרץ: מ"מים, מ"מים, מ"מים, רחמנא ליצלן.

עמיר פרץ: מה אתם?

עמיר פרץ: תהיה ז'בוטינסקי, לא ביקשנו שתהיה כצנלסון.

עמיר פרץ: מה עם המ"מים?

עמיר פרץ: המ"ם היחיד שהשארת לנו כאן זה מצוקה.

עמיר פרץ: מצוקה.

עמיר פרץ: המאבק היום הוא שהעם אומר: די.

עמיר פרץ: די למדיניות העושק החברתי, אנחנו רוצים מדיניות של צדק חברתי.

עמיר פרץ: זאת אמירה גדולה, היא מגלמת בתוכה הרבה מאוד תהליכים, מגלמת בתוכה הרבה מאוד חלומות, הרבה מאוד מאוויים, אבל זאת האמת.

עמיר פרץ: העם רוצה מעבר ממדיניות של עושק חברתי למדיניות של צדק חברתי.

עמיר פרץ: לפני שנה עמדנו כאן, אדוני היושב-ראש, כאשר אני באתי הנה וביקשתי: תצביעו בעד שכר המינימום.

עמיר פרץ: מה בסך הכול ביקשנו?

עמיר פרץ: להעלות את שכרם של העובדים החלשים ביותר ל-4,600 שקל.

עמיר פרץ: ראש הממשלה בעצמו עבד שעות נוספות – חבר כנסת חבר כנסת – לא ויתר בשום פנים ואופן, כי ככה מתנהג אדם שיש לו דת קיצונית.

עמיר פרץ: צריכים להבין זאת.

עמיר פרץ: היום, מה יאמר ראש הממשלה?

עמיר פרץ: היום הוא מוכן לתת גם כל מיני צ'ופרים לאנשים שמרוויחים 15,000 שקלים.

עמיר פרץ: בצדק, כי גם הם לא מצליחים לגמור את החודש.

עמיר פרץ: היום הוא מוכן לתת כל מיני תוכניות סיוע.

עמיר פרץ: אבל זה לא יעזור, אדוני ראש הממשלה.

עמיר פרץ: אתה צריך להבין, כל הניסיונות לבוא ולהסיט את הוויכוח ולקחת זאת למקומות אחרים – הפעם לא יועיל לך.

עמיר פרץ: לא יעזור לך הפעם גם אם תבוא ותדבר על מחנות הפליטים בעזה, לא יעזור לך אם תדבר על מחנות הפליטים בלבנון, לא יעזור לך אם תגיד שאנחנו מוכרחים לדון בפליטים הפלסטינים, כי מה שיעמוד על הפרק זה מחנות האוהלים של מדינת ישראל.

עמיר פרץ: מה שיעמוד על הפרק זה הפליטים, אותם פליטים שנזרקו מבתיהם, אותם פליטים זוגות צעירים שנשארו חסרי בית, אותם פליטים שנמצאים היום ברחובות ומרגישים שממשלת ישראל פלטה אותם, פלטה אותם מתוך כל תוכנית העבודה שלה.

עמיר פרץ: ואני שומע אמירות.

עמיר פרץ: אומרים: איך אפשר להתמודד עם כל כך הרבה תביעות?

עמיר פרץ: תאמין לי, אדוני היושב-ראש, אתה יודע שאם היה סיפק בידי, הזמן, הייתי מציג לך תוכנית סדורה על כל נושא ונושא – על הבריאות, על החינוך, על השיכון, על איך מקיימים יוקר מחיה שונה – אבל ברור שאני צריך להסתפק בזמני.

עמיר פרץ: למה קל לי?

עמיר פרץ: כי אני לא צריך לחפש תוכניות.

עמיר פרץ: כל מה שאני צריך זה להוציא כל פעם מחדש את מה שאמרתי פעם אחר פעם אחר פעם כאן, בכנסת הזאת.

עמיר פרץ: אבל דבר אחד אנחנו צריכים לומר: אל תפחידו אותנו.

עמיר פרץ: עוד פעם האוצר מתחיל עם השיטות שלו, בגיבויו של ראש הממשלה.

עמיר פרץ: הנה מפיצים מספרים.

עמיר פרץ: כל חסרי האחריות יושבים כאן, כל אותם אנשים במאהלים, שהם אלה שהולכים למילואים, עוד מעט יתחיל מהלך של הסתה נגדם.

עמיר פרץ: יגידו שהם חסרי אחריות, שהם אלה שרוצים לדחוף את המדינה לגירעונות, להוצאות ענק.

עמיר פרץ: אני שומע מספרים – 50 מיליארד, 60 מיליארד – תאמינו לי, אני מכיר את האוצר.

עמיר פרץ: לי יש שעות ביבי בכל מה שקשור לנושאים כלכליים יותר מלכל אחד אחר.

עמיר פרץ: תלוי באיזה צד של השולחן ביבי נמצא – האם הוא צריך למכור, או לקנות.

עמיר פרץ: כשהאוצר מוכר, זה מחיר אחד; כשהוא קונה, זה מחיר אחר.

עמיר פרץ: באותו נושא, תמיד באותו נושא.

עמיר פרץ: לכן איש לא יבהיל אותנו.

עמיר פרץ: אני חושב שהגיע הזמן לעשות מהלך אמיתי, אמיתי בכל התחומים.

עמיר פרץ: לא לפסוח על שום תחום.

עמיר פרץ: צריך להביא פה תקווה חדשה, שונה לחלוטין.

עמיר פרץ: צריך לשנות את תפיסת העולם ששררה כאן בכנסת בעשור האחרון, כי זה הרגע לומר: אם הכנסת לא תאמר את דברה, העם יאמר את דברו.

עמיר פרץ: אם הכנסת לא תביע אי-אמון, העם יביע אי-אמון בממשלה הזו, שנכשלה כישלון חרוץ.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת עמיר פרץ, בשם סיעת העבודה.

ראובן ריבלין: סיעת מרצ הגישה השבוע הצעת אי-אמון בנפרד, ואני מזמין את חבר הכנסת אילן גילאון לבוא ולנמק את הצעת האי-אמון מטעם סיעת מרצ, שכותרתה: כישלון הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי.

ראובן ריבלין: ישיב על כל שלוש ההצעות השר גלעד ארדן.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, גברתי ואדוני השר, חברי חברי הכנסת, לא צריך להתלהם, המצב הוא עוצמתי וחזק.

אילן גילאון: אלמלא הייתי מפחד, אדוני, מעינא בישא, כדי לא לעשות עין הרע הייתי אומר שקורה דבר בישראל.

אילן גילאון: קורה דבר שאני אישית, ואני חושב שגם חלק מחברי הבית הזה, אולי כבר הרבה מאוד שנים חולמים עליו, שפתאום קם העם, הציבור הישראלי.

אילן גילאון: סוף-סוף יש הרגשה כזאת שיש עם, ובניגוד לסיפור המקראי, אדוני, הם כולם קמים כדי לנתץ את עגל הזהב המטומטם הזה של ההפרטה, בניגוד להנהגה שלהם.

אילן גילאון: ממש בניגוד לסיפור המקראי.

אילן גילאון: קורה כאן דבר, אדוני, בכל הכבוד, שהוא יותר חשוב מהממשלה, יותר חשוב בעיני ממפלגות, ואפילו יותר חשוב ממפלגתי שלי.

אילן גילאון: קורה דבר שהציבור בישראל פוקח את עיניו ומבקש להגיד לעצמו: מספיק זה מספיק, או באנגלית: enough is enough.

אילן גילאון: זה מספיק.

אילן גילאון: יותר מדי פעמים אמרתי לעצמי: לעזאזל, כי אין לי כוח להתמודד עם השיטה, והנה בבת-אחת קמים, כל אחד כפרט וכולם כקולקטיב, ואומרים: רבותי וגבירותי, עד כאן.

אילן גילאון: אנחנו מבקשים להחזיר לעצמנו את המדינה.

אילן גילאון: אנחנו מבקשים לנתץ את עגל הזהב, וכיכר התחריר שלנו במדינה דמוקרטית מתרחשת כל שלוש שנים וחצי עד ארבע שנים.

אילן גילאון: וכיכר התחריר למדינה דמוקרטית איננה מבקשת שייטיבו עוד עם העם.

אילן גילאון: לא צריך את הטובות הללו יותר.

אילן גילאון: היא מבקשת שישתנה סדר העדיפויות הלאומי, ראשית ובראש ובראשונה באחריויות.

אילן גילאון: זה נכון שזה לא כל כך הוגן שזה נפל במשמרתה של ממשלה זו, כי היא איננה האשמה היחידה לבניית התשתית של מצב לעומתי, של בניית חוסר אמון מוחלט, שהולך היום ומתפוצץ בין הציבור לבין ההנהגה שלו, בין המדינה לבין האזרח, בין מדינה שלא אוהבת את אזרחיה, שחושבת שכל אזרח שלא הוכחה חפותו הוא בגדר נאשם, של אזרח שלא מאמין שיש מישהו אחד בקריה בירושלים שחושב בדל מחשבה אחת בשבילו.

אילן גילאון: הממשלה, אם תסכים, ונראה לי – – –

גאלב מג'אדלה: בקריה בתל-אביב או בירושלים?

אילן גילאון: בקריה של ירושלים, כן.

אילן גילאון: בקריה של ירושלים, חבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

אילן גילאון: אפשר ללכת ולהמשיך בצורה לעומתית ולהיכנס ללחץ ולהתחיל להגיב.

אילן גילאון: אפשר להגיב על כל דבר, ועזות המצח של הממשלה – בעוד אנשים מסתובבים ברחובות ורוצים לנתץ את השיטה הנוכחית – הם מחדירים את העגל הזה של הזהב מחדש בכל מיני מקומות.

אילן גילאון: הנה, למשל, בשבוע הבא יהיה שוב דיון על תוכנית ויסקונסין, אדוני.

אילן גילאון: ומרוב אגו, ראש הממשלה לא יכול להיפגש עם נציגי הרופאים ששובתים כבר כל כך הרבה זמן, והמנהיג שלהם – שבאותה הזדמנות אני רוצה לקרוא לו, לד"ר ליאוניד אידלמן, וגם לאדם דובז'ינסקי, שהוא אחד האנשים במאהלים ששובת רעב: תפסיקו את שביתת הרעב הזאת.

אילן גילאון: לא עשיתם שום דבר רע כדי שאתם תזיקו לעצמכם.

אילן גילאון: ואתה, ראש הממשלה, לך תפגוש אותם.

אילן גילאון: תדבר אתם.

אילן גילאון: זה לא רק עניין של כמה, זה בוודאי גם עניין של איך.

אילן גילאון: לכן, לא צריך להיטיב עם העם.

אילן גילאון: העם היום דורש סדר עדיפויות חדש, כמו חשמלאי שרוצה להחליף פאזות.

אילן גילאון: אם עד עכשיו קומץ שלט בשאור, אם יותר אנשים קיבלו פחות ופחות קיבלו יותר כל הזמן, הנה מתקומם הציבור כולו.

אילן גילאון: המעמד הזה, שאתם קוראים לו מעמד הביניים, ואני קורא לו המעמד הלא-זכיין, המעמד הלא-זכיין – מצווה עליו לכבוש את מדינתו מחדש ולהחזיר אותה לתוכנית המיתאר שעליה היא נבנתה, אדוני.

אילן גילאון: ותוכנית המיתאר של המדינה הציונית היתה שני דברים: האחד, בשום פנים ואופן לא בית-קברות לעם היהודי ששב לארצו; בשום פנים ואופן לא לשבת תחת אנשים ולרשת את הארץ ממישהו שישב בתוכה, בשום פנים ואופן לא להיות דבר אחר מאשר אור לגויים על-פי חזון נביאי ישראל, ישעיהו, ירמיהו ועמוס, על-פי מגדר של צדק צדק תרדוף, ולא תעשוק גר ויתום ואלמנה, לא בחסד ולא ברחמים ולא בחמלה, כי אם בזכות ובביטוח שנותנת חברה שמבקשת להיות אור לגויים.

אילן גילאון: לכן, כאשר אנחנו מסתכלים על שני ילדים, אדוני, במסלול צמיחתם – והרי אין חולקים על כך שהאזרחים צריכים להיות שווים בפני החוק – מה שיגרום לשני ילדים במסלול גדילתם להיות בסופו של דבר שווים בפני החוק, אדוני, זה הדברים הפרוזאיים ביותר.

אילן גילאון: אלה שנקראים כמה אבא ואמא מביאים הביתה, ומה יישאר לקנות עם זה, ואם יש לו פינה לעשות את שיעורי-הבית ומחשב וקלמר פטנטי ומחק עם ריח, ומספיק כדי שיהיה לו גם חוג לאורגנית במתנ"ס.

אילן גילאון: אלה הם הדברים הפשוטים שקובעים.

אילן גילאון: זה בסך הכול מה שהציבור הזה רוצה, לעבוד ולהרוויח בכבוד, ולהתקיים בכבוד, ושיוכל לשאת עיניים אל ילדיו בבוקר.

אילן גילאון: אלה לא דברים כל כך מסובכים.

אילן גילאון: כושר הקנייה של האזרח הישראלי הוא רבע מאשר של האירופים, חמישית מאשר של האמריקנים.

אילן גילאון: אני חושב שאם הממשלה תסכים, היא תלך על אמנה די פשוטה, שהיא מוגדרת היטב.

אילן גילאון: עלעלתי במחברות שלי ומצאתי – תסתכל, אדוני – הזכות לעיסוק מועיל ומתגמל בתעשייה או במסחר או בחקלאות של האומה; הזכות להשתכר מספיק כדי לספק מזון, לבוש ופנאי הולמים; הזכות של כל חקלאי – שים לב, אדוני – לגדל ולמכור את מוצריו במחיר שיספק לו ולמשפחתו פרנסה הוגנת; הזכות של כל איש עסקים, גדול או קטן, לסחור באווירה של חופש מתחרות לא הוגנת ושליטה של מונופולים פנימיים או חיצוניים; הזכות של כל משפחה לדיור הוגן; הזכות לטיפול רפואי הולם וההזדמנות להשגחה ולבריאות טובה; הזכות להגנה הולמת מפחד כלכלי מפני זיקנה, חולי, תאונה וחוסר תעסוקה; הזכות לחינוך טוב.

אילן גילאון: רוזוולט, 1944.

אילן גילאון: כל כך פשוט נאמרו אז הדברים, בשפת לבם, 1944.

אילן גילאון: ולכן, אדוני, אני חושב שנפל דבר בישראל.

אילן גילאון: יש כאלה שיקראו לו: הטיטול ששבר את גב הגמל.

אילן גילאון: אבל זה לא הטיטול וזה לא ה"קוטג'" וזה לא הדיור, אלא זה אנשים שרוצים לבנות מחדש בסיס אמון כדי להאמין באמונתם, כי הם פטריוטים גדולים והם רוצים להפסיק את המצב הלעומתי הזה, שבו הם בטוחים שהביטוח הלאומי לא אוהב את המבוטחים שלו, ומשרד הבריאות לא אוהב את החולים שלו, ומדינת ישראל לא אוהבת את האזרחים שלה, כי הם כל הזמן עול קשה מנשוא על קופת האוצר של המדינה, והיא כל הזמן רוצה לשכלל את עצמה ולהיכנס לתוך הפרטה מטורפת, למכור לכל הממעיט במחיר את כל מה שאפשר למכור.

אילן גילאון: ואמר חברי עמיר פרץ קודם, 15 קבוצות שולטות ב-50% מן העושר, ועוד קרוב ל-30,000 עמותות, ויש מי שמאוד גאה בדבר הזה, אבל העמותות באו במקום האחריות של ממשלת ישראל, והן בית-הקברות של הסולידריות הישראלית, הן המקום שבו מדינה מבקשת להשתחרר מן האחריות שלה.

אילן גילאון: אני, כאמור, בהזדמנות הזאת אומר, חברות וחברים בממשלה: הדברים שקורים ברחוב הישראלי הם הרבה יותר חשובים ממשך כהונתה של הממשלה הזאת, מההרכב העתידי של הקונגלומרט הפוליטי שיגיע.

אילן גילאון: קרה דבר שהוא הכי גדול – במשך שנים אמרנו שגם בהגדה של פסח, ההוא שלא ידע לשאול יצר את כל הבעיה כולה.

אילן גילאון: הוא היה הגרוע מכולם – לא הרשע, ולא התם, וודאי לא החכם.

אילן גילאון: זה שלא ידע לשאול היום קם לשאול; הסטודנט קם לשאול את שאלותיו, והחד-הורית קמה לשאול את שאלותיה, והמשפחה והזוג הצעיר קמו לשאול את שאלותיהם, והזקנים ישאלו את שאלותיהם, והנכים ישאלו את שאלותיהם, והרופאים ישאלו את שאלותיהם, והשוטרים את שאלותיהם, ובסופו של דבר השיטה שמורה תעבוד 25 שנים כדי לקבל משכורת של מנהל בנק בחודש אחד, אדוני, תיפסק, כי היא לא מקובלת.

אילן גילאון: היות שנותרו לי רק 25 שניות, ואני כבר קראתי לשני שובתי הרעב מעל במה זו להפסיק את שביתת הרעב, כי אתם אנשים יקרים ולא עשיתם שום דבר רע כדי שיאונה לכם רע, ואני, בשבועיים האחרונים, הייתי כחולם, ובמוצאי-שבת צעדתי בראש הפגנה גדולה בעירי, העיר אשדוד, שכמותה אני לא זוכר, אדוני, מאז שנות המיתון של 1965, ואני רוצה להקדיש את הבית הזה לאנשים שהחליטו לקחת בחזרה את המדינה שוב לידיהם, ולפתוח מחדש מעגל של 100 שנות תקומה ציונית מכאן והלאה – תקומה של כל אזרחי מדינת ישראל.

אילן גילאון: הציונות הבאה, אדוני, ציונות של תיקון, איננה ציונות לאומית, היא ציונות מעמדית: "ישוב יפרח אז גם עמי, ובארץ יקום דור.

אילן גילאון: ברזל כבליו יוסר מנו, עין בעין יראה אור".

אילן גילאון: זה טשרניחובסקי, אדוני.

אילן גילאון: על ז'בוטינסקי נדבר בעוד שעה קלה, ונדמה לי שגם לדיון ההוא יהיה מה לתרום.

אילן גילאון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את השר גלעד ארדן כדי שישיב על שלוש הצעות האי-אמון: גם של סיעת קדימה, גם של סיעת העבודה וגם של סיעת מרצ, העוסקות כולן בנושא המצוקות השונות.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אין ספק שבשבועיים האחרונים נפל דבר בישראל – העם יוצא לרחובות, אומר את דברו ומבקש שהממשלה תפעל כדי שיהיה קל יותר להתמודד עם יוקר המחיה, כדי שזוגות צעירים, סטודנטים, אנשים עובדים, וגם כאלו שלא עובדים, יוכלו לסיים את החודש ויוכלו באמת להתמודד עם קשיי היום-יום, אם מדובר על שכר-לימוד, או על תחבורה, או על רכישת מצרכים, בצורה קלה יותר, הוגנת יותר, צודקת יותר.

גלעד ארדן: אני חושב שכל מי שדיבר עם המפגינים – ואני ביקרתי פעמיים בשדרות-רוטשילד ונפגשתי עם הסטודנטים, וישבתי שם כמה שעות, ולא רק עם הסטודנטים, כל מי שאני שוחחתי אתו – ושוחחתי עם רבים – דיבר על מלה אחת: הגינות.

גלעד ארדן: אפשר לקרוא לזה צדק חברתי, אפשר לקרוא לזה הגינות, אבל רבים מאלו שדיברתי אתם – ואין ספק שיש כמובן, תמיד, בכל מחאה, זה לא משנה אם היא מימין או משמאל – כלכלה ימנית או כלכלה שמאלית, יש גם טרמפיסטים פוליטיים שמה שמעניין אותם זה אך ורק להחליף את השלטון, וגם הפעם יש טרמפיסטים כאלו, אבל אין ספק שהמחאה משקפת תחושה של רבים רבים בציבור הישראלי, וזה לא משנה, ימנים, שמאלנים, דתיים, חילונים, ערבים, יהודים, אין ספק שהתחושה הזאת קיימת, ואין ספק שהממשלה גם צריכה להתמודד אתה.

גלעד ארדן: אבל אני חייב לומר לך, אדוני היושב-ראש, ולכם, חברי חברי הכנסת – – –

שלמה מולה: אני מוכרח להגיד לך – –

גלעד ארדן: אתה לא מוכרח, דרך אגב.

גלעד ארדן: אף אחד לא מכריח אותך.

גלעד ארדן: אתה רוצה להגיד לי.

גלעד ארדן: אז בבקשה.

גלעד ארדן: אם היושב-ראש מאפשר.

ראובן ריבלין: – – –

שלמה מולה: – – מה שהיה במוצאי-שבת, באמת היו בשולי השוליים כאלה שרצו להחליף את הממשלה.

שלמה מולה: רק למען הסדר הטוב.

גלעד ארדן: רוב רובם של המפגינים והמפגינות, כשאתה מדבר אתם לעומק, ואם הדיון כאן היה קצת פחות פוליטי, ויותר אחראי, ופחות שטחי – אני בטוח שגם אתם הייתם מודים שזה לא באמת קשור למדיניות של ממשלה כזאת או אחרת או זאת שכרגע שנתיים וארבעה חודשים נמצאת בשלטון.

שלמה מולה: מסכימים.

גלעד ארדן: וגם אלו שמדברים על הכשלים והקשיים והמחדלים שיש בשיטה הקפיטליסטית לא אומרים גם הם שהם רוצים לחזור לסוציאליזם טהור.

גלעד ארדן: אין בעיה.

גלעד ארדן: עמיר פרץ אומר.

גלעד ארדן: אני חוזר בי.

קריאה: – – –

גלעד ארדן: אמרתי "רוב רובם", או אמרתי "כולם"?

ראובן ריבלין: דרך אגב, במקרה שלושת הנואמים – אפשר לחשוד בהם שהם לא רוצים לחזור – – –

קריאה: – – –

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, אתה יודע, אני פוגש הרבה מאוד – וכולם פוגשים פה – הרבה מאוד עולות ועולים מחבר המדינות ואחרים, אני חושב שגם הם זוכרים שבמדינות שנהגה בהם אותה שיטה, תנאי החיים לא היו יותר קלים, ויכולת הקנייה של האזרחים שם מול אזרחים במדינות המערביות הקפיטליסטיות – לא היתה יותר טובה.

רוברט טיבייב: זה לא הוויכוח.

גלעד ארדן: זה בדיוק הוויכוח.

גלעד ארדן: כי כשמדברים על כך שהשיטה – אני לא יודע מה זה אומר "השיטה" – אני לא זוכר הרבה מנהיגים במדינת ישראל בעשורים האחרונים שפעלו בדרך אחרת.

גלעד ארדן: לכן כשמדברים דווקא על ראש הממשלה הספציפי הזה, צריך להיות ישרים והגונים, וזה לא משנה איך הוא מציג את זה ועם איזה עולם דימויים, בסופו של דבר במדינת ישראל בעשורים האחרונים יש עלייה מתמדת ברמת החיים.

גלעד ארדן: אי-אפשר לקחת את מדינת ישראל, לבודד אותה מכל מה שקורה בעולם, לקחת כדוגמה, כמו שעשה עמיר פרץ, את כושר הקנייה בארצות-הברית, כי נוח להשוות לזה, אבל לא להשוות למה שקורה ביוון, בספרד, באירלנד.

גלעד ארדן: גם בארצות-הברית בשנים האחרונות מאות אלפי אנשים נזרקו מבתיהם מחוסר יכולת לשלם משכנתה; אחוז האבטלה בארצות-הברית הוא פי-שניים כמעט מבמדינת ישראל, שיש בה היום אחוז האבטלה אולי הנמוך ביותר שהיה אי-פעם.

גלעד ארדן: ואני לא מתעלם מרמות השכר – – –

קריאה: – – –

גלעד ארדן: – – – אני לא מתעלם מרמות השכר הנמוכות יותר, ואני לא מתעלם מהרבה הבדלים אחרים.

גלעד ארדן: אבל לקחת איזה גן-עדן, איזו אוטופיה שלא קיימת – בכל מדינה יש היתרונות לכלכלה שלה והחסרונות – ולהפיל את כל מה שקיים היום במדינת ישראל על אדם אחד או על ממשלה אחת, עם כל הכבוד, זאת שטחיות, זה אפילו חוסר אחריות, כולל הדוגמאות שאתה נתת כאן, כאילו הכנסת לא דנה בהן ולא אישרה אותן ולא היו כאן עשרות שעות של דיונים.

גלעד ארדן: אתה יודע מה, אתה רוצה לדבר על רפורמת בכר?

גלעד ארדן: אני אדבר אתך על רפורמת בכר.

גלעד ארדן: אני הייתי חבר בוועדת הכספים – – –

ראובן ריבלין: זה כמו לומר, חבר הכנסת עמיר פרץ – – –

עמיר פרץ: אני לא אמרתי.

ראובן ריבלין: – – שממשלת נתניהו או הכנסת בראשותו של יושב-ראש מסוים החליטה החודש לתת ביגוד לחברי הכנסת.

ראובן ריבלין: לא 20 שנה מקבלים ביגוד, לפי ועדה חיצונית שקבעה שפעם בשנה יקבל חבר כנסת ביגוד, כדי שבכל זאת, כשהוא נפגש עם אנשים – – – מה?

אילן גילאון: – – –

ראובן ריבלין: לא, אבל אתה מבין, היום אנחנו נאשמנו בכך שאנחנו נתנו לעצמנו ביגוד – –

גלעד ארדן: תוך כדי מחאה, נתנו ביגוד.

גלעד ארדן: כן.

גלעד ארדן: תוך כדי המחאה.

ראובן ריבלין: – – – חבר הכנסת עמיר פרץ, אתה דיברת על ברל ועל ז'בוטינסקי.

עמיר פרץ: לא, אדוני השר, אני לא אמרתי שראש הממשלה לקח משהו במחטף; הכול בדיונים, הכול נדון.

עמיר פרץ: לרגע אחד לא אמרתי שנעשה פה מעשה לא דמוקרטי.

עמיר פרץ: לא אמרתי.

גלעד ארדן: לא, מה שאני התכוונתי זה שכשמפילים על אדם ספציפי פגמים בשיטה, צריך להיות גם הגונים ולומר שבבית הזה – אני לא חושב שיש – אולי אתה היחיד, אתה יודע מה?

גלעד ארדן: – אין מנהיג מפלגה, לא במפלגת העבודה היום, חוץ ממך, ובטח לא בקדימה, שאמר דברים אחרים.

גלעד ארדן: לא שאני חושב שזה כישלון, אני רק קודם כול אומר שאף אחד פה לא אמר או עשה אחרת.

גלעד ארדן: שנית, גם כשמדברים, קודם כול, הקרנות והקופות זה לא הפרטה.

גלעד ארדן: הבנקים, עם כל הכבוד, הם לא ממשלתיים.

גלעד ארדן: שנית, אף אחד לא יודע לנבא אם בזמן המשבר הגדול העולמי ב-2008 היו הקופות והקרנות בידי הבנקים, ואנחנו זוכרים את משבר המניות וזוכרים דברים נוספים, אל תהיה כל כך בטוח שהביצועים שלהם היו יותר טובים ויותר אחראיים כלפי הציבור, מאשר של בתי-ההשקעות שרכשו מהם את אותן קרנות וקופות – זה עיסוק בניחושים ובהגדת עתידות שאני לא בקי בה, אז אני לא חושב שזו תמונה נכונה.

גלעד ארדן: הציבור, לשמחתי הרבה, לא מקבל את כל הנתונים רק מהדיונים כאן בכנסת, ולא רק מכלי התקשורת, שמאוד מנסים לסייע לנו בנושא הזה.

גלעד ארדן: אותה מהפכת "פייסבוק" ואינטרנט שבאמת הצליחה להוציא סוף-סוף את הצעירים ואת המפגינים לרחובות – ואני כיושב-ראש צעירי הליכוד ופעיל סטודנטים ניסיתי שנים רבות, הייתי מארגן הרבה הפגנות.

גלעד ארדן: אני חייב לומר שביחס למה שרואים היום נכשלתי כישלון חרוץ.

גלעד ארדן: אין ספק שאני מאוד גאה לראות את הדור הצעיר במדינת ישראל יוצא ומוחה ודורש ומפגין.

גלעד ארדן: אבל אותו "פייסבוק" ואותו אינטרנט ואותו "טוויטר" שמאפשר לצעירים היום להעביר את המסרים ולהתארגן, הוא גם זה שיאפשר לנו לנהל אתם דו-שיח ישיר, בלי כל הפילטרים והעיוותים, שכפי שהיושב-ראש תיאר, דרכם עוד הציבור יכול להבין שהיום הכנסת החליטה להעניק לעצמה ביגוד, וזה גם נראה כאילו זה כל חודש התקציב הוא 4,000 שקלים, לא פעם בשנה.

ראובן ריבלין: היום כדי להראות להפגנות מה אנחנו חושבים עליהם נתנו ביגוד – – –

גלעד ארדן: אז היום התקשורת מחפשת למכור – – –

ראובן ריבלין: מרוזן-צבי כך נקבע, שפעם בשנה יקבלו ביגוד.

גלעד ארדן: היום התקשורת מחפשת למכור פרסומות, וכדי למכור פרסומות צריך לעורר רגשות אצל הציבור, והרגש החזק ביותר הוא כמובן זעם או קנאה, וזה הדבר שדרכו התקשורת תמשיך לנסות ולעודד ולעורר את ההמונים.

גלעד ארדן: בסדר גמור, זה תפקידה.

גלעד ארדן: זה לא בדיוק תפקידה, זה מה שהיא עושה ואנחנו ננסה לאזן את זה באמצעות עובדות ובאמצעות המציאות, ואנחנו סומכים על הציבור שהוא מספיק חכם.

נינו אבסדזה: עוד פעם מאשימים – – –

גלעד ארדן: לא, קודם כול אתם אשמים.

גלעד ארדן: אני תיכף אסביר.

גלעד ארדן: התקשורת לא אשמה בעובדות, אני אזכיר את העובדות והציבור יקבל את זה באופן ישיר דרך האינטרנט ודרך ה"פייסבוק" ודרך ה"טוויטר".

גלעד ארדן: לפני שנתיים וארבעה חודשים, חברת הכנסת אבסדזה, שאני מאוד מעריך – ואני ממליץ לסיעתך לשלוח אותך יותר לאי-אמון, כי אני חושב שאת עשית את זה באופן מוצלח מאוד – לפני שנתיים וארבעה חודשים קיבלנו את הגה השלטון ממפלגת קדימה שניהלה את המדינה בשלוש השנים שלפני כן.

גלעד ארדן: אמרתי כאן, ואני אמשיך ואומר כל השבוע, שרבות רבות מהתקלות והטעויות שאתם עשיתם, כנראה לא נצליח לתקן בשנה או בשנתיים, וזה ייקח כנראה אפילו את מלוא הקדנציה, ואין ספק שהציבור ישפוט אותנו האם הצלחנו לתקן את כל המחדלים וכל הטעויות וכל חוסר העשייה שלכם בשלוש השנים שניהלתם את המדינה.

גלעד ארדן: למשל, כשנכנסנו לתפקידנו באמצע המשבר הכלכלי העולמי היתה כאן צניחה – צניחה בנו"ן, לא במ"ם, לא צמיחה, צניחה בהכנסות המדינה בהיקף של למעלה מ-30 מיליארד שקלים, כי אנשים ראו את ההתמוטטות של הבנקים הגדולים בעולם – "ליהמן ברדרס", "סיטי בנק" ואחרים וחששו להשקיע.

גלעד ארדן: לא רק שהם חששו להשקיע ולפתוח עסקים חדשים, הם גם התחילו לחשוב אולי כדאי לצמצם את העסק ולפטר עובדים.

גלעד ארדן: האבטלה איימה להגיע גם למדינת ישראל, וכאן נעשו צעדים חסרי תקדים שאתם, הממשלה שלכם – אז היה שר האוצר רוני בר-און – היתה קפואה אל מול המשבר הכלכלי העולמי.

גלעד ארדן: הממשלה שלנו דאגה להגיע להסכם חסר תקדים עם ההסתדרות, עם המעסיקים, ליצור תמריצים שחלק מהם היו גם הורדת הריבית על-ידי בנק ישראל, ומובן שיש לזה השפעות שאנחנו מבינים אותן היום בשוק הדיור, אבל אי-אפשר לנתק את זה מכך שלפני שנתיים וחצי צו השעה היה למנוע גלי אבטלה המוניים במדינת ישראל, כי קשה מאוד שאי-אפשר לקנות "קוטג'", או דירה, או מוצרי צריכה, אבל זה הרבה יותר קשה כשאדם מקבל הודעת פיטורין, וגם כבודו נרמס, וגם הוא צריך למצוא לעצמו בכלל מקור פרנסה ומחיה חדש.

גלעד ארדן: אז קל מאוד לנפנף ולזלזל בעובדה שמדינת ישראל היום יש לה נתוני צמיחה, שהיא מספקת מקומות עבודה, ויש בה אחוז האבטלה הנמוך ביותר שהיה בה אי-פעם, אבל אנחנו מאוד גאים על כך, ואני חושב שגם הציבור מבין זאת היטב.

גלעד ארדן: לפני שנתיים וארבעה חודשים, חברי מקדימה, לא קיבלנו מכם רופאות ורופאים ומתמחות ומתמחים עם שכר גבוה והחלטנו להוריד אותו, גם לא קיבלנו מכם עובדות ועובדים סוציאליים עם שכר גבוה והחלטנו להוריד אותו.

גלעד ארדן: תאמינו לי, גם המורות והמורים וגם השוטרות והשוטרים לא הרוויחו המון ויובל שטייניץ החליט להוריד את שכרם – לא.

גלעד ארדן: כל הבעיות הללו, שעולה מיליארדים על מיליארדים של שקלים לפתור אותן – וכולנו כאן רוצים לא פחות מכם, כנראה יותר, שהם ירוויחו הרבה יותר, כי אנחנו באמת מאמינים ששוטרים ורופאים ועובדים סוציאליים ומורים ומורות ומרצים כולם צריכים להרוויח הרבה יותר ממה שהם מרוויחים היום.

גלעד ארדן: אנחנו מאוד רוצים לתקן את זה, אבל למה זה לא קרה בזמן שאתם הייתם בשלטון?

גלעד ארדן: למה זה לא קרה כשמפלגת העבודה היתה בשלטון?

גלעד ארדן: למה זה לא קרה כשעמיר פרץ היה שר ביטחון והיתה לו יכולת להשפיע על סדר העדיפויות התקציבי, והיה יכול לומר: אני מוותר על תקציב הביטחון, ואני מקצה את זה לאוצר בתנאי שהוא מעלה את שכר המורות והמורים, הרופאות והרופאים, העובדים הסוציאליים, ואז בטוח היית מונע את השביתה של ליאוניד אידלמן, אם רק היית מוותר כבר אז על תקציב משרד הביטחון.

דורון אביטל: פשוט חוסר מזל, זה קרה במשמרת שלכם.

גלעד ארדן: אני לא בורח מהמשמרת שלנו, אנחנו ניתן פתרונות.

עמיר פרץ: שתדע, בחודש הראשון לכהונתי ויתרתי על 500 מיליון לטובת הנושאים החברתיים, רק שתדע.

עמיר פרץ: זה הכול.

גלעד ארדן: בכל אופן, הממשלה הנוכחית עושה ותעשה יותר מכל ממשלה קודמת אחרת, גם בנושא של השקעות בחברה, וגם בנושא – ואני לא אנקוט את הססמה הזאת של מאבק בטייקונים.

גלעד ארדן: הטייקונים הם לא פושעים, אבל בהחלט, במדינת ישראל בתהליך של עשרות שנים נוצרה ריכוזיות, נוצר מצב של חוסר בתחרותיות.

גלעד ארדן: אתה שואל אותי מי מכר את כל נכסי המדינה?

גלעד ארדן: אני מציע לך לבדוק, בשנת 1995 מי מכר את ים-המלח, למשל.

גלעד ארדן: מי מכר את ים-המלח, ומי היום צריך להתמודד עם עלויות של מיליארדים בשיקום ים-המלח?

גלעד ארדן: לא המפלגה שלי, גם לא קדימה, דרך אגב, במקרה הזה.

עמיר פרץ: אני יחד עם היושב-ראש מעיד כאן, אני נאבקתי בבייגה שוחט – – –

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר, הטייקונים הם לא פושעים, אבל אנחנו טיפשים, או לפעמים מתאפקים.

ראובן ריבלין: או לפעמים אנחנו מיטפשים, כאילו אנחנו לא מבינים.

עמיר פרץ: גם אז הייתי – – –

ראובן ריבלין: רבותי, עוד מעט נדבר על – – –

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, אם לא הובן – – –

ראובן ריבלין: וכך אתה חושב גם כיושב-ראש ועדת הכלכלה בדיוק כמוני.

ראובן ריבלין: אף אחד לא פושע, אף אחד לא בא ושדד את המדינה, אבל אנחנו טיפשים.

ראובן ריבלין: הם יותר חכמים, פשוט, זה הכול.

ראובן ריבלין: ולא היתה לנו בעיה להיות חכמים כמוהם, אם לא היינו לפעמים מסתנוורים.

עמיר פרץ: זה רק – – –

גלעד ארדן: טוב, הם מאוחדים, המטרה – – –

ראובן ריבלין: אתה בתור יושב-ראש ועדת הכלכלה אמרת בצורה נחושה כלפי כל דבר שהוא היה ניסיון לשדוד את – – –

אריאל אטיאס: – – –

ראובן ריבלין: אני לא יודע ממה מסתנוורים, תסתכל במקורות תראה מה כתוב מה יסנוור, השמש בוודאי מסנוורת, אבל יש עוד דברים אחרים בוודאי.

גלעד ארדן: יעוור.

ראובן ריבלין: כן, אני לא אמרתי.

ראובן ריבלין: אני לא רוצה להשתמש במלה שמייד מתקשרת.

ראובן ריבלין: הון ושלטון זה דבר חמור ביותר, חברים.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, אם לא הובנתי כהלכה – –

ראובן ריבלין: ועוד איך הובנת כהלכה.

גלעד ארדן: – – באופן אישי אני מאוד מעריך את חבר הכנסת עמיר פרץ, אני חושב שהוא מאוד עקבי בעמדותיו החברתיות הרבה מאוד שנים, אבל השיטה הפרלמנטרית או הדמוקרטית היום בישראל היא שיטה של מפלגות.

גלעד ארדן: כשמדברים על מפלגות – –

ראובן ריבלין: הוא היה בממשלה כל הזמן, אף שהוא היה נגד.

גלעד ארדן: – – אז אני מדבר על מה עשתה מפלגת העבודה, ועל מה עשתה מפלגת קדימה, ועל מה עשתה המפלגה שלי.

גלעד ארדן: ולכן, כשמדברים על מכירת נכסי המדינה, וגם הפרטה – בואו לא נהפוך את הדיון לשטחי; כש"בזק" היתה בידי המדינה, המצב – שהאזרחים קיבלו ממנה, והשירות, וכמה זמן חיכית לקו – לא היה יותר טוב ממה שהוא היום; הוא היה הרבה יותר גרוע.

גלעד ארדן: אז אני לא אומר שכל נכס של המדינה, חס וחלילה, צריך להפריט אותו.

גלעד ארדן: באופן אישי, גם התנגדתי להפרטה של בתי-הסוהר.

גלעד ארדן: אבל להגיד כאילו רק בנימין נתניהו הוא היחיד שתמך בזה, עם כל הכבוד, מפלגת העבודה הפריטה נכסי מדינה; יושבת-ראש האופוזיציה, כמנהלת רשות החברות, הצטלמה חדשות לבקרים עם צ'קים, אני זוכר את זה – ב-1966 עד 1999 – היתה מאוד גאה על כך.

גלעד ארדן: אני לא זוכר את כל החברות, אבל אני היטב זוכר את התמונות שלה בעיתון עם צ'קים, בגאווה רבה, איך היא הצליחה למכור חברות ממשלתיות.

גלעד ארדן: אז היום כולם חכמים בדיעבד, בסדר גמור, ויכול להיות שבדרך היו טעויות, ויכול להיות שבדרך כולנו לא דרשנו מספיק דרישות, אבל אף אחד בעניין הזה לא עשה אחרת ולא אמר אחרת, והממשלה הנוכחית תתקן את הטעויות האלה ותתמודד עם בעיות וליקויים שנוצרו בעקבות ה"שיטה", מה שאתם קוראים, אבל השיטה הזאת, בהחלט יש לה הצלחות גדולות מאוד ביחס להרבה מאוד מדינות בעולם.

גלעד ארדן: אני רוצה להזכיר שבממשלה הזאת גם העלינו את השכר של הרבה מאוד סקטורים מהמגזרים העובדים שאותם הזכרתי.

גלעד ארדן: אני אתן דוגמאות על קצה המזלג, כי אני לא אתחיל להלאות את החברים עכשיו ברשימת מכולת, אבל השקעות של יותר מ-7 מיליארד שקל בהשכלה הגבוהה שעמדה במצב מאוד מאוד קשה לפני שנתיים וחצי, ולא הצליחה להגיע להסכם כזה עם הממשלה הקודמת, העלאה של שכר המורות והמורים והגעה להסכם אתם, אותו הדבר גם עם העובדים הסוציאליים.

גלעד ארדן: בתחום התחבורה – השקעות של עשרות מיליארדי שקלים כדי לחבר את הפריפריה למרכז ולאפשר לדור הצעיר גם כן להתמודד על משרות ומקומות עבודה היכן שבינתיים יש כאלה יותר בשפע.

גלעד ארדן: אני אזכיר, הממשלה הקודמת הקפיאה קווי רכבת, אדוני היושב-ראש, כמו עכו–כרמיאל, ואנחנו חידשנו אותם; היא הקפיאה קווי רכבת מהירים לנגב ואנחנו חידשנו אותם, וכך עוד הרבה מאוד דוגמאות.

גלעד ארדן: ואתם מדברים על טייקונים – אין ממשלה שמתמודדת על פתיחת המשק לתחרות, ומניעת ריכוזיות, כמו הממשלה הזאת.

גלעד ארדן: מי שגיבה ועושה, יחד עם שר התקשורת, למשל, כדי שבתחום התקשורת – למי שייכות בדיוק חברות הסלולר, לאנשים העניים במדינה?

גלעד ארדן: שוב, אני לא אוהב ללכת עם הזרם הזה, עם עניין הטייקונים, אבל זאת הממשלה שבנושאים הללו עשתה יותר מכולכם.

גלעד ארדן: אנחנו פותחים את שוק הסלולר לתחרות, אנחנו נדרוש את המימון של שיקום ים-המלח, גם כן, מאלו שמרוויחים שם כסף.

גלעד ארדן: מי שהקים את הוועדה לבחינת התחרות והריכוזיות במשק הישראלי, שכמו שאתם יודעים תביא את ההמלצות שלה כבר בקרוב, זה בטח לא קדימה, זה לא העבודה, זה לא אף אחד אחר; זה בדיוק אותו בנימין נתניהו שאתם חושבים שאם תחזרו עשרות פעמים על איזה טיעון אז העם יאמין לכם.

גלעד ארדן: העם לא יאמין, העם יודע את העובדות, והעם יקבל את כל העובדות שבוע אחר שבוע, גם כאן, וגם בכל הכלים הישירים שבהם אפשר לתת לו את הנתונים בלי אותם פילטרים שמשנים את המציאות.

גלעד ארדן: אני רוצה גם להזכיר את ההשקעות שאנחנו עושים בקדנציה הזאת גם בשכבות החלשות ביותר.

גלעד ארדן: מס ההכנסה השלילי, שאתם צמצמתם אותו רק לחלקים בארץ, הורחב לכל המדינה, וזה דבר שיהיו בו השקעות של המדינה במיליארדי שקלים, בדיוק באותן אוכלוסיות שלצערנו יוצאות לעבוד ועדיין לא מגיעות לסף המס.

גלעד ארדן: ועוד לא הזכרתי כמובן את ועדת-ששינסקי, שבמסגרתה הוחלט לגבות תמלוגים הרבה הרבה יותר משמעותיים על הניצול של משאבי הטבע, והמודל הזה ישמש אותנו בעוד הרבה מאוד תחומים.

גלעד ארדן: כמובן, נזכיר גם את הגדלת קצבאות הילדים וקצבאות הקשישים, את הגדלת סל התרופות, את טיפולי השיניים חינם לילדי ישראל, ועוד המון המון צעדים משמעותיים, וכל זה בשנתיים וארבעה חודשים.

גלעד ארדן: אדוני יושב-ראש הכנסת, רק תאר לך מה הממשלה הזאת תוכל לתקן ולשפר – באיכות החיים במדינת ישראל – בשנתיים וארבעה חודשים שעוד נותרו לנו, כי אנחנו בדיוק עכשיו באמצע הקדנציה.

גלעד ארדן: הרי הקדנציה הזאת היא עד נובמבר 2013, למי שלא יודע, מצופינו, ואנחנו – כל הדברים שאני פירטתי – –

אילן גילאון: – – – ועוד ידנו נטויה – – –

גלעד ארדן: – – ועוד המון המון תיקונים וצעדים נוספים, חברי חבר הכנסת גילאון, הכול יתבצע, בעזרת השם ובעזרת חברי הכנסת, בחצי השני של הקדנציה.

גלעד ארדן: ואני מציע לחברי הכנסת, ובעיקר, באמת, לספסלי האופוזיציה – אם אנחנו מדברים על אחריות, ואם אנחנו מדברים על דיון שהוא לא שטחי, ואני מצטער לומר שוב ושוב, לכם, שהקואליציה היא יציבה, ואם רוצים לעשות תיקונים שלפעמים קשה לעשות אותם בגלל בעיות פוליטיות, אז זה הזמן, באמת, לשקול הצטרפות לממשלה, ולא רק להטיח ביקורת ולנסות להסית את הציבור נגד הממשלה, ולהניף כל מיני שלטים בהפגנה שאני מאוד הייתי גאה בהיקף שלה, אבל ראיתי שם גם הרבה מאוד שלטים בשפה או בסגנון – אני חושב שזה פשוט לא צורה; לא צורה לדבר אל ראש ממשלה שהוא ראש ממשלה של כל העם ברמה ובסגנון הזה.

גלעד ארדן: אני חושב שבטח אתם, שהטפתם לנו הרבה שנים – לפעמים אפילו בצדק – על ענייני הסתה – לא מכובד ולא ראוי לדבר בסגנון שאני שומע גם כאן, וגם ברחובות, כלפי ראש הממשלה.

גלעד ארדן: אפשר להתווכח פוליטית.

גלעד ארדן: אני חושב שזה ראוי מאוד לשקול בעת הזאת גם הצטרפות לממשלה, כי העם הזה, שברחובות, הוא קורא לא רק לשלטון.

גלעד ארדן: הוא קורא לכל חברי הכנסת להתעלות מעל השיקולים הפוליטיים, ולבוא ולתקן את כל הדברים שעדיין זקוקים לתיקון בכלכלה הישראלית.

גלעד ארדן: ונכון שאין אף אחד מתאים יותר ומוכשר יותר לעשות זאת מבנימין נתניהו, אבל בהחלט בהיבט הפוליטי, אם קדימה והעבודה, או אחת מהן, היו חברות בממשלה, היה קל יותר להוביל את זה בלי מחלוקות, במאוחד, ולשפר את איכות החיים לטובת כל אזרחי מדינת ישראל.

גלעד ארדן: ולכן אני מציע לכנסת לדחות את הצעות האי-אמון.

ראובן ריבלין: תודה רבה, ואני מוכרח לומר למציעים בשם מפלגותיהם, גם חברת הכנסת אבסדזה, גם חבר הכנסת עמיר פרץ, וגם חבר הכנסת אילן גילאון, שבכל זאת שמענו איזה נימה חדשה ומתחדשת, שהמלה "שוק חופשי" היא לא מילת קודש שצריכים להשתחוות, וגם כאשר מדברים על השוק החופשי במידה לא מעטה אנחנו שומעים מילות אפולוגטיקה מהצד של הממשלה, שמבינה שלפעמים כוחות חופשיים בשוק יכולים להביא לעיוותים חברתיים קשים.

ראובן ריבלין: תודה רבה למציעים, תודה רבה לשר על תשובתו.

ראובן ריבלין: ועכשיו אנחנו עוברים להצעת האי-אמון הרביעית, ואני מזמין את חבר הכנסת מסעוד גנאים לבוא ולעלות.

ראובן ריבלין: אני יודע שהוא אחרי יום צום, ולקראת שבירתו, אנחנו מאחלים לך כמו שנאחל לכל אזרחי ישראל המוסלמים, למוסלמים בעולם ולחברי הכנסת, מייד לפני ההצבעות: רמדאן כרים – – –

אחמד טיבי: אגב, חברי הכנסת היהודים לא חייבים לצאת כי הוא עולה.

אחמד טיבי: אפשר להישאר.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת חופשיים לעשות מה שהם רוצים, כי אם אני אחייב מישהו לשבת – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, חבר הכנסת, כל אחד ישמע מה שהוא חושב שראוי מבחינתו לשמוע.

ראובן ריבלין: הציבור ישפוט.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מסעוד גנאים יביא את הצעותיהן של סיעות רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד להבעת אי-אמון בממשלה בנושא: מצוקת האדמות והדיור במגזר הערבי, שעליה ישיב כבוד השר אריאל אטיאס.

ראובן ריבלין: בבקשה – שר השיכון והבינוי.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, תחילה, אני מודה לך על הברכה בקשר לרמדאן.

ראובן ריבלין: צום קל גם.

מסעוד גנאים: צום קל, אינשאללה, לכולם.

מסעוד גנאים: רַמַדַאן כַּרִים לִלְגַ'מִיע – בערבית.

מסעוד גנאים: ובנושא האי-אמון, אדוני היושב-ראש, נכון, הנושא הזה עלה גם בשבוע שעבר.

מסעוד גנאים: אבל הנושא גם עלה כהצעת אי-אמון.

מסעוד גנאים: הנושא הוא חשוב מאוד, ובגלל חשיבותו ודחיפותו אני מעלה אותו עוד פעם השבוע.

מסעוד גנאים: אבל תראה איך פועלת ההיסטוריה.

מסעוד גנאים: הממשלה הזאת חודשים מכינה את עצמה לספטמבר, ולא דמיינה לעצמה שהיא תקבל את יולי.

מסעוד גנאים: חודשים וימים מתכוננים – הכרזת מדינה פלסטינית, איום ביטחוני, תמרונים, מה לא עשו, ופתאום, תראה איך ההיסטוריה פועלת.

ראובן ריבלין: על זה אומרים ביידיש: האדם עובד והאלוהים צוחק.

מסעוד גנאים: כן.

מסעוד גנאים: אני מקווה שאלוהים גם ישלים את מלאכתו בקשר לממשלה הנוכחית, ולא נראה אותה עוד.

ראובן ריבלין: כל אחד מאתנו, ודאי מברך, רק מתכוון למשהו אחר.

מסעוד גנאים: כל אחד ומשאלות הלב שלו.

מסעוד גנאים: נכון.

מסעוד גנאים: אז היא לא ציפתה שהיא תקבל – ואני מקווה באמת שזה ימשיך להיות מהפכה לצדק חברתי.

מסעוד גנאים: ויש סמליות בדבר הזה.

מסעוד גנאים: הממשלה וקברניטיה וגם הרבה פוליטיקאים בישראל חושבים שישראל חיה רק על הביטחון, הביטחון הצבאי, והזניחו והפקירו את הביטחון החברתי-כלכלי.

מסעוד גנאים: והנה, העם בישראל אומר להם: לא, אנחנו מכתיבים את סדר העדיפויות.

מסעוד גנאים: עדיפות ראשונה זה ביטחוננו החברתי-הכלכלי.

מסעוד גנאים: וסוף-סוף, סוף-סוף יש דבר נורמלי, סוף-סוף כמו כל העמים בכל מדינות העולם הם רוצים את זכויותיהם ואת צורכיהם הבסיסיים: אוכל, דיור וכו', אחר כך את הטנק, אחר כך את ה-F16.

מסעוד גנאים: אבל תראה, אדוני היושב-ראש, גם את הדמיון.

מסעוד גנאים: אנחנו לא יכולים להתעלם מהדמיון בין המחאה בישראל של הצעירים, וגם הנושאים, ובין מה שקרה בעולם הערבי, אביב העולם הערבי וכל המהפכות.

מסעוד גנאים: תראה את הדמיון, וגם את זה קראתי מתוך התשובה של השר ארדן, וכמו שהמנהיגים במדינות ערב הפחידו את המהפכנים שיש דברים יותר חשובים – אתם תובילו לאנרכיה, לאי-יציבות, גם פה משתמע מהתשובה של השר – – –

אחמד טיבי: – – –

מסעוד גנאים: אולי אפשר – – –

אחמד טיבי: להגביר.

אחמד טיבי: זה אפקט הצום.

מסעוד גנאים: אולי בגלל אפקט הצום אני לא שומע את הקול שלי.

אחמד טיבי: תוספת רמדאן של היושב-ראש – דקה.

מסעוד גנאים: תודה.

מסעוד גנאים: שוכראן.

מסעוד גנאים: (אומר בשפה הערבית: תוספת הנשיא.

מסעוד גנאים: דקה אחת תיתן לי תוספת?

מסעוד גנאים: )

אחמד טיבי: אוקיי.

מסעוד גנאים: טייב.

מסעוד גנאים: שוכראן.

נסים זאב: ברמדאן מדברים פחות, לא יותר.

מסעוד גנאים: נכון, אבל באיכות יותר.

מסעוד גנאים: מדברים באיכות.

מסעוד גנאים: אז תראה, אדוני היושב-ראש, כבוד השר, גם כאשר בישראל מנסים להשתיק את המהפכה הזאת, הם מביאים אילוצים וסיבות ביטחוניות.

מסעוד גנאים: לפני יומיים, או אתמול, ראיתי תוכנית בטלוויזיה, אדוני היושב-ראש, בערוץ-1, בערבית, של פרשנים לענייני המזרח התיכון – מה הדמיון בין המהפכה בישראל או המחאה בישראל לבין המהפכות בעולם הערבי.

מסעוד גנאים: אז אומרים: נכון, יש דמיון, אלה אותם צעירים, אותם אמצעים: אינטרנט, "פייסבוק", אבל אחד הפרשנים אומר: הם יודעים בסוף שמדינת ישראל יש לה מעמד ומצב ביטחוני מיוחד, לכן הם יתחשבו בזה.

מסעוד גנאים: יעני, בסוף השיקול הביטחוני הוא שיעלה על השיקול החברתי והכלכלי ועל הצדק החברתי.

מסעוד גנאים: ככה האדון פרשן, ככה רצה להגיד.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, מחאת הדיור הנוכחית שהולכת ומתחזקת לא עומדת ולא עוצרת בתחומי הדיור.

מסעוד גנאים: היום היא נגד כל השיטה, משום שהמאבק הוא על פניה של המדינה, על אופיה של המדינה.

מסעוד גנאים: היא גם החזירה את השאלה המהותית – מהי מדינה.

מסעוד גנאים: האם המדינה היא מטרה או כלי, האם האזרח משועבד למדינה ובסוף מגיעים לפאשיזם, או שהמדינה היא כלי לרווחתו של האזרח.

מסעוד גנאים: העם בישראל, יהודים, ערבים וכולם, רוצים שהמדינה תהיה כלי לרווחתו של האזרח.

מסעוד גנאים: זה מה שהם רוצים ולא רק כמטרה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כפי שאמרתי, אין ספק שמה שקורה בישראל מושפע ממה שקורה בעולם הערבי, אבל אני רוצה לדבר ספציפית על בעיית הדיור ומצוקת האדמות בחברה הערבית וביישובים הערביים.

מסעוד גנאים: ואני מפה קורא גם לכל האנשים במגזר הערבי ובחברה הערבית להצטרף למחאה הנוכחית, משום שהיא הזדמנות גם לזעוק את זעקתנו ולפרוס את המצוקות שלנו.

מסעוד גנאים: המצוקה הזאת, אדוני היושב-ראש, היא חמורה ועמוקה בחברה הערבית, ולפי דוחות ומחקרים מרבית המשפחות הערביות בישראל, יותר מ-55%, יזדקקו ליחידת דיור בעשור הקרוב.

מסעוד גנאים: המצב הוא יותר קשה בחברה הערבית בגלל המחסור באדמות.

מסעוד גנאים: העניין אצלנו בחברה הערבית, לא שיחידות הדיור הן יקרות, אלא שאין איפה לבנות.

מסעוד גנאים: הממשלה וממשלות ישראל לדורותיהן, מ-1948, הפקיעו את רוב האדמות.

מסעוד גנאים: היום בידי הערבים בישראל יש אולי 2%–2.5% מכל האדמות של המדינה, וגם מה שיש להם, הם לא מורשים לבנות פה, ואז המצוקה היא שאין אדמות, וגם מצבם, המצב הסוציו-אקונומי, הוא מאוד נמוך.

מסעוד גנאים: אנחנו מדברים על אוכלוסייה שיותר ממחציתה מתחת לקו העוני, והדוגמאות הן רבות, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: מה שמפריע לי יותר, כבוד השר, שהממשלה, שריה ופרשניה והמוסדות, אין להם בעיה להתחשב באורח החיים – – –

אחמד טיבי: אני קורא אותך לסדר, חבר הכנסת אפללו.

אחמד טיבי: בבקשה.

מסעוד גנאים: הוא לא בצום?

אחמד טיבי: הוא מפריע כל הזמן.

אלי אפללו: לא לרמדאן, בצום.

אלי אפללו: אני לא יודע למה הוא קורא אותי לסדר, עוד לא דיברתי.

אלי אפללו: התכוונתי לדבר.

אחמד טיבי: כל הזמן הפרעת יחד עם חברך, חבר הכנסת ביבי.

אריה ביבי: אתה מתכוון שאתה קורא לו כי הוא בסדר.

אחמד טיבי: אתה צודק.

אחמד טיבי: בבקשה.

אחמד טיבי: תנו לחבר הכנסת גנאים – – – הרמדאן.

אחמד טיבי: תנו לו.

מסעוד גנאים: תנו לי לסיים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, מה שמפריע לי הוא שהממשלה ושריה וכל פרשניה מוכנים להתחשב באורח החיים ובתרבות המיוחדת החרדית, הקיבוצית, היישובית, ואתה יודע, בישראל יש יישובים שהם אידיאולוגיים, לפי האידיאולוגיה שלך אתה מקים יישוב, אבל לא מוכנים להכיר באורח החיים שלנו כערבים, ולא בתרבות שלנו.

מסעוד גנאים: להיפך, הם תולים בתרבות הבנייה שלנו את כל האשמה של מצוקת הדיור, וזו הבעיה, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: הנה, אני חושב שאתמול שר הפנים אישר תוכנית להרחבת היישוב חריש, כ-4,700 יחידות דיור, שהוא ייהפך לעיר חרדית על חשבון עארה, ערערה, כפר-קרע, ברטעה וכל היישובים הערביים.

מסעוד גנאים: שר הפנים מנסה לפתור את בעיית הדיור של החרדים על חשבון היישובים הערביים, ואין לו בעיה עם זה שהוא גורם למשבר אדמות ודיור לכל הכפרים הערביים הסובבים.

מסעוד גנאים: שם הוא מתחשב באורח החיים החרדי, אבל לא מתחשבים באורח החיים שלנו, ויכריחו אותנו – למה אתם לא בונים לגובה?

מסעוד גנאים: למה לא בנייה רוויה?

מסעוד גנאים: ושאלתי, למה אתם לא מתחשבים באורח החיים שלנו, בתרבות הדיור שלנו?

מסעוד גנאים: אתם מוכנים להתחשב בכולם חוץ מבערבים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, הבאתי כמה דוגמאות למצוקות הדיור, מג'ד-אל-כרום שהוא כפר של 14,000, תוכנית המיתאר שלהם – הם בונים ב-1,400 דונם.

מסעוד גנאים: תוכנית זו היא משנת 1979, כאשר מג'ד-אל-כרום היתה 6,000 תושבים, ועכשיו – 14,000.

מסעוד גנאים: איך הם יישארו בתוכנית מיתאר שהיא משנת 1979, ריבונו של עולם?

מסעוד גנאים: זה מהכפרים הצפופים ביותר בישראל.

מסעוד גנאים: איך פותרים את זה?

מסעוד גנאים: בסוף מה שמציק לי באמת, שכאשר היינו זועקים את זעקת הפקעת האדמות, אי-הרחבת שטחי השיפוט של כפרים וערים ערביים, אי-אישור, לא מאשרים את תוכניות המיתאר, במגזר היהודי, אם המגזר השלטוני, אם כלי התקשורת, לא היתה אוזן קשבת.

מסעוד גנאים: להיפך, הם הלכו שולל אחרי כל התעמולה הממשלתית, כאילו זה איום ביטחוני.

מסעוד גנאים: כאשר העניין נוגע במצוקה של ערבי, זה ביטחוני – דיר באלכ.

מסעוד גנאים: איום.

מסעוד גנאים: אבל כאשר יהודי זועק אותה זעקה, על אותה בעיה, הוא לגיטימי.

מסעוד גנאים: זו מחאה אזרחית.

מסעוד גנאים: זו הבעיה שלנו.

מסעוד גנאים: אני רוצה שכל הציבור הערבי יצטרף למחאה, כן, כדי שיראה את עומק המצוקה שאצלנו.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, בסוף, הייתי לפני כמה ימים בכפר בשם ערב-אל-חוואלד, שם יש שלושה בתים שרוצים לפנות אותם ולהרוס אותם.

מסעוד גנאים: הלכתי לשם, ראיתי.

מסעוד גנאים: אמרו לי, פעם ראשונה, לפי תמ"א 8, אנחנו שטח חקלאי, צריכים לפנות.

מסעוד גנאים: עכשיו, לפי תמ"א 35, אנחנו נמצאים באזור שהוא בעל רגישות נופית סביבתית גבוהה, אז אנחנו מפריעים לסביבה ולטבע.

מסעוד גנאים: אני לא יודע, רגישות זה רק על ערבים?

מסעוד גנאים: רק אנחנו, הסביבה והטבע רגישים לנו וצריכים לפנות אותנו?

מסעוד גנאים: כבוד השר, אדוני היושב-ראש, אני חושב שמצוקת הדיור והאדמות במגזר הערבי היא יותר קשה, וצריכה להיות תוכנית חירום, ותפסיקו להאשים אותנו ותאשימו את התרבות שלנו.

מסעוד גנאים: תודה.

אחמד טיבי: אני מודה לך מאוד, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אחמד טיבי: כבוד השר.

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני השר.

אריאל אטיאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אגע, אכן, בבעיה בכללותה, ואני אכן אתמקד גם בפתרונות הדיור במגזר הערבי, כפי שהוצגו כאן המצוקות.

אריאל אטיאס: אכן, מצוקת הדיור חוצה את כל המגזרים בחברה, בגלל מחסור בהתחלות בנייה, מחסור בשיווק ותכנון יחידות דיור זמינות לבנייה, כפי שבאו לידי ביטוי בשנים שעד הקמת הממשלה – עשר שנים לפני הקמת הממשלה, באופן הדרגתי, מצטבר, לא שיווקו מספיק יחידות דיור.

אריאל אטיאס: זה לא מורגש בשנה הראשונה, שלא משווקים מספיק, גם לא בשנייה.

אריאל אטיאס: בכלל, ענף הנדל"ן מגיב בהיקפים יותר גדולים, אבל בצורה יותר אטית, על תהליכים או דברים שקורים לא נכון.

אריאל אטיאס: הדבר המרכזי שהממשלה פועלת בו, ואני בתוקף תפקידי כשר הבינוי והשיכון עושה, גם כיו"ר מועצת מקרקעי ישראל, זה להגדיל את היצע הקרקעות, ואכן אנחנו רואים פירות בנושא הזה.

אריאל אטיאס: הדבר שלאורך זמן ייצב את מחירי הדירות וייתן להם מגמה של ירידה, כפי שאני אציג כאן, גם לפי נתוני הלמ"ס, שפורסמו אתמול, זה הגדלת היצע הקרקעות באופן ברור ובולט לאורך זמן.

אריאל אטיאס: הגדלת היצע בוודאות מטפלת בעליית המחירים, כי עליית המחירים היא תוצאה, בין היתר, של מחסור בהיצע הקרקעות.

אריאל אטיאס: אני חייב להתייחס גם לזה שהריבית הנמוכה שהיתה נהוגה במשק, ודאי ב-2009 ו-2010, שפגשה את ההיצע הנמוך, היתה כמו דלק על המחירים והעלתה אותם, אין על זה ויכוח; גם נגיד בנק ישראל, שדיבר על זה היום – אומנם הוא הסביר שהוא היה מחויב להוריד את הריבית, כי זה נתן צמיחה במשק, ונלחם באבטלה שהיתה אמורה להיות אם מפעלים ותעשייה היו נכנסים למשבר בעקבות המשבר העולמי, שפגע באופן דרמטי ביצוא, כי המדינות בעולם יש להן פחות כסף, הן קנו פחות, ואז המפעלים כאן שעובדים בשביל העולם החוצה, היו צריכים את החמצן הזה, אבל זה כבר תורה אחרת.

אריאל אטיאס: בסוף – מחסור בהיצע, היסטורי, שפגש ריבית נמוכה, היסטורית, שניהם יחד היו התלקחות – על המחירים.

אריאל אטיאס: אנחנו אכן הגדלנו את היצע הקרקעות בהיקפים הגבוהים ביותר שהיו כאן בעשור האחרון.

אריאל אטיאס: לפני שנכנסתי לתפקידי היקף התחלות הבנייה הממוצע היה 30,000 יחידות דיור בשנה, כשבישראל צריכים 40,000 התחלות דיור בשנה, לגידול טבעי – ואני מדבר על כלל האוכלוסייה, ואכן אגע גם במגזר הערבי.

אריאל אטיאס: את שנת 2011 אנחנו, בעזרת השם, נסיים עם לפחות 45,000 התחלות בנייה – זה 5,000 מעל מה שהשוק צורך בגידול טבעי, כלומר הגדלת היצע הקרקעות, כפי שאנחנו מובילים אותה, בצורה נחושה ואינטנסיבית, וזה קשה – זה לפני שהרפורמה במינהל מקרקעי ישראל עברה, זה לפני שהרפורמה בתכנון עברה, זה לפני שמצביעים כאן על חוק הווד"לים – כל הדברים האלה, שמדברים עליהם במשך שנתיים, שזה יקרה, עדיין לא קרו בפועל.

אריאל אטיאס: למרות זאת, במאמצים כבירים, הצלחנו להגדיל את היצע הקרקעות בהיקפים הגבוהים ביותר שהיו כאן בעשור האחרון, ואכן, היקף התחלות הבנייה, כפי שבא לידי ביטוי במציאות בשטח, הוא כזה שאנו נמצאים בהיקף התחלות הבנייה הגדול ביותר; לראשונה עברנו את ההיצע השנתי שצריך, את הביקושים השנתיים – סליחה – ואף עברנו עליהם.

אריאל אטיאס: נוסף על כך, נעשו כאן דברים שמתייחסים לכל המגזרים, ואני מדגיש – כל המדיניות שאנחנו עושים אותה מותאמת לכלל המגזרים במדינה.

אריאל אטיאס: מהשבוע אפשר לממש את החלטת הממשלה בדבר מענקי המקום בפריפריה, כולל בשמונה יישובים ערביים; כל זוג צעיר שקונה דירה ראשונה בחייו, בבנייה רוויה – שזה בנייה על קומות, ארבע יחידות לדונם, ובמגזר הערבי הכנסנו תקנה מיוחדת, שזה כולל בנייה עצמית, זה לאו דווקא אם אתה קונה דירה מקבלן – ארבע יחידות לדונם לפחות – מקבל מענק וסבסוד בהיקף של לפחות 100,000 שקל.

אריאל אטיאס: באזורי הפריפריה, במקום שהטופוגרפיה בצפון היא מעל 100,000 שקל פיתוח, אנחנו עוברים את ה-100,000 שקל, וזה מיידי, וזה מתחיל עכשיו.

עפו אגבאריה: ביצוע הבנייה של ארבע יחידות על דונם, זה מוגבל בזמן או לא?

אריאל אטיאס: אם אתה שואל אותי אם אנחנו מתייחסים לתוכנית או לבנייה – אנחנו מתייחסים לבנייה.

אריאל אטיאס: אנחנו לא רוצים פיקציה; אנחנו רוצים שיבנו בנייה רוויה.

אריאל אטיאס: יש תוכניות לבנייה צמודת קרקע, הנחות של 31% מערך שמאי, 51% מערך שמאי – זה תוכנית אחרת.

אריאל אטיאס: אנחנו מדברים עכשיו על מענקי מקום, כפי שבאו לידי ביטוי בהחלטות הממשלה, שתנועת ש"ס הובילה אותן – צריך להגיד את האמת, היתה גם התנגדות חריפה מאוד, גם באוצר, וגם אנשים שכשזה מגיע לתוכנית אומרים: זה לא יצליח.

אריאל אטיאס: היום כולם מתגאים בזה – הנה, הממשלה עשתה מענקי מקום.

אריאל אטיאס: בפועל.

אריאל אטיאס: חברי חברי הכנסת, זה דבר שכבר מבוצע; זה לא תוכנית שתהיה ותגיע ואולי.

אריאל אטיאס: זה ממומש מעכשיו, זה עבר בוועדת הכספים, אנחנו סיימנו את התקנות שלנו עם משרד האוצר; כל זוג צעיר, מכל המגזרים, שקונה דירה ראשונה בחייו, בבנייה רוויה בפריפריה, מקבל את מענקי המקום האלה, ב-28 יישובים.

אריאל אטיאס: דבר נוסף, החלטה מהשבוע שעבר, שהיא בעיני החלטה היסטורית: לראשונה מינהל מקרקעי ישראל לא מחויב לפעול למקסם רווחים.

אריאל אטיאס: זה דבר שנאבקתי עליו יותר משנתיים.

אריאל אטיאס: ואני שמח שגם בעקבות – אי-אפשר להתכחש לזה – גם בעקבות מחאת האוהלים, אכן נכנסנו לתוך הפרצה הזאת, ולתוך הרוח הזאת, שצריכים לעשות שינויים, וזה שינוי משמעותי.

אלי אפללו: למה הממשלה לא הסכימה אתך?

אלי אפללו: כל הזמן היית צריך לדחוף את זה.

אלי אפללו: למה כל הזמן היית צריך לדחוף?

אלי אפללו: למה הם נזכרו רק עכשיו?

אלי אפללו: למה הם לא פעלו לפי דרכך?

אריאל אטיאס: חבר הכנסת אפללו, אני מודה לך שאתה תומך בי, אבל האמת היא שככה זה תמיד בממשלות – יש שרים שדוחפים ומצליחים להגיע לשלהם, יש כאלה שלא מצליחים, בסוף זה נרשם על שם הממשלה.

אריאל אטיאס: זה לא – – –

אלי אפללו: אבל אתה עשית את זה.

אלי אפללו: שלא יגידו שזה הם.

אריאל אטיאס: – – – זה לא חשוב.

אריאל אטיאס: בסוף הממשלה מקבלת החלטה, ביום רביעי הבא, ב-10 בחודש, אנחנו מביאים למועצת מקרקעי ישראל את ההחלטה הזאת, והיא תתחיל מייד.

אריאל אטיאס: כפי שאמרתי בשבוע שעבר, איננו נדרשים לחקיקה או להליכים מסורבלים; אנחנו נדרשים להחלטה, וזאת החלטה של מדיניות, שאומרת שאנחנו לא באים למקסם רווחים, אלא אנחנו צריכים לעזור לאזרחים.

אריאל אטיאס: אנחנו נוציא מכרזי דיור לקרקעות ליחידות דיור בבנייה רוויה בהנחה של 50% מערך השמאי – אנחנו פשוט חותכים את מחיר הקרקע.

אחמד טיבי: אתה יודע שבגלל השמאי – ביישובים הערביים הערכת השמאי הממשלתי היא גבוהה יותר מאשר הממוצע בכל כפר ויישוב, וזה מעלה את מחירי הקרקע ביישובים הערביים, ולכן – אולי אפשר לעשות את חלוקת חלקות האדמה באמצעות הגרלה למשל.

אריאל אטיאס: אנחנו אכן גם עשינו הגרלות, יותר מ-1,900 יחידות דיור בהרשמה והגרלה.

אריאל אטיאס: הרוב המכריע של הרשמה והגרלה ביישובי הצפון זה יישובי מיעוטים.

אריאל אטיאס: צריך לדעת את זה.

אריאל אטיאס: זה מסלול אחר לחלוטין.

אריאל אטיאס: מה שאנחנו עושים כאן במחיר למשתכן זה בבנייה רוויה.

אריאל אטיאס: הרשמה והגרלה עשינו בצמודי קרקע – – –

אלי אפללו: כמה יחידות לדונם?

אריאל אטיאס: מה, בצמודי קרקע?

אלי אפללו: כן.

אריאל אטיאס: בצמודי קרקע אין פה יחידות לדונם, יש שיטת בנייה.

אריאל אטיאס: אתה עושה – צמוד קרקע, בדרך כלל זה מגרשים של חצי דונם או 300 מטר, אתה בונה או 164 מטר או 240 מטר או 280 מטר.

אריאל אטיאס: זה תהליך אחר, אני לא רוצה לבלבל כאן.

אריאל אטיאס: אנחנו מדברים כאן על בנייה רוויה.

אריאל אטיאס: בבנייה רוויה לבנות דירה בדימונה ולבנות דירה בתל-אביב עולה אותו הדבר.

אריאל אטיאס: הפער זה הקרקע.

אריאל אטיאס: בקרקע אנחנו חותכים.

אריאל אטיאס: אומרים עכשיו, הקרקע לא תהווה חסם, ואנחנו ככה מכווצים את המחירים.

אריאל אטיאס: וכדי לוודא שהיזמים לא ייהנו מההטבה הזאת, כי היזמים מוכרים במחירי היצע וביקוש, אנחנו עושים מכרז הפוך – מחיר למשתכן; היזם שמציע את מחיר הדירה הנמוך ביותר – הוא זוכה במכרז.

אריאל אטיאס: והקרקע – 50%.

אריאל אטיאס: דרך זה אנחנו מביאים דיור להשכרה, שמחיר הקרקע יהיה 30% מערך השמאי, שזה ויתור על מאות אלפי שקלים בכל יחידת דיור, ואז אנחנו נעשה תחרות בין יזמים, מי שמציע את שכר הדירה הנמוך ביותר לעשר שנים הוא שיזכה במכרז.

אריאל אטיאס: זאת אומרת, אנחנו מושכים את המחירים כלפי מטה, הקרקע לא מהווה חסם, והמדינה מוותרת על הכנסות רבות, שיכולות להגיע למיליארדים, בקרקעות המדינה.

אריאל אטיאס: דבר אחרון, שגם הוא מתייחס למצוקת הדיור – אני שמעתי שיש התייחסות רק לסטודנטים: א.

אריאל אטיאס: גם בסטודנטים צריך לטפל.

אריאל אטיאס: אבל אתם יודעים שאנחנו היינו גובים, מינהל מקרקעי ישראל היה גובה 36% מערך הקרקע בקרקע חומה, שאי-אפשר לבנות עליה מגורים בכלל; בקרקע חומה בונים מבני ציבור, הוסטלים, מעונות, או בקרקע כתומה – זה קרקעות שאי-אפשר לבנות עליהן יחידות דיור.

אריאל אטיאס: וכשאנחנו מפנים יחידות דיור שמשכירים אותן לסטודנטים, והם גרים במעונות, אז ודאי שזה גם מסייע.

אריאל אטיאס: זה לוקח זמן.

אריאל אטיאס: אמרתי בתחילת המחאה, זה לא "קוטג'", זה לא החלטה על מחיר וזה יורד.

אריאל אטיאס: יש החלטה על מחיר, שזה יורד בקרקע, ללא צורך בחקיקה, ללא צורך בהליכים ביורוקרטיים.

אריאל אטיאס: ברור שזה משפיע על השוק, אין לי ספק שאם אנחנו מוציאים אלפי יחידות דיור במחיר 50% קרקע, שזה מאות אלפי שקלים, לא יכולים יזמים למכור באותו פרויקט את אותה דירה במאות אלפי שקלים הבדל.

אריאל אטיאס: בכל מקרה זה משפיע.

אלי אפללו: בכל עיר בצפון, או רק ב-28 הערים האלה?

אריאל אטיאס: 50% קרקע בכל הארץ, אין מגבלה, רק על תב"עות שהן עד 400,000 שקלים.

אריאל אטיאס: זה לא קשור ל-28 יישובים, תפריד.

אריאל אטיאס: ב-28 יישובים אתה מקבל כסף ביד, אתה מקבל 60,000 שקל צ'ק ואתה מקבל הנחה בפיתוח.

אלי אפללו: למה לא עשיתם את זה לכל משתכן?

אריאל אטיאס: זה סיפור אחר.

אריאל אטיאס: מה שאנחנו עושים עכשיו, ב-50% הנחה בקרקע, זה לא מוגבל בכמות, וזה לא מוגבל באזורים.

אריאל אטיאס: זה מוגבל בשומה.

אריאל אטיאס: שומה בקרקע, שהיא עד 400,000, אנחנו חותכים 50%, היקף של עד 150,000 שקל.

אריאל אטיאס: הרציונל שעומד מאחורי 400,000, חבר הכנסת אפללו, רוב התב"עות שיש לנו, שאפשר לשווק אותן, זה קרקעות באזורים האלה, 300,000 שמאי, 350,000, עד 400,000.

אריאל אטיאס: זה בראש-העין, זה במודיעין, זה ביבנה.

אריאל אטיאס: זה לא במרכז תל-אביב, ואין לנו גם קרקעות במרכז תל-אביב.

אריאל אטיאס: אני רוצה להתייחס עכשיו למגזר הערבי.

אריאל אטיאס: אתה לא תאהב את מה שאני אומר לך, אבל אני אומר לך רק את האמת, בין שתאהב אותה ובין שלא תאהב אותה.

אריאל אטיאס: אנחנו משווקים למגזר הערבי בהיקפים נרחבים מאוד.

אריאל אטיאס: אני מדבר רק על אחוזי הצלחה מול המגזר הכללי, מפה תשפוט אתה למה זה קורה.

אריאל אטיאס: איננו מנסים לחנך אתכם, ואיננו מנסים להרגיל אתכם איך לגור.

אריאל אטיאס: יש מצוקת קרקע, ואין מצב שכולם מקבלים רק צמודי קרקע.

אריאל אטיאס: אין דבר כזה, כי הקרקע היא משאב מוגבל, ויום אחד היא תיגמר.

אריאל אטיאס: וכל הציבור מתפתח וגדל, וגם הציבור הערבי גדל.

אריאל אטיאס: ועוד דבר, אתה יודע שלהחזיק – – –

טלב אלסאנע: בחריש בונים על חשבון היישובים הערביים.

אריאל אטיאס: עוד דקה אני אגע בזה.

אלי אפללו: שב, אל תעשה הצגה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אפללו, מותר לחבר הכנסת טלב אלסאנע להשמיע קריאת ביניים.

אחמד טיבי: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אלי אפללו: תקרא פעם שנייה.

אחמד טיבי: לא, לא רוצה פעם שנייה.

טלב אלסאנע: גם בחריש זה בסדר, אבל שיבנו גם בצד השני.

אלי אפללו: בונים כבר, אל תדאג.

טלב אלסאנע: לא, לא בונים, הורסים בצד השני.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אפללו, אתה מבין, זה הבעיה שלכם, אתה לא מצליח לגלות אמפתיה, אתה וחלק מחבריך, למצוקה של הצד האחר, שלנו, יעני.

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני השר.

אריאל אטיאס: אני רוצה להתייחס לנושא של המגזר הערבי.

אריאל אטיאס: ראשית, מענקי המקום, כפי שקבענו אותם, וכבר יצאו לפועל, ויכולים כבר לממש אותם, כוללים שמונה יישובים מהמגזר הלא-יהודי – מתוך 28.

אריאל אטיאס: דבר נוסף, אני רוצה לשתף אתכם באחוזי ההצלחה של מכרזים במגזר הכללי, מול אחוזי ההצלחה במגזר הלא-יהודי.

אריאל אטיאס: אנחנו משווקים.

אריאל אטיאס: יזמים צריכים לקלוט את הסחורה ולמכור אותה.

אריאל אטיאס: במגזר היהודי – הכללי, נקרא לזה ככה – בשנת 2009, 2010 ו-2011, ממוצע הצלחות השיווקים, 85%–87% מהמכרזים שאנחנו מוציאים, יש להם ביקוש.

אריאל אטיאס: במגזר הערבי – גם לפני שנכנסתי לתפקידי, לידיעת חברי הכנסת, 36% הצלחה ב-2006, 29% הצלחה ב-2007, ב-2008 31% הצלחה, ב-2010 32% הצלחה.

אריאל אטיאס: זאת אומרת, הממוצע הוא מתחת ל-40%.

אריאל אטיאס: והשיווקים – בכל הממשלות, בכל השיטות, בכל התרגילים – אנחנו משווקים, והציבור לא לוקח מספיק.

אריאל אטיאס: יש להם כסף, אין להם כסף, אולי עדיף להם גם לבנות – אתם יודעים מה – כשלא עולה כסף.

אריאל אטיאס: יש גם דבר כזה.

אריאל אטיאס: הכול קיים, אבל מי שצריך לתת את הדעת זה מי שאכפת לו מהמגזר הערבי.

אריאל אטיאס: אתם טוענים שאתם הנציגים שלו – תשאלו את עצמכם, מדוע כשאנחנו משווקים במגזר הכללי, בעולם של עליות מחירים, לוקחים את הסחורה ובונים, לא מתלוננים כל הזמן; אנחנו משווקים לכם, לא לוקחים את הסחורה.

אריאל אטיאס: פחות מ-40% הצלחה זה מפולת.

אריאל אטיאס: אם אנחנו, במגזר הכללי, יהיה לנו דבר כזה, אנחנו במצב קשה.

אריאל אטיאס: לכן אני הייתי מציע לכם, חברי חברי הכנסת – אנחנו פתוחים להצעות; אתם בתוכנית המענקים, אתם בתוכנית הסבסוד, אתם מקבלים בהרשמה והגרלה.

אריאל אטיאס: יותר מ-56% בהרשמה והגרלה בצמודי קרקע שעשינו באזור הצפון היה של בני המיעוטים.

אריאל אטיאס: דבר אחרון, אני רוצה לומר לכם שאנחנו נמשיך להגדיל את היצע הקרקעות גם במגזר הלא-יהודי, ואנחנו נמשיך לתכנן כדי שתהיה סחורה מתי שכן תרצו אותה.

אריאל אטיאס: אנחנו מתכננים עכשיו באזור ג'דיידה-מכר 7,500 יחידות דיור בתכנון, וזה עולה הרבה מיליונים.

אריאל אטיאס: ואנחנו עושים את זה כדי שגם למגזר הלא-יהודי יהיה איפה לגור, ולא תהיה מצוקת קרקעות, וזה אינטרס של כל החברה בישראל.

אריאל אטיאס: תודה לכם.

אחמד טיבי: תודה רבה לכבוד השר.

אחמד טיבי: הודעה לסגנית המזכיר.

אחמד טיבי: בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 51), התשע"א–2011, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק הודעה לעובד (תנאי עבודה) (תיקון מס' 4), התשע"א–2011, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון מס' 4), התשע"א–2011, שהחזירה הוועדה המשותפת לוועדת החינוך, התרבות והספורט ולוועדה לקידום מעמד האשה; הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון מס' 18), התשע"א–2011, שהחזירה ועדת הכלכלה; הצעת חוק מיסוי מקרקעין (תיקוני חקיקה) (הוראות שעה), התשע"א–2011, שהחזירה ועדת הכספים.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 64 והוראת שעה) (סדר דין פלילי וראיות), התשע"א–2011; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון מס' 37), התשע"א–2011; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 67) (ביטול קובלנה), התשע"א–2011; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 35) (ביצוע פסק-דין לפינוי מושכר), התשע"א–2011; הצעת חוק המועצות האזוריות (מועד בחירות כלליות) (תיקון מס' 7), התשע"א–2011; הצעת חוק שחרור על-תנאי ממאסר (תיקון מס' 12) (שחרור לפי החלטת נשיא המדינה), התשע"א–2011.

ירדנה מלר-הורוביץ: לוח תיקונים להצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 50), התשע"א–2011.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

אחמד טיבי: 1.

אחמד טיבי: כישלון ממשלת נתניהו במתן מענה למצוקת הזוגות הצעירים, חסרי הדיור, הרופאים, המתמחים, השכבות החלשות ומעמד הביניים;

אחמד טיבי: 3.

אחמד טיבי: כישלון הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי;

אחמד טיבי: אנחנו עוברים לדוברים.

אחמד טיבי: קדימה – חבר הכנסת דורון אביטל.

אחמד טיבי: שלוש דקות.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אלי אפללו, אני שומע אותך מכאן.

דורון אביטל: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר מתן, ממשלת ישראל הנוכחית שוגה כבר זמן רב בקריאת תמונת המצב – אם של החיים הכלכליים-החברתיים פנימה, ואם של הסביבה המדינית-הביטחונית החוצה.

דורון אביטל: כשם שהיא שוגה בקריאת התמונה, כך גם שוגה היא בדרך הפעולה.

דורון אביטל: היא מניחה כבר זמן רב מדי רגל גסה וכבדה במיוחד על דוושת הברקס של הרכב, שהוא המדינה והחברה הישראלית.

דורון אביטל: עוצמת המחאה המתרחבת והולכת ברחובות ובערים אינה עדות למחדל טכני בודד, אלא עדות להתרסקות של מודל ותפיסה כלכלית-חברתית שלמה.

דורון אביטל: במרכז התקלה של המודל הישן נמצא בלבול ספקולנטי בין המושג ערך כלכלי ממשי לשורת רווח פיננסי מדיד וקצר-טווח שהינו עיוור למחירים תשתיתיים ולמחירים עתידיים.

דורון אביטל: האתוס המכונן של מקסום-מקסום – כאילו ימקסם היחיד את רווחיו בתחומו ואז כבמטה קסם תושרה אופטימיזציה למשאבי החברה והכלכלה כולה – האתוס הזה מייצג תקלה תפיסתית מסוכנת שממנה עלינו להשתחרר.

דורון אביטל: איך אומרים החבר'ה באוהלים?

דורון אביטל: – אנשים, לא רווחים.

דורון אביטל: על המודל הישן לפנות את מקומו למודל חדש, מודל כלכלי חברתי ואזרחי חדש.

דורון אביטל: מחד, לא היגיון של קולחוז, לא פתרונות בולשביקיים ממוחזרים, ומאידך, לא הכשל של מקסום שורת רווח על פני יצירת ערך ממשי, תשתיתי, חי וארוך-טווח לטובת ההתפתחות הבריאה של החברה כולה על כל חלקיה.

דורון אביטל: רק כדוגמה, לא מזמן האוצר הציע לנסות להעמיד את גיל הפרישה של נשים על גיל 67.

דורון אביטל: אחת הנשים במחאת העגלות תיארה את סד האילוצים הבלתי-אפשרי של זוג צעיר המגדל ילד – מחופשת לידה, לטעמי קצרה מדי, ועד מחירי חיתולים ותשלומים לגן-הילדים.

דורון אביטל: והנה, אומרת האם הצעירה: חלק מאתנו בני מזל, יש להם סבתות שיכולות לתמוך בשמירה ובגידול הילדים.

דורון אביטל: אבל אז נזכרתי, הרי זה משרד האוצר שהסביר לנו שחישוביו מראים כי גיל הפרישה חייב לגדול בחמש שנים תמימות.

דורון אביטל: כעת תצטרך האם הצעירה לחכות עוד חמש שנים, אם רק הם היו מצליחים, אם משרד האוצר היה מצליח, עד שהאמא שלה תוגדר כסבתא פנויה וכשירה לעזור לבתה.

דורון אביטל: כך הצטמצמו השוליים, האזרח נלכד בסד אילוצים לא סביר, צומצם מרחב התמרון שלו, הלחץ התגבר, הקיום נעשה בלתי אפשרי.

דורון אביטל: או אז החלו האזרחים להבין שהם אינם לבד, שהבעיה לא אצלם, מחסום הבושה נפרץ.

דורון אביטל: אין הם חסרי כשרון, מפונקים או עצלנים.

דורון אביטל: הבעיה היא לא אצלם, הבעיה היא במדיניות הבלתי-אפשרית של הנהגת המשק והמדינה.

דורון אביטל: המחאה היא גם עדות לקולם של הישראלים המתעוררים וקוראים: ישראלים אנו.

דורון אביטל: הממשלה הנוכחית והרוח שהיא הציפה בה את הארץ המעיטה בכוחם וחשיבותם של הישראלים, כאילו המושג הזה שייך לדור של אנשים שאיבדו את החוט ההיסטורי המקשר בינם ובין האתוס של הקמת הארץ הזו.

דורון אביטל: ההיפך הוא הנכון.

דורון אביטל: כשעמדתי במוצאי-שבת בכיכר מוזיאון תל-אביב עם בני הצעיר על כתפי, חשתי מחדש תחושת גאווה גדולה מהסוג שחשתי כששבנו ממבצע צבאי מוצלח במיוחד או במלחמה; גאווה על כך שבני הארץ הזו יכולים להיות מחדשים, חלוצים ומובילים, גם בחתירה לצדק חברתי, וגם בחתירה לחיי חברה וכלכלה הוגנים החפים מניצול.

דורון אביטל: הדור הצעיר והלא-צעיר שאני פוגש במחאה הזו מזכיר לי דור של ישראלים מזמנים אחרים.

דורון אביטל: דור שאולי גמגם את מילות ההמנון וזייף את הלחן, אבל לא זייף בשדה הקרב, ולא במבחן הסולידריות החברתי.

דורון אביטל: דור, שתסלחו לי, לא הבין מה זה חינוך לערכים ובטח היה מנפנף בציניות את השטויות הדביקות האלו, אבל זה דור שכל פעולה שלו במלחמה או בחיים הכלכליים החברתיים היה הדגמת אמת של הערכים שהביאו לחברה הישראלית את הישגיה הגדולים ביותר.

דורון אביטל: הישראלים הללו מתעוררים כעת בכיכרות והם ידרשו במוקדם או במאוחר את ההחלפה של ההנהגה הנוכחית של המדינה לטובת שינוי מן היסוד בחשיבה ובהתנהלות שלנו בכל תחומי החיים.

דורון אביטל: תודה.

אחמד טיבי: שוכראן.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אילטוב, ישראל ביתנו.

אחמד טיבי: שלוש דקות.

אחמד טיבי: חבר הכנסת טלב אלסאנע, מסעוד גנאים, מוחמד ברכה, עפו אגבאריה – אני קורא אתכם לסדר.

אחמד טיבי: (אומר בשפה הערבית: זו ההזדמנות האחרונה שלי בהיסטוריה להוציא אתכם כשאני יושב-ראש.

אחמד טיבי: ) בבקשה.

קריאות: – – –

רוברט אילטוב: כבוד יושב-ראש הכנסת, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אנחנו – – –

עינת וילף: אפשר תרגום?

אחמד טיבי: אמרתי: אני מת להוציא את כולכם ולהיכנס להיסטוריה, יחד.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, אתה תוסיף לי זמן?

אחמד טיבי: היא מתה שאני אעשה את זה, אנא בבקשה.

אחמד טיבי: אני אפצה אותך בזמן.

רוברט אילטוב: תודה.

רוברט אילטוב: כבוד יושב-ראש הכנסת, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אנחנו עדים בשבועות האחרונים למחאה ציבורית שיש בה הרבה מן הצדק, שהמעמד הבינוני נושא על כתפיו את רוב החובות של הציבור הישראלי, שכרו נשחק, מעמדו נשחק, המצב הוא לא פשוט.

רוברט אילטוב: אבל יחד עם זה אני מבקש מכל חברי הכנסת, הפוליטיקאים, לקחת אחריות לכך שבעצם כולנו ביחד נתנו לזה יד במשך הרבה מאוד זמן ובמשך הרבה דורות.

רוברט אילטוב: הדבר הזה לא קרה אתמול ולא קרה שלשום, והוא לא קרה לפני שנה.

רוברט אילטוב: הוא קרה לפני הרבה הרבה מאוד זמן.

רוברט אילטוב: הציבור הזה ממשיך לשאת את כל הקשיים על כתפיו, ואני הייתי מבקש מכל החברים מהקואליציה והאופוזיציה להיכנס לפרופורציות, להיות פחות דמגוגיים, ובאמת, אנחנו כחברי כנסת יכולים להוביל פה שינויים ואנחנו נעשה זאת.

רוברט אילטוב: האחריות היא קולקטיבית.

רוברט אילטוב: היא לא אחריות של ממשל ספציפי זה, כרגע, או אחר שהיה, ומפילים האחד על השני את הכדור.

רוברט אילטוב: צריך באמת לקחת ולנתח את המערכת הבעייתית הזו, לבדוק איפה הבעיות.

רוברט אילטוב: הדבר הזה צריך להיעשות בקור רוח.

רוברט אילטוב: בכלכלה אסור לשחק; אסור לשחק מסיבה אחת פשוטה: ברגע שהדבר הזה יקרוס, למדינת ישראל לא יהיה פתרון, לא למעמד הביניים, לא למצבים סוציאליים, לא לאנשים מסכנים, לא יהיה פתרון לאף אחד.

רוברט אילטוב: לכן אני קורא לראש הממשלה לגשת למערכת הזאת, הבעייתית, בקור רוח, לנתח אותה לעומק, לבדוק את כל הבעיות ובאמת למצוא את הפתרונות.

רוברט אילטוב: ניתן להילחם במערכת הזו, ניתן להילחם בביורוקרטיה, ניתן לשנות את הדברים.

רוברט אילטוב: הדברים האלה ייקחו זמן.

רוברט אילטוב: הם לא יקרו מחר בבוקר.

רוברט אילטוב: אי-אפשר לבנות דירה, לא ביום, לא ביומיים ולא בשנה או שנה וחצי.

רוברט אילטוב: התהליכים הם די ארוכים.

רוברט אילטוב: יש התנגדויות, יש בתי-משפט, אנחנו לא מדינה שוויונית שקוראים לה צפון-קוריאה, ששם כולם שווים ושם לא צריך לשאול לא את בית-המשפט ולא את אף אחד, פשוט באים ועושים.

רוברט אילטוב: אנחנו עובדים במערכת שהיא מערכת מסורבלת, מערכת לא פשוטה.

רוברט אילטוב: אנחנו גאים במערכת הזאת, שכל אחד יכול לבוא, להתנגד, להגיד שזה מפריע לו וההוא מפריע לו, באים ודנים ובוחנים, ומגיעים בסוף לפתרון.

רוברט אילטוב: לכן, המחאה בדמוקרטיה צריכה להיות.

רוברט אילטוב: פישוט תהליכים בתכנון ובנייה חייב להיות.

רוברט אילטוב: ניתן למצוא את הפתרונות, זה לוקח זמן, זה לוקח סבלנות, אבל לבוא ולזעזע את המערכת הכלכלית, את האיתנות הפיננסית של השוק הישראלי – זה מסוכן מדי.

רוברט אילטוב: אני מבקש להיות פחות דמגוגיים, באמת – להתכנס ולעשות סדר, אם בחקיקה, אם בהתנהלות.

רוברט אילטוב: אני מודה לכם ואני מבקש לדחות את הצעות האי-אמון.

אחמד טיבי: אני מודה לך, חבר הכנסת אילטוב.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מש"ס, נסים זאב.

אחמד טיבי: אתה רוצה בסוף?

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, חודש טוב, חברי חברי הכנסת, הנביא ישעיהו אומר:

נסים זאב: ידע שור קונהו וחמור אבוס בעליו; ישראל לא ידע, עמי לא יתבונן.

נסים זאב: מה ההבדל?

נסים זאב: מי יותר אינטליגנט – החמור או השור?

נסים זאב: השור.

נסים זאב: למה?

קריאות: – – –

נסים זאב: לא.

נסים זאב: תיכף נראה מי החמור, בעצם.

נסים זאב: השור מכיר את בעליו מרגע שהוא קונה אותו, יודע מי הבוס שלו.

נסים זאב: החמור – רק את זה שמביא לו את האבוס.

נסים זאב: הוא לא יודע מי קונה אותו, הוא לא יודע מי הבעלים שלו.

נסים זאב: לפעמים הוא חושב שהבעלים שלו זה האוכל, זה האבוס עצמו.

נסים זאב: מורי ורבותי, אדוני היושב-ראש, זה פשוט לא ייאמן, כמה אפשר להתעלם מכל האמירות, מכל מה שקורה בכנסת במהלך החודשים האחרונים על-ידי ראש הממשלה והממשלה הזאת.

נסים זאב: קורים דברים בלי שום קשר להפגנה הזאת.

נסים זאב: הרי אתם יודעים שהצעת החוק שש"ס נאבקה עליה, שיהיה מענק של 100,000 שקלים – זה היה עוד לפני כל ההפגנות האלה.

אלי אפללו: אבל למה לא נתנו – – –

נסים זאב: נכון או לא?

אלי אפללו: אבל למה – – –

נסים זאב: נותנים אותה, נתנו אותה, אבל אתם רוצים לראות דברים בשטח – – –

אלי אפללו: – – – השר הסכים ואמר: לא נתנו לי.

אלי אפללו: ורק עם האוהלים, ההפגנות, הסכימו לדבר על זה.

נסים זאב: זה עזר לו.

נסים זאב: אבל החוק עבר?

נסים זאב: עבר.

אלי אפללו: – – –

נסים זאב: בסדר, אז הציבור גם צריך את החלק שלו לקחת.

אחמד טיבי: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה, חבר הכנסת אפללו.

אחמד טיבי: בבקשה.

נסים זאב: אגב, ראש הממשלה הבטיח עוד הבטחות – – –

אלי אפללו: – – – זה לא עוד הפגנות.

נסים זאב: עוד הפגנות.

נסים זאב: אני אומר לך, עוד הפגנות – – –

אלי אפללו: כל הכבוד – – –

אחמד טיבי: אתה רוצה שאני אוציא אותך?

אחמד טיבי: אני יודע שנושא השיכון בוער בדמך, אבל אנא, תן לו להמשיך.

נסים זאב: לא, לא השיכון, אולי השיקום.

נסים זאב: הפחתת המע"מ בין 2% ל-3% – ראש הממשלה הבטיח; הגדלת שכר הנטו למשתכרים בין 14,000 ל-19,000 שקלים; הקלות במיסוי על דירה ראשונה; השינוי בהורדת המיסוי על יבוא מוצרי חשמל.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, אני בדקתי, ברוב המדינות בעולם, כל מדינה קובעת לעצמה איזה מוצרים היא מסבסדת.

נסים זאב: יש מדינות שכל מוצרי היסוד מבחינתן מסובסדים, ובוודאי שאין מע"מ על אותם מוצרים.

נסים זאב: אני חושב שהגיע הזמן שהממשלה הזאת גם תחליט, לפחות על מוצרי היסוד, כי אי-אפשר לעשות כל יום איזו מחאה, פעם על ה"קוטג'" ופעם על העגלות – בעגלא ובזמן קריב.

נסים זאב: צריך לקבל החלטה אסטרטגית על כל הרשימה הזאת.

אלי אפללו: אתה באופוזיציה או בקואליציה?

אחמד טיבי: חבר הכנסת אפללו, אתה ממשיך להפריע באופן עקבי.

נסים זאב: אני אומר לך, חבר הכנסת אלי אפללו, קצת סבלנות, יש הצעת חוק של משרד השיכון ומשרד הפנים, שמונחת במשרד המשפטים, ואני אומר לך, כשמדברים על דיור, אתה תראה שכל הנושא של הווד"לים – – –

אלי אפללו: "אטבחו".

אחמד טיבי: אני אוציא אותך.

נסים זאב: מה זה, אתם מתואמים ביניכם להפריע אחד לשני?

נסים זאב: לא הבנתי.

אחמד טיבי: הוא מפריע לך.

אחמד טיבי: הוא אמר לך "אטבחו".

אחמד טיבי: אתה רוצה, אז "תטבַּחו".

אלי אפללו: הם שוחטים לכם את החוק הזה.

אלי אפללו: זה חוק – לא ייתנו לכם.

נסים זאב: תראה, כבר גמרתי את שלוש הדקות, וכל הכבוד ליושב-ראש שנותן לי לומר עוד משפט אחד.

אחמד טיבי: יש לך עוד חצי דקה, כי הוא הפריע לך.

נסים זאב: עוד חצי דקה.

נסים זאב: אני רק רוצה להגיב – הנה, נכנס חבר הכנסת טלב אלסאנע.

נסים זאב: טלב אמר וזעק על חריש.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך שברוך השם, הבדואים אין להם חריש אחד, חורשים את כל המדינה.

נסים זאב: עשרות אלפי דירות בונים.

נסים זאב: הם לא צריכים – לא את חוק הווד"לים; הם לא צריכים הקצאת שטחים, הם לא צריכים שום דבר.

נסים זאב: הם קובעים לעצמם את האגַ'נדה, הם קובעים לעצם את סדר-היום, הם קובעים לעצמם איפה לבנות ואיך לבנות, כמה קומות – –

טלב אלסאנע: – – –

נסים זאב: – – הם מצפצפים על המדינה.

נסים זאב: כשמדברים על הסיירת הירוקה, מזמן היא נעלמה מהעולם.

נסים זאב: יש רק סיירת שחורה אחת, שלא עושה שום דבר.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: למדנו מלה חדשה: "אגַ'נדה".

אחמד טיבי: א-גַ'-נ-דה.

אחמד טיבי: זה חדש.

אחמד טיבי: אגַ'נדה זה האג'נדה של ש"ס, או של נסים זאב.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יצחק הרצוג – במקומו חבר הכנסת דניאל בן-סימון, מסיעת העבודה.

איתן כבל: יש לנו הרבה מחליפים, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: אני אקפיד על הזמנים, בגלל הארוחה המפסקת צום.

אחמד טיבי: חבר הכנסת נסים זאב, אני קורא אותך לסדר.

נסים זאב: תפסיק לצעוק עלינו כל היום.

אחמד טיבי: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה וחצי.

איתן כבל: אני מבקש לא להתחיל את הזמנים ממנו.

אחמד טיבי: אני אתחיל את הזמנים מדניאל בן-סימון.

אחמד טיבי: מה לעשות, טעיתי עם הקודם.

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לנצל את הזמן שיש לי כדי לברך את האנשים שיושבים ביציע, שבאו לציין את יום פטירתו של זאב ז'בוטינסקי, כשהיה בן 60.

דניאל בן-סימון: אני רואה הרבה פנים מוכרות, במיוחד יוסי אחימאיר, שיושב מולי, והייתי מנסה לעשות תרגיל, מעט אינטלקטואלי, ולשאול מה היה אומר ז'בוטינסקי אילו עמד כאן; מה היה אומר על מדינת ישראל היום, על השביתה שמתרחשת שם, על המאהלים; מה היה אומר על הצדק החברתי של ישראל היום; מה היה אומר – יוסי, אני מבקש שתשמע – מה היה אומר על הפערים האלה, שיצרנו בתוך 60 שנה, שאין להם אח ורע בעולם; מה היה אומר האיש הזה, אינטלקטואל של בית"ר, האיש שיצר את הרוויזיוניזם הזה, שהשאיר מורשת כאן, שהיא מזויפת לחלוטין, שיצרה קפיטליזם ללא גבולות, שגרמה לאנשים ללכת לאוהלים, שגרמה לאנשים פה לשבת ולהיות עדים כל שבוע למסכת של חוקים קלריקליים שהופכים אותנו מדמוקרטיה לתיאוקרטיה.

דניאל בן-סימון: מה היה אומר זאב ז'בוטינסקי אילו עמד פה היום – ויצר את התנועה הזאת, האם הוא היה גאה בה?

דני דנון: היה גאה מאוד.

דניאל בן-סימון: אני אומר שהוא היה מתבייש בה, כי היא מפירה את המורשת שלו, לפחות לגבי השוויון בחברה הישראלית.

דניאל בן-סימון: עשינו הכול כדי לפגוע במורשת שלו.

דניאל בן-סימון: אני מדבר עליו דווקא, כי זה היום שלו.

דניאל בן-סימון: אני חושב שאם הוא היה בא לכאן ורואה איך החברה הישראלית, במקום סולידריות, מתפלגת למגזרים שכל מגזר מושך לעצמו כאילו שהיה אוטונומיה בפני עצמה, כאילו אין מדינה, כאילו אין ממלכתיות, כל אחד לעצמו; אתה יודע, יוסי – ואני פונה אליך כמי שמכיר אותך, כמי שישב כאן – הכנסת הזאת, במקום לייצג את הממלכתיות הישראלית, הפכה להיות מרכז אינטרסים שכל אחד מושך את השטיח מתחת לכולנו.

דניאל בן-סימון: בסוף נמצא את עצמנו פדרציה של מגזרים, שבעצם המכנה המשותף בינינו הולך ונעלם.

דניאל בן-סימון: במיוחד בעניין של המחאה היום – זה נכון, זו מחאה פוליטית; זו מחאה על תקווה שהלכה, תקווה של הרבה מאוד ישראלים, שדווקא המפלגה שלכם תמשיך את דרכו של מנחם בגין ותביא תקווה בשלום כלשהו.

דניאל בן-סימון: הוא עשה שלום עם מצרים, ציפינו שבנימין נתניהו ייתן תקווה נוספת לגבי השלום עם השכנים שלנו.

דניאל בן-סימון: התקווה הזאת נגדעה באבה.

דניאל בן-סימון: עכשיו, בכהונה השנייה שלו, הוא גם גודע את התקווה הזאת, את החלום לישראל שוויונית, לישראל לא שוויונית, אלא שחותרת לשוויון, ששואפת לצדק חברתי.

דניאל בן-סימון: לכן – שני היסודות האלה, שעליהם קיימת החברה הישראלית, הולכים ומתפוגגים, ולכן המחאה הזאת היא פוליטית, על עצם קיומה ודמותה של המדינה.

דניאל בן-סימון: אני אסיים ואומר שאילו עמד כאן, הוא היה מוקיע את הממשלה הזאת על כך שהיא פועלת נגד המורשת שלו.

דניאל בן-סימון: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מודה לך, חבר הכנסת בן-סימון.

אחמד טיבי: תמיד יש לך נקודה מעניינת.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אורי מקלב.

אריה ביבי: אני לא יודע מה הוא היה אומר, אבל הוא מתהפך.

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: שלוש דקות.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אנחנו אומרים בתפילה – שלוש פעמים ביום, תפילה על השופטים – "והשיבה שופטינו" – אנחנו אומרים: "ויועצינו כבתחילה והסר ממנו יגון ואנחה".

אורי מקלב: כמו שתשמע ליועצים הראשונים ותסיר ממנו יגון ואנחה.

אחמד טיבי: תסביר לו, תסביר לו.

אורי מקלב: הוא יודע, ברוך השם, הוא גם יכול לעזור לי בעניין הזה.

אורי מקלב: ודאי האשכנזים אומרים את זה, אולי לעדות המזרח יש ניסוח קצת אחר.

אורי מקלב: בכל אופן, עד היום ידעתי שזה שני דברים, שתי משאלות, שתי תפילות: תפילה אחת, תן לנו את היועצים הראשונים; תפילה שנייה, "והסר ממנו יגון ואנחה", שלא יהיו לנו יגון ואנחה.

אורי מקלב: מה שמתברר לי היום, מה שקורה היום, שזו בעצם תפילה אחת; זו תפילה למנהיג, שהיגון והאנחה שלו זה משום שהוא לא שמע ליועצים כבראשונה, כי הוא שומע ליועצים אחרים, לא שמע ליועצים האמיתיים שלו, שהם כאן.

אורי מקלב: כאן באנו ואמרנו שהציבור לא יכול להתמודד חודש-חודש עם ההכנסות שלו.

אורי מקלב: ההכנסות שלו לא מתאימות להוצאות.

אורי מקלב: אנשים לא יודעים – אנשים במעמד הבינוני נשאבים למעמד הנמוך, מגזירה לגזירה, מעלייה לעלייה, לציבור – יותר ויותר קשה לו.

אורי מקלב: אז באים ואומרים לראש הממשלה, היועצים, הפקידות – שהיא הקובעת והיא קובעת גם מדיניות – באים לראש הממשלה: מה זה 17 אגורות על ליטר דלק, זה לא הרבה, זה לא שום דבר.

אורי מקלב: ואחרי זה הוא מקבל את הכול, ואם הוא היה יודע את האמת, היו אומרים לו את האמת מה המשמעות של 17 אגורות, הוא צריך היה אחרי זה להתחרט – – –

אלי אפללו: עוד גזירה ועוד גזירה ועוד גזירה – – –

אורי מקלב: וכן הלאה, ומציגים לו את הדברים האלה בצורה מעוותת, בצורה שהם רוצים להציג אותה, ואחרי זה ראש הממשלה צריך להתמודד עם כאלה דברים שפה אנחנו חזרנו ואמרנו – אנשים יצאו לרחוב, אנשים יגורו באוהלים, לא יכולים ככה להמשיך, וילכו ויצעקו על המעונות וכן על דברים אחרים.

אורי מקלב: צריך לדעת את זה ולדעת מי הקובע כאן – האם הפקידות היא גם קובעת המדיניות או שיש כאן מי שקובע מדיניות.

אורי מקלב: מה שנוצר כאן בתקופה האחרונה – והיום זה בא לידי ביטוי בכל מה שקורה היום ברחוב – זה החונטה הפקידותית ששולטת פה.

אורי מקלב: יש חונטה צבאית ויש חונטה פקידותית, שהיא שולטת והיא קובעת את סדר-היום הציבורי, ולאחרים אין מה לומר.

אורי מקלב: וכשזה לא הולך כפי שרוצים, אז מתפטרים.

אורי מקלב: לרגע אחד זה לא התאים, אז לא נעים לעמוד בכל ההפגנות האלה, בכל המחאות האלה, אז מתפטרים, ואחרי זה צריך להתמודד לבד.

אורי מקלב: או שבדיוק זה לא מתאים לעמדה של השר או לעמדה של יושב-ראש ועדת הכספים, שלא התאים לו חוק מס שבח כפי שהאוצר רצה – – –

אלי אפללו: לא, אדוני, היושב-ראש מפריע לי, אני לא יכול לשמוע.

אחמד טיבי: – – –

אורי מקלב: אם לפקידות במשרד האוצר לא מתאימה התנהלותו של יושב-ראש ועדת הכספים, שהחליט לא להביא את כל הרפורמה במס שבח כשבאים לעזור בנושא נקודתי של דיור, והוא מביא את זה בצורה מצומצמת יותר, מדליפים לעיתון – הנה הוא מתכוון לחרדים; שר השיכון רוצה להביא מחיר למשתכן במחיר יותר זול, אומרים: הוא מתכוון לחרדים.

אורי מקלב: אין שום בעיה, כל הכלים עומדים לרשותם.

אורי מקלב: אנחנו באמת חושבים שהנושאים האלה, שכל אחד עושה שבת לעצמו וכל פקיד קובע עמדה, כאן הבעיה שאנחנו חוזרים ואומרים אותה – חייבים, את ההחלטות והמדיניות צריכים לקבוע אחרים, לא אלה שנמצאים על ה"שיבר" והם הקובעים.

אורי מקלב: הם יכולים לתת נתונים לא נכונים.

אורי מקלב: אני בעצמי הייתי נוכח איך פקידות בכירה מהאוצר אומרת לראש הממשלה: אנחנו לא יכולים לתת את – – –

אלי אפללו: הם מנהלים את המדינה, אתה לא מבין את זה?

אחמד טיבי: תפסיק להפריע, חבר הכנסת אלי אפללו.

אורי מקלב: עכשיו אתה יודע איזה מדינה, הם לא מנהלים את המדינה.

אורי מקלב: כשרוצים לנהל את המדינה הם בורחים.

אלי אפללו: לא, הם מנהלים.

אורי מקלב: באים ואומרים – אדוני חבר הכנסת אפללו – באים ואומרים: אנחנו לא ניתן – – –

אחמד טיבי: תגיד, למה קדימה לא נתנה לך זכות לדבר?

אחמד טיבי: נתנה למישהו אחר.

אלי אפללו: כי יש לי זכות פה.

אורי מקלב: אני בזה אסיים.

אורי מקלב: אומרים לראש הממשלה: אנחנו לא ניתן משכנתאות ועזרה ליד שנייה מכיוון שלא יכול להיות – – –

אחמד טיבי: משפט סיום.

אורי מקלב: יד שנייה, הדירות הן הרבה יותר זולות מהתחלות בנייה.

אורי מקלב: בסוף מתברר שבעיר אחת בכל הארץ דירות יד שנייה יותר זולות מהתחלת בנייה, שזה ערד.

אורי מקלב: את זה מביאים לדוגמה ועל סמך דברים כאלה, נתונים כאלה, לאחרים קובעים מדיניות.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני.

אלי אפללו: יישר כוח, מקלב.

אחמד טיבי: אני מודה לך, חבר הכנסת מקלב.

אחמד טיבי: חברת הכנסת עינת וילף, שמחכה בסבלנות.

קריאה: – – – רשימת דוברים.

אחמד טיבי: העברתי את הטרוניה שלך, והנושא בטיפול.

אחמד טיבי: יש תקלה.

עינת וילף: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, השרה וחברי חברי הכנסת, אני רוצה להזכיר, אנחנו מדברים בשבועיים האחרונים הרבה על מה אין, וטבעו של הטבע האנושי שהוא שוכח את המובן מאליו.

עינת וילף: אז עוד כמה דברים שלא היו לנו, ואין.

עינת וילף: אין מלחמות ואין התקפות טרור רצחניות ואין מתקפות טילים מתמשכות ואין כלכלה מתרסקת ואין אבטלה גואה, והאופציה לעזוב לחוץ-לארץ – כפי שמראות ההפגנות שם – כבר הרבה פחות אטרקטיבית – –

אלי אפללו: – – – יש גם שמש.

עינת וילף: – – אז סוף-סוף נפתח המרחב הציבורי לדיון על סדרי העדיפויות, וצריך להזכיר גם את זה.

עינת וילף: וחלק מהמחאה, יש בה מרכיבים נוסטלגיים למדינה שהיתה פעם, ומי כמוני אוהבת לדבר על מפא"י ועל בן-גוריון, אבל אני זוכרת או לפחות גם שמעתי על הבעיות שהיו אז.

עינת וילף: על אנשים מוכשרים שהכשרון שלהם לא בא לידי ביטוי, בכלכלה שנשלטה על-ידי אנשי שלומנו, ואיש לא רוצה לחזור לשם.

עינת וילף: ולכן עדיין הדרך הטובה ביותר להביא לידי ביטוי את כל הכשרון שיש במדינת ישראל, והוא רב, זה משק פתוח, תחרותי, שיאפשר להוריד מחירים, וליזמים קטנים ולעסקים בינוניים לבוא לידי ביטוי.

עינת וילף: אבל המשק הזה צריך להיות באמת תחרותי, שזה אומר להיאבק בריכוזיות, וסוף-סוף עם הממשלה הזאת דווקא יש סיכוי לעשות זאת, והמחאה תורמת לכך שאולי נצליח.

עינת וילף: גם מי שמאמין במשק תחרותי, כמוני, יודע שיש תחומים שאסור להם להיות מופרטים ואסור להם להיות בתחרות – חינוך ובריאות.

עינת וילף: ובחינוך נעשה הרבה, להביא כספים למורים, להשכלה הגבוהה, ועכשיו המשימה הבאה היא להגיע לכך שיהיה חינוך חינם לגיל הרך, לאמהות עובדות, ובוודאי למשפחות ששני ההורים עובדים, וזו המטרה.

עינת וילף: והרפואה – עכשיו מתנהל מאבק על הרפואה הציבורית, וגם יינתנו התקציבים בסופו של דבר.

עינת וילף: וההשקעה בתחבורה הציבורית וההגנה על נכסי הטבע, ואי-אפשר להתעלם מהדברים שהממשלה עשתה בתחומים האלה.

עינת וילף: יש לנו עכשיו הזדמנות בזכות המחאה להרחיב את הבסיס, לחלק את הנטל טוב יותר, כך שיותר אנשים במדינת ישראל יעבדו, המסים יתחלקו נכון ויותר ויהיה שירות צבאי ואזרחי לכול.

עינת וילף: ולכן, מה שנדרש מאתנו זה לא כלכלה קפיטליסטית ולא כלכלה סוציאליסטית אלא כלכלה ציונית הממצה באופן הטוב ביותר את הכשרון הרב שיש במדינה הזאת.

עינת וילף: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מודה לך, חברת הכנסת עינת וילף.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אורי אריאל.

אחמד טיבי: אנחנו דילגנו על חבר הכנסת טיבי, דילגנו מעל חבר הכנסת טיבי – – –

דני דנון: – – – להתרגל לזה.

אחמד טיבי: לא, לא, רק דילגנו באופן זמני, אדוני.

אלי אפללו: מקבלים את המענקים ביהודה ושומרון?

אורי אריאל: תשאל אותי, אני אענה לך.

אלי אפללו: למה בנצרת – – –

אחמד טיבי: שלוש דקות, בבקשה.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שיהיה חודש טוב, חודש מנחם-אב שבו קרו לנו צרות גדולות, ובעזרת השם, החודש הזה יהיה לנו תקנה גדולה, ייבנה בית-המקדש ויחזור עם ישראל לארצו.

אלי אפללו: אמן.

אורי אריאל: יש כלל, רבותי השרים שאינם פה – לא יודע, היושב-ראש אישר שיהיה פה דיון בלי שרים – ממשלה קטנה אז צריך להתחשב בהם, אבל אולי אם תוכל לקרוא למישהו לדובר הבא.

אורי אריאל: איך שתחליט – –

אלי אפללו: הם מעטים, הם מעטים מדי, צריך להתחשב – – –

אורי אריאל: – – או שאתה נותן לי לדבר.

אחמד טיבי: דבר, דבר, דבר ונטפל בזה.

אחמד טיבי: תמשיך.

אלי אפללו: – – – אין מספיק שרים, זה בסדר, לא נורא – – –

אורי אריאל: אני מודה לחבר הכנסת אלי אפללו, ידידי, על העזרה.

אלי אפללו: אין מספיק שרים.

אורי אריאל: על גודל הממשלה – עוד מעט אתה תעלה לדבר, תרחיב בזה.

אחמד טיבי: אגב, אתה לא צודק, יש 39 שרים וסגני שרים.

אלי אפללו: אבל זה לא מספיק, אין להם זמן.

אריה ביבי: מסתבר שזה לא מספיק.

אחמד טיבי: ואני מקווה שיקראו לאחד מהשרים כדי – בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: הם הלכו לרחוב רוטשילד לבקר – – –

אורי אריאל: מכובדי ראש הממשלה, יש כלל ידוע – או שאתה מצליח או – –

אחמד טיבי: שאתה מסביר.

אחמד טיבי: בבקשה.

אורי אריאל: – – שאתה מסביר.

אורי אריאל: גם חבר הכנסת טיבי מכיר, זה כלל עולמי.

אורי אריאל: בעת האחרונה הממשלה הזו, העומד בראשה, כל הזמן מסבירים.

אורי אריאל: הם על תקן של פרשנים.

אורי אריאל: בכלל, תיכף הם ישדרו לנו איזה משחק כדורגל – זה מסר לזה וזה לזה.

אורי אריאל: גולים הם לא יודעים להבקיע.

אורי אריאל: מסבירים – יהיה ככה, נעשה ככה, אולי יהיה כך.

אורי אריאל: מה העניין, מה קרה פה?

אורי אריאל: מסתבר שראש הממשלה, שטוען – ויש שמעידים שזה גם נכון – שהוא זיהה את הבעיה בתחילת כהונתו, לא עשה עם זה שום דבר.

אלי אפללו: ה”סופר-טנקר" לא הגיע בזמן, זה לוקח זמן.

אורי אריאל: אני מבקש הגנה מיוחדת מפני ידידי, שזה דבר מיוחד.

אורי אריאל: בדרך כלל לא הייתי מבקש את זה, אבל – – –

אלי אפללו: אני אתך, אני אתך, דווקא אתך.

אורי אריאל: המציאות שראש הממשלה מזהה בעיה, ובמשך שנתיים איננו עושה כמעט דבר, ורק כשהכול מתפוצץ הוא עומד להסביר – גם עכשיו הוא לא עושה – הוא מסביר שהווד"לים והוונדליזם וכל השמות הללו, בעוד ארבע-חמש שנים יהיו דירות.

אורי אריאל: טוב, ראש הממשלה, נניח – לא יהיו.

אורי אריאל: לפי איך שאתה מנהל את זה, לא יהיו, ומה יהיה עד אז?

אורי אריאל: מה אמורים לעשות כל הזוגות הצעירים והעולים?

אורי אריאל: מה, הם צריכים להתפלל לעוד חמש שנים?

אלי אפללו: "סופר-טנקר" חדש.

אורי אריאל: יש תשובה לבעיה, ואני רוצה להגיד גם את התשובה ולא להישאר רק עם סימני השאלה.

אורי אריאל: תשובה ראשונה היא לבנות לכולם.

אורי אריאל: אין הבדל במצוקה בין יהודים לכאלה שאינם יהודים, בין צעירים יותר לצעירים פחות, הבעיה היא של כל שכבות העם במדינת ישראל, ועומד פה שר הבינוי והשיכון, מסביר שבונים לערבים, אני אומר לכם באחריות לאחר בדיקה – לא בונים.

דני דנון: נא לסיים.

אורי אריאל: ומה תהיה התשובה, מה אתם חושבים?

אורי אריאל: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, האם ידוע לך אם בונים בירושלים?

דני דנון: לא מספיק.

אורי אריאל: לא, לא בונים, לא שלא מספיק.

אורי אריאל: יש הוראה של ראש הממשלה, שמסביר לכולם איך ייפתרו כל הבעיות, לא לבנות בעיר הקודש, לא לבנות בעיר הבירה.

אורי אריאל: זה הישג שלא היה כדוגמתו.

אורי אריאל: אפילו אולמרט לא הגיע להישג הזה.

אורי אריאל: אפילו אולמרט לא הגיע לזה.

אורי אריאל: איך הגיע בנימין נתניהו למצב שבירושלים לא בונים?

אורי אריאל: יש אפשרות לבנות ביהודה ושומרון עכשיו, היום ומחר, 15,000 יחידות דיור.

אורי אריאל: מי שעוצר זאת הוא ראש הממשלה נתניהו, בגדר זה שדוחף את אמא שלו במדרגות, ולא עלינו היא נפטרת, ואז הוא מבקש רחמים, כי הוא יתום.

אורי אריאל: תודה.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת אורי אריאל.

דני דנון: כל הדוברים מציינים את מורשתו של ראש בית"ר זאב ז'בוטינסקי, כל אחד לפי שיטתו.

דני דנון: נמצאים אתנו באולם גם תלמידיו ומשפחתו.

דני דנון: בהמשך היום אנחנו נציין באופן רשמי.

דני דנון: אני מזמין את הדובר הבא, חבר הכנסת אחמד טיבי – בבקשה – מסיעת רע"ם-תע"ל.

דני דנון: לרשותך שלוש דקות.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך, רבותי חברי הכנסת, כאשר מעמד הביניים קם, סימן שמשהו רעוע בממלכה, סימן שהמלך לא מושל, או שמוליך את העניינים בדרך קלוקלת.

אלי אפללו: שניהם יחד.

אחמד טיבי: כאשר מעמד הביניים, באמצעות הפגנת האוהלים הזאת ברוטשילד, שגררה אחריה הפגנות מחאה בכל היישובים בארץ – –

דני דנון: יש היום בני מגזר המיעוטים גם, ברוטשילד?

אלי אפללו: בטח.

אחמד טיבי: אני אתייחס לנקודה החשובה הזאת שאדוני העלה.

אחמד טיבי: – – ולמרות העובדה שהתנועה הזאת קמה עם דרישות השונות מעט מהדרישות של מי שמוחה ביישובים הערביים, כי ביישובים הערביים המחאה היא לא על עליית מחירי הדירות או דמי השכירות, כי פשוט לא בונים לערבים – המחאה היא על היעדר בנייה, על הפקעות, על הרס, על היעדר תוכניות מיתאר, על חלוקה לא צודקת של קרקע, על אי-חלוקה של קרקע לאזרחים הערבים, על תוכניות חנק, על היעדר ערבים בתוכניות המיתאר והתכנון והבנייה בארץ, כי תכנון ובנייה בארץ – בישראל – הם משהו אידיאולוגי.

אחמד טיבי: התנועה הזאת, שאני קורא לה תנועת ה-14 ביולי – –

דני דנון: זה בצרפת אני חשבתי.

אחמד טיבי: – – 14 ביולי, כי היא התחילה ב-14 ביולי, יכולה להוביל למהפכת ה-14 ביולי, ואני מקווה שהיא תצליח ותנצח.

אחמד טיבי: אני לא בטוח, כי רבים קמים עליה כדי לסכל את הצלחתה ואת התביעות הצודקות, וגם אם נראה שכאילו זה משהו שמייחד מפגינים יהודים ברוטשילד – לא, למרות השוני בדרישות, אני דווקא, לא רק שאני מאחל הצלחה, אני רוצה שהציבור שלנו ישתלב בהפגנות, או בתוך היישובים הערביים, או יחד, גם בתל-אביב, גם בבאר-שבע, גם בחיפה, במקומות אחרים, או שניהם גם יחד, כי מדובר בזעקה חברתית שמוכיחה שהממשלה הזאת היא ממשלה אטומה, לא רק מבחינה מדינית, כפי שאמרנו תמיד, אלא בעיקר מבחינה כלכלית-חברתית, והיא בוגדת בציבור ששלח אותה לשלטון.

אחמד טיבי: האגף הזה נשלח לשלטון על-ידי אנשי ימין, אלה האנשים שנפגעים, גם בפריפריה, בצורה הקשה ביותר, על-ידי ההזנחה.

אחמד טיבי: אני רוצה לספר לכם, ברשותך, אדוני היושב-ראש, מה היה בוועדת הכספים לפני כמה חודשים.

אחמד טיבי: אני אתכנס לסיום.

אחמד טיבי: לפני כמה חודשים, בוועדת כספים, הביאו לנו הצעה – העברה תקציבית, כל כך טריוויאלי, אדוני השר פלד – –

דני דנון: חבר הכנסת טיבי, אני אבקש משפט סיום.

דני דנון: בבקשה.

אחמד טיבי: – – העברה של 450 מיליון שקל ממשרד למשרד הביטחון.

אחמד טיבי: עודף, אמרו לנו.

אלי אפללו: עודפים – – –

אחמד טיבי: והיה רוב אוטומטי.

אחמד טיבי: אני זוכר – איפה אורי אריאל?

אחמד טיבי: אני זוכר – חבר הכנסת אורי אריאל, אנוכי, שלי יחימוביץ ועוד כמה, אני מצטער אם אני לא מזכיר אנשים, והם גייסו רוב אוטומטי וניצחו אותנו – שישה נגד חמישה, והכסף הזה הועבר למשרד הביטחון.

אחמד טיבי: 450 מיליון שקל לא היו יכולים לפתור בעיות ומצוקות דיור של אנשים בפריפריה, ביישובים הערביים, או של משפחת זוהר בבית-שאן, שרק עיתונאי אחד הלך לבקר אותה – כבר כמה שבועות באוהלים?

אחמד טיבי: ולכן, צריך להקשיב למצוקה גם של בעלי הבתים בטייבה, גם למצוקה במג'ד-אל-כרום, בבאקה-אל-ע'רביה, באל-עראקיב – באותו זמן שהיתה שם הפגנה אני הייתי באל-עראקיב, ש-20 פעם, יותר מ-20 פעם, נהרס.

אחמד טיבי: זכות הקיום וזכות הבית והמשכן היא זכות יסוד לכולם, חבר הכנסת רותם, לכולם.

אחמד טיבי: והגיע הזמן להפיל את הממשלה שאתם חלק מהכישלון המונומנטלי שלה, בעיקר בתחום החברתי.

אחמד טיבי: אגב, ביקשו להאריך את העבודה ולבטל את הפגרה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת דנון, סגן היושב-ראש, ואני ואחרים התנגדנו, אגב.

אחמד טיבי: כל יום שהכנסת זאת פועלת זה סכנה לדמוקרטיה, ולכן טוב להשאיר את המצב כפי שהוא.

אחמד טיבי: תודה רבה.

דני דנון: אני מודה לחבר הכנסת טיבי.

דני דנון: הדובר הבא חבר הכנסת חנא סוייד מסיעת חד"ש.

דני דנון: בבקשה.

דוד רותם: אנחנו נשאיר את המצב כמות שהוא, אל תדאג.

אחמד טיבי: הכול זמני.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, בשבוע זה אנחנו מציינים – הכוונה לתושבי העיר שפרעם, האזרחים הערבים, כל אזרח דמוקרט במדינת ישראל – אנחנו מציינים שש שנים לרצח הנתעב שביצע הרוצח נתן זאדה בשפרעם.

חנא סוייד: אדם קנאי, קיצוני, שטוף מוח בתיאוריה גזענית פאשיסטית שנכנס לשפרעם באוטובוס, פתח ביריות והרג ופצע אזרחים חפים מפשע בעיר.

דוד רותם: ואז מה עשו לו?

חנא סוייד: ב-22 ביולי ביצע מטורף בשם רג'יק, רוויק, לא יודע, מנורבגיה, גם הוא אדם קנאי, אנטי-מוסלמי, "זינופוב" – שונא זרים – הוא ביצע טבח נורא בעיר אוסלו, כאשר פוצץ רכב תופת, מכונת תופת, וצלף בצעירים של מפלגת השלטון כאילו שהוא מצליף בחיות בר.

חנא סוייד: הוא שמח מאוד, תחת החקירה, כשהוא שאל: כמה אנשים אני הרגתי, אמרו לו 77, והוא שמח.

חנא סוייד: אני חייב להגיד לך, אדוני היושב-ראש, אתה זימנת כאן לכנסת שדרן בשם גלן בק, עוד קנאי אמריקני כזה, וכשהוא דיבר על העניין הזה, אתה יודע מה הוא אמר?

חנא סוייד: הוא דימה את הצעירים שנטבחו כאנשים – כנוער של היטלר.

חנא סוייד: זה שבא כאן לכנסת לדבר על צביעות.

חנא סוייד: אז אני לפחות רוצה להזהיר, שלא כל דבר זוהר הוא אור, הוא יכול להיות אש שורפת כמו המשוגע הזה, שנקרא גם גלן בק.

חנא סוייד: אני רוצה כאן להזהיר, בשם כל דמוקרט, מפני קנאים גזענים, פאשיסטים וקיצונים, שעלולים לרצוח אנשים חפים מפשע.

חנא סוייד: מכל הדתות, מכל האומות, מכל המדינות ללא יוצא מן הכלל.

חנא סוייד: מי שמרים יד על אנשים חפים מפשע הוא פושע, והוא קנאי, וצריך להעניש אותו.

יעקב אדרי: כולל סוריה.

יעקב אדרי: אתם לא מדברים – אף מלה לא שומע מכם.

חנא סוייד: כולל בכל מקום.

חנא סוייד: בגלל – תראה – – –

יעקב אדרי: זה מעניין.

יעקב אדרי: אף מלה אני לא שומע מכם.

עפו אגבאריה: אבל גם על הרוצח מאוסלו – – –

יעקב אדרי: אני לא שומע על מה שקורה – – –

קריאות: – – –

עפו אגבאריה: אתה לא רוצה לשמוע שזה – – – אז אתה לא שומע.

עפו אגבאריה: אתה לא רוצה לשמוע – – – החברים שלו – – –

אלי אפללו: הם לא – – –

יעקב אדרי: אבל מה קורה – – –

עפו אגבאריה: – – – אתה לא רוצה לשמוע – – –

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: הוא שמע את שאלתך, חבר הכנסת חנא סוייד.

אלי אפללו: הוא לא שומע – – – אומר על סוריה.

דני דנון: חבר הכנסת אפללו.

דני דנון: תודה רבה.

אלי אפללו: זה לא – – – שלך – – –

עפו אגבאריה: רק – – – חברים שלו.

אלי אפללו: זה האחים שלך.

דני דנון: חבר הכנסת אפללו.

אלי אפללו: זה לא האחים שלך?

עפו אגבאריה: גם בסוריה חברים שלו.

אלי אפללו: זה האחים שלך, למה אתה לא אומר כלום?

עפו אגבאריה: אחים שלי – – –

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: חבר הכנסת אפללו, אתה שאלת שאלה.

חנא סוייד: חבר הכנסת אפללו, אתה היפר-אקטיבי היום.

דני דנון: הוא רוצה לענות לך.

חנא סוייד: אתה היפר-אקטיבי היום.

חנא סוייד: מה קורה?

דני דנון: אני עכשיו, בגלל הערת הביניים, נאלץ להוסיף דקה לחבר הכנסת סוייד.

דני דנון: אז אני מבקש, מכיוון שזה הערת ביניים, אנא תנו לו להשיב על הנושא.

חנא סוייד: חברי חבר הכנסת אדרי, כשאני מדבר אז אני מניח שאתה תופס אותי כבן-אדם ישר, הגון – –

יעקב אדרי: נכון, מכבד אותך מאוד גם.

חנא סוייד: – – שיודע בדיוק מה זה עקרונות האנושות וההומניזם, ולכן אני לא צריך להוכיח לך את זה כל פעם שאני מדבר.

יעקב אדרי: לא להוכיח אבל – – –

חנא סוייד: כשאני מדבר ואני אומר ואני מוקיע כל גזענות, אז אני מתכוון לזה.

יעקב אדרי: אתה מגנה את זה, ואת זה אתה לא מגנה.

חנא סוייד: לא חשוב אם זה מדמשק ואם זה בחאמה ואם זה בשפרעם – –

יעקב אדרי: אתה לא צריך להוכיח.

חנא סוייד: – – ואם זה בכל מקום.

חנא סוייד: אתה צריך להבין את זה.

חנא סוייד: אתה צריך לעבור כבר, לעלות כיתה.

חנא סוייד: כשאני מדבר, תבין שזה בן-אדם שמדבר, שאיש עם עקרונות הומניים מדבר.

חנא סוייד: ולכן אני רוצה גם להזכיר, שצעירים משפרעם עומדים למשפט בגלל המקרה הזה שאני תיארתי.

חנא סוייד: בגלל הטבח הזה, עומדים צעירים משפרעם למשפט.

דני דנון: רגע, אתה מגנה את זה שהם עומדים למשפט?

חנא סוייד: ולכן אני רוצה להגיד, אדוני היושב-ראש, הצעירים האלו צריכים להיות הקטגוריה, הם צריכים להיות התובעים, ולא האנשים שעומדים למשפט.

דני דנון: תודה רבה.

אלי אפללו: אלו שרוצחים?

דני דנון: אני מודה לחבר הכנסת חנא סוייד.

דני דנון: אנחנו בהחלט מגנים כל מפגע באשר הוא, וכמובן גם את הרוצחים.

אלי אפללו: הם הודו שהם – – –

חנא סוייד: לא.

אלי אפללו: הם הודו.

חנא סוייד: מאיפה אתה יודע?

אלי אפללו: אבל הם אמרו.

אלי אפללו: שמעתי את זה.

דני דנון: תודה רבה, חבר הכנסת חנא סוייד.

דני דנון: חבר הכנסת אפללו, אני אשמח אם תאיר את עיניו של חבר הכנסת סוייד לגבי אותם רוצחים, ואני אומר זאת לאדוני חבר הכנסת.

דני דנון: גם הם רוצחים, וגם הרוצח שביצע את המעשה הנתעב, הוא גם רוצח.

דני דנון: ולכן אם אתה קורא לגינוי אלימות בנורבגיה, בוא נתחיל בגינוי אלימות אצלנו בבית, גם בשפרעם.

דני דנון: הדובר הבא – חבר הכנסת ניצן הורוביץ מסיעת מרצ.

דני דנון: לרשותך שלוש דקות.

ניצן הורוביץ: אדוני, תודה רבה.

ניצן הורוביץ: מה הייחוד של המחאה שמטלטלת אותנו ומשמחת אותנו כל כך?

ניצן הורוביץ: הייחוד הוא שהיא מדברת בשפה חדשה, ומתנהלת לפי כללי משחק חדשים, שאותם גם לתקשורת קשה להבין וגם למערכת הפוליטית.

ניצן הורוביץ: בתחילת הדרך באו אל ראשי המחאה הזאת באוהלים ואמרו להם: מדוע אינכם מציגים דרישות קונקרטיות, כך וכך תביעות, כך וכך כסף?

ניצן הורוביץ: וכשהם אמרו בהתחלה שהם לא מדברים על דברים קונקרטיים, מה שנקרא תכל'ס של כאן ועכשיו של תיקונים, אלא שהם מדברים על שינוי ערכי, אז אמרו להם: אתם לא רציניים, אתם הזויים, אתם תלושים, אתם מנותקים.

ניצן הורוביץ: ודווקא הדרישה הזאת שלהם, להישאר ברמה של דרישות ערכיות, לדבר על חברה טובה יותר, לדבר במושגים של צדק, של "ואהבת לרעך כמוך", של עזרה הדדית, של סולידריות – דווקא הדברים האלה – תדעו לכם, אני מלווה אותם מדי יום – הם שמחזיקים את המחאה הזאת והם שנותנים לה את הכוח.

ניצן הורוביץ: כי מה שמיוחד במחאה הזאת הוא בדיוק שהיא לא מתנהלת לפי השטנץ הקיים, שבאה איזו קבוצת אינטרס ואומרת:

ניצן הורוביץ: אני רוצה עוד חצי נקודת זיכוי במס הכנסה.

ניצן הורוביץ: זו לא המחאה הזאת.

ניצן הורוביץ: אלה אנשים צעירים, ערכיים, אידיאולוגיים, שרוצים שינוי כללי.

ניצן הורוביץ: אני מודה, גם בהתחלה ובימים הראשונים שאני באתי אליהם, ושאלתי את החבר'ה האלה: מה אתם רוצים?

ניצן הורוביץ: ואחד אמר לי: צדק.

ניצן הורוביץ: אני אמרתי: מה צדק?

ניצן הורוביץ: תגיד ספציפית מה אתה רוצה.

ניצן הורוביץ: הוא אמר: אני לא רוצה להגיד ספציפית, אני רוצה לדבר במושגים של צדק.

ניצן הורוביץ: ואפשר, אתם יכולים לזלזל בזה, אבל המציאות טופחת על פניכם.

ניצן הורוביץ: והלכתי לאחד אחר ואמרתי לו: מה אתה רוצה?

ניצן הורוביץ: והוא אמר: אני רוצה אהבה.

ניצן הורוביץ: אני רוצה אהבה.

ניצן הורוביץ: אני מודה, גם לי כחבר כנסת, כאיש פוליטי, המושגים האלה מאנשים של תנועת מחאה נראו לי קצת מוזרים.

ניצן הורוביץ: גם לי, אני מודה, אפילו לי בהתחלה זה נראה קצת תלוש.

ניצן הורוביץ: אבל ככל שהלכתי אתם בהפגנות וככל שראיתי את הצעירים שמצטרפים, הבנתי שדווקא המישור הערכי הזה שהם כל כך מקפידים עליו הוא שמחזק אותם והוא שנותן להם כוח.

ניצן הורוביץ: ולכן כשבא שר כזה או אחר וניסה לדבר אתם, מה שנקרא, בסגנון שלו, בתכל'ס, היו כאן שני עולמות שהתנגשו, והיו כאן שתי השקפות עולם שהתנגשו.

ניצן הורוביץ: הם מדברים על ערכים, על חברה טובה יותר, חברה צודקת, ומנסים להוריד אותם כל הזמן לרמה של איזה סקטור שידרוש דרישות כאלה או אחרות.

ניצן הורוביץ: לכן אני מכאן מחזק אותם ומחבק אותם, ואומר לכם: כל הכבוד שאתם נשארים ברמה ערכית.

ניצן הורוביץ: ועוד משפט אחד לסיום, אדוני.

ניצן הורוביץ: אני בטוח שגם יושב-ראש הכנסת ישמח לשמוע.

ניצן הורוביץ: מצטטים כאן, ועוד יצטטו, את ז'בוטינסקי לגבי הרבה דברים.

ניצן הורוביץ: אני לא אגיד חמשת המ"מים, אבל אני אגיד שז'בוטינסקי דגל בהפרדת הדת מהמדינה, וראה במדינה דתית, ואני אצטט אותו – סוף כל הקסם.

ניצן הורוביץ: ובנו ערי, שהיה כאן חבר כנסת, היה ממייסדי הליגה נגד כפייה דתית.

ניצן הורוביץ: ובכל ים המלל שעוד מעט יישמע כאן על ז'בוטינסקי, אני מבקש שלא לשכוח את היסוד החשוב הזה במשנתו.

ניצן הורוביץ: הוא רצה במדינה יהודית ודמוקרטית, לא במדינת הלכה ולא במדינה דתית.

ניצן הורוביץ: תודה.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: מכיוון שחבר כנסת ממרצ מצטט את דבריו של ז'בוטינסקי, לא הגבלתי אותך בדבריך, חבר הכנסת הורוביץ, ואני אשמח – מתי שתרצה לצטט מדבריו של ז'בוטינסקי, אנחנו נשמח.

דני דנון: אני מזמין את הדובר הבא, חבר הכנסת אורי אורבך מהבית היהודי – מפד"ל החדשה, ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הימים האלה מחייבים אותנו להתמודד עם הערך של אהבת ישראל ואהבת האדם, ולראות את מעלות חברינו.

אורי אורבך: ואני בהחלט מתגבר ורואה את מעלתם של המפגינים ושל המוחים, אחינו עצמנו ובשרנו.

אורי אורבך: על מה אני מתגבר?

אורי אורבך: על הנטיות, שחלקן צודקות וחלקן קטנוניות, והרבה פעמים הצדק והקטנוניות הולכים ביחד.

אורי אורבך: זה צמד-חמד, צדק וקטנוניות.

אורי אורבך: ואני יודע שמאחורי זה, או על חלק מזה, עומדים גם אינטרסים זרים, כך זה בכל מחאה.

אורי אורבך: ואני יודע שחלק רוצים בעיקר להפיל את הממשלה ולהעביר דירה את ראש הממשלה, ולא למצוא דירה לאזרחים, ועוד כהנה וכהנה טענות שיש לי כלפי אחדים מן המוחים.

אורי אורבך: אבל כשאני מתעלם מהדברים הללו, הצודקים והנכונים כל אחד ואחד בפני עצמו, אני רואה בכל זאת את תוכנה של המחאה הזו, וזו מחאה צודקת, והיא מחאה ערכית.

אורי אורבך: אנשים רוצים חברה צודקת.

אורי אורבך: אפשר להתווכח עד זוב דם – לא כולל, כמובן, זוב דם – מהי חברה צודקת.

אורי אורבך: אפשר לריב על העניין הזה.

אורי אורבך: זה ויכוח.

אורי אורבך: אבל אנשים יוצאים מהבתים שלהם כדי לדרוש חברה צודקת?

אורי אורבך: הלוא דבר הוא.

אורי אורבך: האוטומטיות שיש בישראל של המחנות – אני לא מדבר על המחנה שלנו, אבל זה נכון לגבי המחנות האחרים – קודם כול להסתכל מי שלח אותך, לא מה אתה אומר.

אורי אורבך: אה, למה אתה מתכוון?

אורי אורבך: אני בהפגנה הזאת – לא מצטרף אליה.

אורי אורבך: לבית-הכנסת הזה – שם אני לא מתפלל.

אורי אורבך: לכן דתיים לאומיים לא יפגינו בהפגנת שבת של חרדים, וחרדים וחילונים ימניים לא יפגינו בהפגנה של מתנחלים, גם אם הם חושבים אותו דבר.

אורי אורבך: בטח אנחנו הדתיים לא נלך להפגנה של שלום, כי אנחנו עוד עלולים להיראות יחד עם אלה.

אורי אורבך: זה דבר שהמחאה הזאת נותנת לנו הזדמנות להתגבר בכל זאת ולא לפשפש בציציותיהם, בעיקר כשלרובם אין – של המפגינים – אלא להקשיב מה הם אומרים.

אורי אורבך: רבותי, מה שהצעירים והצעירות האלה אומרים, זה מה שנאמר פה במליאה כבר שנתיים וחצי בסוגיית הדיור.

אורי אורבך: אנחנו אומרים את זה בקואליציה לממשלה.

אורי אורבך: אנחנו לפעמים מצביעים כך, לפעמים מצביעים אחרת.

אורי אורבך: בדרך כלל, אגב, אחרת.

אורי אורבך: אבל אלו הדברים שנזעקים כאן שעה-שעה ויום-יום, שצריך לחשוב כיצד אנחנו מחלקים את משאבי המדינה, ולא רק במובן הטכני של למי נותנים כמה כסף, אלא באמצעות התקציב, באמצעות הכסף אנחנו אומרים מהם הערכים שלנו ומה העדיפויות שלנו.

אורי אורבך: אני, למשל, משוכנע שצריך לבנות כמה שיותר בתים ביהודה ושומרון, וגם זה חלק מפתרון מצוקת הדיור, אם כי זאת לא הסיבה.

אורי אורבך: אבל זה ויכוח אחר – קשור, לא קשור.

אורי אורבך: אבל סוף-סוף מדברים פה על דברים שנוגעים בכל הציבור בישראל, בוודאי במעמד הביניים, בוודאי אנשים ימניים, דתיים ומתנחלים – –

דני דנון: נא לסיים.

אורי אורבך: – – ודאי שהם לב לבו של מעמד הביניים.

אורי אורבך: הם שולחים ילדים למוסדות טובים, יש להם משפחות יותר גדולות מהממוצע של מעמד הביניים, אותן עלויות, אותן בעיות.

אורי אורבך: להיות אוטומטי – רק מפני שהם שמאלנים או חשודים כשמאלנים, אני חושב שזאת טעות.

אורי אורבך: אנחנו אוהבים את המדינה, תומכים במחאה, שותפים בממשלה.

אורי אורבך: צריך לתמרן במשולש לא שווה הצלעות הזה ולעודד את המוחים הרוצים שינוי ערכי במדינה.

אורי אורבך: לזה גם אנחנו שותפים עם שותפותינו בממשלה הזו.

דני דנון: תודה.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת אורי אורבך.

דני דנון: הדובר הבא – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה מסיעת בל"ד.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, עשרות פעמים עליתי לדוכן הזה ותקפתי את מדיניות הממשלה בכל הנוגע לעקשנותה וסירובה להגיע להסדר עם סוריה, ולרדת מהגולן.

ג'מאל זחאלקה: ואני חושב שהממשלה הזאת היא ממשלה פושעת בעניין הזה, שהיא כובשת אדמה לא לה, וממשיכה להוות מכשול להסדר.

ג'מאל זחאלקה: מה שקורה בסוריה בחודשים האחרונים, ובמיוחד בימים האחרונים, הוא דבר נורא.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא עומדים כאן למבחן, ואני מפנה את דברי לציבור היהודי והערבי, לא לחברי כנסת שמנסים לקנטר ולהעמיד אותנו במבחן שהם – איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: המשפט הכי קל שאפשר להגיד להם: טול קורה מבין עיניך.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו הוכחנו תמיד שעמדותינו המתנגדות לאלימות כלפי הפגנות לא אלימות חוצות גבולות בכל מקום בעולם, והגנתנו על זכויות האדם היא בכל מקום, כולל בסוריה.

ג'מאל זחאלקה: ועל כן, אנחנו מגנים את רצח המפגינים הלא-חמושים בסוריה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו תומכים ללא סייג בדרישות העם הסורי לדמוקרטיה אמיתית, לזכויות אדם ולצדק חברתי, בלי אבל.

ג'מאל זחאלקה: התמיכה שלנו בעניין הזה היא אבסולוטית.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מגנים את האלימות ואת רצח המפגינים, אנחנו תומכים בדרישות העם הסורי.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מזהירים ומתנגדים להפיכת המהפכה הסורית למהפכה אלימה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו קוראים לעם הסורי להמשיך במהפכה לא חמושה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מתנגדים להתערבות זרה כלשהי בענייניה הפנימיים של סוריה.

ג'מאל זחאלקה: אלה ימים לא קלים.

ראובן ריבלין: יש לך עוד דקה מפני שאני החלפתי.

ג'מאל זחאלקה: אבל עמדתנו העקרונית – אני חושב שחשוב שהציבור הערבי והציבור היהודי ישמעו אותה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו תמכנו בדרישתה של סוריה לסיום הכיבוש של הגולן, אנחנו תמכנו בעמדתה של סוריה להתנגדות להגמוניה אמריקנית באזור.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מעולם לא תמכנו במדיניות הפנים של הנשיא בשאר אל-אסד.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו – – –

דני דנון: נסעת ללוב, נסעת ללוב.

ג'מאל זחאלקה: בחייך, אתה – איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: אל תביע את גמדותך כל פעם.

ג'מאל זחאלקה: אתה גמד קטן.

דני דנון: נסעת ללוב.

ג'מאל זחאלקה: – – – וההערות שלך – – –

ראובן ריבלין: בשביל מה?

ראובן ריבלין: בשביל מה עכשיו?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דנון, אם יש דבר שהוא עשה לא בסדר, תתלונן ליועץ המשפטי לממשלה.

דני דנון: – – –

ראובן ריבלין: אבל אתה לא מגלה פה איזה דבר שהוא לא ידוע ליועץ המשפטי לממשלה.

ראובן ריבלין: אם היועץ המשפטי לממשלה היה חושב שהוא עבר עבירה, ודאי היה מעמיד אותו לדין.

ג'מאל זחאלקה: לכן, אני קורא לכל חברי הכנסת שדברי לא כוונו אליהם, להפסיק את – איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: את המעשה הנלוז הזה שכל פעם שעובר חבר כנסת ערבי: ומה עם סוריה?

ג'מאל זחאלקה: קודם כול, אנחנו בפרלמנט בארץ.

ג'מאל זחאלקה: מדברים על דיור בישראל, לא על סוריה.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

ג'מאל זחאלקה: ולכן, העמדה שלנו היא כפי שאמרתי אותה.

ג'מאל זחאלקה: לבסוף, כבוד היושב-ראש, אני רוצה להגיד משפט אחד על עמך בישראל – – –

ראובן ריבלין: לא, לא, לא, תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני נתתי לך דקה נוספת.

ראובן ריבלין: משפט אחרון, בבקשה.

ראובן ריבלין: אל תתחיל לי עכשיו – – –

ג'מאל זחאלקה: הפתגם בערבית אומר:

ג'מאל זחאלקה: אַנְתַּ לַא תַגְ'נִי מִן אל-שּוכּ אל-עֵנַבּ.

ג'מאל זחאלקה: – –

ראובן ריבלין: הפתגם בערבית – – –

ג'מאל זחאלקה: – – אי-אפשר לעשות בציר ענבים מקוצים.

ג'מאל זחאלקה: זו ממשלה של קוצים, אי-אפשר לקבל ממנה ענבים.

ג'מאל זחאלקה: את הקוצים צריך לסלק מהשדה – זהו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, הואיל ואני יודע ערבית אני אומר לך.

ראובן ריבלין: אומרים: מֻחְ'תַצֵר מֻפִיד – כמה שאתה מדבר יותר קצר, כך יותר קולע.

ראובן ריבלין: חוץ מזה, אין פה איזה דבר שאתה צריך לדבר, והזמן עומד לרשותך.

ראובן ריבלין: אז אל תבהיל אותי בערבית, אני מאוד מכבד את השפה ואת המסורת, וגם את התרבות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דני דנון – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: הנה יש לך הזדמנות עכשיו לומר מה שאתה רוצה בעניינים כאלה ואחרים, מסוריה ועד לוב.

ראובן ריבלין: השר בגין יסכם את הדיון בשם הממשלה.

ראובן ריבלין: נא לצלצל על מנת להסביר לממשלה שצריכים להגיע.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי הכנסת, לא תכננתי לדבר על לוב בכלל.

דני דנון: זה לא הנושא של האי-אמון.

דני דנון: אבל כשחבר הכנסת זחאלקה מדבר על סוריה, הוא שכח שהוא עצמו יחד עם חבר הכנסת טיבי, אם אני לא טועה, וברכה, אם אני לא טועה, נסעו במשלחת של 11 חברי כנסת לבקר את המנהיג הערבי הגדול מועמר קדאפי.

דני דנון: הצטלמו אתו ועם גלימתו, ועכשיו כשאנחנו רואים את נושא זכויות האדם, הם מתנערים.

דני דנון: לכן, אני בא ואומר לחברי חברי הכנסת, תדאגו לציבור שבחר בכם, לפערים החברתיים.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, אנחנו מציינים היום במליאה יום חשוב.

דני דנון: כולנו מוקירים את זכרו של ראש בית"ר זאב ז'בוטינסקי.

דני דנון: אתמול חלקנו גם עלינו לקברו של ראש בית"ר, והיום במהלך האי-אמון רבים השתמשו במורשתו.

דני דנון: אני לא הייתי באולם, אבל שמעתי שגם חבר הכנסת שאול מופז דיבר על מורשתו של זאב ז'בוטינסקי, וכולם מצטטים את חמשת המ"מים.

ראובן ריבלין: עמיר פרץ, עמיר פרץ.

דני דנון: עמיר פרץ ואחרים מצטטים את חמשת המ"מים של ראש בית"ר.

דני דנון: הוא דיבר על מזון, מעון, מלבוש, מורה ומרפא.

קריאה: – – –

דני דנון: אבל, חברי מקדימה, שכחתם אולי את חמשת המ"מים שלכם.

דני דנון: אני קורא בעיתונות על מה שקורה בסיעת קדימה, על המוניות, על המזכירות, על המכוניות, על המינויים בתוך הסיעה שלכם, מדברים שיצאו מתוך ישיבתכם, אז אל תבואו ותלמדונו מהי מורשתו של זאב ז'בוטינסקי.

דני דנון: היום, בשבוע האחרון – – –

אורי אורבך: זה חמשת המ"מים – – –

קריאה: אתה התבלבלת.

דני דנון: זה חמשת המ"מים של קדימה, חבר הכנסת אורבך: המינויים, המזכירות, המוניות, כל הדברים שנחשפנו אליהם בשבועות האחרונים.

דני דנון: ואני אומר לכם, אל תנסו לתפוס טרמפ על המחאה.

דני דנון: ראיתי את חברת הכנסת ציפי לבני קופצת על הצעדה של הרופאים, ראיתי את חברי הכנסת מקדימה מנסים לתפוס טרמפ – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: נא לא להפריע.

ראובן ריבלין: נא לא להפריע, חבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: אני אוסיף לו זמן.

ראובן ריבלין: נא לא להפריע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, נא לא להפריע.

רחל אדטו: – – –

דני דנון: ראיתי את חברת הכנסת ציפי לבני מנסה לתפוס טרמפ על מצוקת הרופאים שצריך לסיים אותה.

דני דנון: ראיתי את חברי הכנסת – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, אני אקרא אותך לסדר, לא כדאי.

ראובן ריבלין: לא בזבוז?

דני דנון: – – מנסים לתפוס טרמפ על המצוקה האמיתית.

דני דנון: ויש בעיה אמיתית, וראש הממשלה מתכוון לשנות את סדרי העדיפויות.

רחל אדטו: אולי שיפגוש את הרופאים?

דני דנון: אבל תקשיבו לציבור.

דני דנון: הציבור לא בא ואומר: אנחנו רוצים הנהגה אחרת, רוצים את ציפי לבני.

דני דנון: הוא לא אומר זאת.

דני דנון: הוא אומר: אנחנו רוצים שינוי סדרי עדיפויות – –

רחל אדטו: למה ראש הממשלה – – –

דני דנון: – – ואתם מנסים לתפוס פה טרמפ פוליטי, וזה לא יעלה בידכם.

דני דנון: אני לפני הנאום, אדוני היושב-ראש, נכנסתי למחשב, וחיפשתי ב"גוגל".

דני דנון: אתה מכיר, אדוני היושב-ראש, את "גוגל"?

דני דנון: כלי חשוב מאוד.

דני דנון: אמרתי – ציפי לבני היתה שרת הבינוי והשיכון, אמרתי – בוא ננסה.

דני דנון: יש לכם היום אמצעים אלקטרוניים, תנסו אפילו עכשיו, או מי שרואה בבית.

דני דנון: תכתבו: ציפי לבני שרת הבינוי והשיכון – החלטות.

דני דנון: בשנת 2004 היא כיהנה כשרת הבינוי והשיכון.

קריאות: – – –

מגלי והבה: – – –

ראובן ריבלין: חברים, חברים, כשאתם עולים אתם ממש מדברים דברים עדינים על ראש הממשלה, על שרים.

ראובן ריבלין: גם אתם לא חוסכים את שבטכם.

ראובן ריבלין: הוא, מותר לו.

ראובן ריבלין: מותר לו.

ראובן ריבלין: רבותי, כל זמן הוא לא עובר את המותר הפרלמנטרי, נא לא להפריע.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, אני אבקש להוסיף – – –

ראובן ריבלין: ודאי, ודאי, נוסיף לך כבר מעכשיו דקה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: מי שעושה את החיפוש הזה ב"גוגל" יהיה לו קשה מאוד למצוא ערכים בחיפוש, מכיוון ששרת הבינוי והשיכון השרה ציפי לבני לא רצתה לקבל החלטות.

דני דנון: וכשעושים חיפוש אחר, אולי "צפורה לבני" – גם לא עוזר.

דני דנון: בסופו של דבר הצלחתי למצוא, אדוני היושב-ראש, ריאיון של השרה ציפי לבני בשנת 2004 בעיתון "גלובס", כשרת הבינוי והשיכון.

דני דנון: וכשקוראים בריאיון את התוכניות שלה, שום דבר היא לא עשתה, אבל הציטוט המשמעותי ביותר שאפשר לומר לזכותה של הגברת לבני – ואני מצטט מעיתון "גלובס" מדצמבר 2004: "אני בכלל מקווה לקבל מינוי של קבע דווקא כשרת משפטים".

דני דנון: זה מה שהיא אומרת בסופו של הריאיון הזה.

דני דנון: ואם מנתחים כל החלטה וכל בעיה, ויש בעיות, אז אל תבואו ותאשימו את שר השיכון אטיאס, היום, או את שר האוצר או את ראש הממשלה.

דני דנון: הבעיות שייכות לכולנו, והבן-אדם הנכון – והממשלה הנכונה לתקן זאת זה ממשלה בראשות הליכוד, שתשנה את סדרי העדיפויות, תיתן מענה אחראי, מענה אמיתי, לצרכים האמיתיים של הציבור בישראל.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לסגן יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת דני דנון.

ראובן ריבלין: אני מזמין את השר זאב בנימין בגין לעלות ולסכם בשם הממשלה.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא ויגיע ויישמע.

ראובן ריבלין: גם ייראה.

ראובן ריבלין: יירצה – לפי השומע.

ראובן ריבלין: השר מרידור, תעשה לי טובה, אל תפריע לשר בגין להישמע להוראות היושב-ראש, כי הוא הזמין אותו, אחרת היושב-ראש עלול להיעלב.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קודם כול, הדיון מעניין, התקופה איננה משעממת, הבעיות אינן פשוטות, חלקן, לפחות, אמיתיות, יותר עמוקות, חלקן אחרות.

זאב בנימין בגין: אבל כאשר אני רואה שהצעת האי-אמון הראשונה מוגשת על-ידי סיעת האופוזיציה הראשית, הלוא היא קדימה, ומדברים על כישלון הממשלה הזאת, תהיתי שמא המחסור בדירות בישראל נולד אתמול, שמא שלשום, שמא ב-1 בינואר 2010, ב-1 באפריל 2009?

זאב בנימין בגין: אנחנו יודעים שזה כעשור מסתמן, אכן, מחסור אמיתי בדירות בישראל.

זאב בנימין בגין: לא רק – הבעיה איננה רק מספרן, אלא גם גודלן; מחסור אמיתי גובר בדירות קטנות מארבעה חדרים.

זאב בנימין בגין: מסיבות שונות – לא יהיה לי פנאי לעמוד עליהן ולא אטען שאני מומחה בתחום הזה, אבל אני זוכר את המספרים כפי שפורסמו לאחר שהתעניינתי בהם לפני חודשים אחדים: כ-85% מהדירות הנבנות בישראל הן דירות בנות ארבעה חדרים ויותר.

זאב בנימין בגין: זה כמובן מקשה מאוד.

זאב בנימין בגין: הפלא ופלא – לכל אלה יש ביקוש, ולא רק על-ידי העשירון העליון או השני.

זאב בנימין בגין: צריך גם את זאת להביא בחשבון.

זאב בנימין בגין: באירועים, ההפגנות, החל מתוניס, דרך כיכר תחריר, בחריין, סוריה, ועתה שדרות-רוטשילד בתל-אביב, טבעי הוא – אך טבעי הוא, חברינו באופוזיציה, שיהיה להם גם מרכיב פוליטי.

זאב בנימין בגין: ואפילו לא הייתי בא בטענות לו היה מרכיב כזה.

זאב בנימין בגין: אבל לא טבעי הניסיון להסוות את העובדה הזאת, להסתיר את העובדה הזאת, להעמיד פנים כאילו הכול, הכול, ספונטני, ואין עזרה, ואין כותבי נאומים, ואין משיאי עצות, ביניהם בוודאי גם אנשים שיש להם עניין פוליטי מובהק, המכוון קודם כול לאישיותו ולמעמדו של ראש הממשלה בנימין נתניהו.

זאב בנימין בגין: הבעיות האלה, בתחום הדיור, לא נולדו אתמול, לא ייפתרו מחר.

זאב בנימין בגין: עובדה היא שראש הממשלה, עוד בטרם נכנס לתפקידו, הנחה את צוות 100 הימים בראשותו של שר האוצר זה שנתיים, העושה עבודה מצוינת – אגע בזאת עוד דקה או שתיים – השר יובל שטייניץ, לנסות להביא הצעות לפתרון בעיית הדיור, להסרת חסמים, להגדלת מספר הדירות הנבנה בכל שנה ושנה.

זאב בנימין בגין: כשמדברים אתנו בממשלה הזאת על שינוי סדרי עדיפויות, צריך גם את זאת לזכור: הממשלה הזאת, בשונה מקודמותיה, עשתה מעשים גדולים רבים, בתחום חברתי מובהק, למשל תוכנית רב-שנתית, לשמונה שנים, מתוקצבת ב-7 מיליארד שקל – לא היתה כמוה שנים רבות – לעידוד החינוך הגבוה, להנגשת יתר של החינוך הגבוה לשכבות רחבות יותר.

זאב בנימין בגין: זה שנים לא השתנו כך סדרי העדיפויות.

זאב בנימין בגין: בתוך כל זאת, בתוך ההצעות הרבות שאנחנו שומעים, אתכבד, אדוני היושב-ראש, להציע כי עלינו – – –

ראובן ריבלין: כבוד השר אהרונוביץ, השר לנדאו, פשוט, אתם מפריעים מעט לשר בגין.

זאב בנימין בגין: – – – כי עלינו, בוודאי בממשלה, לגלות אחריות, משמעת – משמעת בתקציב.

זאב בנימין בגין: אני חושב שאפשר לצפות להתנהגות כזאת גם מחברינו באופוזיציה, בוודאי החברים בסיעת קדימה, אשר לפני שנים אחדות בלבד היו מפלגת השלטון הראשית.

זאב בנימין בגין: כשאני מדבר על אחריות אני מבקש להפנות את תשומת לבם של החברים לססמאות המושמעות גם בימים אלה על סוציאליזם בימינו – – –

ראובן ריבלין: שר החינוך.

ראובן ריבלין: אי-אפשר לעמוד עם הגב.

ראובן ריבלין: אדוני, יושב-ראש ועדת הכלכלה.

ראובן ריבלין: השר לנדאו.

ראובן ריבלין: כבוד שר החוץ.

ראובן ריבלין: רבותי, נא לשבת.

ראובן ריבלין: בתום דבריו של השר בגין אנחנו עוברים להצבעה.

זאב בנימין בגין: לא, אין לי בעיה כזאת, אני מכיר בייחוד של תפקידי בדקות אלה, אז – לא נתרגש – –

ראובן ריבלין: אני בכל זאת מקפיד על כבודך.

זאב בנימין בגין: – – זה תפקידו של המסכם.

ראובן ריבלין: כבוד השר בגין, אני מקפיד על כבודך באופן עצמאי.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: עצמוני לא, עצמאי.

ראובן ריבלין: עצמוני זה בנשימה.

ראובן ריבלין: הנשימה היא עצמונית.

ראובן ריבלין: גם בעניין הזה אני עצמוני?

ראובן ריבלין: השר איתן, אני באופן עצמוני מגן עליך.

נסים זאב: – – – האיש שמחל על כבודו.

ראובן ריבלין: אם הוא שכנע אותך תעיר לו שכבר השתכנעת.

זאב בנימין בגין: אני יכול, אדוני היושב-ראש – –

ראובן ריבלין: כל זמן שהוא מדבר לעניין, הוא יעמוד וידבר.

זאב בנימין בגין: – – למלא את תפקידי המיוחד בדקות אלה גם אם אין הקשבה מלאה באולם המליאה.

זאב בנימין בגין: אני מבקש לציין, אדוני היושב-ראש, שכאשר מדברים, מבחינות רבות בוודאי מנימוקים טובים, על מצוקות המושמעות – חלקן נראות – בחיי היום-יום של מה שקרוי "מעמד הביניים", ומבקשים להפנות תשומת לב מיוחדת לתיקון בתחום זה, לא נשכח כי יש אנשים שעל-פי הכנסתם משויכים לעשירון הראשון התחתון, והשני, והשלישי – אינם נחשבים בהגדרה למעמד הביניים – צרותיהם גדולות.

זאב בנימין בגין: כאשר מוסרים על זוגות – שני בני-הזוג עובדים, והם טוענים שהם לא יכולים לגמור את החודש, לא נשכח שיש גם כאלה שאפילו משכורת אחת מסודרת לא נכנסת הביתה, לא מבן-זוג זה ולא מבן-זוג זה.

זאב בנימין בגין: וכאשר מפנים אותנו לשיטות סוציאליסטיות, אפנה את תשומת הלב של החברים לעובדה שבספרד שולטת בשנים אלה ממשלה סוציאליסטית; אחוז האבטלה בספרד כ-20% בממוצע, כלומר, דווקא בשכבת הצעירים האבטלה גדולה אף יותר.

זאב בנימין בגין: צריך כמובן לשים לב לחלק מן הטענות שיש בהן משום תרתי דסתרי – גם רוצים דיור מהר, גם רוצים דיור חינם, ובלבד שלא תהיה בנייה לגובה, ובלבד שלא יוסרו חסמים על-פי הצעות הממשלה, ובלבד שלא תהיה מכירה של קרקעות על-ידי מינהל מקרקעי ישראל, והטענות האלה, הסתירות הפנימיות, מזכירות לי זה שבוע-שבועיים את אמירתו של וודי אלן על המשפחה היהודית הנופשת באחד ממקומות הנופש האופייניים ליהודים בארצות-הברית, ושואלים אותם: איך שם?

זאב בנימין בגין: והם אומרים: האוכל זוועתי, והמנות נורא קטנות.

זאב בנימין בגין: בתנאים אלה אני מציע לקחת ברצינות את הדברים, לא להתפתות, ואנחנו בממשלה נמשיך לקיים את אחריותנו, למלא את תפקידנו, וכבר השבוע אני מקווה שייפתחו, על-ידי המליאה בכנסת, בהצבעת רוב, חלק מן החסמים האלה, שיובילו במשך שנים אחדות, אולי כבר תחילה בחודשים אחדים, לא מוקדם יותר, לתחילתו של פתרון מסתמן לגבי שאלת הדיור.

זאב בנימין בגין: אסיים, אדוני היושב-ראש, בהערה הבאה: כאשר אנחנו מנסים לפתור את הבעיות היום, עלינו לשים לב בזהירות רבה לכך שלא נפתור את בעיות הדור היום על חשבון הדור של דוחפי עגלות הילדים בעוד עשר או 20 שנה.

זאב בנימין בגין: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר זאב בנימין בגין.

ראובן ריבלין: רבותי, נא לשבת.

ראובן ריבלין: נא לשבת.

ראובן ריבלין: אדוני ראש הממשלה, גברתי ראש האופוזיציה, חברי הכנסת המוסלמים, מכובדי כולם, היום לפנות בוקר החלו מאות מיליוני מוסלמים ברחבי העולם את צום חודש הרמדאן, ובתוכם אזרחי מדינת ישראל המוסלמים.

ראובן ריבלין: חודש הרמדאן, אשר כתרגומו של אבי מורי "הורד בו הקוראן אורח מישרים לבני-אדם", מוקדש מדי שנה על-ידי המוסלמים להתבוננות פנימית הבאה לידי ביטוי בצניעות ואיפוק ובעשיית מעשי חסד וצדקה.

ראובן ריבלין: המסורת המוסלמית מספרת לנו בשמו של הנביא מוחמד שהרמדאן תחילתו רחמים, אמצעיתו סליחה וסופו חירות.

ראובן ריבלין: הצום מחנך לסובלנות, להזדהות עם מצוקת האחר ולערבות הדדית.

ראובן ריבלין: בימים אלה של סערה חברתית וציבורית, המשותפת ליהודים וערבים, החברה הישראלית כולה יכולה להרוויח מהלקח המוסרי העולה ממנהגי חודש הרמדאן.

ראובן ריבלין: מי ייתן וכולנו, ערבים כיהודים, לא נקשיח את לבנו ונהיה רחומים יותר.

ראובן ריבלין: יהי רצון שצאצאיו של אברהם, בני הארץ הזאת, יפתחו את לבם ואת ביתם וייתנו דוגמה לדו-קיום מתוך כבוד והערכה.

ראובן ריבלין: בשמי ובשם כנסת ישראל, הרשו לי לאחל לכם צום קל ומועיל.

ראובן ריבלין: לכבוד יהיה לי לחלוק עמכם, עמיתי וחברי חברי הכנסת המוסלמים, סעודת אפטאר ביום רביעי הקרוב, עם צאת הצום.

ראובן ריבלין: רמדאן כרים, כול עאם ואנתום בח'יר.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: 1.

ראובן ריבלין: כישלון ממשלת נתניהו במתן מענה למצוקת הזוגות הצעירים, חסרי הדיור, הרופאים, המתמחים, השכבות החלשות ומעמד הביניים;

ראובן ריבלין: 3.

ראובן ריבלין: כישלון הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי;

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצעות האי-אמון, אשר הוגשו לנו כמדי שבוע, כאשר סיעות האופוזיציה מבקשות לעשות כן, והן ארבע היום; הראשונה של סיעת קדימה, אשר נומקה על-ידי חברת הכנסת נינו אבסדזה וכותרתה: כישלון ממשלת נתניהו במתן מענה למצוקת הזוגות הצעירים חסרי הדיור, הרופאים, המתמחים, השכבות החלשות ומעמד הביניים.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, מי בעד הצעת האי-אמון ומי נגד?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 42 נגד – 59 נמנעים – 1 הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 42 בעד, מתנגדים 59, אחד נמנע.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעת קדימה, שנומקה על-ידי חברת הכנסת נינו אבסדזה, לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אני עובר להצעתה של סיעת העבודה, שנומקה על-ידי חבר הכנסת עמיר פרץ וכותרתה: המשבר החברתי בישראל.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד הצעת האי-אמון של סיעת העבודה?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 38 נגד – 61 נמנעים – אין הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 38 בעד, 61 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעת העבודה לא נתקבלה.

נינו אבסדזה: – – –

אורית זוארץ: רע"ם-תע"ל.

ראובן ריבלין: אני מתנצל, טעיתי.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, כישלון הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי, הצעת אי-אמון של סיעת מרצ, שנומקה על-ידי חבר הכנסת אילן גילאון – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 38 נגד – 62 נמנעים – אין הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 38 בעד, 62 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעת מרצ, שנומקה על-ידי אילן גילאון, לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון של סיעות רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד, שנומקה על-ידי חבר הכנסת מסעוד גנאים, בנושא: מצוקת האדמות והדיור במגזר הערבי.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעות רע"ם-תע"ל–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 31 נגד – 64 נמנעים – אין הצעת סיעות רע"ם-תע"ל–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 31 בעד, 64 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום ועוברים לציון יום ז'בוטינסקי.

ראובן ריבלין: אדוני ראש הממשלה בנימין נתניהו, ראש האופוזיציה ציפי לבני, שרים, חברי כנסת בהווה ובעבר, זאב וענת ז'בוטינסקי וכל בני המשפחה – רבותי, באמת, מי שלא רוצה להימצא; השר כחלון, אנחנו מנסים לציין את יום ז'בוטינסקי, מן הראוי שכל מי שלא רוצה יצא מן האולם – זאב וענת ז'בוטינסקי וכל בני המשפחה; מנכ"ל מכון ז'בוטינסקי, חבר הכנסת לשעבר יוסי אחימאיר ומוזמני המכון; היושב-ראש החדש והנבחר של מכון ז'בוטינסקי במקומו של פלג תמיר, זיכרונו לברכה, שהלך לעולמו, מר מרדכי שריג, ייבדל לחיים ארוכים; מוזמני בית אורי צבי גרינברג; יושב-ראש מרכז מנחם בגין הרצל, הרצי, מקוב ומוזמני המרכז; רכזת המועצה להנצחת אישים במשרד ראש הממשלה שרה לזר ומוזמני המועצה; מורותי, גבירותי, רבותי, קהל נכבד – ד"ר קרני ז'בוטינסקי – אני מתנצל, ד"ר קרני ז'בוטינסקי-רובין וכל בני המשפחה – התנצלותי רבה על כך שלא ציינו, קרני – יקרה את לנו.

ראובן ריבלין: קול המחאה נשמע בארצנו.

ראובן ריבלין: מימין ומשמאל, מהמרכז ומהפריפריה, רוחשת הארץ כמרקחה.

ראובן ריבלין: סטודנטים ורופאים, חרדים וחילונים, בני מעמדות ומגזרים שונים התקבצו יחד בקול אחד.

ראובן ריבלין: המאבק המתחולל ברחובות איננו רק עוד מאבק כלכלי.

ראובן ריבלין: הוא אינו מתמצה במצוקת הדיור, במצבה של מערכת הבריאות הציבורית או בנטל המחיה.

ראובן ריבלין: מהרחובות ומהכיכרות נשמעת היום זעקה, זעקה של שבר רוחני-חברתי, זעקה על אובדן דרך אידיאולוגי.

ראובן ריבלין: הסערה ברחובות, ההתגייסות ההמונית, ההתעוררות והלהט הם המעידים על כך.

ראובן ריבלין: רק הרוח יכולה להוציא רבבות אנשים מאדישות יומם, כשבפיהם דרישה לשינוי.

ראובן ריבלין: מכובדי, בקיץ 1940, לפני 71 שנים, נדם לבו של זאב ז'בוטינסקי.

ראובן ריבלין: וכך אמר מנחם בגין מורי, וגדול תלמידיו של ז'בוטינסקי, לזכרו: "נעצמו העיניים – שהיטיבו לראות מעיני כל בני דורנו; עמד הלב – שכולו אהבה לעם הדווי, ושותק המוח, שהעמיק חשוב יותר מכל בני תקופתנו".

ראובן ריבלין: ז'בוטינסקי לא היה סוציאליסט, על כך אין ויכוח.

ראובן ריבלין: הוא היה ממתנגדיה המובהקים של הציונות הסוציאליסטית ושל שיטתה הכלכלית.

ראובן ריבלין: ואולם, כמי שחזר והכריז ש"כל יחיד הוא מלך", תהיה זו טעות לחשוב שהתנגדותו נבעה מגישה המפקירה את היחיד לשיניו של בעל ההון ולחסדיו של השוק החופשי.

ראובן ריבלין: בל נטעה, משנתו הכלכלית-חברתית של ז'בוטינסקי היא לא זאת שנוסחה מאוחר יותר על-ידי מילטון פרידמן.

ראובן ריבלין: משנתו של ז'בוטינסקי היא זאת שהקדימה והיטיבה לסרטט את דמותה של מדינת הרווחה, הרבה לפני שהיה זה מושג שגור בפי כול.

ראובן ריבלין: בעולם שהיטלטל בין משטרים טוטליטריים רצחניים, הנאציזם מזה והקומוניזם מזה, משנתו הכלכלית-חברתית של ז'בוטינסקי היתה מגדלור של שפיות וקדמה.

ראובן ריבלין: ככל שחולף הזמן הולך ומתברר כוחו הנבואי של ז'בוטינסקי, אשר ידע להבחין כבר אז בין ליברליזם סוציאלי לקפיטליזם דורסני.

ראובן ריבלין: ז'בוטינסקי הבין שאותו היחיד, שעליו הוא הגן בחירוף נפש, עשוי להידרס בתחרות הפרועה של השוק החופשי.

ראובן ריבלין: בבסיס החזון הכלכלי-חברתי שלו הוא הציב את היסוד הערכי של חמשת המ"מים; אותם חמישה מ"מים המתנופפים היום על דגלי המחאה: הזכות למעון, הזכות למזון, הזכות למרפא, הזכות למורה והזכות למלבוש.

ראובן ריבלין: ז'בוטינסקי ראה בזכויות האלה את חובתה היסודית של המדינה כלפי אזרחיה.

ראובן ריבלין: חמשת המ"מים הם לב-לבה של המורשת החברתית הרוויזיוניסטית.

ראובן ריבלין: הם מצפן חברתי-מוסרי, והם תנאי ליכולתו של הפרט לממש את חירותו.

ראובן ריבלין: מכובדי, המחאה החברתית הנוכחית היא הזעקה לחמשת המ"מים.

ראובן ריבלין: היא מחאה שהימין הנאמן למורשתו של ז'בוטינסקי מבין אותה ומאמץ אותה אל לבו.

ראובן ריבלין: היא מבטאת את התביעה להשיב את דמותה של החברה הישראלית כמדינת רווחה, כחברה צודקת.

ראובן ריבלין: וכך כתב זאב ז'בוטינסקי: "אין כישראל באומות העולם שעד לתחתית תהומות מצפונו, הנה הוא חדור אותו הצמא ליושר חברתי".

ראובן ריבלין: המחאה הנוכחית, רבותי, היא תשוקה ליושר חברתי.

ראובן ריבלין: מכובדי, בעשורים האחרונים נראה שאיבדנו את דרכנו.

ראובן ריבלין: זנחנו את היסודות האידיאולוגיים שמהם ינקנו את השראתנו.

ראובן ריבלין: ניהולה של הכלכלה הישראלית ברמת המקרו נעשה ביד רמה, והצעיד את ישראל לשיעורי צמיחה יוצאי דופן ולשיעור אבטלה מהנמוכים בתולדותיה.

ראובן ריבלין: בעוד מדינות רבות ספגו פגיעה אנושה במשבר הכלכלי האחרון, ביניהן יוון, ספרד, אירלנד ואף ארצות-הברית, מדינת ישראל, בזכות העומדים בראשה בקדנציה הזאת ובקדנציה הקודמת, צלחה את המשבר ביציבות מעוררת השתאות.

ראובן ריבלין: ואולם, נדמה שמרוב שיקולי מקרו לא הבחנו כיצד הפלנו חללים במיקרו.

ראובן ריבלין: ממשלות ישראל, מימין וגם משמאל, לא המליכו עליהן את היחיד כמלך, ואולי אף ראו בו מכשול לצמיחה.

ראובן ריבלין: חטאנו למשנתו של ז'בוטינסקי ולמורשת היהודית, שאותה הוא נשא בגאווה.

ראובן ריבלין: ברור כי המצוקות החברתיות לא נולדו בקדנציה הנוכחית, הן פרי באושים, הזנחה של שנים.

ראובן ריבלין: כך עם מעמדו המידרדר של המגזר הציבורי, כך עם בועת הנדל"ן, כך עם פני החינוך וכך עם מחירי הצריכה.

ראובן ריבלין: ואולם, לפתחן של הממשלה הזאת והכנסת הזאת מונחת הזדמנות לתקן את הדרוש תיקון ולהביא את המשברים הנוכחיים לידי פתרון.

ראובן ריבלין: עלינו לאפשר לממשלה הנוכחית להמשיך בעבודתה המאומצת והנמרצת למען רווחתו של הציבור כולו.

ראובן ריבלין: ולפני סיום, אבקש לומר, אני חושש היום ממה שאני מזהה כניצנים של אנרכיה.

ראובן ריבלין: עלינו לזכור כי לצד הזכות הקדושה של המחאה, למשחק הדמוקרטי כללים קדושים משלו.

ראובן ריבלין: אוי ואבוי לנו אם המחאה הנוכחית תגלוש לפסים של הרס וחורבן, אם האנרכיה תחליף חלילה את הדמוקרטיה.

ראובן ריבלין: תלמידיו של ז'בוטינסקי, הממלאים היום את שורות הבית הזה מהקואליציה ועד האופוזיציה, אינם צריכים לצאת מעורם כדי להיענות לאתגר הנכון להם, אלא לשוב הביתה לבית-מדרשו של ז'בוטינסקי.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, לומר דברים ביום זה.

ראובן ריבלין: אדוני ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: ולאחריו תישא דברים ראש האופוזיציה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי הכנסת, בני משפחת ז'בוטינסקי, זאב וענת, משפחת רובין, קרני, ילדים, נכדים, יוסי אחימאיר, מרדכי שריג, הרצי מקוב, אנשי מרכז בגין שהיה תלמידו המובהק של זאב ז'בוטינסקי, ידידי, לפני שבוע התרגשתי.

בנימין נתניהו: מכון ז'בוטינסקי הביא לי את כרך איגרות ז'בוטינסקי משנת 1936, שיצא זה עתה לאור, והספר ריגש אותי לא רק ברמה הלאומית, אלא גם ברמה האישית, כי הוא מכיל מכתב אישי של זאב ז'בוטינסקי מ-1936 אל אבי, שהיה אז בן 26, והוא מדבר במלים נרגשות, אפילו פיוטיות, על סבי ז"ל.

בנימין נתניהו: שלוש שנים לאחר שהוא שלח את המכתב הזה, ב-1939, הזמין ז'בוטינסקי את אבי, שהיה אז בן 29, למקום מושבו בלונדון.

בנימין נתניהו: ז'בוטינסקי היה אז בלונדון כי האמין, בין השאר, שעל-ידי ריכוז מאמץ אל מול דעת הקהל הבריטית וממשלת בריטניה ניתן יהיה להתמודד עם האסון המתקרב של העם היהודי, שאותו הוא ראה בבהירות.

בנימין נתניהו: עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, שנה בלבד לפני מותו, בגיל 60, הוא הבין שהשמדתה של יהדות אירופה – שעליה התריע במשך שנים, שכה חשש ממנה – שההשמדה הזאת מתקרבת בצעדי ענק.

בנימין נתניהו: באותה עת כיסתה עלטה את התנועה הציונית ומפעלה.

בנימין נתניהו: הספר הלבן הבריטי הגביל את העלייה היהודית בארץ למספר מגוחך של 75,000 יהודים, ואילו המאגר האנושי של מיליוני יהודים שאמור היה לאכלס את הארץ ובכך להציל את עצמו, המאגר הזה היה לכוד באירופה.

בנימין נתניהו: אבי, בנציון נתניהו, ראה את הבעיה באופן דומה לז'בוטינסקי, אבל הוא האמין שהכוח הבין-לאומי שיסייע לתנועה הציונית ולעם היהודי נמצא במקום אחר, לא בבריטניה אלא בארצות-הברית.

בנימין נתניהו: ארצות-הברית, הוא סבר, תהיה בעתיד הקרוב הכוח החזק בעולם, כוח שיוכל לתמוך ברעיון של מדינה יהודית ולסייע במימושו.

בנימין נתניהו: ז'בוטינסקי שמע על הרעיונות האלה, והוא הזמין את אבי ללונדון.

בנימין נתניהו: אבי מספר על הפגישה אתו, הוא ראה אותו בפעם הראשונה והוא עשה עליו רושם עצום – ז'בוטינסקי עשה על אבי רושם עצום, כשהוא ראה אותו פה, בארמון הנציב, מתריס בפני הנציב הבריטי, הנציג של המעצמה הגדולה בעולם.

בנימין נתניהו: אבי אמר לי כיצד הוא השתומם מהתעוזה שלו, מהעוצמה שלו.

בנימין נתניהו: אבל למיטב ידיעתי, זה היה המפגש הראשון שהם ישבו ודיברו בו.

בנימין נתניהו: וגם זה עשה רושם עז על אבי.

בנימין נתניהו: הוא אמר שהוא התרשם קודם כול מהענייניות שלו, מהתבונה החודרת, שקטה מאוד, שאל שאלות חדות שחודרות לעומק העניין, בלי שום התנשאות, בלי שום מנייריזם, שאלות הגיוניות, פשוטות, חדות, מעמיקות.

בנימין נתניהו: בכל אופן, ז'בוטינסקי ראה טעם בדבריו של אבי והוא החליט להעתיק את פעולתו לארצות-הברית.

בנימין נתניהו: אבי כמובן הצטרף אליו, עבר, יחד עמו, לארצות-הברית כחבר המשלחת הרוויזיוניסטית.

בנימין נתניהו: ז'בוטינסקי לקח נציגים מכל המדינות שבהן היתה התנועה הקיימת, ואבי היה הנציג הארץ-ישראלי.

בנימין נתניהו: וחיש מהר הם הכינו לו תוכנית של הופעות ברחבי היבשת האמריקנית.

בנימין נתניהו: הראשונה שבהן היתה אספה גדולה במנהטן סנטר בניו-יורק.

בנימין נתניהו: באספה הזאת ז'בוטינסקי נשא נאום בלתי נשכח, נאום כביר, וחבריו למשלחת לא העלו אז בדעתם שהם זכו לשמוע את מנהיגם בנאומו האחרון.

בנימין נתניהו: ימים אחדים אחר כך, בכ"ט בתמוז, 4 באוגוסט 1940, בבוקרו של היום שבו היה אמור ז'בוטינסקי לשאת נאום נוסף, פשטה הבשורה המרה על מותו.

בנימין נתניהו: אבי זכה להיות בין נושאי ארונו של ז'בוטינסקי, שלא זכה לראות את הקמת המדינה היהודית שעליה הוא חלם, התנבא ופעל, והיא אכן הוקמה.

בנימין נתניהו: והשראתו של ז'בוטינסקי מרחפת עליה עד היום.

בנימין נתניהו: מדינת ישראל קמה תוך כדי מאבק קשה עם אויבינו, מאבק שנמשך בדרך זו או אחרת עד עצם הימים האלה, תוך שהצלחנו להשיג שלום עם ירדן ומצרים, ואנחנו נמשיך לחתור להשיג שלום בר-קיימא עם כל שכנינו שרוצים בשלום.

בנימין נתניהו: אבל חרף המאבק, ישראל היא מדינה משגשגת.

בנימין נתניהו: בשנת 1948, עם הקמתה, רמת החיים כאן לא היתה שונה בהרבה מזו של המדינות השכנות.

בנימין נתניהו: היום מצבנו טוב עשרות מונים, אנחנו נהנים מצמיחה גדולה ומתמשכת ורמת האבטלה היא הנמוכה מזה קרוב ל-30 שנה.

בנימין נתניהו: בשני העשורים האחרונים ישראל הפכה למעצמה טכנולוגית, וזה בעידן שבו הטכנולוגיה היא מרכיב חשוב ביותר לצמיחתן של המדינות והכלכלות המפותחות.

בנימין נתניהו: אבל בצדק אמרת, אדוני היושב-ראש, וזה נכון לגבי כל מדינה, בד בבד עם השגשוג התעוררו בעיות חברתיות וכלכליות שעל המדינה לתת להן מענה.

בנימין נתניהו: ז'בוטינסקי ומשנתו חובקת העולם – התייחס לאותן שאלות באין-ספור מאמרים.

בנימין נתניהו: זה נכון שהיעד הראשון שלו היה "קיר הברזל".

בנימין נתניהו: כלומר, הוא אמר, הקיום מותנה קודם כול ביכולת להדוף, להרתיע את האויבים ובמקרה הצורך להדוף את האויבים.

בנימין נתניהו: הוא היה משוכנע שכשהם ישתכנעו שאין להם תוחלת להשמיד אותנו, יתפייסו בסופו של דבר ויעשו עמנו שלום.

בנימין נתניהו: אבל כדי שיהיה קיר ברזל, צריך גם לבנות אותו וזה עולה כסף.

בנימין נתניהו: ברזל עולה הרבה כסף.

בנימין נתניהו: לבנות קיר ברזל עולה הרבה כסף.

בנימין נתניהו: הוא ידע היטב שהביטחון נשען על הכלכלה והוא דיבר הרבה על הכלכלה.

בנימין נתניהו: באשר לסדר החברתי, הוא העמיד בראש סדר העדיפויות את מיגור העוני, את מיגור הרעב, היה מאוד חד בעניין הזה.

בנימין נתניהו: והוא טען שמדינת היהודים, לכשתקום, חייבת לדאוג לחמשת המ"מים הידועים לנו, חייבת לתת רשת ביטחון בסיסית לכל האזרחים.

בנימין נתניהו: הוא הבין שיהיו שינויים מעבר לרשת הביטחון הבסיסית הזאת.

בנימין נתניהו: השוני הזה קיים, הוא גם לא ביטל אותו, הוא גם לא רצה לבטל אותו, אבל זה היה היעד הראשון, למנוע רעב, עוני.

בנימין נתניהו: לצד המלחמה בעוני ולצד הצורך להבטיח לאזרחים את הצרכים הבסיסיים ביותר, הוא התייחס לכלכלה.

בנימין נתניהו: הוא אמר שהקניין – אני מצטט – הוא משהו שטבוע באורח אורגני בעצם הרעיון של החופש האזרחי.

בנימין נתניהו: ולכן מעבר לחובה של המדינה לדאוג לצרכים הבסיסיים של אזרחיה, ז'בוטינסקי כתב במפורש – אני מצטט: על הכלכלה להיות חופשית, המדינה לוחמת בעוני אבל אין זה מעניינה ללחום בהצלחה או בעושר, שהוא פרי ההצלחה.

בנימין נתניהו: מאבק – אני ממשיך לצטט – תוך שאפתנות – שאפתנות, הוא מתכוון ליזמות – מאמץ שהוא פרי כשרון הפרט, תחרות בכל שטח.

בנימין נתניהו: אלה הם גילויי מלח החיים ובלעדיהם אין החיים ראויים שנחיה אותם.

בנימין נתניהו: ז'בוטינסקי האמין בשוק תחרותי.

בנימין נתניהו: כלומר, הוא האמין שלא רק שהתחרות רצויה מבחינה כלכלית, אלא שהיא גם צודקת, שכן זהו חלק מחופש הפעולה של האדם.

בנימין נתניהו: ומעל הכול דגל ז'בוטינסקי בחופש הפרט, שאותו הוא כינה בן מלך.

בנימין נתניהו: והאמת היא ששווקים תחרותיים תרמו להוצאת אנשים ממעגל העוני ולהעלאת רמת חייהם יותר מכל שיטה כלכלית אחרת בהיסטוריה האנושית.

בנימין נתניהו: בשני העשורים האחרונים יצאו כמיליארד בני-אדם ממעגל של עוני כרוני שנמשך אלפי שנים.

בנימין נתניהו: אני מדבר על אסיה, כמובן.

בנימין נתניהו: כרוני.

בנימין נתניהו: הוחזקו שם על-ידי מדינות ומשטרים – חלקם דגלו בצדק חברתי, ובשוויון חברתי, וכולם היו אכן שוויוניים – בעוני שוויוני.

בנימין נתניהו: במצוקה איומה.

בנימין נתניהו: ורק כשפתחו את השווקים לתחרות, בעצם העלו כמיליארד בני-אדם – בקרוב, לדעתי, יצטרף לזה מיליארד נוסף – הוציאו אותם מהעוני.

בנימין נתניהו: אבל עם זאת חשוב להגדיר מהו שוק תחרותי, כי בכלכלה פתוחה יכול להיווצר, מתוך מצב של תחרות, מצב של היעדר תחרות; מה שמתחיל כשוק תחרותי נסגר אחר כך על-ידי מונופולים או על-ידי קרטלים.

בנימין נתניהו: במצב כזה הממשלה חייבת לעודד תחרות.

בנימין נתניהו: לעודד תחרות – אני מתכוון בראש ובראשונה של המגזר הפרטי, שנושא את כל השאר; שלא נטעה, הוא מייצר את עיקר הערך המוסף.

בנימין נתניהו: הפירמות, נשות ואנשי העסקים – חלק אינטגרלי של הכלכלה שלנו.

בנימין נתניהו: הם מפרנסים את הביטחון, הם מפרנסים את כל המ"מים.

בנימין נתניהו: הממשלה לא מייצרת כסף, היא צורכת כסף, והערך המוסף העיקרי בא מהסקטור הפרטי.

בנימין נתניהו: אנחנו רוצים להבטיח שהוא יפעל מתוך תחרותיות, ולא בהיעדר תחרותיות.

בנימין נתניהו: ולכן הממשלה חייבת לעודד תחרות, אבל אין צורך ואין היגיון בהגבלת היוזמה והתחרות של הפרט.

בנימין נתניהו: להיפך, אם יש בכלל צורך, הוא הצורך להיאבק באלה שמנסים בדרכים שונות להגביל בצורה בלתי צודקת את התחרות.

בנימין נתניהו: והגבלת התחרות כמעט תמיד באה על חשבון האזרח – במחירים גבוהים יותר, במחסורים, בשירות קלוקל.

בנימין נתניהו: ואנחנו מחויבים, אדוני היושב-ראש, לפעול לתקן את העיוותים האלה בכלכלה שהיא ביסודה בריאה.

בנימין נתניהו: אני גם לא רוצה שנטעה וניסחף לכיוון אחר.

בנימין נתניהו: ביסודה, הכלכלה בריאה, כלכלה שמבוססת על סקטור פרטי תוסס, יצרני.

בנימין נתניהו: אנחנו מחויבים לתקן את העיוותים האלה בצורה מדודה ואחראית, כדי שלא נכרות את העץ שממנו אנחנו קוטפים את הפרי.

בנימין נתניהו: ובהתייחסות למשבר הנוכחי, ז'בוטינסקי אמר משהו שלדעתי ישים בצורה נפלאה.

בנימין נתניהו: הוא אמר: "בכוחו של המשטר הבורגני" – כך הגדירו באותם ימים משטר דמוקרטי ליברלי – "בכוחו של משטר זה לא רק לסבול זעזועים בלי להתערב, אלא אף לכלול אותם בתוך שיטתו".

בנימין נתניהו: והוא מוסיף: "וכן להבטיח לעצמו אפשרויות אין-ספור של השתכללויות.

בנימין נתניהו: אני מאמין ביציבותה של שיטה זו".

בנימין נתניהו: כלומר, הוא האמין שמשטרים דמוקרטיים חופשיים מסוגלים לתקן את עצמם, וזה מה שאנחנו עושים עכשיו.

בנימין נתניהו: אנחנו נתקן עיוותים, לפעמים גם עוולות של שנים, והגישה של ז'בוטינסקי היא נכונה.

בנימין נתניהו: הוא הבין שלא רק שצדק חברתי אינו מנוגד לשוק החופשי; הוא הבין שצדק חברתי תלוי בשוק החופשי.

בנימין נתניהו: אנחנו רואים מה קרה בחלקים מסוימים של הגוש המזרחי, או בגוש המזרחי כולו, שדיבר על צדק חברתי שמנוגד לשוק החופשי, ואנחנו רואים מה קורה בחלקים אחרים בעולם, אבל אנחנו יודעים מה אנחנו צריכים לעשות.

בנימין נתניהו: יש לנו תיקונים שאנחנו צריכים לעשות.

בנימין נתניהו: בכל אותם חמשת המ"מים.

בנימין נתניהו: בראש ובראשונה במ"ם הכבד ביותר, שהוא המעון.

בנימין נתניהו: שם אין קרטל של השוק הפרטי.

בנימין נתניהו: שם יש קרטל עוד יותר גרוע.

בנימין נתניהו: שם יש קרטל ממשלתי.

בנימין נתניהו: ואת זה אנחנו מתקנים.

בנימין נתניהו: אני לא ארחיב, אבל אתם יודעים שאנחנו מנסים להקל בביורוקרטיה הנוראה הזאת, שחונקת – – –

רוני בר-און: מונופול, לא קרטל.

בנימין נתניהו: לא, זה קרטל, משום שאני כולל לא רק את מינהל מקרקעי ישראל, אני כולל גם את הוועדות המחוזיות.

בנימין נתניהו: אני חושב שיחד זה קרטל.

בנימין נתניהו: אבל אם תרצה – אולי חבר הכנסת בר-און צודק – אם נדייק זה מונופול.

בנימין נתניהו: מונופול ממשלתי.

בנימין נתניהו: לוקחים את אחת המדינות הקטנות בעולם, לוקחים 90% ומעלה משטחה, מכניסים אותו למונופול ממשלתי ושמים שם שני ברזים עם פלומבות.

בנימין נתניהו: אנחנו רוצים לפתוח את הפלומבות האלה.

בנימין נתניהו: המ"ם השני שאזרחי ישראל סובלים ממנו – המזון, גם הוא מוחזק בקרטלים שהיו היסטוריים, בשליטת הממשלה או חצי בשליטת הממשלה, ואנחנו מנסים לשנות זאת.

בנימין נתניהו: התחלנו במשק החלב, ונצטרך לטפל בזה גם בהמשך.

בנימין נתניהו: העובדה שיש לנו כלכלה חופשית מאפשרת לנו לטפל במ"מים האחרים.

בנימין נתניהו: במורה – כשיש כסף בקופה אפשר לתת מיליארדים להשכלה גבוהה, ועכשיו ברפורמות אחרות, כי אין אפשרות לתת צדק חברתי – אין אפשרות לתת את הטיפול הנדרש – בלי שתהיה אותה צמיחה, בלי שהעץ יצמיח את הפירות.

בנימין נתניהו: אם רק קוטפים וקוטפים, בסופו של דבר, ולא עודרים ולא משקים, מדי פעם גוזמים את העץ, הוא לא יכול להניב פירות.

בנימין נתניהו: ומהר מאוד – כל אחד יכול לקטוף אבל מוכרחים לגדל במקביל גם את העץ.

בנימין נתניהו: העובדה שיש לנו עץ כלכלי צומח מאפשרת לנו לעשות גם את הטיפול הדרוש במערכת ההוראה, מערכת החינוך.

בנימין נתניהו: אני לא מדבר על מלבוש, כי אחד הדברים שקרו, ודן מרידור הרבה פעמים מזכיר את זה, זה שפתיחת השווקים לייבוא ולתחרות הורידה את מחירי הלבוש.

בנימין נתניהו: הרי איננו מייצרים כאן יותר טקסטיל או בגדים.

בנימין נתניהו: אנחנו קונים את זה במחיר תחרותי למדי, כי זה פתוח לתחרות.

בנימין נתניהו: והמ"ם האחרון – המרפא, גם בו אנחנו צריכים לטפל, והבעיה הזאת תיפתר, כי יש בכוחנו היום, יש לנו המשאבים.

בנימין נתניהו: הבעיה הזאת יכולה להיפתר, והיא תיפתר, כי יש לנו המשאבים לתת את המענה.

בנימין נתניהו: עושים את זה כבר, חלקית, ברפואת שיניים חינם, בתוספת תקנים, אבל יש עוד עבודה, וזה מתכנס, לדעתי, לפתרון, אני מקווה, בקרוב.

בנימין נתניהו: ז'בוטינסקי היה מאמין גדול בערכים הבסיסיים של הדמוקרטיה: בחופש, בזכויות הפרט, בשוויון הזדמנויות אמיתי.

בנימין נתניהו: הוא נפטר לפני 71 שנים, אבל משנתו החברתית והמדינית והביטחונית, ששורשיה נטועים עמוק בתנ"ך ובמורשת עמנו, פועמת בשאיפתנו לבסס את ישראל כחברה חופשית, משגשגת וצודקת.

ראובן ריבלין: תודה לראש הממשלה בנימין נתניהו.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין כאחרונת הדוברים את ראש האופוזיציה, חברת הכנסת ציפי לבני.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ציפי לבני: מכובדי, אדוני היושב-ראש, משפחת ז'בוטינסקי, חברי חברי הכנסת, אני רוצה קודם כול להודות לחבר הכנסת רוני בר-און, שבזכות יוזמתו אנחנו מציינים את היום הזה בכנסת, כי במשך הרבה שנים משנתו של ז'בוטינסקי היתה לא ברורה מחוץ לכותלי – אולי – תנועה מסוימת, או מפלגה מסוימת, ובמשך שנים גם עיוותו את משנתו; לקחו מתוך תורה שלמה, מעמיקה, מורכבת, חובקת כל נושא, רק את אותה זווית שהיה אפשר להשתמש בה ככלי ניגוח פוליטי של ממשיכי דרכו, בין שקראו להם "צמאי דם", "פאשיסטים", "רודפי מלחמה ולא שלום", "לא חברתיים", "נגד העובדים" ועוד כהנה וכהנה, ובמשך שנים צריך היה להילחם בדימוי הזה, שאין רחוק ממנו מן האמת ומן התורה של ז'בוטינסקי כולה.

ציפי לבני: ולכן ההזדמנות הזאת כאן בכנסת היא הזדמנות חשובה מאין כמוה, במיוחד היום, כי גם יש הרבה פעמים מקרים שבהם אומרים אחרי הרבה שנים, אחרי מותו של מנהיג או הוגה דעות: זה מרתק בהיבט ההיסטורי, זה מעניין ברמה הפילוסופית, אבל זה לא רלוונטי להיום, כי העולם השתנה.

ציפי לבני: ודווקא היום, כשחוזרים וקוראים את תורת ז'בוטינסקי, הדבר המדהים הוא – כפי שגם אמר יושב-ראש הכנסת – שכל ההמונים האלה, אם אלה שנמצאים בכיכר, אם אלה שמזדהים אתם בבתים, אם הרופאים שמבקשים – בעצם כולם מבקשים את אותו הדבר.

ציפי לבני: "צדק חברתי", לאלה שלא יודעים לנסח אותו בסופו של יום ולהגיש אותו כדבר שרוצים לבצע, מתפרס על פני הרבה מאוד עמודים, הרבה מאוד נאומים, הרבה מאוד כתבים של זאב ז'בוטינסקי, שנתן תוכן אמיתי ומעשי, וגם אחרי הרבה מאוד שנים, עם כל השינויים שעבר העולם, נתן לזה תוכן שניתן וצריך ליישם אותו ולא צריך רק לקחת פיסה אחת ממנו, אלא ליישם את משנתו כולה.

ציפי לבני: חשוב לומר את זה היום, בין היתר כי בתוך עולם הדימויים הזה של ימין ושמאל, יש שמנסים לטעון שגם המחאה החברתית הזאת הרי זה עניינו של השמאל נגד הימין.

ציפי לבני: ואני רוצה לטעון שדווקא בעולם הדימויים הזה, ככל שמשנתו מזוהה עם תפיסת הימין, הרי היא צריכה להיות מזוהה עם צדק חברתי, וצדק חברתי איננו מונופול – ותיכף נדבר על עוד מונופולים – של השמאל, כפי שהתפיסה של זכויות האזרח, והאדם והיחיד היא תפיסה מהותית, שהיא בעצם חוט השדרה שממנו הוא גוזר את כל השקפת עולמו.

ציפי לבני: וכך הוא הגדיר – נאמר כבר ואנחנו אומרים "כל יחיד מלך" – אני רוצה לקרוא את הקטע שבו הוא מתייחס לזה, כי אני מאמינה שמהמלים האלה הוא גוזר את כל משנתו, בכל התחומים.

ציפי לבני: וכך נאמר: "לו בירכני יוצרי בחוכמה ודעת מספיקות לניסוח שיטה פילוסופית, הייתי מייסד ובונה את כל שיטתי: בראשית ברא אלוהים את היחיד.

ציפי לבני: כל יחיד הוא מלך השווה לרעהו.

ציפי לבני: והרע 'מלך' גם הוא; טוב שיחטא היחיד כלפי הציבור משתחטא החברה ליחיד.

ציפי לבני: לשם טובתם של היחידים נוצרה חברה, לא להיפך.

ציפי לבני: והקץ שבעתיד, חזון ימות המשיח, הוא גן-עדן של היחיד.

ציפי לבני: והחברה אין לה תפקיד אלא לעזור את הנופל, לנחמו ולהקימו".

ציפי לבני: כשזאב ז'בוטינסקי מדבר על היחיד, הוא מדבר על התפיסה הזאת כתפיסה מוסרית שממנה הוא גוזר את כל עמדותיו בכל תחום שהוא.

ציפי לבני: והתפיסה הזאת עוסקת גם ביחסים שבין ציבורים שונים במדינת ישראל.

ציפי לבני: בתפיסה הזאת, אם אני ממשיכה, והוא מדבר על העובדה שכל יחיד מלך וכל בן-אדם הינהו מלך.

ציפי לבני: הוא מדבר על כל בן-אדם, הוא לא מדבר דווקא על יהודי.

ציפי לבני: להיפך, הוא מדגיש ואומר: "התכוונתי לכל אדם, יווני או באנטו, או צפוני או אסקימו".

ציפי לבני: דהיינו הוא מתייחס לבני-האדם ככאלה.

ציפי לבני: ולכן השוויון האזרחי הנובע מכוח היותך בן-אדם לא שייך לעובדה מהי דתך ואם אתה רוב או מיעוט במדינת ישראל.

ציפי לבני: זאת התפיסה המהותית, וזה חוט השדרה המוסרי שמלווה אותו בכל החלטותיו.

ציפי לבני: מהתפיסה הזאת הוא גם גוזר את משנתו הכלכלית והחברתית.

ציפי לבני: זו תפיסה שעוסקת בזכות של האדם, וגם חמשת המ"מים הם בגדר זכות ולא בגדר טיפול בעוני או במסכנים.

ציפי לבני: זו הזכות של כל אדם, חלק מהכבוד המגיע לכל אדם, הוא לא מותנה בשאלה אם אתה רוב או מיעוט, הוא לא מותנה בשאלה מהן עמדותיך, הוא גם לא מותנה בשאלה אם אתה עני או עשיר.

ציפי לבני: זכותך ואחריותה של המדינה לספק לך את זה.

ציפי לבני: והתחרות, שגם עליה הוא מדבר, היא רק האמצעי לייצר מצב שבתפיסתו הליברלית כל יחיד הוא מלך.

ציפי לבני: התחרות היא לא אידיאולוגיה בפני עצמה.

ציפי לבני: זכותו של הפרט במדינה לחיות בכבוד היא האידיאולוגיה הזאת.

ציפי לבני: ואם התחרות לא פועלת, מחובתה של מדינה, מחובתה של ממשלה, להתערב.

ציפי לבני: ממשלה לא מתנערת מאחריותה מהרגע שנוצרת תחרות, אם התחרות לא השיגה את יעדה.

ציפי לבני: אם נתייחס גם לחמשת המ"מים ברמת פירוט יותר עמוקה, הרי כשאנחנו מדברים על מורה, אז כשיש היום דרישה לחינוך מהגיל הרך, זה לא רק עניין לאמהות עובדות, זה חלק מהתפיסה של שוויון ההזדמנויות של היחיד שנולד כאן לקבל את הכלים ולקבל את ההזדמנות לעתיד, שכל אזרח מקבל מהמדינה את היכולת לממש את הפוטנציאל שיש בו, שלא יהיה תלוי רק במה שמשפחתו מעניקה לו, לאיזה הורים נולד, מה הרשות המקומית – אם אני מעבירה את זה לימינו אלה – יכולה לתת לו, אלא זו מחויבות של המדינה כחלק מהתפיסה של שוויון ההזדמנויות שצריך כל אדם לקבל.

ציפי לבני: ואם אנחנו מדברים על מעון, אז שמעתי את ראש הממשלה מדבר על המונופול, ומינהל מקרקעי ישראל זה מונופול.

ציפי לבני: אבל הרעיון שבו בתפיסה הלאומית של המדינה היהודית, של הבית הלאומי, כשיש כבר מונופול כזה, תחרות היא לא חזות הכול.

ציפי לבני: נכון שתחרות יכולה להוות זווית מסוימת לטיפול בביורוקרטיה קיימת, אבל קח היום את המונופול הזה שבידך והשתמש בקרקע הלאום ליעדים לאומיים.

ציפי לבני: היעד הלאומי אינו רק הפרטה.

ציפי לבני: היעד הלאומי הוא לקחת את הקרקעות האלה ולייצר מהן מעון לאזרחי מדינת ישראל כולם.

ציפי לבני: ולא ניכנס עכשיו לדרכים שבהן אפשר להפוך את המעון לבר-השגה לכל אחד.

ציפי לבני: שמחתי לשמוע שכשמדברים על המרפא ועל הבריאות, יש אמצעים, יש משאבים, אמר ראש הממשלה.

ציפי לבני: מדינה שבה תוחלת החיים של אדם שגר בפריפריה נמוכה מתוחלת החיים של אדם שגר במרכז, איננה בגדר חזונו של ז'בוטינסקי, היא הפוכה לחזונו.

ציפי לבני: אז אם יש משאבים, למה צריכים לחכות אותם רופאים בחוץ, כולל אחד שמונע מעצמו מזון עד שייפגש אתו ראש הממשלה.

ציפי לבני: ולכן השוק החופשי הוא לא תחליף לאחריות הממשלה כלפי אזרחיה.

ציפי לבני: תחרות היא רק אמצעי, היא לא האידיאולוגיה והיא לא התחליף.

ציפי לבני: התחרות צריכה להיות לטובת האדם.

ציפי לבני: ואם אנחנו מדברים על ליברליות, ועל זכות ועל שוויון, ומאחר שאני מאמינה בתפיסה של ז'בוטינסקי כולה, הוא האמין בזכותו של אדם לומר את דעתו, והרוב לא יכול לסתום לו את הפה.

ציפי לבני: ומה שראינו קורה כאן בכנסת הזאת היה מנוגד, הפוך ומתנגש עם תורתו של ז'בוטינסקי.

ציפי לבני: הוא עצמו, שמתנגד מעומק נשמתו לפאשיזם, אומר: זה המצב הרע שבו "פעולתו של כל יחיד מקרב הציבור משועבדת שעבוד של אונס למדינה.

ציפי לבני: ובראש המדינה עצמה עומד מנהיג יחיד שבידו האמצעים לכפות ולענוש".

ציפי לבני: החקיקה הזאת שהכנסת הזאת ראתה מנוגדת לתפיסה הליברלית, בעלת העוצמה, שמציג ז'בוטינסקי.

ציפי לבני: וכשהוא מדבר על רוב – והתשובה "יש רוב ולכן אנחנו יכולים להעביר את הכול", גם היא מתנגשת.

ציפי לבני: וכך הוא אומר: "לו קיבלנו בבחירות האחרונות רוב מכריע למפלגתי שלי, הייתי בא אל חברי המנצחים בהתראה זו: אל נא תעשו כאשר עשו אלה לפני שנתיים" – הוא מתייחס לאירוע ספציפי – "כי אם יראה המיעוט שאין לו השפעה על מהלך העניינים ואין תקווה להשפעה, ושההחלטות בעניינים העיקריים תנוסחנה מבלי שימת לב לדעתו, לא כפשרה בין שני זרמים אלא כמעשה כפייה מצד הרוב המבטל את המיעוט, אז סוף הדבר יהיה פירוד, זאת אומרת יציאת המיעוט מהארגון המשותף" – הוא כמובן לא מדבר במונחים של כנסת ופרלמנט – "אבל אז זה הדבר המרכזי".

ציפי לבני: אבל אז – זה הדבר המרכזי – אז, הוא מדבר על הרוב, "סר כוחו המוסרי".

ציפי לבני: ולכן, ההתנהלות של הקואליציה הזאת, הדורסנית, צריכה להביא בחשבון גם את ההיבט המוסרי שיש בהתנהלות רוב ובהתנהלות של ממשלה.

ציפי לבני: וכך גם ביחס לדת ולתרגום של המדינה היהודית.

ציפי לבני: אז נכון שהוא מדבר – וכולנו מזדהים עם השרשת קודשי האומה כחלק מההבנה של הקיום של הבית הלאומי לעם היהודי, אבל הוא מדבר גם על זה שכל אדם צריך לבחור לו עד כמה הוא רוצה לממש את הדת.

ציפי לבני: הוא קורא להכיר בזרמים נוספים ביהדות, שמסתכלים עלינו מחוץ לגבולותיה של מדינת ישראל ורואים רק תהליך של ניכור והתנכרות.

ציפי לבני: וכשאנחנו מדברים גם על "קיר הברזל", ועל אימוץ תפיסתו המדינית, אני מאמינה שאימוץ תפיסתו מוביל לאחת משתיים ברמה המדינית: או מדינה אחת, כפי שרובי ריבלין אומר, שהולך עם עצמו עד הסוף, שוויון במסגרת גבולותיה של אותה מדינה, כי זאת המהות האמיתית של התפיסה של זכויותיו של הפרט, עם זכויות כאלה או אחרות למיעוט לאומי, אני מניחה, על-פי הפרקים האחרים שבו, או שתי מדינות.

ציפי לבני: ו"קיר הברזל", יש לו המשך; "קיר הברזל" הוא אותה חומת התרעה, שבה יודעים אויבינו שאנחנו כאן כדי להישאר.

ציפי לבני: כדאי לעבור לקרוא גם מה הוא כותב בשורה אחר כך – וכשהם יודעים שאנחנו כאן כדי להישאר, אנחנו נכנסים אתם לחדר המשא-ומתן ומנהלים משא-ומתן כדי להגיע להסדר.

ציפי לבני: ואי-אפשר רק לדבר על קיר הברזל בלי לנסות לשאול את עצמנו האם ישראל עדיין מדינה חלשה, או האם ישראל חזקה מספיק – אחרי כל כך הרבה שנים לא רק מפטירתו של ז'בוטינסקי, אלא מאז הקמתה – כדי לבוא ולומר: הקמנו את קיר הברזל; בזכות כוחנו הקמנו אותו, יש לנו החוסן הלאומי ועוצמתנו כדי לעבור אותו ולהיכנס מתוך עוצמה לחדר המשא-ומתן.

ציפי לבני: אבל בכלל, אני מאמינה שאם היינו מאמצים את תורתו, אזרחי ישראל כולם – באמת, על כל הזוויות שלה – היו מרגישים מלכים, הם היו מרגישים חופשיים, הם לא היו ברחובות היום, וכדי שלא תהיה אנרכיה צריך קודם כול, אדוני היושב-ראש, לכבד את הדמוקרטיה הקיימת ואת הערכים שעליהם אנחנו מדברים.

ציפי לבני: ואם דיברת על "חטאנו", אז – גם כשאנחנו מדברים או מכים בצעקת "אבינו מלכנו" ו"חטאנו", יש בזה בקשת מחילה, אבל יש בזה גם מחשבה של מה צריך לקיים בעתיד, וזה התיקון שנדרש.

ציפי לבני: ואני מתחייבת – אנחנו מתחייבים – לקיים את כל המשנה כולה.

ציפי לבני: אבל לצעירים האלה שבחוץ אני רוצה להקריא – הייתי לא מזמן בחדרו של בית"רי צעיר, חבר קדימה, ועל הקיר יש אצלו "תביעתי" של ז'בוטינסקי, שאומר כך: ”כאשר בא אלינו יהודי, בפרט יהודי צעיר, הוא קם ומכריז בפני העולם כולו: אני תובע משפט וצדק בעבורי, ואם לא אקבלהו ייהפך כל העולם למדבר שממה.

ציפי לבני: במקום בו אני מלך בין מלכים אחרים – שם תהיה הקדמה שרירה וקיימת".

ציפי לבני: אני מדלגת: "אין גאולה לעולם אם אין חלקי בה.

ציפי לבני: בראשית ברא אלוהים את תביעתי".

ציפי לבני: ואז הוא מוסיף: "זאת היא עמדה, ולא חשוב אם היא תנעם לחך או לא.

ציפי לבני: עמדה היא, שכדאי להילחם בעבורה, לסבול למענה ולהקדיש למענה את החיים".

ציפי לבני: זאת המחאה שבחוץ, גם אם היא נעימה לחך הממשלה, הם מוכנים לסבול עבורה, אבל הם לא צריכים לסבול עבורה לו רק תקוים משנתו של ז'בוטינסקי כולה, והוא לא יישאר רק פסל בכניסה לתנועה שהרכיבה היום את הממשלה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, ובצוהר שאנחנו מסתכלים בו מתוך "קיר הברזל" לא תמיד אנחנו רואים את אותו דבר.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, תם הקטע הזה בסדר-היום.

ראובן ריבלין: אני מכריז על הפסקה לדקה כדי – – –

בנימין נתניהו: – – –

ראובן ריבלין: מייד, מייד אנחנו באים, אני נותן דקה, פשוט כדי לעשות את האתנחתא המחייבת לזכרו של ז'בוטינסקי.

ראובן ריבלין: תודה רבה למשפחת ז'בוטינסקי, למכון ז'בוטינסקי, למרכז מנחם בגין, למרכז אורי צבי גרינברג ולכל האורחים הנכבדים אשר היו כאן היום.

ראובן ריבלין: ובכן, אנחנו ממשיכים בסדר-היום, רבותי.

ראובן ריבלין: הכרזה למזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק סיוע לשדרות וליישובי הנגב המערבי (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התשע"א–2011, שהחזירה ועדת הכספים; הצעת חוק הגברת האכיפה בשוק ההון (תיקוני חקיקה), התשע"א–2011, שהחזירה ועדת הכספים; הצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון מס' 20), התשע"א–2011, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 31), התשע"א–2011, שהחזירה ועדת הכלכלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: על-פי בקשתם של יושבי-ראש הוועדות, אשר תופנה למזכירות הכנסת, נעלה את הדברים האלה על סדר-יומה של הכנסת לפני יציאתה לפגרה.

ראובן ריבלין: אני מבקש מראשי הוועדות אשר העלו את החוקים לקריאה שנייה ושלישית שיפנו למזכירת הכנסת כדי שהיא תשבצם במועד המתאים לקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [מס' מ/605; "דברי הכנסת", חוב' ל"ז, עמ' 21328; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אני מזמין את יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות לעלות ולהציג את הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 51) לקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: החוק הונח, נכון?

ראובן ריבלין: החוק אשר אנחנו מעלים עכשיו, הוא ודאי – – –

קריאה: ודאי.

ראובן ריבלין: כתוב לי פה: "בכפוף ל – – –".

ראובן ריבלין: זה שהוא הונח כרגע אני בטוח.

ראובן ריבלין: בבקשה, רבותי.

ראובן ריבלין: מייד לאחר הצגתו – אין הסתייגויות, נכון?

חיים כץ: לא.

ראובן ריבלין: מייד לאחר הצגתו אנחנו עוברים להצבעות בקריאה שנייה, ואם יהיה צורך, גם בקריאה שלישית.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 51), שהגישה הממשלה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

חיים כץ: תיקון מס' 7 לחוק רשות מקרקעי ישראל, התש"ך–1960, שמכוחו הוקמה רשות מקרקעי ישראל, קובע את הסמכויות שיועברו לידי הרשות החדשה, אולם רשות זו לא תחל לפעול בטרם ייחתם הסכם קיבוצי המסדיר את זכויותיהם של עובדי מינהל מקרקעי ישראל שקדם לה.

חיים כץ: בהתאם לכך נחתמו ביום 18 במאי 2011 שני הסכמים קיבוציים מיוחדים בין המדינה לבין הסתדרות העובדים הכללית החדשה – הסכם המסדיר את מכלול תנאי העבודה ברשות מקרקעי ישראל והסכם בדבר סיום העבודה במינהל מקרקעי ישראל.

חיים כץ: הצעת חוק זו מהווה את ההשלמה הנדרשת להסכמים האמורים וכן מהווה תנאי לכניסת ההסכמים לתוקף, ולפיכך גם לפעולת הרשות.

חיים כץ: הצעת החוק המונחת בפניכם קובעת הוראות מיוחדות – – –

ראובן ריבלין: רבותי, תנו הזדמנות ליושב-ראש הוועדה להביא את פרי מרכולת ועדתו בצורה מסודרת.

ראובן ריבלין: מי שלא רוצה יצא החוצה.

חיים כץ: לא לא, שייכנסו פנימה, שלא יעשו לנו תרגילים.

חיים כץ: הצעת החוק המונחת בפניכם קובעת הוראות מיוחדות לחישוב משכורתם הקובעת של עובדי הרשות הזכאים לפנסיה תקציבית.

חיים כץ: קביעה מיוחדת זו נדרשת לנוכח מבנה שכר מיוחד שיחול ברשות, שלפיו כל עובדי הרשות יהיו מדורגים בדירוג מיוחד – דירוג רשות מקרקעי ישראל, שיותאמו לו תוספות ומענקים מיוחדים.

חיים כץ: לאור מבנה השכר המיוחד שיחול על העובדים שייקלטו ברשות, מוצע כי הבסיס לחישוב המשכורת הקובעת לעניין הפנסיה התקציבית יהיה המשכורת הבסיסית של העובד ערב תחילת שירותו ברשות.

חיים כץ: לגבי משכורת בסיסית זו נקבעו הוראות עדכון מפורטות להבטחת התפתחותה כמשכורת רעיונית.

חיים כץ: ועדת העבודה, הרווחה והבריאות שדנה בהצעת החוק עמדה על כך שיובטח כי תנאי התפתחות המשכורת הבסיסית לא ייפגעו עקב קביעת תקרת שכר במיוחד במצב שבו שכרו בפועל של עובד ברשות נשאר קבוע שנים מספר ורק לאחריהן יש עלייה בשכר, שהתפתחות המשכורת הבסיסית אינה מדביקה אותה.

חיים כץ: כתוצאה מכך הוספה להצעת החוק המונחת בפניכם הוראת סעיף 63יד(י), היוצרת חישוב של משכורת בעדכון מצטבר של מדד בתוספת 2% בשנה, שאינה כפופה בעצמה לתקרת השכר, ואשר נקבע כי המשכורת המעודכנת והמשכורת ערב הפרישה אינן נופלות ממנה, גם אם מוגבלות בתקרת השכר בפועל.

ראובן ריבלין: אין גומיות על ההשקעה?

חיים כץ: תיכף אספר לך.

חיים כץ: יצוין עוד כי לוועדה הובהר בעת הדיונים כי לגבי ההפרש שבו עולה השכר בפועל של עובדי הרשות על המשכורת הבסיסית המתפתחת רעיונית, יופרשו סכומים לפנסיה צוברת.

חיים כץ: הצעת החוק כוללת התייחסות גם לעובד שפרש משירות המדינה בהתאם לתוכנית פרישה של מקרקעי ישראל אחרי 10 באוגוסט 2010, או בהתאם להסכם סיום העבודה במינהל.

חיים כץ: כמו כן הצעת החוק קובעת כללים גם לגבי מקרה שבו עובד שהפך לעובד הרשות עובר לאחר מכן למשרה אחרת בשירות המדינה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, מאחר ששאלת אותי על גומיות – מאחר שנחתמים הסכמים במשק, ובמידה שנחתמים הסכמים בין גופים שונים בינם לבין ההסתדרות כארגון יציג, שיחתמו מה שהם רוצים.

חיים כץ: כאשר מביאים הסכמים קיבוציים לחקיקה, יש חשש להשלכות רוחב עתידיות על כלל המגזרים האחרים.

חיים כץ: פה בהסכם הזה יש שילוב של פנסיה תקציבית ופנסיה צוברת כשהשכר עולה מעל 2% ריאלית בשנה.

חיים כץ: היה חשוב מאוד להכניס פה את התקנון האחיד של קרנות הפנסיה הצוברות, ולמנוע תקרת שכר שיכולה מחר לבלום את כל זחילת השכר במגזר הציבורי.

חיים כץ: היינו יכולים למצוא את עצמנו כסדק בקיר לבלימת כל עליית השכר, והיה חשוב לעגן את זכויות העובדים, אלה שלא כלולים אפילו בהסכם.

חיים כץ: שלא יהיה – פה יש לנו חקיקה והסכמי עבודה שיהיו להם השלכות רוחב.

חיים כץ: אכן, ישבנו כ-15 שעות על החוק הזה, רק בנקודות ספציפיות.

חיים כץ: אני חושב שחוקק חוק טוב לעובדי הרשות החדשים ולכלל הציבור.

חיים כץ: אני חייב להודות ליועצת המשפטית של הוועדה נועה בן-שבת על עבודה מקיפה, ארוכה בהנחת החוק; כמו כן למנהלת הוועדה , לבנות – ענת, מעיין ואתי, בוודאי לעוזרים הפרלמנטריים שלי, איילת השחר, שזה שבוע עבודתה האחרון כמעט בכנסת ישראל, היא תצא לדרך חדשה, לאילן מרסיאנו וללי.

חיים כץ: מאחר שלהצעת החוק הזאת אין הסתייגויות, אני אבקש מכם לאשר אותה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

חיים כץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, אם לא ברור לכל באי הבית, הישיבה היום תסתיים בשעה 23:00, לא יאוחר מהשעה 24:00 אם יהיו עדיין מסתייגים בבניין.

ראובן ריבלין: מחר אנחנו מתחילים את הישיבה בשעה 11:00, בהמשך ההסתייגויות לחוק הידוע בשמו חוק הווד"ל.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה על חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 51), בקריאה שנייה, שכן אין הסתייגות.

ראובן ריבלין: נא להצביע בקריאה שנייה על החוק.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 5 בעד סעיפים 1–3 – 46 נגד – 5 נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

ראובן ריבלין: 46 בעד, חמישה נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 51), עברה בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות מבקש להצביע בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: ובכן, אנחנו עוברים להצביע בקריאה שלישית על הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 51).

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: יעלה כבר שר האוצר על מנת לברך על המוגמר.

ראובן ריבלין: אני אכריז על התוצאות אם יהיה מוגמר.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 46 נגד – 3 נמנעים – אין חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 51), התשע"א–2011, נתקבל.

ראובן ריבלין: 46 בעד, שלושה מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 51) עברה בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: תודה רבה ליושב-ראש ועדת העבודה והרווחה והבריאות, המביא פרי נוסף של עבודתו הנאמנה בקדנציה זאת.

ראובן ריבלין: שר האוצר מבקש לומר דברים בגין העברתו של חוק זה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

דב חנין: – – –

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, ראש הממשלה בנימין נתניהו, החוק הזה הוא בראש ובראשונה שלך.

יובל שטייניץ: חשבת עליו, תכננת אותו, חלמת עליו כבר לפני שנים, עוד בהיותך שר אוצר, הטלת עלי להכין סקיצה לחוק עוד כראש צוות 100 הימים, והיום אתה משלים את החוק החשוב הזה שיתרום לפתרון מצוקת הדיור בישראל, שישכלל את המינהל, ושיוציא מאות אלפי אזרחי ישראל ועשרות אלפי בעלי עסקים בישראל משעבוד ביורוקרטי לחירות.

יובל שטייניץ: צריך להודות גם לשר השיכון אריאל אטיאס, בלעדיו זה היה בלתי אפשרי לקדם את החוק הזה, וגם ליושב-ראש מינהל מקרקעי ישראל היוצא ירון ביבי שתרם רבות.

יובל שטייניץ: יש לו זכויות, מה שמגיע מגיע.

יובל שטייניץ: תודה מיוחדת לחיים כץ, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, על העברה מהירה, חלקה, יעילה של החוק, בתיאום אתנו, עניינית.

יובל שטייניץ: שכלל את החוק, שיפר עניינית, בתיאום עם הממשלה.

יובל שטייניץ: תודה לך, חיים, שעשית את זה מהר ולעניין.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אני חושב שאנחנו חייבים תודה מיוחדת כאן לעופר עיני, יושב-ראש ההסתדרות.

יובל שטייניץ: יש לו מניה, מניית זהב, ברפורמה הזו שיוצאת לדרך, לו וליושב-ראש האיגוד המקצועי אבי ניסנקורן.

יובל שטייניץ: הם תרמו לחוק, לרפורמה אמיתית שנותנת גמישות, כושר ניהול, חדשנות ביחסי עבודה.

יובל שטייניץ: בלעדי ההתגייסות של עופר עיני, ההסתדרות ואבי ניסנקורן לא היינו פה היום.

יובל שטייניץ: צריך להגיד את האמת, הם תרמו כאן לייעול המגזר הציבורי.

יובל שטייניץ: צריך להגיד תודה מיוחדת לשני אנשי אוצר, לרבים, אבל בעיקר לד"ר אודי ניסן, יושב-ראש אגף התקציבים היוצא, ויושב-ראש אגף השכר אילן לוין.

יובל שטייניץ: הם תרמו ימים כלילות, גם בלעדיהם לא היינו פה ברגע הזה.

יובל שטייניץ: תודה רבה לשניהם.

יובל שטייניץ: אחרון חביב, למוטי אהרוני מנציבות שירות המדינה.

יובל שטייניץ: יבואו כולם על הברכה.

יובל שטייניץ: כנסת נכבדה, חוק מצוין, רפורמה חשובה, מאבק אמיתי וקונסטרוקטיבי בביורוקרטיה – טוב לדיור, טוב לפתרונות, טוב להקטנת הביורוקרטיה שממנה סבלו מאות אלפי אזרחים.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לשר האוצר יובל שטייניץ.

ראובן ריבלין: [מס' מ/603; "דברי הכנסת", חוב' ל"ז, עמ' 21333, וחוב' ל"ח, עמ' 21678; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אני ממשיך בסדר-היום: הצעת חוק מיסוי מקרקעין (תיקוני חקיקה) (הוראות שעה), שיציג אותה יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת גפני.

ראובן ריבלין: לחוק זה יש הסתייגויות.

ראובן ריבלין: השר שטייניץ, אתה עומד על הסתייגותך?

יובל שטייניץ: כן.

ראובן ריבלין: אז רק יש הסתייגות אחת של השר שטייניץ, ואני מבין שהרוב פה בכנסת יקבל אותה.

יובל שטייניץ: מתואמת עם יושב-ראש הוועדה.

ראובן ריבלין: אם יושב-ראש ועדת הכספים והשר ביקשו להציג הסתייגות, מדוע הם לא קיבלו אותה בוועדה?

ראובן ריבלין: אני מכיר גם את יושב-ראש הוועדה וגם את השר, הייתם באים אלי, הייתי מסדר לכם על הרגע שזה ייגמר.

ראובן ריבלין: סטס ואני עשינו את זה בוועדת כספים.

ראובן ריבלין: בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפני הכנסת את הצעת חוק מיסוי מקרקעין (תיקוני חקיקה) (הוראות שעה), התשע"א–2011; הצעת חוק שנדונה בכנסת בקריאה הראשונה ביום ט"ז בתמוז התשע"א, 18 ביולי 2011, והועברה לוועדת הכספים של הכנסת.

ראובן ריבלין: נא לא להפריע.

ראובן ריבלין: לא לעמוד בזמן – מי שרוצה לעמוד, יצא בחוץ.

משה גפני: אני מבקש, אדוני היושב-ראש, להסביר את הצעת החוק, ולהסביר איך הגענו להסתייגות הזאת ולמה לא החזרנו את זה לוועדה.

משה גפני: הכול היה אפשר להיעשות.

ראובן ריבלין: אז אתה כבר תנמק.

ראובן ריבלין: תסביר גם את החוק, ותנמק גם את ההסתייגות.

ראובן ריבלין: השר יצטרף אליך.

משה גפני: בסדר גמור.

משה גפני: אני מבקש לומר, הצעת החוק הזאת באה לעודד אנשים שמחזיקים דירות, והדירות הללו הוסבו לעסקים, לכל מיני נושאים אחרים שהם אינם דירות מגורים – חלקן דירות שעומדות ריקות, אפילו לא מושכרות.

משה גפני: ובמסגרת הרצון של הממשלה ושל הכנסת, בגלל מצוקת הדיור, להוציא כמה שיותר דירות לשוק, הובאו מספר הצעות חוק לוועדת הכספים.

משה גפני: אנחנו אישרנו לא מכבר הצעת חוק שבאה לעודד מי שיש לו דירה שנייה, פטרנו אותו ממס שבח, ומי שרוכש דירה ראשונה הוספנו בוועדת הכספים – אגב, בשיתוף פעולה מלא עם שר האוצר, אף שהממשלה לא החליטה על כך – פטרנו את מי שרוכש את הדירה הראשונה ממס רכישה.

משה גפני: זה היה בהסכמה בין שר האוצר לביני.

משה גפני: אף שהממשלה לא חשבה על זה, בוועדת הכספים חשבנו בכל זאת, ובהתייעצות עם השר הוספנו גם את זה.

משה גפני: ועכשיו הביאה הממשלה את הצעת החוק הזאת, שהיא הצעת חוק מאוד חשובה.

משה גפני: היא תעודד אנשים להוציא דירות שלא נמצאות למגורים, אלא משתמשים בהן לצרכים אחרים.

משה גפני: יש מגדלי משרדים.

משה גפני: היום יש, ברוך השם, מספיק מקומות שבהם יש מקומות שמיועדים למשרדים ולא לדירות מגורים, שיעברו לשם.

משה גפני: במסגרת הצעת החוק שהגיעה לוועדת הכספים, כמו שקורה הרבה פעמים, הכניסו מאגף התקציבים רפורמה גדולה במס שבח.

משה גפני: ואני עשיתי את החשבון: שר האוצר יופיע בערב בטלוויזיה, והוא יצטרך לנמק רפורמה במס שבח, ולשכת עורכי-הדין תצעק נגד.

משה גפני: הם היו נגד.

משה גפני: ולשכת רואי-החשבון תצעק נגד, וכל הגופים שהופיעו בוועדת הכספים יצעקו נגד, והרפורמה במס איננה קשורה לעידוד אנשים להוציא את הדירות שלהם למגורים.

משה גפני: מה החלטנו?

משה גפני: החלטנו שנפצל את החוק, והכנסת אישרה לנו את זה.

משה גפני: החלטנו שאנחנו לוקחים את שני המרכיבים העיקריים, שזה ליבת החוק: מי שימכור את הדירה הזאת, שהיא היום בעסקים, בתוך שנתיים, יהיה לו פטור ממס שבח.

משה גפני: נותנים לו את הגזר.

משה גפני: והיה אם כעבור שנתיים הוא לא עשה את זה – – –

ראובן ריבלין: נגיד שאני קונה את זה ממנו וממשיך להפעיל עסק?

משה גפני: אוה, תיכף נגיע לזה.

משה גפני: זה ההסתייגות, תיכף נדבר עליה.

משה גפני: ואז כעבור שנתיים, אם הוא לא מכר את זה למגורים, תיכף נדבר מה קורה אם הוא לא מוכר את זה למגורים, אז מגדילים את הנושא של מס שבח.

משה גפני: אם היום יש פטור של מס שבח אחת לארבע שנים, אנחנו מגדילים את זה לאחת לשמונה שנים.

משה גפני: המשמעות של העניין, יש המקל והגזר, והתוצאה תהיה כזאת שבה יהיה כדאי לכל אחד למכור את הדירה למגורים.

משה גפני: היו דיונים בין חברי הוועדה לבין משרד האוצר, נעשו כמה שינויים.

משה גפני: החזרתי את זה ברוויזיה לוועדה, מפני שהזמן בער לנו מאוד, רצינו לגמור את זה לפני תום המושב.

משה גפני: החזרנו את זה לוועדה, עשינו את התיקונים, הבאנו את זה למליאת הכנסת.

משה גפני: באו במשרד האוצר וטענו טענה, לאחר שהיתה הרוויזיה והם אמרו מה ששאלת, אדוני היושב-ראש: מה יקרה?

משה גפני: אני מוכר את הדירה שלי, שהיא של עסקים, למגורים, וזה שנכנס לדירה הזאת ממשיך הלאה עסק.

משה גפני: אמרנו שאז יכולה להיות תוצאה, והתוצאה תהיה שאנחנו נותנים לו פטור ממס שבח, שזה המון כסף במקרים רבים, והוא מנצל את זה לרעה.

משה גפני: אין דירת מגורים, והוא קיבל את הפטור.

משה גפני: המדינה כאילו מימנה אותו עכשיו בהרבה כסף.

משה גפני: קבענו מה שהאוצר ביקש, באגף התקציבים.

משה גפני: הם ביקשו שהפטור ממס שבח יהיה תלוי ועומד במשך שנתיים.

משה גפני: טענו בוועדה: אם יהיה לו פטור תלוי ועומד, וזה יהיה תלוי בעצם בקונה, מה הוא עושה עם הדירה הזאת, בן-אדם לא ימכור.

משה גפני: הוא יודע מה יהיה בתוך שנתיים?

משה גפני: את הפטור הוא לא מקבל.

משה גפני: הוא יודע מה שהקונה יעשה?

משה גפני: טענו בוועדת הכספים, שזה לא יכול לחול על המוכר, מכיוון שזה הכול תלוי בקונה, ולכן הקנס צריך לחול על הקונה.

ראובן ריבלין: זה נוגד את חוק חופש הקניין.

משה גפני: לא, לא, לא.

ראובן ריבלין: אני קונה ואני הולך לעולמי, ובני יורש את זה.

ראובן ריבלין: הוא בא ושואל אותך: על מה אתה מגביל אותי?

משה גפני: אני הולך לומר.

משה גפני: אדם מוכר את הדירה שלו, שמיועדת לעסקים.

ראובן ריבלין: אפשר לקבל רשיון לעסקים?

ראובן ריבלין: אם בדירת מגורים אסור לעשות עסק, אתה תצווה על העירייה לא לאפשר לו ולא לתת לו רשיון עסק.

משה גפני: אני לא מצווה שום דבר.

ראובן ריבלין: לא, החוק.

משה גפני: אני אגיד לך מה אני עושה.

ראובן ריבלין: טוב, בבקשה.

משה גפני: אני רשות המסים.

משה גפני: אני מקבל – – –

ראובן ריבלין: לא היתה הערה מהלשכה המשפטית לעניין זה?

משה גפני: לא, אין בעיה.

ראובן ריבלין: אין בעיה.

משה גפני: אין בעיה.

משה גפני: לא, אבל אני רוצה את הטכניקה.

משה גפני: אני רשות המסים.

משה גפני: אם אני מקבל חוזה – – –

ראובן ריבלין: אין בעיה?

משה גפני: כן, כן, זה בסדר.

ראובן ריבלין: אין לי בעיה, זאת אומרת, לעשות עסק שם, את אומרת.

ראובן ריבלין: אין לי בעיה.

משה גפני: אני אסביר, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: יש מוכר, הוא פטור ממס שבח.

משה גפני: לא פטור.

משה גפני: יש תנאי.

ראובן ריבלין: לא, החוק מאפשר לו – –

משה גפני: החוק מאפשר בתנאי אחד.

ראובן ריבלין: – – לקבל הנחה גדולה במס שבח.

משה גפני: לא, לא.

משה גפני: הוא מקבל פטור ממס שבח בתנאי אחד – –

ראובן ריבלין: בתנאי אחד, שהוא מוכר.

משה גפני: – – שהוא מראה לרשות המסים שכתוב שהדירה הזאת מיועדת למגורים, היא נמכרה אך ורק למגורים.

ראובן ריבלין: יפה.

משה גפני: הוא קיבל פטור ממס שבח.

ראובן ריבלין: אני קניתי אותה ב-x, ומחרתיים אני מוכר אותה ב-x פלוס שקל אחד, על השקל אני משלם לך מס שבח.

ראובן ריבלין: אני יכול למכור אותה למי שאני רוצה, שיעשה בה מה שהוא רוצה.

משה גפני: בסדר גמור.

משה גפני: אבל אתה רוצה, הרי, את הפטור ממס שבח.

משה גפני: כדי לקבל עכשיו, בשנתיים האלה, את הפטור ממס שבח, אתה צריך להציג חוזה שמכרת את זה למגורים.

משה גפני: אין בעיה מבחינה משפטית.

ראובן ריבלין: אין בעיה.

ראובן ריבלין: אם לא אמרו היועצים המשפטיים, מה לי לענות את נפשי?

משה גפני: יפה.

משה גפני: ואז אני קיימתי דיון עם שר האוצר, ואמרתי לשר האוצר, מה ששאלת קודם, אדוני היושב-ראש:

משה גפני: אם אכן הוא לוקח את הדירה הזאת וממשיך להשתמש בה לעסקים, המוכר עשה את שלו.

משה גפני: זה החוזה, הקונה מפר את החוזה.

משה גפני: ואז קבענו שהוא ישלם מס רכישה, ומס הרכישה הוא בשווי של 7%.

משה גפני: אמרו במשרד האוצר: זה צריך לחול על המוכר.

משה גפני: אמרנו: לא בא בחשבון, זה יחול על הקונה.

משה גפני: דיברתי עם שר האוצר, שר האוצר קיבל את הסברה שלנו, וזה אכן חל על הקונה, מפני שהוא עכשיו גר בדירה.

משה גפני: אבל אמר לי שר האוצר, וקיבלתי את עמדתו; הוא אומר: אם אנחנו מדברים על פטור ממס שבח, שזה הרבה מאוד כסף, ומס הרכישה הוא בשווי של 7%, זה יכול להיות שהם יכולים לעשות בעצם מין עסקה כזאת, שהם ירוויחו הרבה כסף, והקנס יהיה מאוד נמוך.

ראובן ריבלין: נכון.

משה גפני: ואז באנו למסקנה, גם שר האוצר, ואני הצטרפתי אליו, שצריך להגדיל את מס הרכישה למשך שנתיים, שזה זמן מספיק שבן-אדם גר בדירת המגורים הזאת, שאם הוא אכן עושה מעשה שנוגד את החוזה ונוגד את מה שהמדינה עשתה בעניין הזה, הוא לא ישלם 7%, אלא 15%.

ראובן ריבלין: בסדר.

משה גפני: ה-15% האלה זה ההסתייגות של שר האוצר ושלי.

משה גפני: כבר לא רצינו להחזיר את זה לוועדה, מפני שרוויזיה – –

ראובן ריבלין: זה כבר חל על הקונה.

משה גפני: – – מפני שרוויזיה כבר היתה.

משה גפני: הקונה קיבל את זה, הוא מקבל את זה גם במחיר מוזל, מכיוון שהמוכר לא משלם מס שבח.

משה גפני: הוא פטור, והוא צריך לעמוד בתנאים האלה.

משה גפני: והיעד שלנו הוא יעד מאוד ברור: כמה שיותר דירות יצאו למגורים.

משה גפני: לפי דעתי החוק הזה הוא מאוד חשוב, והוא יצא למגורים.

משה גפני: אני מבקש להשלים, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: אני הרגשתי מאוד לא נוח עם המצב הזה, למה?

משה גפני: מפני שאני מסכם עם שר האוצר על ליבת החוק, ואני מקבל התקפות מאגף התקציבים שאני מסרס את החוק.

משה גפני: אני מקבל כותרת למחרת, אחרי שאני יושב אצל שר האוצר.

משה גפני: בכיר באוצר: ועדת הכספים סירסה את התוכנית של שטייניץ לשוק הדיור.

משה גפני: זה נכון שפקידי האוצר צריכים להציג בפני השר את כל מכלול השיקולים, מה צריך להיות בחוק, מה טובת העניין, מה מותר מבחינה משפטית, מה אסור מבחינה תקציבית, עד הקו האדום.

משה גפני: ובקו האדום, שיושב-ראש ועדת הכספים מסכם עם משרד האוצר מהו החוק ומה טובת העניין – ובאמת הגעתי להסכמה עם לשכת עורכי-הדין ולשכת רואי-חשבון ועם כולם, כולם תומכים בחוק הזה, כולם אומרים: האופוזיציה תמכה בזה, כולם, בניגוד לחוק המקורי, שהיתה לו התנגדות גורפת.

משה גפני: ולנו היה חשוב, גם מבחינה ציבורית, שהנושא הזה יעבור, ויעבור בשקט.

משה גפני: אז אני מקבל את הכותרת הזאת – בכיר באוצר: ועדת הכספים סירסה את התוכנית של שטייניץ.

ראובן ריבלין: לא, לא להראות את זה.

ראובן ריבלין: לא להראות את זה.

משה גפני: לא, אני לא מראה.

משה גפני: זה סתם.

משה גפני: סליחה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

משה גפני: והדבר הזה, באמת, אני חושב שזה חציית קו אדום.

משה גפני: אנחנו מבינים בכלכלה ובציבוריות הישראלית לא פחות מאותו פקיד באוצר, שאני כמובן לא אומר את שמו.

משה גפני: אני יודע מי זה.

משה גפני: שר האוצר מבין.

משה גפני: הוא משקיע את כל-כולו במשברים הללו.

משה גפני: הוא יודע מה טוב, ומה רע.

משה גפני: הוא יודע מה אפשר לעשות, מה אי-אפשר לעשות.

משה גפני: הוא יודע מה קליט, מה לא קליט.

משה גפני: עם כל הכבוד, אני יושב אצל שר האוצר, בכירים ברשות המסים, במשרד האוצר, אומרים שזה החוק הנכון ביותר.

משה גפני: משרד המשפטים אומר שהחוק שהבאנו הוא הנכון ביותר מבחינה משפטית, הוא הטוב ביותר.

משה גפני: אז אני מקבל כותרת כזאת.

משה גפני: הבעיה שלי שאני כבר הרבה שנים בכנסת, ולא מתרגש מזה.

משה גפני: אבל מי שמתרגש מזה צריך לחנך את הפקידים האלה.

משה גפני: אני מבקש את התמיכה של מליאת הכנסת בחוק החשוב הזה ובהסתייגות של שר האוצר ושלי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גפני, חבר הכנסת גפני, אני מבקש בתור חבר לשעבר בוועדת הכספים תחת שרביטם של סטס מיסז'ניקוב, השר היום, ושר הבריאות ליצמן, אני רוצה פשוט להסביר מה הבנתי על-פי העצה שקיבלתי מהיועצת המשפטית של הוועדה, שלפי הצעת החוק – גפני, אני מקריא את זה כדי שיירשם – לפי הצעת החוק הקונה חייב להתגורר, על-פי הצעת חוק זו, בדירת המגורים במשך שנתיים.

משה גפני: נכון.

ראובן ריבלין: וזה חייב להופיע – – –

משה גפני: נכון.

יובל שטייניץ: או להשכיר – – –

משה גפני: או להשכיר למגורים.

ראובן ריבלין: בסדר.

ראובן ריבלין: או להשכיר למגורים – בסדר.

ראובן ריבלין: לא התגורר הקונה שנתיים, או לא הושכרה הדירה למגורים לשנתיים, ישלם הקונה מס רכישה מוגדל.

משה גפני: נכון.

ראובן ריבלין: החשש היה שאם המוכר ימתין שנתיים לקבלת הפטור, כפי שהיטיב השר לומר, הוא יהסס אם בכלל למכור את המשרד – –

משה גפני: נכון.

ראובן ריבלין: – – ומטרת החוק להוציא הרבה דירות לשוק תסוכל.

ראובן ריבלין: עכשיו אנחנו מבינים את זה ברמה המשפטית, ואנחנו מודים לך, ואנחנו נצביע על כל הדברים.

משה גפני: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רשמנו את מחאתך כלפי הפקידים המסורים של משרד האוצר, ואני מוכרח לומר זאת.

ראובן ריבלין: אל תזלזלו באגף תקציבים.

משה גפני: ממש לא.

ראובן ריבלין: הם בשיניהם מנסים שלא נשתגע ונעבור את תקרת ההוצאה, שכן כל הדברים שאנחנו מחויבים בהם, ממשלה צריכה לבוא ולקבוע את סדרי העדיפויות.

ראובן ריבלין: אם אנחנו נשבור את הכלל שאנחנו פוגעים ופורצים את תקרת ההוצאה, אוי לה למדינתנו, ואוי לה לכלכלתנו.

משה גפני: אבל, אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: צריך כמובן את סדרי העדיפויות לשנות, וצריך אולי לשים יותר כסף לאותם דברים שאנחנו היום עדים לכשל שהתמשך שנים ופורץ היום.

ראובן ריבלין: טוב, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה על שם החוק.

ראובן ריבלין: שם החוק, כי אנחנו צריכים להצביע על הסתייגות בסעיף 1.

ראובן ריבלין: אז לשם החוק אין הסתייגויות, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד הצעת החוק, שם החוק כהצעת הוועדה – יצביע.

ראובן ריבלין: אני מדבר כמובן על הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה).

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 7 בעד שם החוק – 46 נגד – 1 נמנעים – אין שם החוק נתקבל.

ראובן ריבלין: 46 בעד, אחד נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת הוועדה לשם החוק נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים לסעיף 1, ובסעיף 1 הסתייגותם של שר האוצר ושל יושב-ראש ועדת הכספים משה גפני.

ראובן ריבלין: מי בעד ההסתייגות?

ראובן ריבלין: מי נגד ההסתייגות?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 8 בעד ההסתייגות – 48 נגד – אין נמנעים – אין ההסתייגות של שר האוצר ושל חבר הכנסת משה גפני לסעיף 1 נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד ההסתייגות לסעיף 1 – 48, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שההסתייגות נתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי, אני מצביע עכשיו על סעיף 1, כולל ההסתייגות שנתקבלה.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, הסתייגותך התקבלה.

ראובן ריבלין: האם אתה רוצה למשוך את החוק מפני – – –

משה גפני: – – –

ראובן ריבלין: אה, אתה לא רוצה.

ראובן ריבלין: טוב, אוקיי.

ראובן ריבלין: אז אנחנו מצביעים על סעיף 1, כולל ההסתייגות.

ראובן ריבלין: נא להצביע – סעיף 1, כולל ההסתייגות, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 9 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגות שנתקבלה – 49 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגות שנתקבלה, נתקבל.

ראובן ריבלין: 49 בעד, אין נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שסעיף 1 נתקבל, כולל ההסתייגות שנתקבלה לסעיף 1.

ראובן ריבלין: לסעיף 2 אין הסתייגויות.

ראובן ריבלין: לכן, אני מצביע על סעיף 2 כהצעת הוועדה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 10 בעד סעיף 2 – 48 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 2 נתקבל.

ראובן ריבלין: 48 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שסעיף 2 נתקבל כהצעת הוועדה.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הוועדה, האם להצביע בקריאה שלישית?

משה גפני: כן.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מצביע את כל החוק בקריאה שלישית לפי בקשת יושב-ראש ועדת הכספים.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: שר האוצר רוצה גם לומר דברים.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 11 בעד החוק – 51 נגד – 1 נמנעים – אין חוק מיסוי מקרקעין (תיקוני חקיקה) (הוראות שעה), התשע"א–2011, נתקבל.

ראובן ריבלין: 51 בעד, אחד מתנגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שחוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 71) – פיצול – התקבל בקריאה שלישית, וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: אדוני שר האוצר, בבקשה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה להגיד תודה.

יובל שטייניץ: קודם כול, תודה לסגני, סגן שר האוצר איציק כהן.

יובל שטייניץ: הרעיון המקורי היה שלו.

יובל שטייניץ: הוא בא אלי לפני ארבעה-חמישה חודשים, אמר לי: יובל, יש 60,000–70,000 דירות שמשתמשים בהן למשרדים.

יובל שטייניץ: אולי ניתן איזה עידוד, איזה תמריץ, להפוך חלק מהן למגורים.

יובל שטייניץ: זה דירות שכבר קיימות, לא צריך לבנות אותן.

יובל שטייניץ: המשרדים, יש להם לאן לעבור.

יובל שטייניץ: מי שרוכש אותן יכול להיכנס בתוך כמה חודשים, ולא בתוך שלוש שנים.

יובל שטייניץ: ואכן, הרעיון קרם עור וגידים.

יובל שטייניץ: איציק, תודה רבה לך.

יובל שטייניץ: בזכות החוק הזה – החוק הזה הוא מיידי, הוא משפיע כבר מאתמול על שוק הדירות, ביתר עוצמה בחודשים הקרובים.

יובל שטייניץ: בזכות החוק הזה, אני יכול להגיד ברמת סמך גבוהה, שאנחנו נראה התמתנות, עצירה, וכנראה אפילו ירידה מסוימת במחירי הדירות בתוך חצי השנה הקרובה, לקראת סוף 2011, או תחילת 2012.

יובל שטייניץ: תודה על הרעיון ועל הסיוע.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: כדי להסיר כל – – –

יובל שטייניץ: רגע, שנייה שנייה.

יובל שטייניץ: עוד שנייה בבקשה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יובל שטייניץ: אני צריך להגיד תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכספים הרב גפני על השכל הישר, על תיקון של כמה דברים.

יובל שטייניץ: הגרסה שהוצאנו בסוף טובה בכמה פרמטרים מהגרסה המקורית שהגשתי לך.

יובל שטייניץ: תודה על שיתוף הפעולה לך, לוועדת הכספים, ולשגית היועצת המעולה שלך, היועצת המשפטית.

יובל שטייניץ: אחרונים חביבים – אני רוצה להגיד תודה, תקשיב טוב, גפני, לפקידי האוצר, לאנשי אגף התקציבים, לד"ר אודי ניסן ולראובן קוגן על סיוע אדיר בכל הנושא הזה ובחוק.

יובל שטייניץ: לאנשי רשות המסים, יהודה נסרדישי וערן ואחרים.

יובל שטייניץ: תודה לסגן השר איציק כהן, תודה לוועדת הכספים וליושב-ראש גפני, ותודה לפקידים המסורים של משרד האוצר.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, בימים אלה מרבים לתקוף את האוצר שלא בצדק – פקידים מסורים, מקצועיים.

יובל שטייניץ: בזכותם במידה רבה כלכלת ישראל נמצאת במקום טוב והאבטלה נמוכה והצמיחה גבוהה, ויש הקצאות לחברה ולחינוך ולרפורמות; במידה רבה בזכות הפקידים המסורים של משרד האוצר.

יובל שטייניץ: גם בימים כאלה צריך לזכור – כל התלהמות נגד אנשי האוצר, פקידי האוצר, זה עוול מוסרי, זה חוסר צדק היסטורי וזה פגיעה בכלכלת ישראל.

יובל שטייניץ: מותר להתווכח, אבל צריך לכבד אנשים שעושים עבודה טובה ומסורה.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גפני רוצה גם להודות.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: האם יש מישהו – חבר כנסת יושב-ראש ועדת העבודה, יש לך גם – מביא רווחה, החוק.

ראובן ריבלין: רוצה להודות גם?

קריאה: – – –

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, אנשים מקבלים כאן את החוק בסופו של דבר לחמש דקות להצבעה, וזה בסדר.

משה גפני: אבל שידעו שהצוות של הוועדה עושה עבודה יום ולילה.

ראובן ריבלין: ודאי.

ראובן ריבלין: אתה בירכת אותם קודם.

ראובן ריבלין: לא בירכת?

משה גפני: לא.

ראובן ריבלין: אה, חייב.

משה גפני: היועצת המשפטית של הוועדה שגית אפיק, והצוות הלא גדול שנמצא בוועדה: טמיר כהן מנהל הוועדה וצוות הוועדה.

משה גפני: הונחו שני חוקים נוספים גדולים שעובדים על זה יום ולילה.

משה גפני: הם יובאו להצבעה בעזרת השם ביום – – –

ראובן ריבלין: בעזרת השם, חוק הפיצוי – פינוי.

משה גפני: מה שביקשת, אדוני יושב-ראש הכנסת, רצינו לסיים – – –

ראובן ריבלין: צריך להביא לסיום את עניין – – –

משה גפני: – – – את החוק, החוק האחרון של מפוני גוש-קטיף.

ראובן ריבלין: חייבים.

משה גפני: אנחנו עובדים על זה גם עכשיו, ואני מקווה שזה יבוא ביום רביעי.

משה גפני: ואני מצאתי לחובה על אף שאין – – –

ראובן ריבלין: אנחנו נמשיך את המושב עד שיאושר חוק זה.

משה גפני: יאושר, יאושר, יאושר.

משה גפני: אתה יודע שוועדת הכספים – – –

ראובן ריבלין: הגיע העת שמגורשי גוש-קטיף יגיעו לסיום סבלם.

ראובן ריבלין: הדבר הזה הוא – – –

משה גפני: סיימנו את החוק ביום – – – בלילה, והוא יובא בעזרת השם ביום רביעי להצבעה.

משה גפני: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ברוך השם.

ראובן ריבלין: תודה רבה לאדוני.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לאדוני.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו ממשיכים.

ראובן ריבלין: אני מזמין את שר הרווחה לבוא ולעלות על דוכן הכנסת.

ראובן ריבלין: רציתי לומר קודם, כדי להסיר כל ספק – החוק שעבר ושעליו גמרנו את ההלל הוא הצעת חוק מיסוי מקרקעין (תיקוני חקיקה) (הוראת שעה) – זה השם שייחסתי לחוק מיסוי מקרקעין שנקרא כאן, משום מה, במוניטור: הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה).

ראובן ריבלין: צריך לומר הצעת חוק מיסוי מקרקעין (תיקוני חקיקה) (הוראת שעה), התשע"א–2011.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/614).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אדוני שר הרווחה, כבר אמרתי ליושב-ראש ועדת הכנסת לעלות קודם, אבל בינתיים שכחתי והעליתי, ולא מורידים מהדוכן.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה בפתח דברי להודות לחבר הכנסת דב חנין, כנציג מהאופוזיציה, ולחברת הכנסת דליה איציק, וכמובן לקואליציה, שהסכימו שנעלה את הצעת החוק החשובה הזאת, ולא יהיו גם דוברים, כדי לקצר, ואני באמת אעמוד בזה.

משה כחלון: אני רק אומר שהצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון מס' 37) מדברת על הכפלת סכום הכסף שקשישים מקבלי הבטחת הכנסה באזורים הקרים בארץ, מקבלים עבור חימום בחודשים אוקטובר, נובמבר ודצמבר.

משה כחלון: מדובר באנשים – מקבלי הבטחת הכנסה ללא הכנסות נוספות, שגרים באזורים קרים בארץ.

משה כחלון: אני מבקש את תמיכת חברי הכנסת.

משה כחלון: אני מבקש להעביר את הצעת החוק – אדוני היושב-ראש, אני מבקש להעביר את זה לוועדת העבודה והרווחה ולעשות כל מאמץ – אני מאמין שיושב-ראש הוועדה חבר הכנסת חיים כץ מבין את החשיבות.

משה כחלון: כולנו רוצים שכבר בחורף הזה הקשישים יקבלו דמי חימום סבירים ומכובדים, כך שעד יום רביעי נוכל להעביר את זה, בעזרת השם, בקריאה שנייה ושלישית.

משה כחלון: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לשר הרווחה והשירותים החברתיים.

מגלי והבה: לדיון בקריאה הראשונה בהצעת החוק לא נרשם אף מתדיין.

מגלי והבה: לכן אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: לא העברת – – – הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 24 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון מס' 37), התשע"א–2011, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 24 – ככה אני מוסיף גם את היושב-ראש, שאני הצבעתי במקומו.

ראובן ריבלין: – – –

מגלי והבה: שלי אני מוסיף, ואנחנו ככה נהיה 25 בעד.

מגלי והבה: אם כך, הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון מס' 37), התשע"א–2011, עברה בקריאה ראשונה, ותעבור להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מגלי והבה: [נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: החלטת ועדת הכלכלה, לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת, בדבר חלוקת הצעת חוק לתיקון פקודת מסילות הברזל (מס' 6), התשע"א–2011 (מ/563).

מגלי והבה: יושב-ראש ועדת הכלכלה, שכבר נמצא על הדוכן, יציג לנו את ההחלטה כמובן, ולאחר מכן נעבור להצבעה.

מגלי והבה: בבקשה.

ועדת הכלכלה): אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברות וחברי הכנסת, על-פי הצעת ועדת הכלכלה הכנסת מחליטה, לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת, להרשות לוועדת הכלכלה להביא בשלב זה את הצעת חוק לתיקון פקודת מסילות הברזל (מס' 6), התשע"א–2011, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית ללא הסעיפים – או חלקים מסעיפים – הנוגעים בנושא כרטיס חכם ובנושא העיצומים הכספיים – חלק מסעיף 1(2); סעיף 1(3), (4) ו-(6); בסעיף 30 – חלק מסעיף 46י(ד)(4), (5) ו-(6) המוצע; סעיף 35(2)(ג) ו-(4), וכן סימן י"ב לפרק ד'1 המוצע.

ועדת הכלכלה): הצעת חוק לתיקון פקודת מסילות הברזל (מס' 6), התשע"א–2011, נדונה בכנסת בקריאה ראשונה ביום ג' באדר א' תשע"א, 7 בפברואר 2011, והועברה לדיון בוועדת הכלכלה.

ועדת הכלכלה): הצעת החוק נועדה בעיקרה לקבוע הסדרים מפורטים הנדרשים להפעלתה של רכבת מקומית – הרכבת הקלה – שהיא אמצעי תחבורה חדש בישראל, הצפוי לפעול בשלב ראשון בירושלים.

ועדת הכלכלה): הסדרים אלה כוללים בין היתר הוראות בדבר הסדרת התנועה והשתלבות הרכבת המקומית בדרך, היתר הפעלה הנדרש לשם הפעלת רכבת מקומית, רישוי בעלי תפקידים שבעל היתר הפעלה יחויב להעסיק, חקירת אירוע בטיחותי, הסדרי תשלום בעד נסיעה ברכבת מקומית, לרבות הוראות לעניין השימוש בכרטיס חכם, וכן סמכויות פיקוח ואמצעי אכיפה, ובכלל זה עיצום כספי.

ועדת הכלכלה): נוסף על כך, אדוני היושב-ראש, כוללת הצעת החוק תיקונים שונים בפקודת מסילות הברזל [נוסח חדש], התשל"ב–1972, הנוגעים גם ברכבת הנעה על מסילת ברזל ארצית.

ועדת הכלכלה): כאמור, קביעת הסדר חקיקתי מפורט לגבי רכבת מקומית נדרש, בשלב זה, לשם תחילת ההפעלה המסחרית של הרכבת המקומית בירושלים, הצפויה במהלך חודש אוגוסט 2011, כלומר במהלך החודש הזה.

ועדת הכלכלה): כדי להימנע מעיכוב בקבלת הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, וככל שמדובר בהוראות הנדרשות לשם הנחת תשתית משפטית ראויה להפעלת הרכבת המקומית בירושלים, החליטה ועדת הכלכלה, בהתאם להוראות סעיף 121 לתקנון הכנסת, לפצל מהצעת החוק את ההוראות הנוגעות בכרטיס חכם ובעיצום כספי, שאינן הכרחיות לצורך תחילת ההפעלה של הרכבת המקומית בירושלים, ומעלות שאלות משפטיות הדורשות בחינה ודיון שאינם אפשריים בלוח הזמנים הנתון, ולדון בהן בנפרד.

ועדת הכלכלה): אדוני היושב-ראש, ועדת הכלכלה קיימה סיור בתוואי הרכבת הקלה, ובעיקר במרכז העיר בירושלים – – –

מגלי והבה: לא נסעתם ברכבת?

ועדת הכלכלה): לא.

מגלי והבה: בפעם הבאה.

ועדת הכלכלה): הלכנו לפגוש את הסוחרים שזועקים זעקת כאב, פשוט – חייהם אינם חיים מסחריים.

מגלי והבה: מסכים.

ועדת הכלכלה): לכן ראינו צורך לפצל את הצעת החוק, כדי שלא לעכב או לתת תירוץ נוסף למי שאמור להתחיל בהפעלת הרכבת הקלה, כדי שהרכבת באמת תוכל להתחיל לנסוע, ואנשים יוכלו להתפרנס כמו שהתפרנסו בעבר.

ועדת הכלכלה): ראינו עסקים קורסים, ראינו בעלי עסקים דומעים ממש, מולנו; פשוט נכפה עליהם מצב שהוא בלתי אפשרי.

ועדת הכלכלה): לכן אנחנו מביאים לפניכם את הבקשה הזאת.

ועדת הכלכלה): הכנסת מתבקשת לאשר את ההחלטה.

ועדת הכלכלה): אלה הטעמים לפיצול, ואני מקווה – פה-אחד.

ועדת הכלכלה): תודה.

מגלי והבה: תודה ליושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת כרמל שאמה.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, על הצעת ההחלטה הזאת אנחנו מצביעים.

מגלי והבה: לאחר מכן יתקיים דיון – אלה שנרשמו.

ראובן ריבלין: שוב לא העברת – – –

דוד רותם: שוב לא הפעלת?

נסים זאב: זה בדיוק כמו הרכבת הקלה; תמיד תקועה.

נסים זאב: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה – 25 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכלכלה בדבר חלוקת הצעת חוק לתיקון פקודת מסילות הברזל (מס' 6), התשע"א–2011, נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 25, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, החלטת ועדת הכלכלה לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת בדבר חלוקת הצעת חוק לתיקון פקודת מסילות הברזל (מס' 6), התשע"א-2011, נתקבלה.

מגלי והבה: [נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: החלטת ועדת החוץ והביטחון, לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת, בדבר חלוקת הצעת חוק ההתגוננות האזרחית (תיקון מס' 16), התש"ע–2010 – 537.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת זאב בילסקי, בשם יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, להציג לנו את ההחלטה.

מגלי והבה: לאחר מכן יהיה דיון – אלה שנרשמו.

דוד רותם: – – –

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, תודה, ועדת החוץ והביטחון, למעשה ועדת המשנה להגנת העורף בראשותי, דנה בלקחים של מלחמת לבנון השנייה.

זאב בילסקי: אז ראינו את הרשויות המקומיות ואת ארגוני המתנדבים פועלים ללא לאות.

זאב בילסקי: כדי להסדיר את כל הנושאים האלה בחוק, כדי שאותם מתנדבים ידעו שהם מכוסים, הרשויות המקומיות תפעלנה ותמשכנה לשאת בנטל גם במלחמה הבאה, שאנחנו מקווים שלא תהיה.

זאב בילסקי: לכן אנחנו החלטנו – החוק הזה הוא חוק ארוך מאוד, חוק קרקעי – שאנחנו עובדים במנות; אנחנו הבאנו לכנסת לפני כמה שבועות – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת מיכאלי ומי חבר הכנסת שנותן לנו את הגב?

מגלי והבה: יושב-ראש הקואליציה.

מגלי והבה: אז תעיר לו בבקשה.

זאב בילסקי: אלקין, אלקין.

מגלי והבה: שב.

מגלי והבה: אל תיתן לנו את הגב שלך.

מגלי והבה: תודה.

זאב בילסקי: ולכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו החלטנו לפצל את זה לאחר שהעברנו חלק ראשון ב-21 ביולי, ועכשיו אנחנו רוצים להביא הצעת חוק שכוללת סוגיות שונות.

זאב בילסקי: הוועדה החליטה לדון בכל נושא בנפרד ולהביא לאישור הכנסת את הצעת החוק פרק אחר פרק.

זאב בילסקי: לכן הבאנו ב-30 במרס – סליחה, לא, ביולי – את החלק הראשון, ועכשיו אנחנו רוצים להביא חלק נוסף, שדן בנושאים כמו סמכויות של חברי הג"א, תפקידי ארגוני העזר, סמכויותיהם, חובותיהם, זכויותיהם של חברי ארגוני העזר, שירות הסעה לצורך הצלה ותחולת פרק המקלטים על המדינה.

זאב בילסקי: לכן אני מבקש שהכנסת תרשה לוועדת החוץ והביטחון לחלק את הצעת החוק ולהביא בפניה בשלב זה רק את חלק ההצעה שאינו כולל את סעיפים 2, 3, 8, 12, 14, 16, 19, 29 ו-31, ואני בטוח שכל חברי הכנסת היושבים כאן ייענו לבקשתי ויצביעו בעד הפיצול.

זאב בילסקי: תודה, אדוני.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת זאב בילסקי.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: נא לשבת.

אריה אלדד: יש דיון לפני הצבעה.

אריה אלדד: כך נהוג בחלק מהפרלמנטים.

מגלי והבה: העירו לתשומת לבי שנרשמו שני דוברים להתדיין בהחלטה הזאת: חבר הכנסת אריה אלדד, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

מגלי והבה: לאחר מכן נעבור להצבעה.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, החוק הזה הוא חוק טוב אולי, אבל הוא משול למי שמנסה לבנות את הקומה ה-12 לפני שבנה את היסודות של הבניין – –

דן מרידור: – – –

אריה אלדד: – – בשיטת הקפיטריה בטבריה, נכון.

אריה אלדד: אני מציע להסב את שמו ל"חוק הקפיטריה בטבריה".

אריה אלדד: שנים לא ידעתי מה משמעות הביטוי לצור על פי צלוחית, עד שפעם אחת הגעתי לזיכרון-יעקב, לבית-סמסונוב, ושם ראיתי את הגברת מלכה סמסונוב, סוכנת ביתה של הגברת רבקה אהרונסון, מכינה מרקחת, שמה אותה בצלוחית, ולוקחת נייר, שמה אותו על צלוחית הריבה, שלא יבואו זבובים, קושרת אותו בגומייה, וזה לצור על פי צלוחית.

אריה אלדד: חברי הכנסת, זה הדבר היחיד שאפשר לעשות עם החוק שהנחתם בפנינו היום – לצור על פי צלוחית, משום שמרוב רצון לתקן, קלקלו, ומשום שמרוב רצון לרצות את חברי הפרגמנט – השבר של סיעת העבודה, שהתפלגה והוקמה קדימה, נתנו לשר מתן וילנאי, שהיה סגן שר חשוב מאוד לענייני העורף במשרד הביטחון – – –

שלמה מולה: לא הוקמה קדימה, התכוונת לעצמאות.

אריה אלדד: עצמאות.

אריה אלדד: עצמאות.

אריה אלדד: סליחה.

אריה אלדד: סליחה.

דן מרידור: אין הבדל גדול.

אריה אלדד: אין הבדל גדול, נכון.

אריה אלדד: תיקנו אותי שאין הבדל גדול.

אריה אלדד: תיקנו בצדק.

אריה אלדד: אבל מה שקרה, שהשר מתן וילנאי, השר להגנת העורף, שיש לו כל האחריות, אין לו שום סמכות.

אריה אלדד: כשהוא היה סגן שר במשרד הביטחון היתה לו סמכות.

אריה אלדד: הוא יכול היה, מתוקף הסמכויות שהואצלו בחוק למשרד הביטחון, לטפל בענייני העורף, והג"א, וכל מה שקשור להכנת העורף האזרחי של מדינת ישראל.

אריה אלדד: הוא יכול היה לעשות את זה מכוח מה שהחוק נתן לשר הביטחון.

אריה אלדד: היום הקימו משרד מיוחד, נתנו לו את רשות החירום הלאומית, והוא יכול, אם חלילה תהיה מלחמה מחר, לדבר, כדבר המשל הקדמוני – לדבר עם הלוסטרה.

אריה אלדד: הוא לא מוסמך לתת הוראה לשום משרד.

אריה אלדד: רק משרד הביטחון יכול, מתוקף הסמכויות שהואצלו לו בחוק, ולפיכך יש לנו חוק הג"א.

אריה אלדד: אנחנו רוצים לפצל אותו, לתקן אותו, אבל השר שהופקד על הטיפול בעורף, אין לו שום סמכות.

אריה אלדד: הנושא הועלה בפני ראש הממשלה, והוא אמר לנו היום – היום אמר לנו שהוא סבור היה שצריך להיות שר לענייני עורף בתוך משרד הביטחון, אבל המשפטנים אמרו לו שאי-אפשר.

אריה אלדד: אז מה קרה?

אריה אלדד: מינו ועדה, ועדת האלוף במילואים זאב ליבנה, שמכיר היטב את פיקוד העורף ומכיר את כל ענייני העורף, והוא בא לפנינו ואמר שהמשרד החדש, שנקבע עם השר המכובד מתן וילנאי, נטול כל סמכויות.

אריה אלדד: הוא מקווה שיהיה לו מנכ"ל, ושהמנכ"ל יוכל, יחד עם מנכ"ל משרד הביטחון, לשלוט בגופים משותפים, למשל האגף לנכסים במשרד הביטחון.

אריה אלדד: אמר לנו מנכ"ל משרד הביטחון: אפילו מהדק משרדי הוא לא יקבל אצלי.

אריה אלדד: מרוב שרצינו לתקן, קלקלנו.

אריה אלדד: אינני רוצה בהזדמנות הזאת לחוות דעה אם יש צורך במשרד מיוחד להגנת העורף או לא, אבל אם יש צורך, צריך לתת לו סמכויות, ואם אין צורך, שיהיה שר במשרד הביטחון, ובא לעורף של ציון גואל.

אריה אלדד: אני מציע להתנגד לחוק כהצבעת מחאה, כדי שהממשלה לא תמציא משרד ולא תיתן לו סמכויות.

אריה אלדד: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אריה אלדד.

מגלי והבה: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, השר, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת בילסקי שמביא לפה הצעת חוק של התגוננות אזרחית, אני רוצה לדבר אתך על התגוננות אזרחית.

מיכאל בן-ארי: אתמול, אדוני היושב-ראש, העברתי את הלשכה שלי בתל-אביב, בשכונת-התקווה, כמה מטרים לגן-התקווה.

מיכאל בן-ארי: גן-התקווה זה חוויות הילדות שלי כמדריך ב"צופים", בשבט "חורב", במרחק כמה מטרים משם.

מיכאל בן-ארי: עם החבר'ה בשבת אחרי-הצהריים, כשהייתי מעביר פעולות, הייתי בא לגן-התקווה.

מיכאל בן-ארי: אני מגיע לגן-התקווה – אגב, ב"וודסטוק" ברוטשילד, עוד לא יצא לי לפגוש שם את המפונקים, אלה שעד גיל 30 מטיילים בנפאל, בתאילנד, בדרום-אמריקה, ובגיל 35 אומרים: תן לי דירה.

מיכאל בן-ארי: כל אחד רוצה דירה, אין בעיה.

מיכאל בן-ארי: מצוקות אמיתיות, אדוני היושב-ראש, יש בשכונת-התקווה.

מיכאל בן-ארי: אני מגיע לשם, מגיע בחור עם חולצה כחולה של "הנוער העובד והלומד", עם שרוך אדום, אומר לי: חבר הכנסת בן-ארי, מה אתה עושה פה?

מיכאל בן-ארי: שאלתי אותו: סליחה, מה אתה עושה פה?

מיכאל בן-ארי: הוא אומר לי: אני פה כבר שבוע.

מיכאל בן-ארי: אמרתי לו: סליחה, ילד טוב, אני לא פה שבוע, אני נולדתי פה, אני גדלתי פה, בית-ספר תיכון – – –

מגלי והבה: ועוד היית מדריך ב"צופים".

מגלי והבה: איזה צופים יצאו לנו.

מיכאל בן-ארי: איזה צופים?

מיכאל בן-ארי: "הצופים הדתיים".

מיכאל בן-ארי: אנחנו היינו בעדת "הצופים".

מיכאל בן-ארי: שם זה מה שהיה לנו, זאת היתה הפעילות שלנו כבני-נוער שם, בשכונת-התקווה.

מיכאל בן-ארי: ומעבר לזה, שמונה חודשים אני פה מקבל קהל, שבוע אחרי שבוע, ושוב לפעמים באמצע השבוע לפי הצרכים, אבל הטרמפיסטים האלה – שאלתי אותו: תגיד לי, זה אתה גם כן פה מאלה שמקבלים את הסודנים?

מיכאל בן-ארי: אז הוא אומר לי: כן.

מיכאל בן-ארי: אמרתי לו: אה, על זה נאמר:

מיכאל בן-ארי: לעשות מעשה זמרי ולבקש דירה כפנחס.

מיכאל בן-ארי: אתם אלה שהבאתם לפה את הצרה שאנשים נזרקים מהבתים שלהם.

מיכאל בן-ארי: היתה לי שם אשה שאמרה – הסיפורים שם נוראים – הבת שלי התחתנה עם מישהו נרקומן, גרה בדירה, עלה לה 2,000 שקל, עכשיו את אותה דירה משכירים לסודנים ב-3,500 שקל.

מיכאל בן-ארי: היא עם שני ילדים גרה אצלי.

מיכאל בן-ארי: עכשיו כולנו באנו לגור בתוך אוהל, למה לי בעצמי יש בבית עוד שמונה ילדים חוץ ממנה ואני לא יכולה, אנחנו לא יכולים לחיות ככה.

מיכאל בן-ארי: יש מצוקות אמיתיות, אבל באים הטרמפיסטים המפונקים האלה, שעשו "וודסטוק" ברוטשילד, שעד גיל 30, כמו שאמרתי, טיילו בכל העולם, עישנו נרגילה, טיילו בפאבים, עשו יענו תואר ראשון במדעי הרוח והדשא, ועכשיו: הב לי הב, תן לי.

מיכאל בן-ארי: יש מצוקות במדינת ישראל.

מיכאל בן-ארי: איך אמר פעם הרב ליאור?

מיכאל בן-ארי: מספר הרב ליאור, הרב של קריית-ארבע, בא אליו מישהו ואמר לו: אני מתחתן ואין לי דירה; שייתן לו צדקה.

מיכאל בן-ארי: שאל אותו הרב ליאור: איפה אין לך דירה?

מיכאל בן-ארי: אומר לו: אין לי דירה בירושלים.

מיכאל בן-ארי: אומר לו הרב ליאור: גם לי אין דירה בירושלים.

מיכאל בן-ארי: רבותי, יש במדינת ישראל מספיק מקומות לגור, וממשלת ישראל לא עשתה כלום.

מיכאל בן-ארי: לצערי הרב, ראש הממשלה התגאה לפני אנגלה מרקל לפני שלושה-ארבעה חודשים: אני ראש הממשלה שבנה הכי פחות, ועכשיו זה בא לו בפנים, מה שנקרא.

מיכאל בן-ארי: הוא בנה הכי פחות, ובאמת יש מצוקת דיור.

מיכאל בן-ארי: צריך לבנות.

מיכאל בן-ארי: הוא זה שחנק 1,500 יחידות דיור פה בירושלים, במרכז ירושלים – רמת-שלמה.

מיכאל בן-ארי: יש מצוקת דיור.

מיכאל בן-ארי: הטרמפיסטים מרוטשילד, ואלה עם החולצות הכחולות שפתאום נהיו חברתיים, יענו, את אלה אנחנו צריכים לשים בצד, ולפתור את הבעיות האמיתיות.

מיכאל בן-ארי: שואל אותי, מה אני עושה פה?

מיכאל בן-ארי: אני גדלתי בשכונת-התקווה, והם הטרמפיסטים שבאים כביכול למחאה חברתית, כדי לסכן את מדינת ישראל ולהחריב אותה.

מיכאל בן-ארי: צריך לשים דברים במקום.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

מגלי והבה: כמובן, חבר הכנסת , יש לו הזכות להשיב למתדיינים שהיו כאן.

מגלי והבה: בבקשה.

זאב בילסקי: ידידי חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, בין האנשים שיושבים שם באוהלים יש אנשים שנושאים את המדינה הזאת על כתפיהם, משלמים מסים, הולכים למילואים – –

מיכאל בן-ארי: גם אנחנו.

זאב בילסקי: – – ולכן לא כדאי להכליל, ולהגיד לאנשים, מי מעשן ככה, מי מעשן אחרת.

זאב בילסקי: דבר שני, אני חייב פה לעמוד ולהגן על השר להגנת העורף מתן וילנאי.

זאב בילסקי: השר מתן וילנאי, אני רואה שחבר הכנסת אלדד יצא מכאן – אה, כן, אז אתה כאן.

אריה אלדד: רק אמרתי – – –

אורי אריאל: חבר הכנסת אלדד לא מתקיף אף אחד אף פעם.

אריה אלדד: אלא אם ממש מגיע.

זאב בילסקי: לכן המשרד הזה הוקם.

זאב בילסקי: אני חושב שיש חשיבות רבה בעת הזאת להקים משרד, שכל-כולו מטפל בעורף, חושב עורף.

זאב בילסקי: דיברנו על זה היום עם ראש הממשלה בוועדת חוץ וביטחון.

אריה אלדד: מה אמר ראש הממשלה?

זאב בילסקי: ראש הממשלה אמר גם לך וגם לי שהנושא הזה מטופל על-ידו, ולכן אני חושב שלעת הזאת, אף-על-פי שיש לנו בעיה שהעלינו אותה, אני הייתי מבקש ממך, חבר הכנסת אלדד, ומשאר חברי הכנסת, לאשר את הצעת החוק שטרחתי ועבדתי עליה כל כך.

זאב בילסקי: אני מודה לחבר הכנסת אלדד שבא לקריאתי, לעזור לי כדי להעביר את הצעת החוק הזאת, לא לעשות חשבונות אחרים אלא פשוט להצביע בעד, להעביר את ההצעה הזאת.

זאב בילסקי: זה לטובת הגנת העורף במדינת ישראל, וכל שאר הדברים שצריך לסדר, אני בטוח שיסודרו, ואם לא יסודרו, אנחנו נשיב בוועדה ונוודא שהם יסודרו.

זאב בילסקי: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת זאב בילסקי.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על החלטת ועדת החוץ והביטחון, לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת, בדבר חלוקת הצעת חוק ההתגוננות האזרחית (תיקון מס' 16), התש"ע–2010 – מ/537.

מגלי והבה: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה – 22 נגד – 3 נמנעים – אין הצעת ועדת החוץ והביטחון בדבר חלוקת הצעת חוק ההתגוננות האזרחית (תיקון מס' 16), התש"ע–2010, נתקבלה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, הצבעתי בעד ויצא נגד – עולם הפוך.

נסים זאב: ראיתי עליונים למטה ותחתונים למעלה.

מגלי והבה: חבר הכנסת נסים זאב, סליחה – הצבעת נגד, לפי התוצאה.

מגלי והבה: 22 בעד, שלושה נגד.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שההחלטה התקבלה.

נסים זאב: אני מאוד רציני.

נסים זאב: תתקן את זה.

מגלי והבה: אנחנו מעבירים את זה, כמובן.

הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת, ולאחר מכן נמשיך בסדר-היום.

בבקשה.

): אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השר, חברי הכנסת, אני מודיע בזאת על חילופי אישים בוועדת המדע והטכנולוגיה: מטעם סיעת קדימה – במקום חבר הכנסת רוברט טיבייב תכהן חברת הכנסת רונית תירוש; בוועדת החוץ והביטחון: במקום הפנוי לסיעת קדימה יכהן חבר הכנסת מאיר שטרית.

טוב.

[מס' מ/598; "דברי הכנסת", חוב' ל"ה, עמ' 20801.

]

מגלי והבה: אני מזמין את יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת כרמל שאמה.

מגלי והבה: הוא קצת ממהר, אז אני אקריא עכשיו על מה הוא הולך לדבר.

מגלי והבה: חשבת שהשעון יברח לנו?

מגלי והבה: יש לנו זמן.

מגלי והבה: הצעת חוק הליכי תכנון ובנייה להאצת הבנייה למגורים (הוראת שעה), התשע"א–2011, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

מגלי והבה: יציג לנו את הצעת החוק יושב-ראש הוועדה המשותפת – פנים והגנת הסביבה והכלכלה, כמובן, חבר הכנסת כרמל שאמה, בבקשה.

מגלי והבה: הוועדה המשותפת היתה בנושא חוק הליכי תכנון ובנייה.

הוועדה המשותפת): אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חוק הליכי תכנון ובנייה להאצת הבנייה למגורים (הוראת שעה), התשע"א–2011, הידוע בשפת התקשורת, בשפת העם, חוק הווד"לים.

הוועדה המשותפת): זה בעצם החוק שאני מתכבד להביא בפניכם, אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת.

הוועדה המשותפת): הצעת חוק זו – לפני שאקריא את הנאום שהכינו לי, אני חייב להתייחס בכמה נקודות.

הוועדה המשותפת): יש הרבה מיתוסים סביב הצעת החוק הזאת: 1.

הוועדה המשותפת): זאת לא הצעת חוק שנולדה בעקבות המחאה; זאת הצעת חוק שכבר עבדו עליה כמה חודשים בממשלה, היא רק הבשילה כעת.

הוועדה המשותפת): היא לא המענה הבלעדי למחאה, אבל אם המחאה, בסיסה הוא מחירי הדיור – הצעת החוק הזו מטפלת על דרך ההיצע בהורדת מחירי הדיור, בהחלט, אבל לא זה המענה של הממשלה, היחיד והסופי, למחאה הצודקת היום ברחוב הישראלי.

הוועדה המשותפת): 2.

הוועדה המשותפת): אמרו: זה החוק של הקבלנים.

הוועדה המשותפת): צריך להבהיר באופן הכי ברור שבעולם – הוועדה דאגה לסגור את שער הווד"לים, הוועדות המיוחדות להאצת הבנייה, בפני קבלנים.

הוועדה המשותפת): מי שיוכל להגיש תוכניות בניין עיר לוועדות הדיור הלאומיות, לווד"לים, זה רק גורמים רשמיים ממלכתיים, קרי רשויות מקומיות, משרדים ממשלתיים, מינהל מקרקעי ישראל וועדות התכנון והבנייה בעצמן.

הוועדה המשותפת): לכן, אדוני היושב-ראש, הקבלנים – החוק רואה אותם שקופים בעניין הזה; אין לו שום השפעה עליהם בשום מצב.

הוועדה המשותפת): הם באים ורוכשים את המוצר המוגמר, בונים אותו ומשווקים לעם ישראל, כפי שכולנו רוצים.

שלמה מולה: לא כולם.

הוועדה המשותפת): מי שלא מסכים אתי, יצביע ביום רביעי נגד.

הוועדה המשותפת): זו הדמוקרטיה בהתגלמותה, חבר הכנסת מולה.

הוועדה המשותפת): באים הירוקים, אומרים: חוק שיפגע בסביבה.

הוועדה המשותפת): ברור שכל חוק תכנון ובנייה במידה מסוימת גורם פגיעה סביבתית – זה המחיר של החיים המודרניים.

הוועדה המשותפת): אבל אנחנו עשינו כל מאמץ למזער את הפגיעה הזו, את הסיכון של פגיעה כזו – יותר נכון, מדובר בסיכון של פגיעה, והוועדה, בניגוד להצעת החוק הממשלתית, עמדה על כך שנציג המשרד להגנת הסביבה יהיה חבר בוועדה, וכך יישמר גם האינטרס הסביבתי.

הוועדה המשותפת): ולכן, אדוני היושב-ראש, כשיש 150,000 איש ברחובות, ורואים שלטים נגד חוק הווד"לים – זה בעיקר קבוצה מאוד מצומצמת, שמצד אחד רוצה ירידה במחירי הדיור, רוצה הגדלת ההיצע, רוצה דירות בשכירות מסובסדת לצעירים, רוצה דיור בהישג יד במחיר מסובסד.

הוועדה המשותפת): אי-אפשר להגיע לדירות האלה, אדוני היושב-ראש, אם לא תהיה קרקע מתוכננת.

הוועדה המשותפת): ומאחר שאנחנו במצב חירום בשוק הדיור, אנחנו צריכים קרקע מתוכננת לא בעוד שלוש שנים או ארבע שנים או חמש שנים, כפי שלוקח בצנרת הרגילה של התכנון והבנייה; אנחנו רוצים קרקעות מתוכננות לבנייה ומהר, וכמה שיותר מהר, והכול תוך האיזונים הנדרשים.

הוועדה המשותפת): אני מבין, אבל, באופן ברור את הארגונים הירוקים, שמתנגדים לחוק.

הוועדה המשותפת): מהזווית הצרה שלהם הם עושים את העבודה שלהם, ועשו עבודה טובה בדיוני הוועדה, והגענו לכמה שינויים בעניין – זה מובן לי.

הוועדה המשותפת): אני לא מבין, אבל, את מי שנושא שלטים ומארגן עצרות וזועק ברחובות וזועק בתקשורת, ואומר: אני רוצה קורת גג במחיר סביר, ועדיין מתנגד להצעת החוק הזו.

הוועדה המשותפת): זו התנגדות לשם התנגדות, זו התנגדות למען אופוזיציה, לכל פעולה של הממשלה, ואולי הם מפחדים מהצלחת הממשלה דרך החוק הזה.

מגלי והבה: בסדר, אבל, אדוני, היינו שנינו כשדנו בחוק – היו גם הסתייגויות שלא קיבלתם אותן.

הוועדה המשותפת): ברור.

מגלי והבה: אז מי שיצביע נגד, לא קיבלת את ההסתייגויות שלו.

מגלי והבה: מי שיצביע בעד, סימן שהוא מסכים לרוח החוק.

הוועדה המשותפת): דיברתי על המישור שהחוק הזה, בסופו של יום, יכולים להתווכח אתו על לוחות הזמנים, אבל מה שהוא עושה – פותח מסלול ירוק ומהיר להליכי התכנון והבנייה לצד המערכת הקלאסית של התכנון והבנייה, כדי להגדיל את ההיצע בכמה שפחות זמן, ועדיין מדובר בטווחים לא של ימים ולא של שבועות; התוכנית הכי מהירה, אם היא תעבור באופן חלק את כל התחנות בדרך, תיקח שמונה חודשים.

הוועדה המשותפת): אז אנחנו, כשאנחנו באים לציבור, ואומרים להם, בואו תהיו סבלנים, אנחנו נביא או 50,000 או 100,000 דירות בעוד שנתיים או שלוש שנים, יגידו לנו: איזה מין פתרון זה?

הוועדה המשותפת): למה אתם שולחים אותנו – עוד שנתיים או שלוש שנים?

הוועדה המשותפת): לציבור חשוב גם הזמן.

הוועדה המשותפת): זה שנביא לו דירות בעוד חמש שנים, לאנשים אין זמן, כי אנשים כבר גרים באוהלים.

הוועדה המשותפת): לכן, אדוני היושב-ראש, הצעת חוק זו, אשר יזם ראש הממשלה – זה חוק אחרי שבע או שמונה שנים, שראש הממשלה מביא בעצמו ומציג אותו לכנסת, לכן אפשר ללמוד א.

הוועדה המשותפת): את החשיבות של החוק; ב.

הוועדה המשותפת): את החשיבות שראש הממשלה, מתוך האחריות שלו כראש המערכת, מייחס למצוקת הדיור.

הוועדה המשותפת): זו הוראת שעה אשר באה לתת מענה למשבר הקיים בשוק הדיור.

הוועדה המשותפת): לא מדובר בחוק קבוע – כל עוד יש מצב חירום.

הוועדה המשותפת): נתנו תוקף של שנה וחצי להוראת השעה הזאת, כלומר, גם בציפייה, ודרך המשקפיים של הממשלה – אנחנו צופים שהמשבר יסתיים בקרוב.

הוועדה המשותפת): להערכתי, מחירי הדיור ירדו עוד לפני שהוועדות האלה ממש יתחילו לאשר את התוכניות הראשונות.

הוועדה המשותפת): כי כבר כל האפקט משפיע מאוד, גם המחאה ברחוב, וכל המעורבים בשוק הנדל"ן – קבלנים, בנקים, מממנים, עורכי-דין, משקיעים – מבינים היטב.

הוועדה המשותפת): אם העם לא מבין, אותם מקצוענים מבינים היטב את המשמעות של החוק הזה ברגע שיאושר ביום רביעי בכנסת.

הוועדה המשותפת): יחד עם זה, המסר של הרחוב הישראלי, שאומר: לא מוכנים יותר שיעשקו אותנו דרך מחירי הדיור.

הוועדה המשותפת): כבר היום אתה יכול לראות דיווחים של מתווכים, של אנשי מקצוע בשוק הנדל"ן; אנחנו מדברים על ירידה של כמעט מחצית בעסקאות.

הוועדה המשותפת): זה אומר ששוק הנדל"ן, הבועה הזאת, יש מי שיגיד שהתפוצצה ויש מי שיגיד שמתחילה להתכווץ באופן מהיר.

הוועדה המשותפת): בכל מקרה, הכיוון הוא למטה.

הוועדה המשותפת): השוק הופך להיות שוק בסימן מינוס ולא בסימן פלוס.

הוועדה המשותפת): ההצעה מבקשת לזרז את הליכי התכנון וליצור מלאי תכנוני שיאפשר בנייה למגורים.

הוועדה המשותפת): מוצע כי מלאי זה יוסדר בקרקע שעיקרה מקרקעי ישראל – וזו ההוראה שבאה ואומרת: אף אחד מאנשי ההון, אלה שמחזיקים בקרקעות פרטיות, קבלנים, משקיעים, לא ייהנו מהשבחה דרך החוק הזה.

הוועדה המשותפת): ירצו להשביח את הקרקעות שלהם, לשנות את הייעוד, ילכו דרך מערכת התכנון והבנייה הקלאסית.

הוועדה המשותפת): אין פה בכלל שאלה וסכנה.

הוועדה המשותפת): אם בהגנת הסביבה עוד אמרנו שבגלל ההליכים המהירים אולי הגברנו את הסיכון, אולי הגברנו את הסיכון של פגיעה סביבתית, בנושא של מינהל תקין, בנושא של חלוקת הון, הטבה עם בעלי הון, החוק הזה לא מיטיב אתם ולו במאומה – על מנת לאפשר למדינה לפעול לזירוז הבנייה בפועל.

הוועדה המשותפת): אם כך יקרה, הרי שהיצע הדירות צפוי לגדול, ובמקביל מחיר הדירות צפוי לרדת, ובגדול.

הוועדה המשותפת): החוק המוצע הוא חוק פרוצדורלי, הוא מציע מנגנון, הכולל מוסדות תכנון ייעודיים והליכי תכנון מקוצרים משמעותית.

הוועדה המשותפת): עם זאת, הפרוצדורה מכוונת למטרה חשובה אחת, שים לב, אדוני היושב-ראש:

הוועדה המשותפת): אישור תוכניות לבניית 200 יחידות דיור ויותר בדחיפות הנדרשת בתקופה זו.

הוועדה המשותפת): כלומר, כדי לא ליצור נתיב מהיר ושהוא ייסתם בפקק של כל מיני תוכניות מרפסת או של מישהו שרוצה לשנות צפיפות או כל מיני דברים כאלה, מדובר רק על תוכניות גדולות, שמביאות בשורה לזוגות הצעירים, למשפרי הדיור, לחיילים המשוחררים – – –

מגלי והבה: פחות מ-200 דירות – – –

הוועדה המשותפת): ואז בא התיקון, בזכות חברי הכנסת שמייצגים פה בבית מיעוטים שונים, שהעירו את תשומת לבנו.

הוועדה המשותפת): אמרו: תשמע, כבוד יושב-ראש הוועדה, אתה קובע פה מינימום של 200 יחידות דיור, מתוך היגיון, שאנחנו מסכימים אתו, למגזר העירוני היהודי.

הוועדה המשותפת): ליישובי המיעוטים – ערבים, דרוזים, צ'רקסים – א.

הוועדה המשותפת): היישובים מאוד קטנים, והתוכניות, גם באופן פרופורציונלי, קטנות יותר.

הוועדה המשותפת): אבל הכי גרוע, מדובר שם בקרקעות פרטיות שעוטפות את היישובים האלה.

הוועדה המשותפת): אם אתה חוסם את הקרקעות הפרטיות כדי שלא לאפשר לקבלנים לספסר בקרקע או לבעלי הון להתעשר באופן מהיר על חשבון האינטרס הציבורי, אתה בעצם מונע מאותם יישובים, מאותם מיעוטים, שגם אצלם מצויה מצוקה לא פחות גדולה, ליהנות מהכלי המבורך הזה.

הוועדה המשותפת): ולכן באנו והקדשנו סעיף ספציפי, שאמר: ביישובי מיעוטים קרקעות פרטיות כן יוכלו לבוא בשערי הווד"לים.

הוועדה המשותפת): יותר מכך, הורדנו את המינימום של 200 יחידות ל-100 יחידות.

הוועדה המשותפת): זה אומר שהחוק, מבחינת יישובי המיעוטים, הרבה יותר מרוכך ואפילו קצת שינה את פניו.

הוועדה המשותפת): הכול כדי להקל ולאפשר לאותם יישובים לשגשג, להקצות מגורים גם לצעירי המיעוטים, גם הם זכאים לכך.

הוועדה המשותפת): הזכות למגורים, מבחינתי היא זכות יסוד, היא טבועה ונגזרת מחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, ודבר בסיסי כמו קורת גג – אדם ללא קורת גג הוא אדם שמאבד חלק ניכר מכבודו.

הוועדה המשותפת): תוכניות אלו, אדוני היושב-ראש, מיועדות לתת מענה לצורכי הדיור של כלל האוכלוסייה.

הוועדה המשותפת): מכיוון שכך, קובע החוק כי תוכנית דיור לאומי תקבע הוראות לעניין היחס בין דירות קטנות וגדולות.

הוועדה המשותפת): כלומר, פעם ראשונה באנו ואמרנו שבכל תוכנית שתיכנס לוועדות הדיור הלאומיות יהיו חייבים להתייחס לתמהיל של דירות קטנות וגדולות.

הוועדה המשותפת): יותר מזה, כדי שלא יהיו התחכמויות – כי אנחנו יודעים מה המצב היום: ראשי רשויות, אותם ראשי רשויות שתוקפים את הממשלה וקופצים על העגלה האופוזיציונית, חלק מהבעיה נולדה בבית-מדרשם; כל עיר רוצה דירות גדולות בתחומה, חמישה חדרים, שישה חדרים, להביא אוכלוסייה חזקה.

הוועדה המשותפת): ארבעה חדרים זה כבר נהיה דירות סטודיו במדיניות של ראשי הערים היום.

הוועדה המשותפת): יוצא כך, שדווקא האוכלוסיות, צעירים שצריכים דירות קטנות, זוגות צעירים בתחילת דרכם, לא יכולים לרכוש בכלל, ולא רק הדירות מתייקרות אלא גם הנפח שלהן גדל.

הוועדה המשותפת): אז זו מכה על מכה.

הוועדה המשותפת): לכן באנו וקבענו הוראה, זה שינוי שהוועדה הכניסה: אחד, לקבוע תמהיל בין דירות קטנות לגדולות.

הוועדה המשותפת): ודירה קטנה תיחשב רק דירה שגודלה, כולל הממ"ד, הוא 75 מטרים רבועים, לא יותר מכך.

הוועדה המשותפת): אלה דירות שכמעט שלא נבנות היום, למעט בפרויקטים ספציפיים ומיוחדים לסטודנטים, מעונות כאלה ואחרים.

הוועדה המשותפת): אין כמעט היום דירות בשוק החופשי, אלא אם כן אולי דירות מלונאות על קו הים, בגדלים האלה.

הוועדה המשותפת): וזוהי עוד בשורה לצעירים ולחסרי הדיור.

הוועדה המשותפת): עוד ייעוד שקבענו, לדעתי פעם ראשונה בתולדות המדינה: בתוכנית וד"לית יכול שייקבע ייעוד לקרקע להשכרה ודיור בהישג יד להשכרה.

הוועדה המשותפת): קבענו שדיור כזה, השכרה זה לא משהו שהשארנו פתוח לוועדות, אלא מינימום שכירות של עשר שנים.

הוועדה המשותפת): סוף-סוף אפשר יהיה ליצור במדינת ישראל שכירות לטווח ארוך, שברגע שאדם נכנס כדייר לדירה, הוא יכול לדעת שיש לו אותה לפחות לעשר שנים, הוא יודע שגם אם השוק ישתולל מחר, יש לו חוזה שהמחיר בו הוא קבוע.

הוועדה המשותפת): כל הדברים האלה משרתים את האינטרס ואת הביטחון של האנשים שהיום זועקים את זעקתם.

רוני בר-און: כמה דפים יש לך עוד?

הוועדה המשותפת): לא ספרתי, אדוני חבר הכנסת רוני בר-און.

הוועדה המשותפת): אבל אין הצבעה, אתה יכול ללכת הביתה.

דן מרידור: אבל חבר הכנסת בר-און רוצה לשכנע אותנו, אולי נשתכנע.

הוועדה המשותפת): אני בטוח שיהיו כמה דברים שישכנעו.

הוועדה המשותפת): כאמור, אדוני היושב-ראש, החוק מאפשר מתן מענה מזורז גם לצרכיה של האוכלוסייה הלא-יהודית, כפי שהצגנו לפני כן.

הוועדה המשותפת): יחד עם זאת, אין בחוק ויתור על עקרונות תכנון יסודיים, זה מה שחשוב להדגיש.

הוועדה המשותפת): כך, למשל, מבטיח החוק כי התכנון יבוצע בהתאם לתוכניות מיתאר ארציות, וככל שנדרש גם בהתאם לתכנון המחוזי.

הוועדה המשותפת): החוק גם מבטיח שקיפות הליכי התכנון וזכות ההתנגדות.

הוועדה המשותפת): מאחר שמדובר בהליכים מזורזים, באנו ודרשנו מהממשלה לשפר את הוראות השקיפות שהיא הכניסה בחוק.

הוועדה המשותפת): לדוגמה, אתם מכירים את השלטים שמפרסמים עבור תוכניות – מציבים על הקרקע האמורה כדי שהעוברים ושבים, שכנים, יוכלו לדעת ולהגיש התנגדות.

הוועדה המשותפת): הכפלנו את זה לשני שלטים.

הוועדה המשותפת): במקום שני עיתונים דרשנו חמישה עיתונים, לרבות בשפה הערבית, השפה הרוסית, ומתוכם לפחות שני עיתונים – – –

מגלי והבה: אבל פה אתם מכבידים, אדוני, לא מקלים.

הוועדה המשותפת): לא, אנחנו רוצים שאנשים ייחשפו לזה שהרגולטור מתכנן שם תוכנית, כדי שלא יהיה מחטף, שלא ישנו פארק שלא לצורך למטרת מגורים, שלא יגדילו פתאום צפיפות באיזו שכונה והיא תהפוך את החיים שם להרבה פחות נוחים ואיכותיים.

רוני בר-און: היכולת שלך להשפיע על חברי הכנסת היא בסיכום.

הוועדה המשותפת): זה חוק חשוב.

מגלי והבה: בהחלט.

מגלי והבה: במיוחד כשאתה מציג אותו.

הוועדה המשותפת): לסיום אבהיר, אדוני היושב-ראש, כי המסלול המהיר שמציע החוק אינו בא להחליף את התכנון הקיים.

הוועדה המשותפת): הוא גם לא בא לקבוע דפוסי תכנון קבועים.

הוועדה המשותפת): מדובר בחוק לתוכניות מסוימות ולתקופה קצובה, שבא לתת מענה למצוקה הקיימת היום, וזאת ביעילות המרבית.

הוועדה המשותפת): יש לקוות כי חוק זה, בשילוב עם אמצעים אחרים, ייתן מענה למצוקת הדיור בהקדם האפשרי.

הוועדה המשותפת): הצעת חוק זו מוגשת עם הסתייגויות רבות.

הוועדה המשותפת): הסתייגויות אלו נדונו בוועדה ונדחו על-ידה.

הוועדה המשותפת): אני מבקש מחברי הכנסת לשוב ולדחות את ההסתייגויות ולתמוך בהצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח המוצע על-ידי הוועדה.

הוועדה המשותפת): אדוני היושב-ראש, רק אוסיף ואומר: כפי שהצגתי, זה חוק ממשלתי.

הוועדה המשותפת): ייחודו בכך שהוא חוק שהוצג ונתמך ונדחף על-ידי ראש הממשלה.

הוועדה המשותפת): אפשר לבוא ולומר הרבה דברים, אלה התשובות האמיתיות.

הוועדה המשותפת): אלה התשובות האמיתיות, לא שלטים ולא הפגנות יוסיפו בלוק אחד ברחבי ישראל, ולא יוסיפו מטר רבוע אחד.

הוועדה המשותפת): זאת תופעה אזרחית מבורכת, אבל מבחנה של הממשלה ותשובתה במענה לזעקת הציבור זה, בצורת – גם החוק הזה, חוק הווד"לים.

הוועדה המשותפת): היו ובאו וזעקו ואמרו לגבי דיור בר-השגה.

הוועדה המשותפת): הוועדה, ברגע האחרון, וזה אחרי לחץ לא פשוט מול הממשלה, באה והכניסה גם את השינוי לגבי דיור בר-השגה.

הוועדה המשותפת): ופעם ראשונה נכנס בחוק, בחקיקה ראשית, בחוק תכנוני, הנושא, המונח של דיור בהישג-יד להשכרה.

הוועדה המשותפת): זה אומר שבכל אותם המתחמים תצטרך המדינה – אולי לא בכולם, אבל לפחות בחלקם, היא לא תוכל להתעלם מכך – להקצות דיור להשכרה במחיר מסובסד, בדיוק בהתאם או בדומה למה שראש הממשלה הצהיר במסיבת העיתונאים שלו.

הוועדה המשותפת): המדינה אומרת למינהל מקרקעי ישראל: אני מפסיקה את המדיניות של למקסם הכנסות דרך הקרקע, זה לא הייעוד שאנחנו רואים כרגע בקרקע, הייעוד הוא יותר חברתי, ומוותרת מראש על 50% מההכנסה, על 90% מההכנסה, תלוי באזור, כדי להוזיל את הדירות, כך שהקבלנים יתחרו, לא על מחיר מקסימום לקרקע אלא על מחיר מינימום לדירה.

הוועדה המשותפת): אני מאמין שיתפתח פה דיון ארוך – היום לתוך הלילה, מחר לתוך הלילה, וביום רביעי ניפגש פה, אחרי שכולם השכילו, אחרי כל דברי הטעם וההערות שיציגו פה חברי הכנסת השונים, ונכריע, כפי שמכריעים בכנסת ישראל, בהצבעה.

הוועדה המשותפת): היתרון שבחוק הזה, שתוצאותיו והצורך בו והיעילות שבו ייבחנו עוד בקדנציה הזו.

הוועדה המשותפת): זה לא חוק או רפורמה שאומר – בא ראש הממשלה, או הממשלה, ואומרת: תבחנו אותנו ב-2020.

הוועדה המשותפת): זה לא הרפורמות היפות האלה והמעורפלות.

הוועדה המשותפת): זו רפורמה שהצלחתה או כישלונה עוד בימי הממשלה הזו.

הוועדה המשותפת): תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת כרמל שאמה.

מגלי והבה: אנחנו פותחים דיון על הצעת החוק.

מגלי והבה: ראשון המתדיינים – חבר הכנסת דב חנין; יש לו 30 דקות.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת רוני בר-און, שיש לו גם 30 דקות.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח את המסע הארוך של הסתייגויות האופוזיציה לחוק הווד"לים, חוק בעייתי, מסוכן, מוטעה, שצריך להתנגד לו.

דב חנין: אנחנו נציג פה לאורך היממות הקרובות שורה ארוכה של הסתייגויות, בחלקן משפטיות, בחלקן טכניות.

דב חנין: אני אנסה, במסגרת הפתיחה הזאת, להציג את הבעיות העקרוניות, המהותיות, וחברי באופוזיציה ישלימו במהלך היממות הקרובות את הצדדים הנוספים ואת ההסתייגויות הנקודתיות.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, מצוקת הדיור בישראל היא מצוקה קשה ומצוקה אמיתית.

דב חנין: המצוקה הזו מחייבת פעולה נחרצת של הממשלה.

דב חנין: אבל הממשלה הזו לא עושה ולא מתכוונת לעשות שום דבר.

דב חנין: הממשלה הזו נסוגה מכל אחריות לאזרחיה.

דב חנין: זה נכון בתחום הדיור, זה נכון בתחום המחירים, זה נכון בתחום הבריאות, זה נכון בתחום שירותי הרווחה וזה נכון גם בתחום החינוך.

רוני בר-און: מה עם השלום והביטחון?

דב חנין: שלא לדבר על השלום שאיננו ועל הביטחון שגם הוא איננו ולא יהיה.

דב חנין: הממשלה הזו מאמינה בשלטון השוק, בהפרטה של כל דבר שזז, אבל גם של כל דבר שעומד.

דב חנין: הממשלה הזאת ריסקה את הדיור הציבורי, ריסקה את הדיור הציבורי.

דב חנין: לא בונה דיור ציבורי, לא מעוניינת לבנות דיור ציבורי, לא בונה דיור ציבורי לאורך שנים.

דב חנין: הממשלה הזו לא בונה דירות.

דב חנין: הממשלה הזו לא בונה דירות, ומדינת ישראל בעבר ידעה לבנות דירות.

דב חנין: בשנות ה-50 וה-60 מדינת ישראל בנתה עשרות אלפי, אם לא מאות אלפי דירות בארץ הזו.

דב חנין: ממשלת נתניהו לא מתכוונת לבנות כלום.

דב חנין: כאשר ראש הממשלה נתניהו אמר במסיבת העיתונאים שלו: אנחנו נבנה – הוא לא התכוון למדינה.

דב חנין: הוא התכוון ליזמים, הוא התכוון לקבלנים.

דב חנין: אתם יודעים מה, עמיתי חברי הכנסת?

דב חנין: זה היה רגע מיוחד של כנות בנאומו של ראש הממשלה.

דב חנין: בשבילו, ה"אנחנו" זה "הם", הקבלנים, היזמים.

דב חנין: ההזדהות שלו היא כל כך אמיתית, שבאמת, בנאום מלא ספינים והבטחות שווא היה רגע של כנות, וזה היה אותו רגע, שהוא אמר: אנחנו נבנה.

נסים זאב: זה – – –

דב חנין: אדוני היושב-ראש, בחוק הזה יש כשלים איומים.

דב חנין: החוק הזה הורס את מערכת התכנון, מייצר החלטות תכנוניות בקצב רצחני, ולכן, נכון לקרוא לו חוק האצת התכנון; חוק האצת התכנון לקצב בלתי אפשרי.

דב חנין: אבל בניגוד לכותרת של החוק, אין בחוק הזה שום האצה של הבנייה, כי מרגע שהיזם מקבל את הקרקע המאושרת, תכנונית, שום דבר לא מחייב אותו לבנות.

דב חנין: מה שהקבלן צריך להראות בתוך שנתיים וחצי אחרי קבלת התוכניות המאושרות זה בסך הכול 25% של התחלת עבודות תשתית.

דב חנין: 25% של התחלת עבודות תשתית.

דב חנין: מספיק – עבודות יישור קרקע.

דב חנין: וגם אם הוא לא עושה 25% של התחלת עבודות התשתית האלה, לא קורה לו שום דבר.

דב חנין: התוכניות הווד"ליות האלה שהוא קיבל אותן, לא מתבטלות.

דב חנין: הוא לא מקבל שום קנס, הוא לא נענש בשום דרך.

דב חנין: החוק הזה מייצר מלאי גדול נוסף של תוכניות מאושרות ליזמים ולקבלנים אבל הוא לא באמת מייצר דירות.

דב חנין: וכמובן, עמיתי חברי הכנסת, בחוק הזה אין דיור בר-השגה.

דב חנין: זה נכון שבלחץ המחאה ראש הממשלה נכנע ונאלץ להכניס את המלים "דיור בהישג יד" לחוק.

דב חנין: אבל אין שם מנגנונים של דיור בהישג יד, אין שם הגדרות של דיור בהישג יד, אין שם חובה שבכל תוכנית שמאושרת במסלול המהיר, הווד"לי, ייכלל דיור בהישג יד.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, בנימין נתניהו מתכוון לדיור בהישג יד בדיוק כמו שהוא מתכוון לשתי מדינות לשני עמים.

דב חנין: לשני הדברים הוא לא מתכוון.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, שיטת הבלופים של נתניהו בפוליטיקה מורידה את הפוליטיקה לשפל שלא היה כמוהו.

דב חנין: הממשלה הזו היא ממשלה מנותקת.

דב חנין: הם לא שומעים את הקולות ברחוב, הם לא שומעים את המחאה, הם לא שומעים את ההתנגדות.

דב חנין: הם לא שמעו את מנהיגי ההפגנות, שפנו לראש הממשלה ואמרו לו: אנחנו מוכנים להידבר, תקפיא את החוק הדורסני הזה, תקפיא את החוק המוטעה הזה, תוכיח רצון טוב, תיכנס אתנו להידברות אמיתית.

דב חנין: אבל הממשלה הזו מנותקת.

דב חנין: אני שמעתי איך מסבירים היום בישיבת סיעת הליכוד שסתם משקרים פה, כולם – – –

גאלב מג'אדלה: היית שם?

דב חנין: לא.

דב חנין: קראתי בתקשורת ומאוד התפעלתי מהדיון העסיסי שהיה בסיעת הליכוד.

דב חנין: איך אמרו שם?

דב חנין: כולם יושבים עם נרגילות וסושי.

דב חנין: נרגילות וסושי – כנראה יושבים בסיעת הליכוד.

דב חנין: אני לא ראיתי נרגילות וסושי באוהלים, לא בתל-אביב, לא בירושלים, לא בבאר-שבע, לא באשדוד.

יואל חסון: וגם אם כן, מה, זה מחוץ לחוק?

יואל חסון: למה, הם לא אוכלים סושי?

דב חנין: הם אוכלים סושי, זה בטוח.

יואל חסון: הם יכולים ללמד אותך איך לעשות סושי.

דב חנין: ובכלל שמעתי שבסיעת הליכוד הסבירו גם שלא היו הפגנות ענק.

דב חנין: אני מצטט: בסך הכול ראינו בודדים פה ושם.

דב חנין: יש להם כנראה בעיות ראייה רציניות.

רוני בר-און: זה 150,000 בודדים.

דב חנין: 150,000 בודדים בלבד, צריך לציין.

דב חנין: 150,000 בודדים בלבד, שהם הצליחו לראות.

דב חנין: עיניים להם ולא יראו, אוזניים להם ולא ישמעו, אטומים למחאה, אטומים לציבור, מנותקים מהעם בישראל.

דב חנין: העם הזה כבר לא מעניין אותם.

דב חנין: אבל החדשה הטובה, עמיתי חברי הכנסת, היא שהעם מתחיל להבין את זה, והוא עוד יאמר לנתניהו ולחבריו בסיעת הליכוד ללכת הביתה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אמרתי בתחילת דברי שיש בישראל משבר קשה בתחום הדיור.

דב חנין: המשבר הזה מחייב את פעולת הממשלה, אבל היא לא עושה את הפעולה הזאת.

דב חנין: היא לא בונה דיור ציבורי, היא משאירה את הנושא לשוק החופשי, על-פי האידיאולוגיה המוכרת והמוטעית שראש הממשלה מחזיק בה, והוא חזר עליה גם היום: שוק חופשי ותחרות זה המפתח לכול.

דב חנין: יש בעיות במערכת, למשל בתחום הרישוי יש צוואר בקבוק, אבל לא מטפלים בבעיות בתחום הרישוי אלא מנסים לנצל את משבר הדיור כדי לפרק, להרוס, להמשיך לדרוס את מערכות התכנון בישראל.

דב חנין: למה בכלל צריך תכנון?

דב חנין: צריך תכנון כדי למנוע שגיאות; צריך תכנון כדי להגן על החברה, כדי להגן עלינו, על האזרחים, כדי להגן על האינטרס הכללי, כדי להגן על הבריאות.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אין לנו ארץ אחרת, ועל הארץ הזאת אנחנו צריכים להגן ולשמור, לעצמנו ולילדינו.

דב חנין: מה שמנסים לעשות בהצעת החוק הזאת זה לעשות פה ניסוי בקנה מידה גדול מאוד, והארץ קטנה וצפופה.

דב חנין: ניסוי בחברה ובבני-אדם.

דב חנין: אבל ניסוי כזה, כבר מראש, עמיתי חברי הכנסת, צריך ואפשר לומר שהוא יעלה במחירים קשים ולא יוביל לשום תועלת.

דב חנין: ואני אוכיח את מה שאני אומר.

דב חנין: הכותרת היא: חוק הליכי תכנון ובנייה להאצת הבנייה למגורים.

דב חנין: זו הטעיה.

דב חנין: החוק לא עוסק בהאצת הבנייה למגורים, החוק עוסק בתכנון מהיר, שהוא גם תכנון לקוי, ואני אראה למה הוא תכנון לקוי.

דב חנין: הוא לא האצה של בנייה למגורים, קודם כול מכיוון שהנתונים שהיו בפני הוועדה, שהבאתי בפני הוועדה, מראים שכבר היום יש בישראל 160,000 דירות – אלה נתונים של מינהל מקרקעי ישראל מחודש מאי 2010 – מלאי תכנוני מאושר, ללא קרקעות פרטיות.

דב חנין: 160,000 יחידות דיור מאושרות לבנייה.

דב חנין: למה לא בונים אותן?

דב חנין: למה לא בונים 160,000 יחידות דיור שמאושרות תכנונית, קיימות במלאי?

דב חנין: למה לא מתקדמים?

גאלב מג'אדלה: איפה מאושרות, באיזה אזורים?

דב חנין: בכל אזורי הארץ.

דב חנין: אז מה הסיבות שלא בונים?

דב חנין: קודם כול, סיבה אחת מרכזית היא היזמים.

דב חנין: לפעמים היזמים מחכים שהמחירים יעלו ולכן הם לא משווקים את התוכניות שיש להם.

דב חנין: לפעמים ליזם כדאי לקדם תוכנית אחת שיש לו ולא כדאי לקדם תוכניות נוספות.

דב חנין: זה חסם.

דב חנין: חסם כזה, כדי להתמודד אתו, צריך להשתחרר מהאידיאולוגיה של ראש הממשלה שאומרת שהיזמים הם קדושים ואי-אפשר להתערב בשיקול הדעת שלהם.

דב חנין: מה שצריך לעשות, זה לקבוע בדיוק ההיפך: אם יזם לא מממש תוכנית מאושרת שיש לו, צריך ליזום מהלכים שיחייבו אותו לעשות את זה – או שהתוכנית תתבטל או שנייצר מנגנונים של קנסות כלכליים.

דב חנין: אבל לא מוכנים לעשות את זה, לא רוצים לעשות את זה, כי לא רוצים להתערב בשוק החופשי, כי זו האידיאולוגיה.

דב חנין: היכן הם רוצים להתערב?

דב חנין: רוצים להתערב בפגיעה במערכת התכנון.

דב חנין: זה נכון, עמיתי חברי הכנסת, שיש תוכניות שלא ממומשות כי חסרים פתרונות תחבורתיים, וחשוב לייצר אותם.

דב חנין: אז בואו נייצר פתרונות תחבורתיים.

דב חנין: תוכניות מאושרות לפעמים לא ממומשות כי יש בעיות רישוי, ביורוקרטיה מיותרת.

דב חנין: אז בואו נטפל במקום הזה שצריך לטפל בו.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת חנין, איך זה מאושרות ואין להן שוק?

דב חנין: מאושרות תכנונית, לא מאושרות – – –

רוני בר-און: – – – זה במקומות שבהם אין ביקוש – – – ומהרגע שאין ביקוש לא שווה ליזם לבנות את זה, אף אחד לא יקנה את זה.

גאלב מג'אדלה: זה נימוק נכון.

רוני בר-און: זה בדיוק המצב שהיה לפני שלוש וארבע שנים, שהיו 40,000 דירות ואף אחד לא רצה לרכוש אותן.

גאלב מג'אדלה: כי חבר הכנסת אמר "מאושרות", אבל אין – – –

דב חנין: זה בדיוק מה שאני אומר, שליזמים לפעמים לא כדאי לשווק אותן, כמו שהסביר חבר הכנסת בר-און.

דב חנין: הווד"לים, אותו מנגנון חדש שהצעת החוק מציעה, זה בעצם מיחזור של רעיון ישן.

דב חנין: היה לנו כבר ניסוי כזה, היה ניסוי מאוד לא מוצלח – הוול"לים.

דב חנין: בנו יחידות דיור.

דב חנין: יש לנו מחקרים היום שמראים אילו תוכניות אושרו על-ידי הוול"לים, איך אנשים חיים בתוך תוכניות שאושרו על-ידי הוול"לים.

דב חנין: לא יצרו תשתיות, לא יצרו תשתיות חברתיות, תשתיות תחבורתיות.

דב חנין: אחד המחקרים המעניינים – – –

רוני בר-און: – – –

דב חנין: לא על חשבון הזמן שלי, אתה תוסיף את הדקות האלה.

גאלב מג'אדלה: אתה תקבל את הזמן.

דב חנין: – – – לא הקימו אפילו בתי-כנסת, לא גני-ילדים מספיקים, לא בתי-ספר.

דב חנין: אבל מה לעשות, בני-אדם צריכים לא רק מגורים, הם צריכים גם מקורות תעסוקה, הם צריכים גם כבישים שיובילו אותם למקומות אחרים, הם צריכים בתי-ספר, בתי-כנסת.

דב חנין: זה חלק מרקמה אנושית.

דב חנין: אתה לא יכול לבנות רק למגורים.

דב חנין: הווד"לים האלה הרי בעצם מנסים לייצר פתרונות מגורים שמנותקים לגמרי מהרקמה התכנונית, הם לא כוללים שום מנגנון שמחייב ומייצר מבני ציבור.

דב חנין: לא יהיו מבני ציבור בתוכניות הווד"ליות האלה.

דב חנין: אחת הבעיות הקשות בהצעת החוק הזאת זה היכולת של הווד"לים להתגבר ולשנות את תוכניות המיתאר המחוזיות.

דב חנין: תוכניות המיתאר המחוזיות הן מאגר של ידע מקצועי שהצטבר לאורך שנים, שלב אחרי שלב – אגב, היו דיונים אין-סופיים עד שהתוכניות האלה אושרו, מה מותר ומה לא מותר.

דב חנין: והיום מציעים לנו מנגנון שבעצם מתגבר לחלוטין על כל תוכניות המיתאר המחוזיות.

דב חנין: כל הידע המקצועי העצום הזה שנערך ושהושקעו בו הרבה מחשבה, והרבה איזונים והרבה התלבטות, כל הידע המקצועי הזה, ההגנות שיש בידע המקצועי הזה על הציבור, על הבריאות, על הסביבה, על האינטרסים של כולנו, הכול נזרק במחי יד אחת לפח, כולל תוכניות מחוזיות אחרונות, מהדור השלישי, מעודכנות, שהן הכי משכללות, ומשקללות את כל השיקולים, אין בהן שום דבר אנכרוניסטי ושום דבר מיותר.

דב חנין: כל הדברים האלה נזרקים לפח.

דב חנין: אבל לא רק שהתוכניות שמאושרות בווד"לים מתגברות על התוכניות המחוזיות, גם העררים עליהן מוגבלים ומצומצמים.

דב חנין: נכנסים פה למסלול מאוד מהיר, קטלני, קיצוני.

דב חנין: אז אני יודע, אמרו לי גם בוועדה: מה אתה רוצה, יש בתי-משפט בישראל, בסוף אפשר להגיע לבג"ץ.

דב חנין: נכון, אפשר להגיע לבג"ץ, אבל זו מערכת מוטעית, שהפתרון שהיא מציעה הוא פתרון לצאת החוצה וללכת לבג"ץ.

דב חנין: זה חלק מאידיאולוגיה שמעמיסה הרבה בעיות על בג"ץ, ובסוף, אדוני השר מרידור, גם תבטל את בג"ץ, כי הרי הוא יותר מתערב בהחלטות שלנו.

דב חנין: אבל זה הכול חלק מאותו תהליך הרסני שהממשלה הזאת מקדמת.

זאב בילסקי: מה אתה רוצה ממרידור?

דב חנין: אני רוצה ממרידור שישמיע את קולו במקומות שצריך להשמיע, כולל בחוק הווד"לים.

זאב בילסקי: הוא היחידי שמשמיע את קולו.

דן מרידור: בעניין בג"ץ אתה יודע את עמדתי.

דן מרידור: לא יקרה – – –

דב חנין: בעניין בג"ץ אני יודע את עמדתך, ואני מקווה שאני אשמע גם את עמדתך בעניין וד"ל.

דן מרידור: כשאני פה זה לא יקרה.

דב חנין: בכל מקרה, לא רק שהעררים מצומצמים, אלא הוועדה מחויבת להליך החלטה מאוד מאוד קטלני, אין לי מלה אחרת לתאר את זה.

דב חנין: יש בחוק מנגנון שבנושאים מסוימים הוועדה מחויבת להחליט בתוך ישיבה אחת.

דב חנין: לא משנה כמה זה מסובך.

דב חנין: התכנסנו, נשב, ואנחנו חייבים לקבל החלטה.

דב חנין: החלטה טובה, החלטה רעה, לא משנה.

דב חנין: תלכו לבג"ץ.

דב חנין: ההרכב של אותן ועדות משנה שאמורות לעשות את ההליך הקטלני והמהיר הזה בישיבה אחת, להחליט עם מסלולי ערר לקויים ומצומצמים – הוועדה הזאת היא ועדה מוטה.

דב חנין: אלה גופים לא מאוזנים, אין בהם ייצוג אמיתי של מכלול האינטרסים שהוועדה צריכה לשקול.

דב חנין: הם כוללים הרבה מאוד נציגים של גופים מוטי פיתוח, אבל ייצוג חלש, חסר, של הצד הסביבתי, של האינטרס הבריאותי.

דב חנין: כל אלה לא חשובים שם.

דב חנין: החוק הזה מבטל מנגנוני בקרה חשובים.

דב חנין: אי-אפשר להביא תוכנית שנדונה בוועדה הווד"לית למליאת הוועדה במועצה הארצית, בוועדה המחוזית.

דב חנין: אנחנו יוצרים פה מצב מוזר ברמה המשפטית, שמוסדות שהם מוסדות קבינטיים מסוגלים להתגבר על ההחלטות של האורגן היותר רחב.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, כפי שמתאים כל כך לממשלת נתניהו, בחוק הזה יש מהלכים קיצוניים של הפרטה.

דב חנין: אחד הדברים המדהימים שהממשלה מציעה בחוק הזה זו הפרטה קיצונית של הייעוץ המקצועי.

דב חנין: זה מהלך מהפכני – את כל המערך של הייעוץ לווד"לים מפריטים החוצה.

דב חנין: היועצים של הווד"לים, נאמר בחוק, לא יהיו עובדי מדינה, יש אי-אמון בעובדי המדינה.

דב חנין: לכן, יועץ תחבורה, יועץ סביבתי, יועץ כלכלי, את כולם ניקח מהשוק החופשי, השוק החופשי הנפלא.

דב חנין: למה לנו עובדי המדינה, הביורוקרטים האלה, שאינם יודעים לעבוד ואינם יודעים לייצג ואינם יודעים להגן על האינטרסים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, זו כמובן טענה שהפוכה לחלוטין למציאות.

דב חנין: הדגם הזה הוא דגם שמזמין שחיתות.

דב חנין: כשאתה לוקח יועץ חיצוני, היועץ החיצוני הזה, יש לו עוד דברים להתפרנס מהם, הוא עובד לא רק אצלנו.

דב חנין: היום הוא נותן ייעוץ לווד"ל, מחר הוא יעבוד אצל יזם, ואין שום בעיה, כי בסך הכול הוא לא עובד מדינה, אין עליו שום חבויות.

דב חנין: אבל כשאנחנו לוקחים יועצים מהסוג הזה, זו בדיוק תהיה הצורה של הייעוץ שאנחנו מקבלים.

דב חנין: זה ממש לפתוח פתח לשחיתות מובנית.

דב חנין: לא שחיתות מקרית של איזה מקרה יוצא דופן, אלא באופן מובנה לייצר מערכת של ניגוד אינטרסים ושל קלקול מאוד קשה במערכת.

דב חנין: אחת הבעיות הקשות בחוק הזה זה אותו עיקרון שאומר שלא עובדים לפי התוכן של ההחלטה אלא עובדים לפי לוחות זמנים.

דב חנין: אני בעד דיונים מהירים.

דב חנין: אני בעד דיונים מהירים, אבל מה לעשות שלפעמים צריך לבדוק וצריך לבחון וצריך להכיר וצריך ללמוד, אבל פה כל הדברים האלה לא קיימים.

דב חנין: לא התוכן של ההחלטה קובע אלא לוחות הזמנים, ההליך המהיר.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, מספין אחד של בנימין נתניהו סוף-סוף השתחררנו.

דב חנין: אתם זוכרים את גברת ישראלי והמרפסת?

דב חנין: כמה פעמים הוא בא אלינו בשמה של גברת ישראלי והמרפסת.

דב חנין: בחוק הזה הוא אומר לנו לראשונה באופן אמיתי שגברת ישראלי לא מעניינת אותו.

דב חנין: גברת ישראלי תישאר מצדו תקועה בהליכים התכנוניים הבעייתיים, שהוא טוען שהם ביורוקרטיים.

דב חנין: החוק הזה הוא לא בשבילה, החוק הזה הוא בשביל יזמים גדולים.

דב חנין: 200 יחידות בנייה – קבלנים גדולים, יזמים גדולים, נדל"ניסטים גדולים, ושגברת ישראלי תשבור את הראש, היא כבר הפסיקה לעניין את נתניהו.

דב חנין: יש בחוק הזה הרבה מאוד בעיות קונסטיטוציוניות.

דב חנין: אחת הבעיות הקשות זה היחס למשרד הפנים.

דב חנין: בהתחלה בכלל הוציאו החוצה את משרד הפנים, אני מבין שזו אולי היתה תגובה לקביעתו של שר הפנים שקרא לרפורמה הזאת, בעברית רהוטה, "רפורמת חארטה ברטה" – כל הזכויות רשומות לשר הפנים אלי ישי.

דב חנין: אני חייב לומר שזה די נדיר ששר פנים יתבטא בצורה כל כך חריפה על רפורמה בתחום משרדו שהממשלה מקדמת, אבל עדיין הוא שר הפנים.

דב חנין: אם ראש הממשלה לא מרוצה משר הפנים הוא יכול לפטר אותו ולקחת שר פנים אחר, אבל מה שראש הממשלה עשה בחוק הזה זה מהלך מאוד מאוד מיוחד.

דב חנין: הוא בהתחלה הוציא אותו לגמרי מהחוק – ראש הממשלה ממונה על החוק, ראש הממשלה יקבע פה, יקבע שם.

דב חנין: כשאנחנו, חברי האופוזיציה, צעקנו על השיבוש המבני הזה, אני מבין שש"ס הצליחה ברגע האחרון להכניס את שר הפנים כשחקן-משנה, והדברים ייעשו, תודה לאל, לפחות בהתייעצות אתו ובהסכמה אתו.

דב חנין: אני באמת מאוד מאוד מעריך את הדבר הזה – –

נסים זאב: הכול בזכות – – –

דב חנין: – – אבל למשרד ראש הממשלה אין מנגנונים תכנוניים.

דב חנין: המנגנון התכנוני נמצא במשרד הפנים ואי-אפשר לעקוף את משרד הפנים כפי שנעשה כאן בחוק הזה.

דב חנין: אני אתאר עוד בעיה אחת עקרונית של מינויים.

דב חנין: אין הגדרה של כישורים ליושב-ראש הוועדה, וזה פתח מאוד מטריד למינויים פוליטיים, אבל את מי זה מטריד ואת מי זה מעניין ולמי זה אכפת.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת חנין, אין בחוק הבטחה של ניגוד עניינים בין הייעוץ המקצועי החיצוני לבין המערכת?

דב חנין: מה שמתואר שם כמנגנון שמונע ניגוד עניינים לא מסוגל לתת פתרון לבעיה המבנית הזו מכיוון שאם יועץ חיצוני מייעץ היום לווד"ל, אין שום מניעה שמחר בבוקר הוא ייעץ ליזם פרטי.

דב חנין: וכשהוא מייעץ לווד"ל – הוא יועץ פרטי, הוא לא עובד מדינה, האופק שלו הוא תמיד השוק הפרטי כי שם הוא עובד ושם הוא צריך לתת ייעוץ.

דב חנין: החוק הזה הוא האידיאל של הנדל"ניסטים והקומבינטורים בתחום הנדל"ן.

דב חנין: אמרתי: 160,000 יחידות דיור נמצאות בישראל ולא עושים אתן שום דבר.

דב חנין: עכשיו ייתנו לנדל"

דב חנין: ניסטים ולקומבינטורים עוד אלפים רבים של דירות מאושרות שיהיו להם במלאי ושהם ישווקו אותן או לא ישווקו אותן לפי האינטרסים שלהם, כי אף אחד לא מחייב אותם להאיץ בנייה.

דב חנין: להאיץ בנייה זה סתם שקר, הרי לא מתכוונים להאיץ בנייה.

דב חנין: מתכוונים לתת לנדל"

דב חנין: ניסטים עוד כוחות ועוד כלים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, החוק הזה לא מקדם שום פתרון של דיור, ואני אומר: אפילו פתרון של דיור הוא לא מקדם, לא צריך לומר שהוא לא מקדם את כל התשתית הסובבת לדיור – פתרונות תחבורה, תשתית חברתית, בתי-ספר.

דב חנין: כל הרעיון הרב-ממדי של תכנון לא נמצא בחוק הזה.

דב חנין: אין הסתכלות על העובדה הפשוטה שכשאתה רוצה שאנשים יגורו, אתה רוצה שיהיה להם גם מקום לעבוד ולילדים שלהם יהיה מקום ללמוד, בית-ספר, ושהם יוכלו להגיע ממקום למקום בתחבורה – כל הדברים האלה לא נמצאים.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, אחת הבעיות הקשות בחוק הזה – וזו בעיה עקרונית – היא העובדה שהחוק איננו מתייחס לעובדה ששוק הדיור, מעצם טבעו, הוא שוק מפולח.

דב חנין: במסגרת החוק הזה אפשר לבנות, אפשר לאשר תוכנית – – –

גאלב מג'אדלה: כבוד השר לשעבר, שר האוצר הבכיר.

רוני בר-און: אני יוצא.

רוני בר-און: סליחה.

דב חנין: במסגרת החוק הזה אפשר לאשר תוכנית, והיא תהיה בסדר גמור, של 200 וילות בקיסריה או בכפר-שמריהו, אפשר לקחת שמורת טבע ולבנות עליה 200 וילות חדשות – זה בסדר גמור מבחינת החוק – אבל, עמיתי חברי הכנסת, אין לזה שום רלוונטיות לשוק הדיור, כי שוק הדיור, הווילות בקיסריה לא רלוונטיות ל-99% מהציבור בישראל.

דב חנין: שוק הדיור הוא שוק מפולח.

דב חנין: החוק לא מחייב – לא מחייב – לבנות במסגרת המסלול המהיר את הדירות הקטנות, את הדירות שהציבור באמת צריך.

דב חנין: החוק לא מחייב לבנות דווקא בנייה רוויה.

דב חנין: החוק לא מחייב לבנות בנייה עם תמהיל של דירות, כולל דיור בר-השגה.

דב חנין: ואני רוצה, עמיתי חברי הכנסת, להקדיש כמה מלים לנושא הזה של דיור בר-השגה.

דב חנין: אני דרשתי במסגרת הוועדה והגשתי הצעות מאוד מפורטות: אם כבר מחוקקים חוק כזה, להכניס בתוכו פרק של דיור בר-השגה; אם כבר אנחנו משלמים את המחיר הכבד של ההרס התכנוני ושל החורבן הסביבתי, לפחות שנעשה את זה בשביל דיור בר-השגה.

דב חנין: אם כבר אותו יזם מקבל הליך מקוצר והליך מהיר ופטור מהתוכניות המחוזיות ומכל מיני דברים אחרים, הוא צריך לפחות להיות מחויב להבטיח מאסה מאוד משמעותית של דיור בר-השגה, חלק משמעותי של דיור זול להשכרה ולרכישה – לזוגות צעירים, לאנשים שאין להם אמצעים – וכל זה צריך להיות במסגרת של תמהיל חברתי כולל, כדי שלא נייצר פה מצד אחד דיור לעשירים ומצד שני דיור לעניים שהוא גם דיור עני והוא חסר את עירוב האוכלוסיות ועירוב השימושים, שהופך את הדיור לדיור נכון וטוב.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, בעולם יש כל כך הרבה דוגמאות של דיור בר-השגה.

דב חנין: בבריטניה יש דוגמאות – דוגמאות שעובדות נהדר; בסינגפור, חברת הדיור הציבורי מעורבת בכל שוק הדיור, ניתנת זכאות לדיור ציבורי לפי הכנסות ולפי מבחנים נוספים; בשבדיה אסור לקבוע שכר דירה שהוא גבוה משמעותית מהממוצע בשוק, חברות עירוניות מעניקות סובסידיות לשוכרי דירות, יש בתי-דין מיוחדים שדנים בתלונות דיירים על שכר דירה מופקע; באמסטרדם, 48% מהדירות נמצאות בידי אגודות שאינן למטרות רווח המשכירות אותן במחירים נמוכים, מחיר מקסימלי לשכירות נקבע גם בנכסים פרטים באמצעות שיטת ניקוד המתבססת על גודל הדירה, יש ועדות לפיקוח על מחירי השכירות שמסייעות לשוכרים שקופחו על-ידי המשכירים; בגרמניה יש פיקוח על מחירי השכירות, יש סיוע בשכר דירה למעוטי הכנסה, יש הגבלה של היכולת להעלות את שכר הדירה; בניו-יורק, הקפיטליסטית הגדולה, אדוני השר מרידור, 64% מהדירות בעצם לא נמצאות בשוק החופשי כי הן כפופות לפיקוח על שכר דירה, שמגביל את העלייה במחיר השכירות.

דב חנין: יש שם עידוד של פרויקטים להשכרה.

דב חנין: גם במדינת ישראל בעבר היה חוק הגנת הדייר עם דיירים מוגנים, שהיתה עליהם הגנה.

דב חנין: היו בחוק הזה קשיים, היו בעיות, אבל הדרך הנכונה לא היתה להמית אותו לחלוטין ולחסל אותו ולהפוך אותו למנגנון ארכאי.

דב חנין: הדרך הנכונה היתה לייצר בו תיקונים ולהפוך את הגנת הדייר לנורמה ולא ליוצא מן הכלל בשוק השכירות.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת – – –

רוני בר-און: אתה יודע כמה אנשים מהמעמד הבינוני התרסקו בגלל חוק הגנת הדייר, כי אין להם – – –

דב חנין: אני אומר, אדוני השר לשעבר בר-און, בחוק הגנת הדייר היו ליקויים והיו בעיות, אני לא מקדש את החוק כפי שהוא היה.

דב חנין: אבל מנגנונים של הגנת דייר, מנגנונים של הגנת דייר שהיו בחוק הזה הם מנגנונים שאפשר היה ללמוד מהם, אפשר היה לחדש אותם ואפשר היה להפוך אותם לבסיס של צורת שכירות אחרת בחברה הישראלית.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, שולחים את הציבור מבקש השכירות לפריפריה, שמעתי על זה.

דב חנין: אבל בפריפריה אין פתרונות.

דב חנין: אני הסתובבתי בשבועיים האחרונים בהרבה מאוד מקומות בפריפריה – במאהלים ומחוץ למאהלים.

דב חנין: המצוקה שם היא מצוקה אמיתית, אין פתרונות, אין דיור, אין תעסוקה, אין שירותי תרבות, יש פער קיצוני בתרבות, אין תחבורה ציבורית סבירה למרכז.

דב חנין: נותנים לסטודנטים הנחות בתחבורה ציבורית שבקושי עובדת.

דב חנין: ויש אנשים, כן, יש אנשים שרוצים לחיות בעיר גדולה ותוססת, ולא בפרברי שינה.

דב חנין: יש אנשים שרוצים להגיע לעבודה ברגל, או באופניים, בלי לבזבז זמן יקר בפקקים ובלי לזהם, ולחיות ברחובות תוססים שמשקפים גיוון אנושי ותרבותי, וזה מה שיכולות להציע מטרופולינים, הערים הגדולות, ולכן יש גם זכות לחיות בהן.

דב חנין: אבל הממשלה הזאת לא מעודדת את הערים הגדולות ולא מעודדת אנשים לחיות בערים הגדולות.

דב חנין: היא ממשיכה להעדיף את הבנייה הפרברית, ההומוגנית, את המקומות המתים שאנשים, בצדק, לא כל כך רוצים לגור בהם.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, בחוק הזה אין שום התייחסות לאוכלוסייה הערבית.

דב חנין: אני יודע שבלחץ הביקורת הציבורית ראש הממשלה אמר:

דב חנין: אני אאפשר באוכלוסייה הערבית תוכניות וד"ליות גם במקומות שבהם – לא 200 יחידות דיור ביחד בפרויקט אחד, אלא 100 יחידות דיור במקום אחד.

דב חנין: מעטים, מעטים המקומות האלה.

דב חנין: ההסתייגות שלי, אדוני היושב-ראש, שאמרה שביישובים ערביים, אם כבר, שייתנו כשיש 30 יחידות דיור ביחד – גם זה לא כל כך קיים ביישובים ערביים שבהם הקרקע מפוצלת, ובעיקרה קרקע פרטית.

דב חנין: לא נותנים פתרונות לאוכלוסייה הערבית, שגם היא במצוקת דיור רצינית, קשה.

דב חנין: הצורה של מצוקת הדיור באוכלוסייה הערבית שונה מאשר בציבורים אחרים, אבל היא לא פחות חריפה, לא פחות חמורה.

דב חנין: אבל החוק הזה לא רואה את הערבים, כמו שהוא לא רואה את הפריפריה, כמו שהוא לא רואה את תושבי תל-אביב, כמו שהוא לא רואה את הצעירים, כמו שהוא לא רואה את המבוגרים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, כאשר הממשלה בוחרת, למרות גל המחאה והדרישה הציבורית העצומה לעצור את החוק המזיק הזה ולהיכנס עם הציבור להידברות אמיתית, להידברות פתוחה לפתרונות רציניים, לפתרונות אמיתיים; כאשר הממשלה דוחה את היד המושטת של מנהיגי המחאה הציבורית ואומרת להם: אנחנו נמשיך בדרכנו, אתם לא מעניינם אותנו, אתם אוכלים סושי, אתם לא קיימים, לא ראינו אתכם גם בטלוויזיה ולא שמענו את קולותיכם, כי אתם בסך הכול בודדים פה ושם – הממשלה הזאת אומרת דבר חמור ומסוכן.

דב חנין: הממשלה הזאת אומרת: אנחנו מצפצפים עליכם.

דב חנין: כשהממשלה מצפצפת על העם, העם צריך להגיד לממשלה ללכת.

דב חנין: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה לאדוני.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת רוני בר-און, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: לרשותך 30 דקות.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי הכנסת, אין לי הרבה מהמשותף בענייני השקפת עולם עם חבר הכנסת חברי הטוב דב חנין, אבל אני רואה בחלק גדול מהדברים שהוא אמר כאן דברים נכוחים, חשובים להתבוננות ולהסתכלות.

רוני בר-און: אם אני אגע בחלק מהדברים, אני אגע בדברים שאני חולק עליו.

רוני בר-און: סך הכול אני די מצטרף לדעתו שהחוק המונח כאן היום הוא חוק רע, הוא חוק לא שלם, חוק שמוגש בלחץ של ממשלה שלא יודעת להתמודד עם בעיות, לא מזהה אותן נכון, לא מזהה אותן בזמן, ומתחילה בהיסטריה, בפניקה, לייצר פתרונות שאין בהם די אפילו כדי להשביע את האריות שמחכים לטרוף את הממשלה; אני לא מדבר על הפוליטיקאים, אני מדבר על הקהל שבתזמון די מפתיע יצא לרחובות בחודש האחרון.

רוני בר-און: אלה תולדות הפניקה של הממשלה בענייני פתרון בעיות הדיור: שנתיים לקח לממשלת נתניהו לזהות את מקור הבעיה.

רוני בר-און: היא היתה סבורה כל העת, אדוני היושב-ראש, שבעיות הדיור מונחות על דרך הביקוש.

רוני בר-און: אמרו: מה זה המחירים עולים, למה אנשים קונים?

רוני בר-און: שואלים למה אנשים קונים, למה יש בועת נדל"ן, לא מבינים את הבעיה.

רוני בר-און: חושבים שאנשים קונים ומחיר הדירות עולה והבעיה מונחת בביקוש.

רוני בר-און: במשך שנתיים ראינו פה אקרובטיקה שלמה איך מדכאים את הביקוש.

רוני בר-און: מסים כאלה, מסים אחרים, מס רכישה ומס מכירה ומס שבח, והכול מלחמה, אבל נגד האויב הלא-נכון – לטפל בבעיית הביקוש.

רוני בר-און: וראה זה פלא, כשאתה נלחם את המלחמה הלא-נכונה, אז לא זו בלבד שאתה לא עוצר את התופעה שאתה מבקש למנוע דרך המלחמה, אלא התופעה הזאת מתעצמת.

רוני בר-און: לקח שנתיים, הגיעו למסקנה שהבעיה מונחת בצד ההיצע: זה לא שיש יותר מדי דירות וקונים אותן, אלא אין דירות, ולכן המחירים מאמירים.

רוני בר-און: לכן כל ממזר מלך, וכל אחד בשביל החדר שלו, שני החדרים שלו, שניים וחצי החדרים שלו, יכול לתבוע כל מחיר בעולם.

רוני בר-און: העניין הזה של היצע וביקוש בדיור הוא עניין שלא הומצא היום, ומשך התהליך, שנודד בין משבר של ביקוש למשבר של היצע, והיכולת לסדר למשבר פתרונות הוא תהליך שיש לו תשומות זמן קשות.

רוני בר-און: זה לא "קוטג'".

רוני בר-און: "קוטג'", אם עושים לך חרם צרכני, אתה מתכנת את המכונה ובמקום להוציא מיליון גביעי "קוטג'" ביום, מוציאים רק חצי מיליון, ואם נגמרת המחאה, ואתה מוריד את המחיר של ה"קוטג'", ואתה עוד פעם רוצה למכור מיליון גביעים ביום, אתה מתכנת את המכונה, היא מוציאה לך מיליון גביעים ביום.

רוני בר-און: בדיור אין פתרונות קצרי מועד.

רוני בר-און: כששוק הדיור מת, כפי שהיה לפני ארבע, חמש, שש שנים, וכשקבלנים עומדים עם סטוקים של 10,000 ו-20,000 דירות שאף אחד לא רוצה לקנות, הם עוצרים את הבנייה.

רוני בר-און: הקבלנים, היזמים, הם לא פראיירים; זה כסף שלהם, הם לא מוכנים לשכב עם מאות מיליונים של שקלים בסחורה שהם לא יכולים למכור.

רוני בר-און: בדרך כלל הם גם ממונפים, זה לא כסף שהם קיבלו בירושה, אז על כל שקל כזה הם משלמים 2%, 3%, 4%, 5% ריבית בשנה; שנתיים הם לא מוכרים את הסחורה, זו פשיטת רגל.

רוני בר-און: אז הם עוצרים.

רוני בר-און: ואז מתחלפת התופעה, כי אנשים, כשהם מרוויחים בשוק ההון כמו שהיה ב-2005, 2006 ותחילת 2007, לא מחזיקים את הכסף בנדל"ן; למה להחזיק כסף בנדל"ן כשהתשואה השנתית עליו, נגיד אם אתה משכיר אותו, ואתה משכיר אותו טוב, בדירה 4% זה פנטסטי, במשרד, נכס מניב משרדים, תעשייה – 7%, 8%, נראה נפלא, כשבבורסה אתה מרוויח 30%, 40% בשנה?

רוני בר-און: אנשים הלכו לבורסה במקום להשקיע בנדל"ן.

רוני בר-און: פתאום שוק ההון התחיל לקרוס.

רוני בר-און: אנשים, במקום להפסיד את הכסף שלהם בבורסה, באו, לקחו את הנדל"ן שהיה פנוי.

רוני בר-און: בתוך זמן קצר כבר לא היה נדל"ן.

רוני בר-און: כשבאים אלה שרוצים לקנות דירה ראשונה או לשפר דיור, הם באים לשוק, אין דירות.

רוני בר-און: אין כפתור פלא שאתה לוחץ על המכונה, מוציא 20,000 דירות יותר באותו חודש.

רוני בר-און: אלה תהליכים.

רוני בר-און: אלה תהליכים של תכנון, אלה תהליכים של יזמות, אלה תהליכים של קניית קרקע.

רוני בר-און: הבנייה עצמה לוקחת זמן.

רוני בר-און: אין פה בנייה מהיום להיום.

רוני בר-און: את כל זה לא ראתה הממשלה.

רוני בר-און: ואז, כשהתחילה המהומה, התחילה שורה של רפורמות.

רוני בר-און: כל רפורמה – אני אצייר לכם את התמונה: חדר מסיבות העיתונאים במשרד ראש הממשלה, הרקע תכלת, שולחן, ארבעה כיסאות קבועים, פעם זה שטייניץ, נתניהו, אטיאס וגמליאל, ופעם זה גמליאל, אטיאס, נתניהו ושטייניץ.

גאלב מג'אדלה: התחלפו בתפקידים.

רוני בר-און: כולם נכנסים, כולם יושבים.

רוני בר-און: בא יועץ התקשורת של ראש הממשלה ומזמין את המשיח לבוא לדבר אל העם.

רוני בר-און: ואז מדבר ראש הממשלה, שערו עשוי בקפידה, פניו מאופרות כדבעי, והוא כולו נחת, מעצמו בעיקר, אבל גם מחבריו לשולחן הנשיאות, והשקפים עולים באוויר, והידיים מתעופפות לכל כיוון.

רוני בר-און: ה"סופר-טנקרים" מימין, וה"אוטוסטרדות" משמאל, ואם החלפתי בין ימין לשמאל זה לא בכדי.

רוני בר-און: בוא נמנה את הרפורמות, אדוני היושב-ראש.

רוני בר-און: רפורמת המרפסות, זוכרים?

רוני בר-און: יש ספר כזה, כל אחד צריך מרפסת, או לכל אחד יש מרפסת.

רוני בר-און: הו, איזה מהומה היתה על המרפסות.

רוני בר-און: אדוני, זה לפני כמעט שנתיים.

רוני בר-און: זה בספטמבר 2009.

רוני בר-און: הוא אמר: בתוך 45 יום, כל מי שרוצה לסגור מרפסת, כל מי שרוצה לשפר את הדיור שלו, הכול טס.

רוני בר-און: מה קרה מאז?

רוני בר-און: כלום.

רוני בר-און: לא זז.

רוני בר-און: חוץ ממסיבת העיתונאים, אין כלום.

רוני בר-און: ואז באה רפורמת התכנון המפורסמת: אני אפרק – איך הוא עושה?

רוני בר-און: אני אפרק, אני אפתח את הברזים.

גאלב מג'אדלה: אתה אומר שאנשים הלכו לישון, בתקווה שמחר בבוקר אפשר לבנות את המרפסת.

רוני בר-און: תשמע, אני איש מאוד נאיבי, אני מאמין לראש הממשלה, ואני רציתי לסגור מרפסת.

רוני בר-און: יום, יומיים, שלושה, כלום לא קורה.

רוני בר-און: באה רפורמת התכנון המהוללת.

רוני בר-און: הוא ישנה, הוא יעשה, הוא טה-טה-טה-טה.

רוני בר-און: מה קרה?

רוני בר-און: כלום.

רוני בר-און: רפורמת המינהל.

רוני בר-און: עומד ראש הממשלה – באמת, המינהל הוא צרה שגילה כגיל המדינה כמעט, וכולנו אשמים במחדלים של המינהל.

רוני בר-און: כל מי שאי-פעם הושבע כאן כשר ולא טיפל בענייני המינהל, האחריות היא גם עליו.

רוני בר-און: אבל אתה ראש הממשלה.

רוני בר-און: אז מה הטענה שלו?

רוני בר-און: זה מונופול.

רוני בר-און: אבל של מי המונופול?

רוני בר-און: המונופול של הממשלה.

רוני בר-און: תפרק את המונופול.

רוני בר-און: עשה רפורמה במינהל.

רוני בר-און: מה קרה?

רוני בר-און: שכח לשאול את עופר עיני.

רוני בר-און: שכח לשאול את עופר עיני על ההסכם – דרישות של אלה, דור ב' של אלה.

רוני בר-און: היה תקוע שנתיים.

גאלב מג'אדלה: התבטל – – –

רוני בר-און: אחר כך באה הצפת הקרקעות; אנחנו נציף את המדינה בקרקעות.

רוני בר-און: אתם יודעים מה?

רוני בר-און: יש לי סוד בשבילכם.

רוני בר-און: יש יותר קרקעות שיוצאות מן המינהל.

רוני בר-און: אני אומר לכם ביושר, אף אחד לא שומע, נעים לי בחברתכם: הכול הולך לחרדים, הכול סקטוריאלי.

רוני בר-און: מה הבעיה?

רוני בר-און: הקרקעות יוצאות, אבל המחירים עולים.

רוני בר-און: אז בשביל מה אתה מציף, שעוד פעם יעלו המחירים?

רוני בר-און: אחר כך עמדה פה גברת גמליאל, סגנית השר לענייני צעירים, סטודנטים וחיילים, חברת הכנסת סגנית השר גילה גמליאל.

רוני בר-און: אתם זוכרים?

רוני בר-און: – קרקע לכל חייל בחינם.

רוני בר-און: כל חייל משוחרר יקבל קרקע בחינם.

רוני בר-און: אני זוכר, הלכנו אז לסיור בצבא, כל החיילים הסתובבו כבעלי בתים.

רוני בר-און: איפה קיבלת?

רוני בר-און: אני, יש לי פה.

רוני בר-און: כמה דונם קיבלת?

רוני בר-און: אני, יש לי פה.

רוני בר-און: אתם יודעים ממתי החינם לחיילים?

רוני בר-און: מתחילת 2010.

רוני בר-און: עברה שנה וחצי, תראו לי חייל אחד שקיבל שקית של חול.

רוני בר-און: לא יחידת קרקע, שקית של חול.

רוני בר-און: מאיזה סוג?

רוני בר-און: חמרה, זיפזיף, חול ים, מה שאתם רוצים.

רוני בר-און: כלום לא קרה.

רוני בר-און: אחר כך בא שר האוצר שלנו, ועולם הדימויים של בוב הבנאי: הוא ייתן להם פטיש חמישה קילו בראש.

רוני בר-און: הוא אמר: פטיש חמש קילו, נמחל לו על העברית הקלוקלת, פטיש חמישה קילו.

רוני בר-און: אבל הרעיון יפה.

רוני בר-און: שר אוצר, פטישים.

רוני בר-און: איזה השפעה?

רוני בר-און: שום השפעה.

רוני בר-און: מה, כלום לא קרה.

רוני בר-און: אחר כך, הם ייתנו מענקים; מענקי דיור לאלה, לאלה.

רוני בר-און: עזבו רגע את הקריטריונים.

רוני בר-און: ברגע שמתחילים עם הקריטריונים, אני מוכיח לכם שזה הולך רק לכיסא הזה, שנמצא מולי, לכיסא של שר השיכון.

רוני בר-און: הם שכחו להתייעץ עם האוצר, אדוני.

רוני בר-און: הם קבעו שהם ייתנו מענקים, האוצר לא מתקצב את זה.

רוני בר-און: אין כסף, אין מענקים.

רוני בר-און: סובסידיות למשכנתה – שר השיכון, רוצה; ראש הממשלה, אנחנו לא יודעים; שר האוצר, לא רוצה.

רוני בר-און: אבל מסיבת עיתונאים היתה.

רוני בר-און: זאת אומרת, שש, שבע, שמונה מסיבות עיתונאים, והתחלה של פתרון, סוג של קצה אור, קרן אור, לא רואים.

גאלב מג'אדלה: יעני, היה כלאם פאד'י.

רוני בר-און: כן.

רוני בר-און: כלאם פאד'י זה כבר ביטוי שחוק בשביל זה.

רוני בר-און: אתם צריכים למצוא משהו חדש לכלאם פאד'י.

רוני בר-און: כל המדינה, כל הדברים זה בסוף כלאם פאד'י, אבל זה כלאם פאד'י אבו-אבוה של כלאם פאד'י.

רוני בר-און: עכשיו ממציאים לנו את חוק הווד"לים – – –

יואל חסון: "סופר-טנקר" של – – –

רוני בר-און: כן, זה "סופר-טנקר".

רוני בר-און: דיברנו.

רוני בר-און: אתה עסוק בלכתוב את הנאום שלך, אז כנראה זה פרח לך.

גאלב מג'אדלה: כבר עברנו את זה מזמן.

רוני בר-און: עכשיו יש לנו חוק וד"לים.

רוני בר-און: עכשיו, תקשיבו: דיברו פה על דברים, בדרך אגב הזכירו את העניין של הבנייה במגזר הלא-יהודי.

רוני בר-און: אז באמת, אני אומר לך, זה חוק מתחשב.

רוני בר-און: תשמע, אדוני השר מרידור, שהשקפת עולמך היא ליכודית, הלאומית הליברלית האמיתית, על השוויון ועל "בן ערב, בן נצרת ובני": הבעיה של הבנייה במגזר הערבי היא בעיה שאני אומר לך שאני, כשר פנים יהודי ישראלי, התביישתי.

רוני בר-און: ניסיתי לפתור אותה בקדנציה הלא-ארוכה שלי במשרד הפנים, חילקתי את משאבי התכנון בהתאם לגודלה של האוכלוסייה הלא-יהודית בכלל אוכלוסיית מדינת ישראל, 20%–22%.

רוני בר-און: החלטתי שאני מתבלבל במספרים, אמרתי: בתמ"אות, בתב"עות, 70% למגזר הלא-יהודי, 30% למגזר היהודי.

רוני בר-און: יש בעיה.

רוני בר-און: לצד הדרישה שלנו, הזכות שלנו, לתבוע את המלחמה בבנייה הבלתי-חוקית, אנחנו חייבים לאפשר לאנשים האלה להתגורר.

רוני בר-און: קשה, עם הרעיון שהמגזר הלא-יהודי מבקש, מקדמת דנא, מבחינת תפיסת העולם, התפיסה החברתית, לגור בצמודי קרקע, לגור בבית המשפחה – לכל היותר אב בונה, משאיר קומה לבנו – ללכת אתם לבנייה רוויה, אבל דיברנו על "קו כחול" יותר נרחב ולאט-לאט לתת את הדברים האלה.

רוני בר-און: חוק הווד"לים ממש מתחשב, באמת, באוכלוסייה הערבית.

רוני בר-און: אני מודה שהתפעמתי נוכח הטולרנטיות הגדולה של ראש הממשלה ושל חבר הכנסת כרמל שאמה, שהוביל את החוק הזה.

רוני בר-און: עכשיו אני אגלה לך את הסוד: הבנייה, או הווד"ל, יחול על חטיבות בנייה שמתחילות במינימום 500 יחידות.

רוני בר-און: אם יש לך פרויקט של 500 יחידות, אתה יכול להיכנס לווד"ל.

רוני בר-און: ומה יהיה עם הערבים?

רוני בר-און: אמרו: אה, הערבים זה קצת יותר קשה, נעשה להם מינימום 200 יחידות.

רוני בר-און: רק הם שוכחים שכל הקרקעות, איפה שהערבים רוצים לבנות, זה קרקעות פרטיות.

רוני בר-און: אתה מכיר קרקע פרטית ש"אוכלת" 200 יחידות פרטיות במינימום?

רוני בר-און: אני אומר לך, לא יבנו אבן על אבן במגזר הלא-יהודי, רק בגלל דרישת המינימום של ה-200.

רוני בר-און: אין קרקע פרטית ש"אוכלת" 200 יחידות דיור במגזר הלא-יהודי.

רוני בר-און: זה מס שפתיים.

רוני בר-און: אבל מכיוון שחבר הכנסת חנין דיבר על זה, לא ראיתי את עצמי פטור מלדון בעניין הזה.

רוני בר-און: חוק הווד"לים – דיבר על זה חבר הכנסת חנין, אני לא רוצה לדבר על זה – זה באמת חוק שרומס את עקרונות התכנון, את הזכויות, את זכויות האדם, זכויות האזרח שיש לו לקבל תכנון ראוי.

רוני בר-און: אבל, לפעמים צריך לעשות מה שנקרא איזונים.

רוני בר-און: אם יש צורך להתגורר, מול הצורך לשמור על איכות הסביבה, אני מוכן לקבל שבמקרים מסוימים הצורך בקורת גג יכול לגבור על הצרכים האחרים.

רוני בר-און: אבל, פה זה נעשה באופן ברוטלי.

רוני בר-און: אני אומר לכם גם – השר מרידור, אתה גם איש משפט – כל הדברים האלה אולי ירוצו במוסדות התכנון, בווד"לים – ספק ספיקא; אבל הם ייתקעו בעתירות המינהליות בבתי-משפט.

רוני בר-און: כל תוכנית כזאת שתעבור – תרשום את זה, אדוני היושב-ראש, זה מופיע בכתובים, ישמע את זה ראש הממשלה, ישמע את זה חבר הכנסת כרמל שאמה – כל זכות מהסוג של הזכויות התכנוניות שתידרס בווד"ל תיבחן בבית-משפט.

רוני בר-און: עכשיו, אני אומר לך מידיעה אישית: אני מכיר את הפקקים בהליכי התכנון ואני מכיר את הפקקים בהליכים המשפטיים.

רוני בר-און: הפקקים בהליכים המשפטיים הם יותר ארוכים מהפקקים בהליכי התכנון.

רוני בר-און: זה ילך לבית-משפט, לעתירה מינהלית, ואחר כך יבקשו רשות ערעור לבית-המשפט הגבוה לצדק, ולך תספר אחר כך לכל האזרחים האלה: ניסינו וד"לים אבל תקעו אותנו בבתי-משפט.

רוני בר-און: אז מה יעשו אז?

רוני בר-און: חוק וד"לים לשאלות משפטיות?

רוני בר-און: יקיימו משפטים בלי לדון לפי כללי הפרוצדורה, לפי דיני הראיות, לפי דיני הצדק הטבעי?

רוני בר-און: אפשר לעשות וד"ל גם על בית-המשפט.

רוני בר-און: כיוון שניתנה לוונדל רשות להשחית, שוב אינו מבחין בין צדיק לרשע.

רוני בר-און: עכשיו, את חוק הווד"לים – את הליכי התכנון, אני אומר לך מידיעה אישית, אפשר לפתור בלי חוק.

רוני בר-און: לא צריך לעבור בכנסת.

רוני בר-און: הייתי שר פנים, בחנתי את הנושא הזה.

רוני בר-און: יושב פה זאביק בילסקי, ראש עיריית רעננה, אם ועיר בישראל; מופת לעיר שנוהלה נכון, צמחה נכון, התפתחה נכון, לתפארת מדינת ישראל.

רוני בר-און: השנייה בעולם ביופיה לירושלים – אני לא אמרתי בניקיונה, אמרתי ביופיה.

רוני בר-און: וכשראינו את הבעיה הזאת, בחנו את הנושא הזה ודיברנו על העצמת עיריות, וביקשתי מראש מינהל התכנון הממשלתי דאז שמאי אסיף, שהוא לא היה איש קל מבחינת עקרונות התכנון, זה לא איש שיכולת לסובב אותו, ולהגיד לו: תעשה לי הנחות פה; ועדה ארצית לתכנון ולבנייה היתה באמת כור היתוך מאוד רציני.

רוני בר-און: אמרתי לו: איך אני מתגבר על כל הדברים האלה?

רוני בר-און: הוא אמר: בוא נעשה סקר של כל הרשויות.

רוני בר-און: עשינו סקר של כל הרשויות.

רוני בר-און: כל רשות מקומית שההרכב האנושי של הרשות מבחינת ועדת התכנון והבנייה נשא חן בעינינו – הייעוץ המשפטי היה מקצועי ורציני, מינהל התכנון וההנדסה, קרי, מהנדס העיר, נראה לנו איש מקצוע – בחנו את האפשרות להעצים אותה ולתת לה אפשרות לעבוד בלי הצורך להיזקק לוועדה מחוזית.

רוני בר-און: עכשיו, אם אתם חושבים שאני מספר לכם סיפורים – – –

גאלב מג'אדלה: מפורטות.

רוני בר-און: כן, תלכו לעפולה.

גאלב מג'אדלה: ואני בתור ראש ועדת הפנים עזרתי.

רוני בר-און: נכון.

רוני בר-און: אבי אלקבץ, ראש עיריית עפולה מזה שש שנים, לא יודע מה זה ועדה מחוזית, וגיל התכנון בתב"ע ירד מחמש-שש שנים לשבעה-שמונה חודשים.

רוני בר-און: אז תעשה את הסקר הזה.

רוני בר-און: במקום לבזבז את הזמן, במקום לשגע את הכנסת, במקום לעשות מסיבת עיתונאים.

רוני בר-און: תעשה, באקט מינהלי של שר הפנים.

רוני בר-און: אבל תשאל את שר הפנים אם הוא מעוניין בזה.

רוני בר-און: מה פתאום?

רוני בר-און: מה פתאום?

רוני בר-און: ועדות מחוזיות אנחנו יודעים מי ממנה, ואת מי ממנים, ואיזה מנופים אפשר לקבל מהוועדה המחוזית.

גאלב מג'אדלה: ואני יכול לתת לך חיזוק אישי שהשכונה שלי, שבה בניתי ב-2000, נעשתה בה מפורטת ענ/361.

גאלב מג'אדלה: 11 חודש, התחלנו לקבל היתרי בנייה, היחידים בכל הסביבה.

רוני בר-און: בבקשה, בבקשה.

רוני בר-און: עכשיו – אני רוצה עוד להגדיר.

רוני בר-און: תראו, אני שמעתי את הטענות של חבר הכנסת דב חנין על הוול"לים, ומכיוון שזה לא כל כך עתיק, ואני עוד זוכר את זה – נכון, היו טענות.

רוני בר-און: היו טענות, אבל זה האיזונים והבלמים.

רוני בר-און: השר מרידור, ב-1991, כששר השיכון היה אריאל שרון, הגיעו מיליון עולים בשנה ארצה.

רוני בר-און: נכון שבהתחלה הם גרו בקרוונים – – –

דן מרידור: לא בשנה אחת – – –

רוני בר-און: בסדר.

רוני בר-און: אבל, כולם קיבלו בסוף קורת גג.

רוני בר-און: הם לא גרו באוהלים.

רוני בר-און: בהתחלה בקרוונים, ובתוך זמן קצר בדירות.

רוני בר-און: אז אולי נעשו שגיאות תכנוניות.

רוני בר-און: אבל זה ההבדל בין לפטפט ללבצע.

רוני בר-און: זה הנהגה.

רוני בר-און: זאת לא הנהגה מפטפטת, זאת הנהגה מבצעת – עם שגיאות, עם סטיות.

רוני בר-און: זה הכול בלמים ואיזונים.

רוני בר-און: הצורך לשכן למעלה ממיליון עולים לפעמים גובר על העניין שיש לך בעיה תכנונית.

רוני בר-און: אני מסכים, אני מקבל, לא הכול שלם.

רוני בר-און: אבל אלוהים ישמור אם היה קורה לנו ה"אסון" הזה והיו מגיעים עכשיו מיליון עולים.

רוני בר-און: מה היה קורה פה עם הממשלה הזאת?

רוני בר-און: הם היו חוזרים כולם.

רוני בר-און: היו לוקחים אתם עוד את המיליון שעלו ב-1991.

רוני בר-און: עכשיו, אני שומע את ראש הממשלה: אנחנו אשמים.

רוני בר-און: הכול אנחנו אשמים.

רוני בר-און: כל דבר קדימה אשמה.

רוני בר-און: עזבו, זה כבר טיעון שהוא נשמע לי על גבול הילדותי.

רוני בר-און: באמת, אני, יש לי הערכה גדולה לראש הממשלה.

רוני בר-און: אני מצפה ממנו לטיעונים יותר מוחצים.

רוני בר-און: עד מתי ייקחו את האחריות אלינו?

רוני בר-און: הסברתי – הקטעים בין משבר של היצע למשבר של ביקוש הם קטעים שעולים ויורדים ככה, אבל בגרף הזמן הם ארוכים ככה, וצריך לדעת להיערך.

רוני בר-און: עכשיו – כששואלים אותם מה האשמה המרכזית: אתם העברתם בממשלת אולמרט החלטה על הקפאת בנייה במרכז.

רוני בר-און: כן, אני אשם, mea culpa.

רוני בר-און: איך הוא עמד פה, ראש הממשלה, לפני שבועיים?

רוני בר-און: אני אחראי לחוק החרם, אני אשם.

רוני בר-און: אם אני לא הייתי רוצה, לא היה קורה.

רוני בר-און: אנחנו הקפאנו את הבנייה במחנה צריפין, של למעלה מ-4,000 יחידות דיור שמשותפות לבאר-יעקב, לרמלה ולראשון-לציון.

רוני בר-און: אבל זה לא היה במנותק כי קמתי בבוקר ואמרתי: עכשיו מקפיאים בנייה; אנחנו רצינו להסיט את האנשים לפריפריה, וההקפאה הזאת היתה חלק מתוכנית הפריפריה שלנו.

רוני בר-און: תוכנית הפריפריה שלנו – אתה היית חבר בממשלה – – –

גאלב מג'אדלה: ב-2008.

רוני בר-און: ב-12 באוגוסט 2008 העברנו בממשלה תוכנית פריפריה.

רוני בר-און: פעם ראשונה בתולדות המדינה שהפטרון של חוק הפריפריה היה אגף התקציבים.

רוני בר-און: הרי יש לך קשר לאגף התקציבים, גם היית שר אוצר, וגם יש לך איזה שיח ושיג עם האגף הזה.

רוני בר-און: תשאל.

רוני בר-און: זה שינוי היסטורי, כי אגף התקציבים היה תמיד נגד כל התוכניות האלה, וכל פעם שהיתה עוברת תוכנית היה מוצא סיבה למה לא לדחות אותה בשנתיים או בשלוש שנים.

רוני בר-און: והפעם הוא בא ואמר: אני מוביל.

רוני בר-און: ידענו שאין כסף.

רוני בר-און: זאת אומרת, כסף אקסוגני, אפשר להביא x מיליארדים; אי-אפשר לסדר את הכול.

רוני בר-און: אז אמרנו: ניקח את הכסף מהמרכז וניתן לפריפריה.

רוני בר-און: והתוכנית היתה הוליסטית כי אם אתה תבנה בפריפריה, אף אחד לא יבוא לגור, כי לא יהיה לו שמה בית-ספר ראוי לילדים שלו, ואם אתה תבנה בית-ספר, ותבנה לו את הבית, הוא לא יבוא לגור, כי הוא לא יכול להתפרנס מה שהוא – – –

גאלב מג'אדלה: אין תעסוקה.

רוני בר-און: מה?

רוני בר-און: לא, יש תעסוקה.

רוני בר-און: אבל, ב-7,000 שקל.

רוני בר-און: הוא רגיל לעבוד ב-15,000 שקל.

רוני בר-און: ואם יהיה לו גם את זה וגם את זה הוא יגיד: אבל לאשתי יש אלרגיה, אז היא לא יכולה לקבל טיפול רפואי טוב כי אין שם בתי-חולים, אז אתה צריך לתת לו גם בריאות, וכן הלאה וכן הלאה.

רוני בר-און: נתנו תוכנית הוליסטית, שמנו את זה על השולחן.

רוני בר-און: ההקפאה היתה חלק מהתוכנית הזאת, שלא יספרו לכם סיפורים.

רוני בר-און: אם התוכנית היתה עוברת, ההקפאה היתה עושה את הפעולה – – –

גאלב מג'אדלה: ואגף התקציבים שלך אפילו הציג את זה בפני הממשלה.

רוני בר-און: נכון, והעביר את זה.

רוני בר-און: עבר חוק ההסדרים 2009 בממשלה.

רוני בר-און: באתי לכנסת, כבר הקואליציה שלנו התפרקה.

רוני בר-און: כבר ש"ס היתה בברית עם הליכוד, הכול היה בסדר, והסיכויים שהליכוד ייקח את השלטון כבר היו די ברורים.

רוני בר-און: ביקשתי, התחננתי לליכוד.

רוני בר-און: אמרתי: בואו נעביר את חוק ההסדרים הזה, את תוכנית הפריפריה הזאת, קריאה ראשונה לתקציב.

רוני בר-און: אחר כך תקבלו, תחסכו לכם את הזמן.

רוני בר-און: הרי מרגע שאתם נבחרים, אתם צריכים להעביר תקציב.

רוני בר-און: בתוך 45 יום יש לכם כבר קריאה ראשונה.

רוני בר-און: תעשו את כל השינויים בשנייה ובשלישית.

רוני בר-און: רובי ריבלין הלך לנתניהו, ג'ומס הלך לנתניהו.

רוני בר-און: שניים מהאופוזיציה אמרו לו: תעביר את זה, זה טוב.

רוני בר-און: אמר: אני לא אתן הישג לממשלת אולמרט.

רוני בר-און: מה היה עוד בחוק ההסדרים הזה?

רוני בר-און: זוכרים את חוק הדיור הציבורי של רן כהן?

רוני בר-און: אתה בטח זוכר.

רוני בר-און: נדמה לי שזה היה – כבר לא היית שר אוצר בממשלת נתניהו, אבל זה שהחליף אותך ופוטר גם הוא, או התפטר גם הוא, והשלישי החליף אותו, עוד זוכר את זה.

רוני בר-און: 1998 – חוק הדיור הציבורי.

רוני בר-און: חוק נורא פשוט.

רוני בר-און: יש דירות "עמיגור", "עמידר", איך זה נקרא בחיפה?

רוני בר-און: "שקמונה", "חלמיש" – כל החברות האלה, ומתגוררים שם באמת המסכנים הכי גדולים של העולם.

רוני בר-און: אלה דירות מטות לנפול שלא שוות שום דבר בשוק החופשי.

רוני בר-און: אף פעם אתה לא יכול לקחת אותן חזרה, אתה לא יכול לגבות שכר דירה כי אין הוצאה לפועל נגד המסכנים האלה.

רוני בר-און: תמכרו להם את זה ב-10%, ב-15%.

רוני בר-און: תיקחו את הכסף הזה, שימו אותו באיזו בריכה, ובכסף הזה תבנו מחדש דיור ציבורי.

רוני בר-און: עשר שנים, מ-1998 עד 2008, שישה שרי אוצר – החוק עבר שלוש קריאות בכנסת, שלא תבין לא נכון, אדוני היושב-ראש, של רן כהן – כל חוק הסדרים זורקים אותו: תחולה בעוד שנתיים, תחולה בעוד שנתיים.

רוני בר-און: מה לי ולרן כהן מבחינת השקפת עולם?

רוני בר-און: הבנתי את הפרינציפ ואמרתי לו: לא זו בלבד שאני מעביר לך את החוק ומפסיק את העצירות שלו באמצעות חוק ההסדרים, אני אגיד לך יותר מזה: מכיוון שאני מזהה פה בעיה, אני עושה "מצ'ינג" – שקל על שקל נגד הכסף מהדיור הציבורי.

רוני בר-און: פשוט אתה אוסף בקופה כזאת בהשלמה בין 4 ל-5 מיליארד, אתה שם עוד 4–5 מיליארד של הכסף האקסוגני של האוצר, ויש לך בריכה של 7, 8, 9 מיליארד שקל.

רוני בר-און: זה עושה בדיור ציבורי, דיור קטן, give and take, בין 60,000, 70,000, 80,000 דירות.

רוני בר-און: את זה אתה משכיר או משכן בשכר דירה לא ריאלי.

רוני בר-און: מזה אתה עוד פעם מקבל כסף; מהכסף שאתה מקבל עוד פעם אתה בונה כל שנה עוד 500–1,000 דירות.

רוני בר-און: אתה מבין את התנועה הזאת, אדוני היושב-ראש?

גאלב מג'אדלה: אני מבין.

רוני בר-און: זה מייצר פתרון.

גאלב מג'אדלה: מי שביטל את החוק לא מבין.

רוני בר-און: מה קרה?

רוני בר-און: בא נתניהו לממשלה.

רוני בר-און: את מה שאני הסכמתי להתחיל ב-1 בינואר 2010, כבר היינו שנה וחצי בתוך הכסף, בתוך בנייה, בתוך מכירה, זרק את זה – ב-2014.

רוני בר-און: היה עוד חוק שעבר בממשלה שלנו, חוק בנייה והשכרה, 2007.

רוני בר-און: שאלו למה לא הפעלנו את זה אז; אמרתי לכם: היה מצב אחר בשוק ההיצע והביקוש של הנדל"ן.

רוני בר-און: זה חוק שעבר שלוש קריאות.

רוני בר-און: תורידו מהמדף, תיישמו.

רוני בר-און: אני אומר לכם בצורה הברורה ביותר.

רוני בר-און: קודם שאלת, אדוני היושב-ראש, את חבר הכנסת דב חנין בעניין 160,000 הדירות; יש תכנון מפורט ברמת היתרי בנייה מהיום למחר של 160,000 יחידות דיור.

רוני בר-און: אנשים לא רוצים לבנות.

רוני בר-און: אתה יודע למה?

רוני בר-און: הנה החלוקה על-פי המחוזות: מחוז המרכז, בסך-הכול, שזה לכאורה המקום האטרקטיבי – יש בערך 10,000 יחידות לתכנון שלא מוצעות לבנייה.

רוני בר-און: אבל לעומת זאת אם אתה מחבר את מחוזות דרום, צפון, חיפה – לא, סליחה: מחוז מרכז, 10,000, ותל-אביב 3,000.

רוני בר-און: פר-קפיטה זה מספרים מצחיקים.

רוני בר-און: והכול מנתונים רשמיים: מחוז דרום, מחוז צפון ומחוז חיפה – למעלה מ-70,000.

רוני בר-און: עכשיו אתם מבינים שזה הפריפריה?

רוני בר-און: אתם מבינים שכל מה שייעשה זה או לדחות את הבעיה לעוד שנה או לעוד שנתיים או לעוד שלוש, בהינתן שבאמת כל העסק הזה יעבור ולא יהיו כל העיכובים שאני מדבר עליהם?

רוני בר-און: הפקק זז מצומת לצומת, מצומת לצומת.

רוני בר-און: אם לא תיפתר בעיית הפריפריה – ואף אחד לא יכול להישמע בטענה: אני רוצה לגור בתל-אביב.

רוני בר-און: למה?

רוני בר-און: כי ככה בא לי.

רוני בר-און: למה?

רוני בר-און: כי ככה בא לי – סליחה, אתה לא תקבל את הפתרון מהממשלה.

רוני בר-און: ואני אתייצב להגן על הממשלה גם אם זאת תהיה הממשלה הזאת.

רוני בר-און: אתה לא יכול לקנות מכספך בתל-אביב, אתה תלך לפריפריה.

רוני בר-און: אתה תלך לפריפריה על-תנאי: שהממשלה תיתן לך שם חינוך טוב לילדים שלך ובריאות לבני המשפחה שלך ומגורים הולמים ותעסוקה הולמת ותרבות הולמת, ותקבל את אותה הזדמנות שמקבל הילד שלי בירושלים והילד של בילסקי או הנכד של בילסקי ברעננה, והרשקוביץ בחיפה ויואל חסון בתל-אביב.

רוני בר-און: אחרת אין לממשלה רשות וסמכות לגרום למישהו תקלה על זה שהוא לא מוכן לעבור לפריפריה.

רוני בר-און: פעם אחת שמבחן ההזדמנות באופקים ובנתיבות יהיה שווה למבחן ההזדמנות בירושלים ובתל-אביב – כל יתר הטענות מסתתמות.

רוני בר-און: ואנחנו הצענו באותו חוק ההסדרים – ככל שאני מדבר עליו אני נזכר בו בערגה – התמיכה הדיפרנציאלית לחינוך; אדוני השר מרידור, אתה יודע כמה מקבל תלמיד מהקופה הציבורית, לא הפרטית, בתל-אביב בהשוואה לאופקים?

רוני בר-און: אני לא יודע להגיד היום, אני בטוח שהמספרים יותר גדולים.

רוני בר-און: אני מדבר אתך לסוף תקופתי – באופקים מקבל 3,000–3,500, אני לא זוכר את המספר – – –

דן מרידור: סוף תקופתך.

דן מרידור: סוף תקופתי עוד לא הגיעה.

רוני בר-און: נכון.

רוני בר-און: התחלת תקופתי עוד לא הגיעה.

רוני בר-און: אתה רוצה להיות מדויק.

רוני בר-און: סוף תקופתי כשר אוצר.

רוני בר-און: לא נגיד: תחילת תקופתו של מי שהחליף אותי, בסדר?

רוני בר-און: על זה לא נדבר היום.

רוני בר-און: לעומת זאת, בתל-אביב הוא מקבל יותר מפי-שלושה.

רוני בר-און: עכשיו, תסביר לי – באמת, הילדים שלנו קיבלו חינוך מצוין.

רוני בר-און: אני כמעט בטוח שבאותם בתי-ספר, בעצם.

רוני בר-און: ובאמת, החינוך בשפיץ העליון של רמת החינוך במדינת ישראל, לא רק שלא צריך להתבייש, הוא יכול להיות גאה בהשוואה לכל העולם.

רוני בר-און: אבל הפערים בחינוך, אדוני היושב-ראש – – –

גאלב מג'אדלה: עוד יותר.

רוני בר-און: – – – הפערים בחינוך בין הילד שלי, שקיבל חינוך בבית-הספר התיכון "ליד האוניברסיטה", לבין אלה שמקבלים חינוך, סליחה שאני אומר, בסקטור הלא-יהודי – בג'סר-א-זרקא ובמקומות אחרים – איך אפשר לבנות חברה הומוגנית שיכולה לחיות בשלום, שיכולים בה בכלל לדבר האחד עם השני, בפערי חינוך כאלה?

רוני בר-און: ועוד לא דיברנו על כל הפערים האחרים.

רוני בר-און: אבל מכיוון שעוד נכונו לנו פה לילה ארוך ויום שלמחרת ועוד לילה ועוד יום – נדבר גם על דברים אחרים.

רוני בר-און: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

גאלב מג'אדלה: תודה לאדוני חבר הכנסת רוני בר-און.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת זאב בילסקי מקדימה, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: אחריו – חבר הכנסת יואל חסון.

גאלב מג'אדלה: לרשותך 30 דקות.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, קודם כול היה שווה לשבת פה חצי שעה ולחכות רק לשמוע את נאומך, רוני בר-און.

זאב בילסקי: האמן לי – משהו.

זאב בילסקי: באמת, יישר כוח.

גאלב מג'אדלה: היה נאום והצגה, לא רק נאום.

גאלב מג'אדלה: נאום מלווה בהצגה.

זאב בילסקי: כן.

רוני בר-און: אני מצטער, אדוני חבר הכנסת בילסקי, אני אקרא את הנאום שלך מחר בפרוטוקול.

זאב בילסקי: אני אשלח לך את הסטנוגרמה.

רוני בר-און: – – –

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להגיד קודם כול כמה מלים על ראש הממשלה בנימין נתניהו.

זאב בילסקי: אני מכיר את ראש הממשלה הרבה מאוד שנים, יש לנו ילדות משותפת בירושלים, אני נולדתי בירושלים.

גאלב מג'אדלה: יש לך מצב לא קל, קשה לך להתחרות עם רוני בר-און על ראש הממשלה.

זאב בילסקי: זה נכון, זה נכון.

זאב בילסקי: הוא גם עשה סטנד-אפ, שזה תופס את מקומי, אבל אתה יודע מה – בסדר, הלך לו היום.

זאב בילסקי: אבל אני רוצה לדבר על ראש הממשלה.

זאב בילסקי: הוא אדם מוכשר.

זאב בילסקי: הוא מאוד מוכשר.

זאב בילסקי: כולנו יודעים, בייחוד אנשים שיושבים פה בכנסת – לא קל להגיע להיות ראש ממשלה במדינת ישראל.

זאב בילסקי: ולהגיע פעמיים להיות ראש ממשלה, אדוני היושב-ראש, זה באמת שיא.

זאב בילסקי: לא כל כך מהר אנשים מגיעים פעמיים להיות ראש ממשלה.

זאב בילסקי: והוא הגיע.

זאב בילסקי: והוא מנסה לעמוד על הנקודות שצריך לתקן אותן, והוא רוצה לתקן אותן.

זאב בילסקי: יש לי תחושה בלב שהוא באמת רוצה.

זאב בילסקי: גם בתחום המדיני, גם בתחום החברתי, בטח בתחום הכלכלי, שהוא מבין אותו בהיותו שר אוצר לשעבר, והוא רוצה לתקן אותן.

זאב בילסקי: והוא מביא הרבה פעמים רפורמות לכנסת, ובזכותו הרבה פעמים – אמר פה רוני בר-און, שר האוצר לשעבר, שאשמנו: הרבה מאתנו לא עשו מה שהיינו צריכים לעשות.

זאב בילסקי: לדוגמה המינהל: כולם ידעו שזו רעה חולה, ואף אחד לא עשה שום דבר.

זאב בילסקי: ראש הממשלה עושה.

זאב בילסקי: הוא מנסה.

זאב בילסקי: אנחנו הצבענו לפני כשעה על פנסיה ל-250 עובדים, שזאת תחילתה של רפורמה במינהל.

זאב בילסקי: ככה שהוא מבין, הוא יודע, ואני מאמין שהוא גם רוצה.

זאב בילסקי: עכשיו, הוא הגיע לכאן עם חוק הווד"לים.

זאב בילסקי: ואני לא מומחה בהרבה תחומים, אדוני היושב-ראש.

זאב בילסקי: אבל יש תחומים מעטים שאני קצת מבין בהם.

גאלב מג'אדלה: במקרה הזה.

זאב בילסקי: במקרה הזה.

זאב בילסקי: אז כשאני שומע בכנסת משהו שאני קצת מבין, אני ישר נדרך.

זאב בילסקי: ואמרתי: בילסקי, תשמע, יש לך אחריות.

זאב בילסקי: בכל אופן אתה איש ציבור, כיהנת בתפקידים – אני לא אופוזיציה למדינה; אני אופוזיציה לממשלה, אבל לא למדינה.

זאב בילסקי: המדינה היא שלי בדיוק כמו שלו.

זאב בילסקי: ואז אמרתי לעצמי: זאביק, תשמע, תלך תדבר אתו.

זאב בילסקי: תגיד לו.

זאב בילסקי: והוא שמח.

זאב בילסקי: ובאתי אליו וסיפרתי לו מה שאני הולך לספר לכם עכשיו, ידידי הנכבדים פה בכנסת.

זאב בילסקי: וכל כך צר לי שמכל מה שאמרתי נולד משהו עקום שלא יצא ממנו כלום.

זאב בילסקי: ומה אמרתי לראש הממשלה?

זאב בילסקי: סיפרתי לו על הוועדה המחוזית – מחוז מרכז.

זאב בילסקי: אני מכיר אותה.

זאב בילסקי: רעננה – מחוז מרכז.

זאב בילסקי: היתה לי גם הזכות להיות חבר בוועדה המחוזית במשך חמש שנים, אז גם ישבתי שם וגם הייתי לקוח.

זאב בילסקי: עכשיו אני אספר לכם על מחוז מרכז.

זאב בילסקי: במשך עשרה חודשים אין שם מתכנן מחוז.

זאב בילסקי: לא מצאו.

זאב בילסקי: אין – ההוא הלך, זה לא הגיע, אין מתכנן מחוז.

זאב בילסקי: מחוז מרכז, שזה מגדרה עד חדרה, כמעט רוב הבנייה במדינת ישראל נמצאת במחוז מרכז, יש להם יועצת משפטית אחת.

זאב בילסקי: היא יושבת במליאה, היא יושבת בוועדת ההתנגדויות והיא – – –

גאלב מג'אדלה: מתי היא עובדת?

זאב בילסקי: והיא גם יושבת בוועדת משנה.

זאב בילסקי: כלומר, שלוש ועדות – אחת שצריכה לרוץ ביניהן.

זאב בילסקי: הוועדה מתכנסת אחת לחודש.

זאב בילסקי: אם יש חגים, בטח זה נדחה ואז אחת לחודשיים.

זאב בילסקי: ועוד אני אספר לך, אדוני היושב-ראש, ואתה לא תאמין.

זאב בילסקי: נניח שכבר עברת את הכול ואישרו לך להדפיס את הפרוטוקול – מי היה מאמין, להדפיס את הפרוטוקול לפעמים לוקח שלושה חודשים.

זאב בילסקי: להדפיס את הפרוטוקול.

זאב בילסקי: תגיד: בילסקי, לא יכול להיות, מה, תיק-תיק-תיק, מדפיסים.

זאב בילסקי: לא.

זאב בילסקי: היועצת המשפטית צריכה לעבור, היועץ ההוא צריך לעבור, היועץ הזה.

זאב בילסקי: כל אחד לוקח את הזמן שלו.

זאב בילסקי: עכשיו, אם הפרוטוקול לא מודפס, הוא לא חתום, אם הוא לא חתום, לא עשית כלום.

זאב בילסקי: אני ישבתי בוועדה כשיזמים היו מגיעים לשם, מגישים תוכנית – מסכנים, עוברות חמש שנים עד שסוף-סוף הגיע היום הגואל, היושב-ראש אומר: ואנחנו מאשרים את תוכנית 361א' – איך קראת לתוכנית שלך?

גאלב מג'אדלה: ענ/360.

זאב בילסקי: ענ/360 – מאשרים.

גאלב מג'אדלה: בשעה טובה.

זאב בילסקי: בשעה טובה.

זאב בילסקי: היזם כל כך מבסוט – הנה, יש פה מישהו שמבין אותי קצת – היזם כל כך מבסוט, הוא לא שומע שהיושב-ראש בקול קטן אומר:

זאב בילסקי: כפוף לחוות דעת של משרד התחבורה והמשרד לאיכות הסביבה.

זאב בילסקי: שתי חוות דעת קטנות.

זאב בילסקי: הוא לא שומע, כי מרוב שמחה תמיד הוא אומר: אישרו, אישרו, אישרו, אחרי חמש שנים, סוף-סוף אישרו, אני מתחיל לבנות מחר.

זאב בילסקי: חוות דעת – בטח בתוך שבוע תהיה חוות דעת.

גאלב מג'אדלה: והנה, הוא נופל עם – – –

זאב בילסקי: שנתיים פה, שנתיים פה.

זאב בילסקי: אתה לא מסוגל לזוז.

זאב בילסקי: ובאתי וסיפרתי לראש הממשלה.

זאב בילסקי: אמרתי לו: אדוני ראש הממשלה, יש לי הצעה בשבילך.

גאלב מג'אדלה: אני חייב להגיד לך שאתה מתחיל לעבור את רוני בר-און בהצגה.

זאב בילסקי: אני מודה לך.

זאב בילסקי: אני מודה לך.

זאב בילסקי: ואני באתי וסיפרתי לו את זה, ואמרתי לו: יש לי הצעה.

זאב בילסקי: בוא ניקח את הוועדות האלה, נשים שם את האנשים הטובים ביותר, עוד עשרה יועצים משפטיים, עוד עשרה קוראי תוכניות, עוד שלושה מתכנני מחוז, במקום פעם בחודש, פעם בשבוע.

זאב בילסקי: אדוני ראש הממשלה יקרא, פעם בשבועיים יבואו אליו, מכל הוועדות, לדיווח – כמה יחידות עברו.

זאב בילסקי: ככה מנהלים עסק, ככה רצים, ואז אתה מרפא את המקום שצריך לרפא.

גאלב מג'אדלה: אגב, אדוני חבר הכנסת בילסקי, כל העלויות האלה של אנשי המקצוע שמנית אותם, הם מכוסים על-ידי תוכנית אחת מאושרת מבחינת הכנסות.

זאב בילסקי: בוודאי.

זאב בילסקי: אתה יודע, לפעמים – אתה מזכיר לי, אדוני היושב-ראש – – –

גאלב מג'אדלה: עכשיו אני אומר לך את זה בתור יושב-ראש ועדת הפנים.

זאב בילסקי: אתה צודק.

זאב בילסקי: הייתי יושב לפעמים – אתה יודע, מחוז מרכז, מחוז כבד – הייתי יושב לפעמים והתוכניות ארוכות, אתה יודע, אתה קצת משתעמם, אז הייתי עושה חשבון כמו – אתה יודע, יהודים ישר עושים חשבון: תגיד לי, בילסקי, היום כמה יצא לוועדה מכל היום?

זאב בילסקי: אתה יודע, הייתי מכיר, עושה חשבון: כמה זה – פה 300 יחידות דיור, פה 10,000 מטר רבוע שטחי מסחר, פה זה שטחי תעשייה, הייתי עושה חשבון כמה יוצא.

זאב בילסקי: יום שדוף, אתה יודע מה, 60–70 מיליון שקל.

זאב בילסקי: לכן אתה כל כך צודק.

זאב בילסקי: ביום אחד אתה מכסה את כל היועצים לכל עשר השנים.

זאב בילסקי: אז במקום ללכת ולרפא את החולה בקלות – כי זה לא המינהל, לא צריך פה יותר מדי – – –

גאלב מג'אדלה: שכחת את ועדות הערר של המתנדבים.

זאב בילסקי: בוודאי.

זאב בילסקי: לא, שם דווקא עשו, פעם עשו שמקבלים כסף.

זאב בילסקי: איך שקיבלו מייד התחילו, אתה יודע.

זאב בילסקי: שמה זה דווקא הלך טוב, אבל פה העסק – – –

ישראל חסון: אני אשמע אותך שם.

ישראל חסון: בסדר?

זאב בילסקי: ישראל חסון, שתהיה לי בריא, יש לך זכויות במדינה, אז – – –

גאלב מג'אדלה: זה לא אותו דבר.

זאב בילסקי: במקום לרפא את אותן ועדות מחוזיות ולהתחיל להוציא סחורה – כל הזמן נכנס-יוצא, נכנסות תוכניות, יוצאות.

זאב בילסקי: עכשיו, ניסיתי גם להסביר – וסיפרתי לו על רעננה: ברעננה, אם היו באים יזמים והייתי יודע שהם צריכים את העסק מהר, הייתי מבקש מיושב-ראש הוועדה המקומית, הייתי מרים לו טלפון, אומר לו: נתי, תעשה לי טובה, מחר ב-21:00 תעשה ישיבה.

זאב בילסקי: לא, זאביק, לא יבואו.

זאב בילסקי: אמרתי לו: אל תדאג, אני אביא לך.

זאב בילסקי: מצלצל טלפון, עוזי כהן, אללה ירחמו, משה, תבוא לוועדה, תהיה שמה, חמש דקות, צריכים לאשר, יש משהו חשוב, קדימה.

גאלב מג'אדלה: יש פרנסה לעירייה.

זאב בילסקי: בוודאי, אני מרוויח מזה.

זאב בילסקי: ממה ראש עיר חי?

זאב בילסקי: מההשבחה, מההיטלים, מהאגרות.

זאב בילסקי: אני רוצה לבנות.

זאב בילסקי: תן לי, תעזור לי.

זאב בילסקי: במקום ללכת לרפא את החולה, ומייד להוציא תוצרת, מיידית, על המקום, מקימים דבר חדש.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש.

זאב בילסקי: אתה יודע מה זה להקים דבר חדש פה?

זאב בילסקי: עד שההוא יאשר לך את היושב-ראש ועד שזה ייתן לך את המזכירה, והאוטו שהבטחת לו בכלל לא מגיע.

זאב בילסקי: תשאל, אתה יודע, שרים שהקימו משרדים חדשים כמה זה – אדוני זוכר, משרד חדש, כמה קשה עד שאתה מסדר, עד שמקבל את הדירה, את המקום.

זאב בילסקי: הולך לזה, מבקש מזה.

זאב בילסקי: ידידי השר הרשקוביץ – –

גאלב מג'אדלה: השר הרשקוביץ הוא שר חדש עם לשכה חדשה.

זאב בילסקי: – – כל מי שיושב על משרד חדש יודע.

גאלב מג'אדלה: הוא יכול לספר לך.

זאב בילסקי: כן מנכ"ל, לא מנכ"ל, תביא מנכ"ל אחר, אל תביא את זה, תביא פה, תביא שם – ככה יחיו הווד"לים.

זאב בילסקי: למה, הווד"לים זה חוצנים?

זאב בילסקי: זה עולם אחר?

זאב בילסקי: עכשיו, אתה יודע מה, נלך הלאה: באתי והצעתי לשר השיכון – דיברתי אתו, הוא המופקד.

זאב בילסקי: אמרתי לו: אדוני שר השיכון, יש לי רעיון בשבילך; וגם גיביתי אותו בהצעת חוק.

זאב בילסקי: יש לי חבר טוב, הוא סגן ראש עיריית רעננה, קוראים לו איתן גינזבורג.

זאב בילסקי: האיש הוא יושב-ראש הוועדה המקומית שם, אדם מוכשר בצורה בלתי רגילה.

זאב בילסקי: הוא סיפר, הוא אומר לי: זאביק, תשמע, השטחים החומים.

זאב בילסקי: אמרתי לו: אתה צודק.

זאב בילסקי: ברעננה, בכל עיר, יש שטחים ציבוריים שהפקיעו אותם לפני 40 שנה ולא היה בהם שימוש.

זאב בילסקי: היום הפסיקה של בית-המשפט אומרת שאתה צריך להחזיר לבן-אדם, אז הוא בא, תובע, מקבל חזרה.

זאב בילסקי: אמרתי: במקום להחזיר למישהו שלא מגיע לו לקבל חזרה, בוא נבנה שם דיור ציבורי.

זאב בילסקי: מחיר הקרקע אפס.

זאב בילסקי: אפס.

זאב בילסקי: יש לך קרקע בתוך העיר.

זאב בילסקי: שום דבר אחר לא הולך שמה, כי אם אתה בא לבנות שמה בית-ספר, השכנים מתנגדים; גן ציבורי, השכנים – ככה אתה אומר, אותו דבר: יש שמה ארבע קומות, אני אבנה גם ארבע קומות.

זאב בילסקי: זוגות צעירים, ניתן עדיפות לתושבי המקום.

זאב בילסקי: מה מסובך פה?

זאב בילסקי: מחר אתה יכול לבנות עם קרקע אפס בכל הארץ, מכפלה של שטחים ציבוריים שלא נעשה בהם שימוש, שאי-אפשר לעשות בהם שימוש אחר.

זאב בילסקי: במקום להחזיר אותם, קח תעשה את זה.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, שר השיכון פעמיים הבטיח לי, הוא אומר לי: בילסקי, כן, אני אדבר עם זה, אני אדבר עם אלקין, נעלה את זה פה, נעלה את זה שם.

זאב בילסקי: ועדת השרים לא אישרה את ההצעה, ועד היום הם לא מצאו, הצעה שבה אדם שיש לו קצת ניסיון הסביר להם איך לעשות.

זאב בילסקי: לכן, אדוני היושב-ראש, צר לי מאוד שהפתרון שמצאה הממשלה הוא פתרון שייקח לנו הרבה מאוד זמן.

זאב בילסקי: גם אם הוא יצליח, זה ייצור שתי מערכות תכנון: מערכת אחת תהיה הוועדה המחוזית הרגילה, מערכת שנייה תהיה הווד"לים.

זאב בילסקי: לא יהיה אחד שרואה את התמונה כולה, כל אחד יעבוד במסלול שלו, אנחנו נהיה פה בכאוס תכנוני.

זאב בילסקי: למה לעשות את זה?

זאב בילסקי: למה לא להקשיב לאנשים שכבר יש להם צלקות על הגוף בגלל שהם עברו את זה?

זאב בילסקי: אבל נניח שכל זה לא; לא רוצים לעשות בשטחים חומים ציבוריים, לא רוצים לתקן את הוועדות המחוזיות ולעזור להן, רוצים להקים דבר חדש.

זאב בילסקי: לפחות חיפשתי שם את הדיור הבר-קיימא.

זאב בילסקי: הלוא למי אתה רוצה לעזור?

זאב בילסקי: אתה רוצה לעזור לזוגות צעירים, לאנשים שנמצאים היום באוהלים, אנשים שלא מסוגלים.

זאב בילסקי: אם ההורים שלהם לא יכולים לעזור להם, אין להם שום סיכוי להגיע לדירה.

זאב בילסקי: להם אתה רוצה לעזור.

זאב בילסקי: זה נקרא דיור בר-קיימא.

זאב בילסקי: חיפשתי, אדוני היושב-ראש, בכל הווד"לים לא כתוב שום דבר על דיור בר-קיימא.

זאב בילסקי: התפלאתי מאיפה זה בא, וגם כן הבנתי, ואני חוזר לידידי ראש הממשלה – כחוט השני התפיסה שלא צריך להתערב יותר מדי, השוק יעשה את שלו.

גאלב מג'אדלה: בר-קיימא ובר-השגה.

זאב בילסקי: ובר-קיימא – איך יהיה בר-קיימא?

זאב בילסקי: יהיו וד"לים, השוק יוצף, המחירים ירדו, כי ההיצע יעלה.

זאב בילסקי: אתה יודע מה, אדוני ראש הממשלה, ואללה, באמת יש בזה משהו.

זאב בילסקי: למדתי כלכלה.

זאב בילסקי: עושים ביקוש והיצע, שתי עקומות, נפגשים במקום אחר, יהיה זה.

זאב בילסקי: אבל אתה ראית כבר שלפעמים גם ממשלה בראשותך צריכה להתערב ולעשות מעשה, כדי שאנשים יהיה להם סיכוי לחיות פה במדינה.

זאב בילסקי: לא נעשה גם זה.

זאב בילסקי: ואז אני התחלתי לחשוב, איך יכול להיות שאדם כל כך מוכשר, שנבחר פעמיים לראש ממשלה, לא מצליח לעשות את הדבר הנכון?

זאב בילסקי: אז אומרים: בילסקי, שמע, היועצים שלו אמרו לו.

זאב בילסקי: אולי.

זאב בילסקי: הוא הקיף את עצמו בכל כך הרבה שרים, כל כך הרבה יועצים, כל כך הרבה סגנים – יכול להיות שהתפוצה הרחבה הזאת – אתה יודע, אי-אפשר להגיע לרעיון פשוט וטוב שאתו צריך ללכת, וזה צריך לסבך את הכול.

זאב בילסקי: יכול להיות שהקואליציה הזאת למעשה לא נותנת לו – הידיים שלו כפותות, הוא לא יכול לעשות שום דבר.

זאב בילסקי: יש פה, לצערי הרב, מרכיבות את הקואליציה סיעות סקטוריאליות, שנבחרות על-ידי סקטור מסוים של אנשים, הם עובדים אך ורק בשבילם, הם לא רואים את טובתה של המדינה כולה.

זאב בילסקי: ההסכם שלהם עם ראש הממשלה: תשלם – תקבל, לא תשלם – לא תקבל, והם מקפידים יום-יום לעמוד על כך שהוא יצטרך לשלם, והוא משלם, ולכן אתה רואה הרבה פעמים את אותם תקציבים, לאן הם מופנים, וזה חבל.

זאב בילסקי: ואני רוצה עכשיו, ברבע שעה שעוד נותרה לי, אדוני היושב-ראש, לאחר שסקרנו את כל מה שקורה פה בענייני הווד"לים ואת כל חוסר ההיגיון בדרך הזאת שאנחנו הולכים, שבסופו של דבר לא תביא את הפתרון המקווה אלא רק תסבך אותנו פה עם עוד מסלולים ועוד ועדות ועוד אנשים, אני בימים האחרונים שומע בבית הזה הרבה מאוד דיבורים, חלקם באים משולחן הממשלה או משולחן הקואליציה, דיבורים מזלזלים באותם צעירים.

זאב בילסקי: אני עברתי, ראיתי אותם בתל-אביב, דיברתי עם החבר'ה במאהל ברעננה, דיברתי עם אלה בכפר-סבא, ואני רוצה קצת לדבר, כי אני שומע קצת, איך אמר פה מישהו?

זאב בילסקי: מעשנים נרגילה, חבר'ה שהם שום דבר, הם כלום.

זאב בילסקי: ואני רוצה להגיד לראש הממשלה שקרה פה דבר.

זאב בילסקי: אל תזלזל בזה.

זאב בילסקי: גם אם תצליח בסופו של דבר לשבור אותם, גם אם תפריד ביניהם, תנסה לגמור עם הסטודנטים קודם, להשאיר את כולם בצד – קרה פה דבר.

זאב בילסקי: יש פה היום אנשים שמוכנים לעזוב את הבית, ללכת לאוהל, לשכב שם באוהל, לעמוד עם שלטים, ולהגיד לראש הממשלה: לא עוד.

זאב בילסקי: אם תבחן את האנשים האלה, אתה תראה שהאנשים האלה הם אותם אנשים שעובדים, שמשלמים מסים במדינת ישראל, שנקראים למילואים, שעשו שירות קרבי מאוד מאוד משמעותי בצה"ל, אנשים שאוהבים את המדינה הזאת, אנשים שרואים את עתידם במדינה הזאת, אבל הם לא מוכנים לוותר.

זאב בילסקי: בתפקידי כיושב-ראש הסוכנות היהודית הסתובבתי הרבה בארצות-הברית, ובכאב לב ראיתי אולי 700,000, 800,000 ישראלים שחיים שם.

זאב בילסקי: אף אחד לא עושה את זה בשמחה.

זאב בילסקי: כל אחד שאתה מדבר אתו, אומר: טוב, בילסקי, שנה הבאה אנחנו חוזרים.

זאב בילסקי: את הבר-מצווה כבר נעשה, אנחנו – לעשות קצת כסף.

זאב בילסקי: כל פעם שהם פותחים טלוויזיה, זה ערוץ-2.

זאב בילסקי: כל פעם שקורה משהו בישראל, הם בזה.

זאב בילסקי: העיתון, הם רוצים לראות את "ידיעות", "מעריב", "ישראל היום" לצורך העניין – משהו שיקרב אותם הביתה.

זאב בילסקי: אבל הם אנשים שבמידה מסוימת קצת ויתרו; אולי בצדק, אולי לא יכלו יותר, אולי הפיתויים מעבר לים – והחליטו ועשו מעשה.

זאב בילסקי: קרוב למיליון אנשים.

זאב בילסקי: אין בית כמעט, פה בבית הזה, מתוך חברי הכנסת, אין בית שאין לו, או בקרבה ראשונה או בקרבה שנייה, מישהו שחי מחוץ לישראל.

זאב בילסקי: אלה אנשים מלח הארץ, אנשים טובים.

זאב בילסקי: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, כמה התאמצתי להביא עולים למדינת ישראל?

זאב בילסקי: כמה סיפרתי להם על מדינת ישראל, ואמרתי להם: תשמעו, אם היתה מדינה יהודית אחרת, הייתי ממליץ לכם ללכת למדינה האחרת; פה קשה, אבל זאת המדינה היהודית היחידה שיש לנו.

זאב בילסקי: פה בנינו את הבית שלנו.

זאב בילסקי: פה אדם יודע שהוא נמצא במדינה, שזה הבית שלו.

זאב בילסקי: הילדים שלו נאבקים על משהו שזה שלו.

זאב בילסקי: יש לזה ערך.

זאב בילסקי: תנסו, תבואו.

זאב בילסקי: הצלחנו להביא צעירים לארץ.

זאב בילסקי: היום, כשמתעלמים מ-150,000 איש שמדם לבם צועקים לראש הממשלה – תתעורר, תשנה סדרי עדיפויות, אל תחשוב כל הזמן רק על הקואליציה, אל תחשוב כל הזמן שאתה צריך לשלם להוא ולהוא את המיליארדים שאנחנו, מהמסים שלנו, משלמים; שאנחנו שומרים על המדינה הזאת במילואים שאנחנו עושים, שאף פעם לא שאלנו, שתמיד התנדבנו, שתמיד היינו שם בשביל המדינה – היום אתה מפנה לנו עורף?

זאב בילסקי: היום אתה נותן לנו לשכב באוהל?

זאב בילסקי: היום אתה קורא לסטודנטים כדי לנסות לגמור?

זאב בילסקי: אתה יודע, יושב-ראש התאחדות הסטודנטים לא האמין מה שקורה לו; שנים הוא נלחם שיבנו מעונות, שיהיו קצת אפשרויות לסטודנטים להתקיים פה.

זאב בילסקי: בתוך 24 שעות הוא ראה מה שאישרו לו.

זאב בילסקי: הוא לא האמין שזה יכול לקרות לו.

זאב בילסקי: הוא סיפר לחברים שלו: חבר'ה, אגיד לכם את האמת – ירד מהשמים.

זאב בילסקי: אני חושב שעשית טעות, אדוני ראש הממשלה.

זאב בילסקי: לא היית צריך לנסות להפריד.

זאב בילסקי: אל תבטיח דברים שאתה לא תקיים.

זאב בילסקי: תעמוד מול האנשים, תדבר אמת: מה שאתה יכול לעשות ומה שאתה לא יכול לעשות.

זאב בילסקי: אבל יש דבר אחד שאתה יכול לעשות: אתה יכול לשנות את סדרי העדיפויות פה, במדינה הזאת.

זאב בילסקי: בכוחך, למרות הקואליציה שלך, יש פה דברים שהם יותר חשובים.

זאב בילסקי: יש פה דברים שמבחינים בין עסקן לבין מנהיג, ואם אתה, ידידי ראש הממשלה, רוצה להיכנס לגלריה הזאת של מנהיגים, שביניהם אנחנו סופרים את דוד בן-גוריון, את מנחם בגין, את רבין – אנשים שעשו פה מעשה.

זאב בילסקי: אני זוכר איך הצליחו מנהיגים לעשות את מה שהם עשו.

זאב בילסקי: תראה את מנחם בגין עם שיקום שכונות, תראה את רבין עם המגזר הערבי.

זאב בילסקי: איך בכל זאת הצליח בן-אדם אחד לחבר פה אנשים?

זאב בילסקי: כי האמינו לו.

זאב בילסקי: אלה דברים שהם חשובים למדינה.

זאב בילסקי: אלה מבחינים בין לדבר לבין להיות מנהיג שאנשים מעריכים אותו ומאמינים לו.

זאב בילסקי: היום לא מאמינים לראש הממשלה.

זאב בילסקי: גם כשהוא בא לסטודנטים ונתן להם כל מה שביקשו פלוס, הלכו צעד אחורנית ואמרו לו: אדוני, אנחנו נשארים באוהלים.

זאב בילסקי: וזאת הטרגדיה כאן.

זאב בילסקי: ולכן, אדוני ראש הממשלה, אתה ראש הממשלה גם שלי.

זאב בילסקי: אתה ראש הממשלה של כל העם הזה.

זאב בילסקי: שנינו יודעים באיזו שכונה אנחנו נמצאים.

זאב בילסקי: הסיכונים שלנו הם מבחוץ.

זאב בילסקי: המצב הקשה שמדינת ישראל נמצאת בו, בחלק ממנו אתה אשם, מפני שאתה חשבת שאתה תיצור פה דברים חדשים וכתוצאה מזה אנחנו היום נמצאים במצב שמדינות העולם מתרחקות מאתנו.

זאב בילסקי: אתה חשבת שאתה תצליח ליצור פה מצב שאנחנו נמשיך ונבנה, ונמשיך, וכולם יאהבו אותנו – זה לא קורה ככה.

זאב בילסקי: אז תוסיף מה שקורה מבחוץ למה שקורה מבפנים – ככה לא נרשמים בהיסטוריה בתור מנהיגים דגולים.

זאב בילסקי: ולכן, יש לך עוד זמן, אדוני ראש הממשלה.

זאב בילסקי: תקשיב טוב למה שמדברים במאהלים בכל הארץ.

זאב בילסקי: תקשיב טוב לצעירים האלה.

זאב בילסקי: אתה יודע מה, אדוני ראש הממשלה, הם תמימים.

זאב בילסקי: הם גם חסרי ניסיון.

זאב בילסקי: הם אמרו לך: תשמע, אנחנו רוצים לנהל אתך משא-ומתן מול המצלמות.

זאב בילסקי: אז המנוסים שבנו אמרו: טוב, הם לא מבינים.

זאב בילסקי: מה עשו הצעירים האלה?

זאב בילסקי: קמו אחרי כמה שעות ואמרו: אתה יודע מה, טעינו.

זאב בילסקי: איפה אני ראיתי פה בבניין הזה מישהו בא ואומר: טעיתי, סליחה, אני משנה את דעתי?

זאב בילסקי: אנשים אומרים: טעינו.

זאב בילסקי: תקשיב להם טוב, אדוני ראש הממשלה.

זאב בילסקי: אלה אנשים הגונים.

זאב בילסקי: הם עוד לא למדו מה שאתה פה לימדת את כולם.

זאב בילסקי: הם מאמינים באמת שלהם.

זאב בילסקי: הם מוכנים להודות כשהם טעו והם ממשיכים את המאבק.

זאב בילסקי: אתה לא תוכל לגמור את המאבק הזה בלי לשנות סדרי עדיפויות פה בבית הזה.

זאב בילסקי: אולי הם לא מומחים גדולים בסכסוכים, אולי הם לא יודעים איך לגמור דבר כזה, אבל הם יודעים איך להילחם, והמלחמה שלהם אמיתית.

זאב בילסקי: תקשיב טוב לקולות שעולים משם, תקשיב טוב לחוסר האמון שלהם בך ובממשלה הגדולה שלך.

זאב בילסקי: הם לא מאמינים לך, וכל עוד הם לא מאמינים לך הם לא יצאו מהאוהלים, והם ימשיכו הלאה את אותו מאבק שהם התחילו בו, שזקף את הגב של הרבה מאוד אנשים פה במדינת ישראל – דתיים, חילונים, חרדים, ערבים, יהודים.

זאב בילסקי: כל אחד הסתכל, פתאום אומר: ואללה, זה אני, זה אני.

זאב בילסקי: רציתי להגיד את זה כבר כל כך הרבה זמן.

זאב בילסקי: ואני אספר לך עוד דבר, אדוני ראש הממשלה: זה לא רק הדיור; זה יצא על הדיור, אבל זה מכלול של כל מה שהצטבר אצלם במשך שנים, אדוני ראש הממשלה.

זאב בילסקי: זה מה שהביא מאות אלפי אנשים לעזוב את הארץ הזאת.

זאב בילסקי: זה מה שמביא את הקושי שלנו היום לקבץ את העם היהודי ולהביא אותו לפה, כי אנשים לא באים לפה.

זאב בילסקי: אנחנו הגענו למצב שעולים חדשים כמעט לא מגיעים לפה.

זאב בילסקי: ויש יהודים ברחבי העולם – מיליונים, מכירים, יודעים.

זאב בילסקי: היום, אדוני ראש הממשלה, הם כל כך מתרחקים מאתנו; למעלה מחצי מיהדות ארצות-הברית לא באים בכלל לבקר בישראל, לא לגור, לא לעלות, לא to come on עלייה – to visit; לגשת לכותל, לגעת בכותל, לראות את הפלא הזה שקוראים לו מדינת ישראל, מה עשינו פה ב-63 שנים.

זאב בילסקי: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אין לנו מה להתבייש.

זאב בילסקי: כשהסתובבתי בקהילות יהודיות ברחבי העולם, אמרתי להם: תקשיבו טוב, אף אחד לא עשה מה שאנחנו עשינו ב-63 שנים.

זאב בילסקי: תבואו, תראו, תסתכלו, תראו איזה מעצמה טכנולוגית, איזה מעצמה חקלאית, לאן התקדמנו.

זאב בילסקי: איך יכול להיות שאלה שהניחו את היסודות למדינה הזאת, ששפכו את דמם, תרתי משמע, שעבדו כל כך קשה; כשאתה לוחץ להם את היד – אנשים מבוגרים – יש להם עוד הטורייה, אנשים שנתנו את הכול למדינה – איך יכול להיות, אדוני ראש הממשלה, שהיום 150,000 איש, ברגליים שלהם, מצביעים נגדך ונגד הממשלה שלך?

זאב בילסקי: כואב להם.

זאב בילסקי: האם אתה תאשים את כל ה-150,000?

זאב בילסקי: האם כולם אנשים שלא צריך להקשיב להם?

זאב בילסקי: לא, אדוני ראש הממשלה.

זאב בילסקי: תקשיב טוב, תשנה פה סדרי עדיפויות במדינת ישראל, תקשיב למה שאומרים לך, גם אם , היום חבר כנסת בקדימה ויושב בספסלי האופוזיציה – פעם ראשונה בחיים שלו, גם אליו תקשיב.

זאב בילסקי: לא כל העצות שאתה מקבל הן רעות.

זאב בילסקי: יכול להיות שדווקא המשבר הזה שעומד לפתחך עכשיו יהיה הברכה הכי גדולה שיכולה לקרות לך, יביא לכך שאתה תשנה את דרכך, שאתה תיצור פה את אותה קואליציה נכונה לעם ישראל; שאתה תביא בשורה חדשה לדור הצעיר של מדינת ישראל ותגיד לו: רבותי, אנחנו הולכים ומתרכזים באותם אנשים שאנחנו חושבים שהם האנשים שצריכים לתת להם היום את תשומת הלב.

זאב בילסקי: לא קואליציה.

זאב בילסקי: אני אסכן את ממשלתי, יכול להיות שאני אשלם מחיר, אבל כך נכנסים לאותו מקום שמשם יוצאים מנהיגי האומה.

זאב בילסקי: תודה רבה.

יואל חסון: אני מבקש את שלוש הדקות שלו.

גאלב מג'אדלה: תודה לחבר הכנסת זאב בילסקי.

גאלב מג'אדלה: אני מזמין את חבר הכנסת יואל חסון, קדימה.

גאלב מג'אדלה: 30 דקות לרשות אדוני.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר, לפני שניגע בפרטי פרטים, במעט שנוכל, בנושא חוק הווד"לים, בואו נדבר קצת על מה שקורה ברחוב.

יואל חסון: בוא נדבר על המחאה הייחודית והמרגשת הזאת של אנשים שקמו ואמרו: עד כאן.

יואל חסון: כשאתה ממשלה, מוחים נגדך, מתנגדים לך, מפגינים לך, מעירים לך, מבקרים אותך; בוודאי כשאתה עומד בעמדת מנהיגות – ראש ממשלה, שר בממשלה, וגם חבר כנסת.

יואל חסון: אני חושב שאחד היתרונות, או הכשרון המרכזי של פוליטיקאי, זה לדעת להכיל ביקורת, לדעת להכיל מחאה.

יואל חסון: זה חלק מהמחיר שצריך לשלם כשאתה מחליט להיות בעמדת מנהיגות.

יואל חסון: אי-אפשר להתעלם, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, מהדרך שבה הממשלה הזאת מתמודדת עם המוחים ועם המחאה.

יואל חסון: כמעט עד רמה של אנטי-דמוקרטית.

יואל חסון: איך התחילה ההתייחסות למחאה הזאת?

יואל חסון: בימיה הראשונים של המחאה הזאת – ואני מוכן שתבדקו כל מלה שאני אומר – נשלחו אנשים מטעמו של ראש הממשלה ואנשיו כדי לבדוק מי אלו האנשים המוחים.

יואל חסון: ניסו בכל דרך לאסוף מידע על האנשים האלה, מידע כזה שיפליל אותם פוליטית, שיצבע אותם בצבעים קומוניסטיים אולי כמעט, אנרכיסטיים, אנטי מדינת ישראל.

יואל חסון: בדקו, חפרו, ניסו לדעת מאיפה האנשים האלה באים, מי מניע אותם, מי משלם להם.

יואל חסון: וגילו: כלום.

יואל חסון: גילו שמה לעשות?

יואל חסון: כמה שחפרו – כי אם הם היו מגלים, תאמינו לי, לא היה נחסך מאתנו המידע הזה.

יואל חסון: אבל לא גילו.

יואל חסון: אחר כך עברו לשלב הבא.

יואל חסון: ככה מנהיגות, אדוני היושב-ראש, מטפלת במחאות.

יואל חסון: ככה מתמודדים עם מחאות בדמוקרטיה במדינת ישראל.

יואל חסון: אחר כך עבר ממשל נתניהו לשלב הבא, ואמרו: בוודאי אותם אנשים הם שלוחי קדימה; קדימה מממנת, קדימה מחזקת, קדימה עושה, הם אנשי קדימה.

יואל חסון: בדקו, חקרו, בדקו ברשימות המתפקדים של קדימה, בדקו בכל מיני מקומות וגילו שלא, אי-אפשר להאשים את אנשי המחאה האלו בחיבור ישיר לקדימה.

יואל חסון: טוב שלא הלכו וחפרו בקלפיות שלהם מה הם הצביעו, אני לא יודע.

יואל חסון: לא הצליחו.

יואל חסון: ניסו בכל כוח, ראש הממשלה ואנשיו, לצבוע את המחאה הזאת כמחאה פוליטית, ולא כמחאה אותנטית ואמיתית של אנשים שקשה להם.

יואל חסון: לא הצליחו כל המהלכים הללו והמחאה הלכה והתגברה.

יואל חסון: היא הולכת ומתגברת, הולכת ומתרחבת והופכת יותר ויותר למחאה שנתמכת באמת על-ידי רוב רובו של הציבור.

יואל חסון: ואז יום אחד התעורר ראש הממשלה וגילה, שבסקר על המחאה הזאת, הכי נמוך, תומכים לפחות 74% מאזרחי מדינת ישראל.

יואל חסון: ואז ראש ממשלתנו, שיותר משהוא מנהיג הוא קורא ספרים, אמר: אוה, משהו קורה כאן; זה משהו שאני צריך להתייחס אליו.

יואל חסון: ואז הוא כינס מסיבת עיתונאים.

יואל חסון: כינס מסיבת עיתונאים, ובמסיבת העיתונאים הזאת, מה שניסה לעשות ראש הממשלה זה דבר אחד פשוט: הפרד ומשול.

יואל חסון: הכין חבילה אמורפית, וירטואלית, שאין לה בכלל לוח זמנים, לסטודנטים.

יואל חסון: ואמר: אם אני אפרק את הסטודנטים מהמחאה הזאת, המחאה הזאת תמות.

יואל חסון: בינתיים, ראש הממשלה, כשהוא רואה ש-74% מהציבור לפחות תומכים במחאה, אמר במלים גדולות ובפומפוזיה המקובלת אצל נתניהו, כמה הוא חושב שהמחאה הזאת מוצדקת ויש לה מקום.

יואל חסון: הוא לא חשב ככה יומיים לפני זה, אבל עכשיו הוא אמר, כי הוא חייב שהציבור יקשיב.

יואל חסון: ואז הוא עשה את ההפרד ומשול.

יואל חסון: למזלנו, למזלה של מדינת ישראל, למזלו של הדור הצעיר במדינה הזאת, בראש אגודת הסטודנטים הארצית עומד אדם אמיץ, חכם – איציק שמולי – שלא קנה את הבטחות נתניהו; הבין מה נתניהו מנסה לעשות ולא קיבל את ההצעה – הווירטואלית בעיני, שאני בטוח שלא תתקיים, אבל בשביל מנהיג סטודנטים היא די מפתה.

יואל חסון: ואז המחאה הזאת הפכה להיות מחאה שעברה בכל בית, וראינו אותה ביום שבת האחרון במלוא הדרה.

יואל חסון: אנשים שמעולם, מעולם לפני זה, כף רגלם לא דרכה באיזו הפגנה, מעולם, והנה, פעם ראשונה עשו מעשה, באו להפגין; באו להפגין את עמדתם.

גאלב מג'אדלה: הם לא היו רבים, רק 150,000.

יואל חסון: הם היו רק 150,000.

יואל חסון: במושגים של נתניהו ואנשיו אלה בודדים.

יואל חסון: איך אמר חברי רוני בר-און?

יואל חסון: 150,000 בודדים.

יואל חסון: אבל הם לא באמת בודדים, בגלל התמיכה שהם קיבלו מהבתים, מאנשים שישבו כל אחד בבית שלו, אם יש לו בית, בסלון שלו, והיו מרותקים למסך הטלוויזיה לראות את העוצמה הדמוקרטית הדרמטית הנדירה שיש היום במחוזותינו, ברחובותינו, במדינת ישראל.

יואל חסון: ומה אתה שומע היום בסיעת הליכוד?

יואל חסון: סיעת הליכוד ישבה היום כמעט חמש שעות – סליחה, הגזמתי, עד 17:00, ישבו כשלוש שעות.

יואל חסון: וכל האווירה שהיתה שם, שהציפה את ראש הממשלה בחנופה, באהבה אין קץ, ואמרו לראש הממשלה משפטים כמו: אלה אנשים מעשני נרגילות, אוכלי סושי; לא היו 150,000, זה שקר של התקשורת; זאת לא מחאה אמיתית, אלו שמאלנים, אלה עוכרי ישראל, אלה ככה, אלה אחרת.

יואל חסון: ככה מגיבים למחאה בשלטון נתניהו.

יואל חסון: דמוקרטיה בתפארתה.

יואל חסון: ככה חושב נתניהו ואנשיו שהם יצליחו להתגבר על קולות אמיתיים שבאים מן הציבור ואומרים: די, מספיק.

יואל חסון: עכשיו, נתניהו נהנה מזה.

יואל חסון: ראינו היום בכניסה וביציאה שלו לסיעת הליכוד.

יואל חסון: ראית את נתניהו, שבדרך כלל נכנס בשקט ויוצא בשקט, במסלול הכי קצר, רק לא להתחכך.

יואל חסון: כך זה נתניהו, כך הוא מתנהג.

יואל חסון: היום?

יואל חסון: ראית את נתניהו נכנס ברוגע, עובר את כל ראשי הערים, את כל הצ'פחות, לחיצות הידיים, וגם כשהוא מסיים הוא לוקח את הזמן, משוחח עם כולם, ככה – אוגר, אוגר לתוכו את החנופה ואת האהבה הזאת, שהוא כל כך כמה אליה, שהוא לא מקבל מהרחוב בימים הללו, מהציבור הישראלי בימים האלה.

יואל חסון: ונתניהו, באותה מסיבת עיתונאים, בא באמת והציג את התוכניות הווירטואליות שלו, ההיסטריות שלו.

יואל חסון: והוא אמר משפט שאי-אפשר להתעלם ממנו.

יואל חסון: הוא אמר: אני זיהיתי את הבעיה כבר לפני למעלה משלוש שנים.

יואל חסון: זיהיתי את הבעיה לפני למעלה משלוש שנים.

יואל חסון: גאון, תשמע.

יואל חסון: אני יכול להגיד הרבה דברים על בנימין נתניהו.

יואל חסון: אני כן חושב שבכלכלה הוא מבין.

יואל חסון: יש לו תפיסות אידיאולוגיות מאוד ברורות, חד-משמעיות, ואני אתייחס אליהן בהמשך.

יואל חסון: חלק מהסיבה למצב שהגענו אליו היום זה התפיסות האידיאולוגיות החד-משמעיות של נתניהו.

יואל חסון: אבל ראש הממשלה אומר לנו, אומר לציבור הישראלי: זיהיתי את הבעיה לפני שלוש שנים.

יואל חסון: נתניהו היום הוא ראש ממשלה שנתיים וארבעה חודשים.

יואל חסון: בדיוק.

יואל חסון: ממש בדיוק.

יואל חסון: היום 1 באוגוסט?

יואל חסון: ממשלתו של נתניהו הושבעה באפריל 2009.

יואל חסון: שנתיים וארבעה חודשים נתניהו ראש ממשלה, והיו צריכים לצאת 150,000 אנשים החוצה לרחובות כדי שהוא יגיד שהוא זיהה ולא עשה שום דבר.

יואל חסון: איפה היית שנתיים וארבעה חודשים?

יואל חסון: איפה היית, נתניהו?

יואל חסון: איפה היית, אדוני ראש הממשלה, שנתיים וארבעה חודשים, אם זיהית את הבעיה?

יואל חסון: אבל מנתניהו הכול זה בלחץ, הכול זה בכוח, הכול זה בהיסטריה, והכול זה כלום, בסופו של דבר.

יואל חסון: אני מצטער לומר – – –

גאלב מג'אדלה: הוא זיהה את הבעיה אבל לא מצא את הפתרון.

יואל חסון: הוא לא עשה שום דבר.

יואל חסון: אתה יודע למה הוא לא עשה שום דבר?

יואל חסון: כי הוא לא מאמין בזה.

יואל חסון: כי נתניהו הוא קפיטליסט מושלם.

יואל חסון: הוא דיבר פה על חמשת המ"מים?

יואל חסון: אותו ראש ממשלה שבכלל לא היה בבית"ר?

יואל חסון: היה ב"צופים".

יואל חסון: והוא מדבר אתנו על חמשת המ"מים של ז'בוטינסקי?

יואל חסון: אם הוא היה מבצע את התפיסה המינימליסטית החברתית של ז'בוטינסקי, לא היו 150,000 איש ביום שבת.

יואל חסון: לא היו.

יואל חסון: אבל נתניהו – ורוני בר-און חברנו ציין את זה, ודיבר בצורה ברורה וחדה – ביטל את תוכנית הפריפריה של קדימה; תוכנית אדירה, משמעותית, לא נתן לבצע.

יואל חסון: נתניהו גם לא מבצע ולא ביצע חוק שמוכן, עבר קריאה שנייה ושלישית, מחכה להתנעה, של עידוד הבנייה להשכרה, דירות להשכרה.

יואל חסון: גם את זה נתניהו לא עשה.

יואל חסון: עכשיו אתם אומרים: הוא זיהה את הבעיה.

יואל חסון: למה הוא לא עשה?

יואל חסון: למה היו צריכים לצאת 150,000 איש לרחובות?

יואל חסון: וגם עדיין הוא לא עושה והוא מתחכם.

יואל חסון: למה?

יואל חסון: כי הוא לא מאמין בזה.

יואל חסון: נתניהו לא מאמין בדברים שהיום נדרשים ממנו.

יואל חסון: הוא לא מאמין בדרך הזאת.

יואל חסון: האדם שהוליד את הטייקונים היום יוצא נגד הטייקונים.

יואל חסון: מדהים.

יואל חסון: האדם שהפריט את הכול במדינה הזאת לטובת הטייקונים – ככה הוא קורא להם היום – הוא שהיום רוצה להילחם בהם.

יואל חסון: ומה שנורא ביותר, אדוני השר – ואני מציע לך להקשיב לזה, זה יותר מעניין מהאייפון, תאמין לי, אני מכיר את האייפון על כל חלקיו.

יואל חסון: אני אומר לך, אדוני השר: הנורא מכול בסיפור הזה, שכבר מזמן אני חושב שראש הממשלה הזה בתחום המדיני אין לו שום אידיאלים.

יואל חסון: הוא כבר התנתק לגמרי מהתפיסות הבסיסיות שלו והוא מדבר על דברים שהוא לא מאמין בהם, אבל הוא גם לא מבצע אותם.

יואל חסון: זה מילא.

יואל חסון: אבל בתחום הכלכלי לנתניהו בהחלט יש משנה סדורה.

יואל חסון: ואתה רואה את נתניהו היום מוכן לוותר, והוא יתקפל והוא יוותר, בדרך הקשה, על התפיסות הכלכליות האידיאולוגיות הבסיסיות שלו כדי להישאר עוד כמה חודשים בשלטון; כדי לנסות להרגיע את האווירה הזאת בעם כלפיו.

יואל חסון: אבל נתניהו ראש ממשלה שנתיים וארבעה חודשים.

יואל חסון: הוא לא זיהה את הבעיה – הוא זיהה אותה אבל בהחלט לא טיפל בה, ומה שלא טיפלת עד עכשיו לא תטפל גם בעתיד.

יואל חסון: בצדק, הקשב של הציבור כלפי נתניהו הוא מאוד מאוד נמוך, שלא נדבר על האמון, שתמיד היה בסימן שאלה ומוגבל.

יואל חסון: לכן, מה שראש הממשלה יעשה עכשיו – אין כבר אמון.

יואל חסון: אף אחד כבר לא מאמין שהוא יעשה את הדברים הללו, ואני אגיד לכם יותר מזה, אדוני השר.

יואל חסון: גם אם תמלאו את ימיכם בממשלה הזאת, את כל התוכניות שלכם לא תספיקו ליישם.

יואל חסון: היו לכם שנתיים וארבעה חודשים, ולא עשיתם שום דבר.

יואל חסון: בשנתיים במקרה הטוב שנשארו לכם בוודאי לא תספיקו לעשות שום דבר, אתם יודעים את זה היטב.

יואל חסון: וחוק הווד"לים – לבוא היום ולקשור את חוק הווד"לים לאיזו בשורה מיידית למחאה הזאת היום ברחובות זה לעג לרש, זה זלזול באינטליגנציה של הציבור הישראלי.

יואל חסון: הוא נותן היום פתרון לדיור בר-השגה?

יואל חסון: אני הייתי בוועדה, אני ראיתי.

יואל חסון: אני ראיתי, אדוני היושב-ראש, איך הם הכניסו ברגע האחרון את המשפט הזה, "דיור בר השגה" – בלי בשר, בלי הגדרה; ככותרת.

יואל חסון: תבדקו אותי, החוק על השולחן שלכם.

יואל חסון: בלי בשר, ככותרת.

יואל חסון: כדי להרגיע את ההמונים.

יואל חסון: זה הרי מה שצריך עכשיו – להרגיע את ההמונים, להרגיע את מצביעי הליכוד.

יואל חסון: אז נשים דיור בר-השגה, נגיד שיש דיור בר-השגה.

יואל חסון: איזה דיור בר-השגה?

יואל חסון: איפה זה קיים בכלל?

יואל חסון: מה יש שם, חברת הכנסת מיכאלי?

יואל חסון: אין שם כלום, ואת יודעת את זה.

אנסטסיה מיכאלי: מה שאני יודעת אני יודעת.

אנסטסיה מיכאלי: תשאיר לי להחליט אם אני יודעת מה שאתה יודע.

יואל חסון: זה נשמע קצת מורכב בשבילי, אבל בסדר.

ישראל חסון: יואל, זה לא חוק וד"לים, זה חוק ונדלים.

יואל חסון: זה בעיקר איזה ונדל אחד גדול במערכת, זה בטוח.

יואל חסון: אגב, יש שיר גדול, "הוונדל", של ארקדי דוכין.

יואל חסון: אני אומר לחברת הכנסת מיכאלי, בהערכה גדולה, כמי שיושבת אתי בוועדה לענייני ביקורת המדינה ומכירה את המערכות ויודעת איך הדברים עובדים – יש בווד"לים הללו איזו בשורה של דיור בר-השגה באמת?

יואל חסון: איך אפשר להשלות את הציבור ככה?

יואל חסון: לשמחתי, באמת לשמחתי, אני ממש מתרגש מזה, החבר'ה הצעירים – – –

גאלב מג'אדלה: רואים שאתה מתרגש.

יואל חסון: אני מתרגש, אדוני, כן, מתרגש מהם.

יואל חסון: החבר'ה הצעירים שיושבים עכשיו בחום המעיק של תל-אביב, של באר-שבע, של ירושלים, של חיפה, של עיירות נוספות וערים נוספות, לא קנו את זה.

ישראל חסון: באר-שבע.

יואל חסון: אמרתי באר-שבע.

ישראל חסון: דימונה.

יואל חסון: דימונה.

ישראל חסון: גם טבעון.

יואל חסון: יש בטבעון?

יואל חסון: אתה לא מדבר על האוהל שיש אצלך בבית.

ישראל חסון: לא, לא, לא.

ישראל חסון: תשמע, בטבעון יש אוכלוסייה מכל החתכים.

ישראל חסון: יש שם מאהל מאוד רציני, שאני מודה ומתוודה שהציבור מאוד מזדהה אתו, משום שבאופן מפתיע – כדאי שתדע, יואל, שהיום מדינת ישראל משווקת בטבעון חצי דונם בקרוב ל-400,000 דולר.

ישראל חסון: לא בכפר-שמריהו, בטבעון.

ישראל חסון: דרך אגב, אם טבעון לא מספיקה לך, אז שמעת על מושב שנקרא מדרך-עוז?

ישראל חסון: אנשים מהמוצא פלוס-מינוס שאתה מדבר עליו, תימנים קשי-יום.

ישראל חסון: היום משווקים שם מגרשים לבנייה – זה ליד יוקנעם, אני לא מדבר אתך על רשפון – ב-350,000 דולר לחצי דונם לבנייה.

ישראל חסון: אני משוכנע, אדוני היושב-ראש – – –

יואל חסון: אבל יש קונים.

ישראל חסון: הם לא מצליחים לשווק את הכול.

גאלב מג'אדלה: לא מצליחים?

ישראל חסון: לא.

גאלב מג'אדלה: מי יקנה את זה?

ישראל חסון: יפה.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, ככה נוצר המחסור.

יואל חסון: לשמחתי, אותם אנשים שיושבים באוהלים שציינתי, כולל בטבעון, לשמחתי לא קנו את מצג השווא הזה.

יואל חסון: פשוט לא קנו את זה.

יואל חסון: הם הבינו שהחוק הזה היום נועד בעיקר למטרותיו הקפיטליסטיות, החזיריות, של נתניהו, ולא יותר; לקדם פרויקטים עירוניים יוקרתיים שלא יקדמו באמת דיור בר-השגה.

יואל חסון: אין לזה מענה אמיתי.

יואל חסון: וזה לא באמת ישנה עכשיו ויקל בהינף יד את כמות הקרקעות המשווקות, ויוריד מחיר ויהפוך את זה למחירים הוגנים יותר ונורמליים יותר.

יואל חסון: אגב, הלחץ הזה שכולם פועלים בו – הרי ידחפו ישר בנייה לא מתוכננת במרכז הארץ, ושוב יזנחו את הפריפריה, ושוב לא יעשו את הדברים הנכונים שצריך לעשות ולא יחברו אותנו למדינה אחת גדולה, שאין שום היגיון שתהיה בה פריפריה.

יואל חסון: ואם מדברים באמת על מצוקת הדיור, אני חושב שהמענה האמיתי לנושא הדיור במדינת ישראל זה תשתית תחבורתית.

יואל חסון: פשוט תשתית תחבורתית יעילה ואמיתית שתקצר פה את הטווחים, שתאפשר פה מגורים במרחב הרחב יותר של המדינה הזאת.

יואל חסון: במקומות שבהם יש תשתית תחבורתית טובה ויעילה, בשנייה זורמת לשם אוכלוסייה.

יואל חסון: דיברת על מדרך-עוז.

יואל חסון: תראה מה קורה ביוקנעם מאז חובר אליה כביש 6.

יואל חסון: כל יוקנעם השתנתה מקצה לקצה.

יואל חסון: אנשים גרים ביוקנעם, עברו ממקומות מרכזיים ליוקנעם, כי קל מאוד היום להגיע מיוקנעם לתל-אביב, להרצלייה, לחיפה, לכל המקומות.

יואל חסון: קל הרבה יותר להגיע.

גאלב מג'אדלה: לזיכרון.

יואל חסון: לזיכרון, לכל המקומות, בוודאי למקומות שיש בהם מרכזי תעסוקה.

יואל חסון: ולכן, הפתרון הוא תחבורתי אמיתי.

יואל חסון: אגב, קדימה – שר התחבורה שלה שאול מופז קידם באמת הרבה מהסרטים שחותכים היום, שגוזרים היום.

יואל חסון: אלה פרויקטים תכנוניים של תקופת קדימה.

יואל חסון: מחלף לא מתכננים בשנה ולא בשנתיים, כמו שאתה יודע, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: אבל בסדר, זה לטובת המדינה שיגזרו סרטים.

יואל חסון: נחמד אם היו מזמינים גם את מופז, בכל זאת הוא תכנן.

יואל חסון: אבל אין, לא מחלקים קרדיט בממשלה הזאת, אין פה יתרות של קרדיט וטוב לב.

יואל חסון: יש פה בעיקר – – –

גאלב מג'אדלה: דווקא לשר התחבורה יש לב רחב.

רונית תירוש: גוף רחב.

יואל חסון: כן.

יואל חסון: בכל אופן, חברי חברי הכנסת, לסיכום, אני רוצה לומר לכם, שבעיני החוק הזה לא נותן את המענה.

יואל חסון: ינסו לשווק שהוא ייתן מענה, אבל הציבור לא קונה את זה, כי הוא לא נותן מענה.

יואל חסון: הציבור כבר הבין את זה.

יואל חסון: אנחנו נסביר את זה לציבור.

יואל חסון: אין בחוק הזה שום בשורה אמיתית.

יואל חסון: ואני מציע לראש הממשלה דבר מאוד מאוד פשוט: לעשות כמה צעדים מאוד מאוד פשוטים שישנו כאן את המציאות בתחום הדיור.

יואל חסון: קודם כול, לצערי, לפני כמה חודשים הממשלה הזאת הפילה את הצעת החוק שלי על פטור ממע"מ לדירה ראשונה.

יואל חסון: הצעתי פה בכנסת לפטור ממע"מ את מי שקונה את דירתו הראשונה עד 1.2–1.3 מיליון; לפטור אותו ממע"מ.

יואל חסון: אמרתי שהפטור לא יהיה במקום, כי אם הוא יהיה במקום – הקבלנים יעלו את המחיר.

יואל חסון: המע"מ ישולם, אבל יוחזר ישירות לנישום, למשלם המס.

יואל חסון: הצעתי את ההצעה הזאת, הצעה שיכולה לתת דחיפה משמעותית לענף הנדל"ן, אבל לצערי לא קיבלו אותה.

יואל חסון: לא קיבלו אותה כמו שלא מקבלים הצעות אחרות.

יואל חסון: את ההצעות המיידיות, אלה שיוצרות שינוי, לא באמת עושים, ולא באמת משפרים ולא נוגעים.

יואל חסון: יש כמובן הצעות נוספות, אני לא רוצה להלאות את החברים, דנו בזה מכל הכיוונים, וגם זמני הולך ומתקצר, אבל אני באמת אומר שיש פתרונות, פתרונות אמיתיים, שיכולים לתת סדר עדיפויות חדש לאנשים צעירים במדינת ישראל, להגיע לדירה בצורה הרבה יותר סבירה ובמחירים יותר הוגנים.

יואל חסון: לסיכום, אדוני היושב-ראש, אני חייב להתייחס לעובדה – אני אומר לכם את זה בכאב אמיתי ובצער – שביום רביעי ייסגרו השערים על משכן הכנסת; טעות פטאלית של מי שקיבלו את ההחלטה הזאת לצאת לפגרה.

יואל חסון: דווקא בזמן שבו לכנסת יש הזדמנות אמיתית לבטא כאן, בבית הזה, במעשים, ולהביא לידי ביטוי את רחשי הלב בציבור, דווקא ברגע הזה שהציבור מצפה שהכנסת תכיל את המחאה הזאת, תכיל את האמירות הללו, תכיל את כל האנרגיה הזאת אליה פנימה, מצפה לשינוי, למעשה – דווקא בעת הזאת התקבלה החלטה לסגור את שערי הכנסת.

יואל חסון: עצוב, עצוב, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: אני אומר לך, אני לא מבין את זה.

גאלב מג'אדלה: הכנסת יכולה להתכנס מתי שאנחנו רוצים.

גאלב מג'אדלה: 25 חתימות ואתה מכנס אותה.

גאלב מג'אדלה: 40 חתימות – אפשר לכנס אותה.

גאלב מג'אדלה: קדימה סיעה גדולה, היא יכולה לכנס אותה מתי שהיא רוצה.

יואל חסון: א.

יואל חסון: תסמוך עלינו שנעשה את זה – – –

גאלב מג'אדלה: אנחנו נעזור לכם לכנס.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, תקשיב, בוא לא נעבוד על הציבור.

יואל חסון: בפגרה אי-אפשר לעשות חקיקה; בפגרה אי-אפשר לעשות אי-אמון; בפגרה אי-אפשר לעשות תיקוני חקיקה משמעותיים, אי-אפשר להביא הצעות חוק.

יואל חסון: אי-אפשר.

יואל חסון: ועדות הכנסת מוגבלות בפעולות שלהן.

יואל חסון: אי-אפשר באמת.

יואל חסון: עזוב.

יואל חסון: אתה אומנם ותיק ממני – אולי, אני לא זוכר.

יואל חסון: אני חמש שנים פה, את הכנסת אני מכיר.

יואל חסון: הייתי יושב-ראש קואליציה, אני יודע איך הכנסת הזאת עובדת.

יואל חסון: אין פה באמת יכולת לעבוד, וזה לא הגיוני שעשינו את זה.

יואל חסון: אני לא מבין איך התקבלה החלטה כזאת קשה לסגור את שערי הכנסת בעת הזאת, דווקא בזמן שבו אנחנו צריכים להשיב את האמון – אתה יודע מה, אני לא חושב שאין אמון – לחזק את האמון של הציבור בכנסת.

גאלב מג'אדלה: לא, הכוונה היתה לצאת לחופשה כדי לאפשר לנו לבוא למאהלים.

ישראל חסון: יואל.

יואל חסון: מה קרה?

ישראל חסון: צריכים להספיק, אין לנו זמן.

רונית תירוש: – – – לדבר.

גאלב מג'אדלה: כדי לבוא למאהלים.

יואל חסון: אה, הבנתי.

יואל חסון: אז אני אסכם במשפט אחרון, שבאמת חשוב לי להגיד בסוף גם לאנשים שמוחים.

יואל חסון: אני מסכים להרבה דברים שהאנשים שמוחים אומרים ומצהירים ומציגים.

יואל חסון: דבר אחד אני לא מסכים לו, ואני חושב שהוא טעות ביסוד, וזה האנטי הכללי שיש כלפי פוליטיקאים בעת הזאת.

יואל חסון: אני רוצה שידעו אנשים בעם ישראל, גם אלה שבאוהלים וגם אלה שיושבים בבית היום – בסוף, השינוי לא קורה ברוטשילד, לא קורה בדימונה, לא קורה בבאר-שבע, לא קורה בכל המקומות הללו.

יואל חסון: השינוי קורה פה בירושלים, בכנסת, באולם הזה.

יואל חסון: פה יכול לבוא השינוי.

יואל חסון: ואת כל הדברים האלה הכנסת והפוליטיקאים צריכים להכיל ולהביא להחלטה ולקבל לכאן או לכאן, אבל זה כאן.

יואל חסון: ושידעו כולם – וזה לא משנה, היום אני פה, מחר אחר פה, זה לא עניין אישי – הכנסת היא הריבון, הכנסת היא מקום שרק בו כל שינוי יכול לבוא לידי ביטוי.

יואל חסון: אני מציע את המחאה להניע ולהביא לכיוון של הפעלת הפוליטיקאים ושכנוע הפוליטיקאים.

יואל חסון: מעל לקואליציה ואופוזיציה – לעשות את השינוי.

יואל חסון: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

גאלב מג'אדלה: תבוא ותעלה חברת הכנסת רונית תירוש, קדימה, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: עומדות לרשותך מקסימום 20 דקות.

אנסטסיה מיכאלי: המליאה אמורה להסתיים ב-23:00.

גאלב מג'אדלה: אנחנו החלטנו על 24:00.

גאלב מג'אדלה: בשבילך.

אנסטסיה מיכאלי: לא צריך בשבילי – – –

גאלב מג'אדלה: גם בשבילך.

אנסטסיה מיכאלי: הבטחות של יושב-ראש הכנסת.

גאלב מג'אדלה: אני בנשיאות, את שכחת?

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני אנסה לקצר על מנת לאפשר לחברים האחרים גם לומר את דברם לפני השעה 24:00 – כמו סינדרלה.

רונית תירוש: אני גם אנסה לא להתלהם, ולקוות שראש הממשלה אולי ייקח – אולי הוא, אולי עוזריו – את הקלטות של השיח הזה כאן, של הנאומים כאן, וינסה באמת להפנים מאין נובעות המצוקות, ויפתחו את אוזניהם, לבם וראשיהם על מנת להביא את הפתרונות הנכונים.

רונית תירוש: אני יודעת שאין פתרונות קסם ואני יודעת שכל דבר ייקח את הזמן שלו, אבל חשוב לי שבבסיס העקרונות הללו, הפתרונות הללו, יבינו באיזו מצוקה מדינת ישראל נמצאת היום.

רונית תירוש: מה שצריך היום לעשות נקרא בלעז reshuffle בכל התקציב – לקחת את התקציב ולבנות אותו מחדש, שיהיה תקציב מוטה חברה וכלכלה, ולא תקציב מוטה ביטחון, כפי שאנחנו נוהגים במשך עשרות בשנים.

רונית תירוש: הבעיה שלנו היא שממשלות ישראל, ובוודאי גם הממשלה הזאת, ואפילו ראש הממשלה כשר אוצר – אני זוכרת אותו כשהייתי מנכ"לית משרד החינוך – הביאה סדרה של קיצוצי flat על כל המשרדים, ונהג בהפרטה, עודד הפרטה.

רונית תירוש: הדברים הללו יצרו פערים אדירים ויצרו שני מעמדות במדינה – מעמד של עניים ומעמד של עשירים בעלי הון.

רונית תירוש: יתירה מזו, החליט ראש הממשלה, על-פי האידיאולוגיה שהוא נוקט – האידיאולוגיה הכלכלית – להוריד את המסים הישירים, את מס ההכנסה ואת מס החברות, בנימוק שכך הוא יעודד משקיעים להגיע לכאן ולהשקיע במדינת ישראל – והוא הצליח, הוא הצליח במידה מסוימת, אבל הוא מיצה את הנושא הזה.

רונית תירוש: כדי למלא את החסר שנוצר בקופת המדינה הוא נאלץ להטיל מסים עקיפים, ואלה המסים שפוגעים בכיס של כל אחד מהאזרחים במדינה הזאת, בעיקר של החלשים ושל מעמד הביניים, מה שנקרא מעמד ביניים, אף שהפרופיל הממוצע של אדם עני בישראל הוא דווקא לא של מובטל אלא הפך להיות זה של עובד שכיר ובעל השכלה על-תיכונית.

רונית תירוש: זה פרופיל של אדם עני במדינת ישראל של שנות האלפיים.

רונית תירוש: מה שצריך לעשות זה לקחת בחשבון שהשנתון של כיתות א' בשנה הזאת, וגם הצפי לשנים הבאות, הוא ש-50% מהתלמידים בכיתות א' הם תלמידים שמוגדרים לא ציונים, דהיינו או מהמגזר הערבי או מהמגזר החרדי.

רונית תירוש: הדבר היחיד שמקשה עלינו הוא שאותם 50% הם אנשים שלא נושאים בנטל – חלקם שלא באשמתם, ואני מדברת על המגזר הלא-יהודי, המגזר הערבי – אנשים שלא נושאים בנטל, לא נמצאים במעגל העבודה, משום שמדינת ישראל לא השכילה לספק להם מקומות עבודה, משום שמדינת ישראל במשך שנים גם קיפחה אותם במשאבים לחינוך ראוי על מנת שיקבלו את ההשכלה הראויה ואת הכלים להשתלב בשוק העבודה.

רונית תירוש: מגזר אחר, החרדי, האולטרה-חרדי, אפילו לא מכיר כמעט במדינת ישראל, אבל אלה אנשים שלא נושאים בנטל, למרות שאני חייבת לומר ולציין בברכה את אותם ניצנים שאנחנו רואים לאחרונה, בעיקר של נשים מהמגזר החרדי, שמוצאים להן דרכים לצאת ולהשתלב בשוק העבודה על מנת לסייע בפרנסת המשפחה.

רונית תירוש: אם ממשלת ישראל לא תשכיל להבין שנגמרה החגיגה, שאותו זרם שלקח על עצמו – וזה המעמד הבינוני – את כל הנטל – גם מבחינה ביטחונית, מבחינת עשיית שירות המילואים, אבל לא על זה אני מדברת כרגע, אלא בעיקר על הנטל הזה שהם השתתפו בשוק העבודה, ומהמסים הרבים שהם שילמו המדינה היתה יכולה לתת קצבאות לאותם אנשים שלא נשאו בנטל, כמו קצבאות אבטלה, קצבאות לילדים, השלמת הכנסה וכו' וכו'.

רונית תירוש: זה נגמר.

רונית תירוש: אותו מעמד ביניים שנשא בנטל לא יכול יותר לשאת בנטל הזה ולא יכול לאפשר למדינה לתת את הקצבאות.

רונית תירוש: ולכן, המדינה חייבת – לא מחר, הלילה – לקבל החלטה שמכניסים את כל המגזרים שהזכרתי לשוק העבודה.

רונית תירוש: אני לא מדברת על כך שתהיה בעיה והם יצטרכו לקבל מס הכנסה שלילי או שכר מינימום, אבל לפחות להתחיל ולהכניס אותם לשוק העבודה, כי נגמרה החגיגה שיש מי שעובד ויש מי שנשען על אלה שעובדים.

רונית תירוש: ואם אני אגע בדיור עצמו, יש פה מין ביצה ותרנגולת.

רונית תירוש: אני מדברת על זכאי משרד השיכון.

רונית תירוש: מה עושים אתם?

רונית תירוש: נותנים להם סיוע נמוך – כמו גם לעולים חדשים, אגב.

רונית תירוש: מה ניתן לעשות במעט כסף?

רונית תירוש: לא הרבה.

רונית תירוש: הם יכולים לקנות בכסף הזה או לשכור בכסף הזה דירה בשכונות עוני או בפריפריה.

רונית תירוש: במקומות הללו אין תעסוקה, אז הם גם לא עובדים, אז שוב הם נזקקים למדינה שתסייע להם.

רונית תירוש: משהו פה עקום בחשיבה, ולכן אני אומרת שצריך לעשות חשיבה מחדש ותקציב מחודש ומדיניות אחרת על מנת שהכול יתהפך.

רונית תירוש: אני לא אופטימית.

רונית תירוש: אני די מתוסכלת, משום שרק היום – ואני אתן לכם דוגמה.

רונית תירוש: אני מדברת על עידוד נשים לצאת לעבודה, ואני אתייחס כרגע לאמהות עובדות.

רונית תירוש: יש לי הצעת חוק שהסטטוס שלה הוא שהיא עברה קריאה ראשונה.

רונית תירוש: ביקשתי להחיל על זה דין רציפות – אני מדברת על הכרה בהוצאות טיפול בילדים לצורכי מס.

רונית תירוש: מה אני רוצה?

רונית תירוש: שיכירו לאמא שיוצאת לעבודה וצריכה לקחת מטפלת – יכירו בהוצאות על המטפלת לצורכי מס; שיורידו את זה מהברוטו שלה וייקחו מס בהתאם.

רונית תירוש: לצערי הרב, יושב-ראש הקואליציה לא אפשר לי להחיל דין רציפות ולא מאפשר לי לקדם את החקיקה הזאת ולהביא אותה לכדי מימוש סופי על מנת לסייע ולעודד נשים לצאת לעבודה.

רונית תירוש: לכן אני לא אופטימית, משום שאין מי שרואה את הנולד, אין מי שמוכן לקחת על עצמו פתרונות, גם אם הכסף הזה יוּצא בסופו של דבר מקופת האוצר.

גאלב מג'אדלה: כבוד המזכיר.

רונית תירוש: כשאני מסתכלת על שביתת הרופאים – יותר מ-100 ימים – על העובדה שראש הממשלה אפילו לא פגש ולו אחד מהרופאים או נציגי הרופאים או את יושב-ראש ההסתדרות הרפואית – –

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת חסון, היא נשארה פה עד מאוחר בשביל שתקשיבו לה.

ישראל חסון: הקשבתי.

רונית תירוש: – – אני מרגישה תסכול היום.

רונית תירוש: אני מרגישה שהממשלה נשארה באטימותה.

רונית תירוש: אין להם שום כוונה לפתור בעיות.

רונית תירוש: יש להם שיטה – הם מתישים את המוחים למיניהם, את המחאות למיניהן, את השובתים למיניהם.

רונית תירוש: הם עשו את זה עם העובדים הסוציאליים, והם הצליחו לא רע.

רונית תירוש: הם בסוף נתנו להם כסף קטן, והם פשוט נואשו אחרי כל כך הרבה ימים.

רונית תירוש: הם עשו את זה למרצים באוניברסיטאות, בהשכלה הגבוהה, הם עשו את זה בשעתם לסטודנטים, הם עושים את זה עכשיו לרופאים, והם יעשו את זה – או הם חושבים לעשות את זה – לכל אנשי המחאה באוהלים.

רונית תירוש: אבל אני אומרת לכם, הפעם כיכר תחריר במצרים תחוויר לעומת מה שיקרה בכיכרות מדינת ישראל, משום שהפעם המחאה הזאת חובקת עולם ומלואו.

רונית תירוש: היא נוגעת לכל כך הרבה אנשים – ואגב, היחידים שעוד לא הצטרפו למחאה, כי קשה להם, ואין להם לובי, וחבר הכנסת ישראל חסון בוודאי ידבר על זה, כי שנינו דיברנו על זה ביוזמתו של חבר הכנסת חסון ישראל, שצריך להיות כאן לובי לקשישים.

רונית תירוש: אותם קשישים שחיים מקצבאות זעומות, אותם אנשים קשישים שמוותרים על תרופות, כי אין להם במה לשלם.

רונית תירוש: אותם קשישים שאינם מקבלים טיפולים רפואיים, מוותרים על טיפולי שיניים.

רונית תירוש: קיבלתי היום נתון ש-50% מהקשישים הם חסרי שיניים.

רונית תירוש: מה, אנחנו מדינת עולם שלישי?

רונית תירוש: אנחנו לא מתביישים לתת לזקנים הללו, לקשישים הללו שבנו את המדינה שלנו, לסיים את ימיהם בצורה כל כך מבישה, כל כך לא מכובדת?

רונית תירוש: אומרים: אל תזניחני לעת זיקנה.

רונית תירוש: מה קרה לנו, איבדנו את הרגישות?

רונית תירוש: איבדנו את החמלה?

רונית תירוש: נעשינו אטומים, כולנו חומריים, חומרניים, מחפשים רק את הכסף ואת ההון ואת ההשקעות?

רונית תירוש: רבותי, אם אנחנו לא נעצור, ונחזיר את השכל, ונחזיר את הרגישות החברתית, אנחנו נאבד את המשמעות שלנו כמדינת העם היהודי.

רונית תירוש: זה לא מתאים לנו.

רונית תירוש: אני מבקשת רק להציע לראש הממשלה לקחת כמה רעיונות מכינוס שאני עשיתי.

רונית תירוש: בשבוע שעבר קיימתי כינוס שהצביע על פער מובנה בין רמת השכר הממוצעת של אזרח ממוצע, של משפחה ממוצעת, של משק-בית ממוצע, לבין רמת יוקר המחיה.

רונית תירוש: ברור לכם שהשכר נשחק במשך עשור ולא עלה, למרות צמיחה של 30%, שממנה נהנים רק קופת האוצר ובעלי ההון במדינת ישראל.

רונית תירוש: אני מציעה לשר האוצר, לראש הממשלה, לממשלה כולה, לעצור באופן מיידי את הורדת המסים הישירים ולהקטין במיידית את המסים העקיפים.

רונית תירוש: אגב, אם מדברים על נשים ועל מעונות – לעצור באופן מיידי את העלאת שכר הלימוד במעונות, כדי שיותר אנשים יוכלו לשים את הילד במעון ולצאת לעבודה; לא להתבייש להגדיל את מס ההכנסה השלילי, לתקצב אותו יותר; להעלות את שכר המינימום, כאחוז מהשכר החציוני ולא מהשכר הממוצע במשק, כדי שבאמת השכר הזה, שכר מינימום, לא יהיה בושה, לא יהיה מס שפתיים, יהיה משהו שאפשר לחיות ממנו בכבוד; לאפשר הגדלת משרה בלי לפגוע בקצבה; לאפשר קצבה גם למי שלומד או מחזיק מכונית.

רונית תירוש: תראו איזה דקויות, איזו קטנוניות יש לאוצר.

רונית תירוש: איפה שהם יכולים להכניס את היד לכיס, הם מכניסים.

רונית תירוש: מצאו שיש לאיזה קשיש רכב משנת אני לא יודעת, או נפח מנוע כזה – ישר לוקחים לו את השלמת ההכנסה שלו.

רונית תירוש: למה?

רונית תירוש: כי יש לו איזה רכב מקרטע – בושה וחרפה – ובודקים לו איזה רכב.

רונית תירוש: איזה מדינה אנחנו?

רונית תירוש: להגדיל את הקצבאות לקשישים, להעניק חינוך חינם – אני לא אומרת מגיל אפס כמו כולם.

רונית תירוש: אני יודעת את העלויות, לפחות תעשו חינוך חינם לגילאי שלוש לכל העשירונים, לפחות עד מה שנקרא בלמ"ס 7, לא לעשירונים האלה שהם מבוססים, אבל אל תעצרו בעשירון הלמ"ס 2, שזה כלום.

רונית תירוש: יש עוד רבים וטובים שמחכים לעזרה הזאת.

רונית תירוש: להגדיל את הסבסוד במעונות; לעודד עסקים קטנים בפריפריה; לתת הכשרה מקצועית.

רונית תירוש: ביטלו את ויסקונסין – לתת הכשרה מקצועית כחלופה.

רונית תירוש: לפרק מונופולים; למנוע קרטלים; להקטין את הריכוזיות במשק; להוריד מסי יבוא וחסמים, ובסופו של דבר לתת את הכול בשקיפות מלאה.

רונית תירוש: שמעתי היום את המוחים, את אנשי האוהלים.

רונית תירוש: הם רוצים לנהל משא-ומתן עם ראש הממשלה לעין המצלמה.

רונית תירוש: אני חושבת שבעניין הזה הם קצת הגזימו.

רונית תירוש: אני מציעה להם לא להתפצל, ללכת יד ביד, יחד עם אגודת הסטודנטים, התאחדות הסטודנטים, כי הביחד הזה – זה מה שעושה את הכוח.

רונית תירוש: הלכידות הזאת – זה מה שיגרום לכם לשרוד הרבה מעבר לציפיות האוצר, כי היום בישיבת סיעה של הליכוד הם כבר התחילו להמר כמה ימים נשארו עד שיישבר להם שם באוהלים, בחום הזה, עד שהם ירימו ידיים, עד שהם יתפרקו, עד שהם יריבו ביניהם.

רונית תירוש: אל תיתנו להם ליהנות מהעובדה שאתם מפוצלים.

רונית תירוש: תתאחדו, תלכו ביחד, ביד אחת, ואנחנו כאן בכנסת עומדים לרשותכם.

רונית תירוש: נסייע לכם, בעיקר האופוזיציה, ואני מקווה גם אלה שיש להם שכל ישר בקואליציה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: סוף-סוף חבר הכנסת שלמה מולה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, עומדות לרשותך 20 דקות.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, היה לי העונג הרב להשתתף בדיונים בוועדה שדנה בהצעת החוק הזאת, הצעת חוק הווד"לים.

שלמה מולה: ראש הממשלה התגאה בחוק וסיפר לנו כאן על דוכן הכנסת כמה החוק הזה חיוני כדי להוציא את מדינת ישראל מהמצוקה שבה היא נמצאת בתחום הדיור.

שלמה מולה: האמת היא שיכול להיות שראש ממשלה צודק, אבל צודק רק במלים.

שלמה מולה: כשאנחנו פילחנו את החוק, בסוף הגענו למסקנה: עוד חוק ביורוקרטי; עוד חוק שבעצם, בגלל המבנה שלו, בסופו של דבר כל מי שלא תמצא חן בעיניו החלטת הוועדה יגיע לבית-המשפט.

שלמה מולה: בית-המשפט יהפוך להיות הכתובת לענייני ערעורים, במקום לעסוק בעניינים מינהליים.

שלמה מולה: כל מה שמגיע לבית-המשפט – אנחנו יודעים כמה זמן זה לוקח, והתוצאה היא בעצם תוצאה הפוכה ממה שראש הממשלה קיווה לעשות.

שלמה מולה: האמת היא – נכון, יש מחסור בדירות.

שלמה מולה: אנחנו קיימנו הרבה מאוד דיונים, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: יש במדינת ישראל יותר מ-160,000 יחידות דיור שאושרו על-ידי ועדות התכנון והבנייה המחוזיות, הארציות, ואני יכול לפרט לך עכשיו באיזה מקומות מדובר.

שלמה מולה: אבל מה, ראש הממשלה, במקום להביא את כל השרים שלו – בעיקר חלק מהשרים.

שלמה מולה: בגללם הרי העניינים תקועים, הדירות לא יוצאות למכרז, ולכן הקבלנים לא בונים, לכן הדירות לא נמכרות – ראש הממשלה מצא לו דרך מילוט הכי פשוטה.

שלמה מולה: הוא בא ואמר: הנה, עכשיו יש לי ועדה, באמצעות ועדה אני אפתור את הבעיה.

שלמה מולה: מה הבעיה לדפוק על השולחן, לחייב את כל המעורבים בעניין לפתוח את החסמים?

שלמה מולה: כשאתה פותח את החסמים, בסופו של דבר מה שכבר אישרת – אתה מפשיר.

שלמה מולה: במקום לעשות הכול עכשיו, תראה מה הולך להתחיל: יהיו ועדות תכנון, הוועדות האלה יאשרו, אחר כך ילכו ויהיה עליהן ערעור, אחר כך ימכרו אותן לקבלנים, הקבלנים יפרסמו, אחרי שיפרסמו הקבלנים יוציאו אותן לבנייה.

שלמה מולה: כל הסיפור הזה בסופו של דבר – אתה חוקקת חוק בהוראת שעה של 18 חודשים.

שלמה מולה: התכלית של החוק – בעצם אתה לא תראה שום תוצאה מהיום עוד שלוש שנים.

שלמה מולה: נו, אז מה עשינו?

שלמה מולה: ואני אומר לו, וגם לחברי הקואליציה: יש לכם 160,000 יחידות דיור שכבר עברו ועדות.

שלמה מולה: מה הבעיה לבוא ולדפוק על השולחן, קודם כול לשחרר אותן דירות שכבר אושרו?

שלמה מולה: בשביל מה עוד ביורוקרטיה?

ישראל חסון: למה הן תקועות היום?

ישראל חסון: אמרו לי שמחזיקים אותן על מנת להעלות ערך, זה נכון?

שלמה מולה: ממש לא.

שלמה מולה: אני יכול להגיד לך שחלק מהדירות, למשל באזור חיפה, וגם במקומות האחרים – רק בחיפה יש 30,000 יחידות דיור כאלה.

שלמה מולה: מה הבעיה לקרוא לראש עיריית נשר, שדיבר בצורה מזוויעה היום נגד השובתים, ולראש עיריית חיפה, לכל מי שנוגע בעניין, לבוא ולהגיד: רבותי, תגידו לי איפה תקוע, אני רוצה לפתור את הבעיה.

שלמה מולה: ואני אומר לך, ידידי הטוב ישראל, כל 160,000 יחידות הדיור שעברו את חוק התכנון והבנייה – הכול מאושר, ניתן לפתור את כל הבעיה.

שלמה מולה: אני אומר לך.

שלמה מולה: אתה יודע מה, לא יכולים את כל ה-160,000 – הם יכולים לתת לך 100,000.

שלמה מולה: נניח ל-60,000 לא הצליחו לפתור את הבעיה, חלקן נניח בהליכים משפטיים בבית-המשפט וכן הלאה.

שלמה מולה: מה הבעיה לשחרר את ה-100,000?

שלמה מולה: תאמין לי, זה לא עניין פוליטי, לא שום דבר.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת מולה, קודמך, חבר הכנסת שר האוצר לשעבר רוני בר-און, אמר ש-160,000 בכלל לא ישימות.

גאלב מג'אדלה: אין שם תחבורה, אין שם – – –

שלמה מולה: אני אגיע לזה.

גאלב מג'אדלה: הן על הנייר מאושרות.

שלמה מולה: אתה יודע מה?

שלמה מולה: אז בוא אני אגיד לך.

שלמה מולה: אתה יודע מה?

שלמה מולה: יש בעיה של תחבורה, נחבר אותם באמצעות "אגד" – –

גאלב מג'אדלה: תעסוקה.

שלמה מולה: – – או כבישים.

שלמה מולה: אתה יודע מה?

שלמה מולה: אני אומר לך, רוב הדירות הן במרכז הארץ, במרכזי אוכלוסין, זה בחיפה, זה במחוז מרכז, זה בתל-אביב, זה באזור באר-שבע וכו' וכו'.

שלמה מולה: אתה יודע מה?

שלמה מולה: לא בנו את הדירות האלה למגזר הערבי, אין שם אפילו אחת.

שלמה מולה: נו, בסדר, לא דיברנו.

שלמה מולה: לא אמרנו באיזה יישוב רחוק.

שלמה מולה: אני אומר לך, מאחר שמדובר בעצם במרכז הארץ, כל הבעיות האלה ניתנות לפתרון.

שלמה מולה: מה הבעיה?

שלמה מולה: יש לך כבר תוכנית מאושרת, ואם אתה צריך לסלול כביש, תסלול כביש.

שלמה מולה: אם אתה רוצה נניח לחבר אותם לביוב מרכזי, לשפד"ן – בבקשה, תעשה.

גאלב מג'אדלה: בית-ספר?

שלמה מולה: תשמע, אני רוצה בכל זאת לחזור לחוק הזה.

שלמה מולה: אנחנו דיברנו על דיור בר-השגה.

שלמה מולה: זאת שאלה פשוטה.

שלמה מולה: אתה יודע מה?

שלמה מולה: אמרו לנו למשל במשרד המשפטים: אין הגדרה לדיור בר-השגה.

שלמה מולה: אמרו שאי-אפשר לחוקק חוק לדיור בר-השגה.

שלמה מולה: אני הלכתי, למשל, למקומות אחרים בעולם, שאלתי למה, למשל, בגרמניה, בשבדיה, באנגליה, בארצות-הברית, באוסטרליה – אלה מדינות מפותחות – למה אצלן יש מדיניות של דיור בר-השגה?

שלמה מולה: אני הלכתי לשאול איך בדיוק הן מוגדרות, מה רמת המעורבות של הממשלות, מי הגורמים השותפים להשגת המטרה וכן הלאה.

שלמה מולה: למשל, גרמניה.

שלמה מולה: גרמניה – מה היא עושה?

שלמה מולה: היא מסבסדת לדיירים בדיור ציבורי תקציבים.

שלמה מולה: מתקצבים את הדיור הציבורי בצורה כזאת.

שלמה מולה: ומי הגורם המפעיל בעיקר?

שלמה מולה: בעיקר המגזר הציבורי.

שלמה מולה: זאת אומרת, כמו שלנו יש מה שנקרא דירות "עמידר", דירות "עמיגור", כל הדירות האלה, גרמניה מסבסדת אלפי יחידות דיור, ולכן, בסופו של דבר, מכיוון שיש שיטפון של דירות כאלה, המחירים יורדים.

שלמה מולה: הלכתי לשבדיה.

שלמה מולה: עד שנות ה-90 גם שבדיה ברחה מהעניין של דיור בר-השגה.

שלמה מולה: מה קרה בסוף בשבדיה?

שלמה מולה: הם מסבסדים קצבאות למשקי-בית, הם לא מסבסדים ליזמים.

שלמה מולה: הם באים ואומרים: רבותי, אנחנו נותנים לאדם שעובד.

שלמה מולה: זאת אומרת, אנשים שעובדים, אנחנו רוצים לסבסד להם בעצם את האפשרות.

שלמה מולה: הם אפשרו לחברות, לעיריות למשל, לבנות.

שלמה מולה: אני למדתי מזה, הבאתי את חוק דיור בר-השגה שלי.

שלמה מולה: אני חשבתי שזה הדבר הנכון לעשות – בעצם לשתף את ראשי הערים בבניית דירות ציבוריות.

שלמה מולה: אתה מפשיר קרקעות ואתה נותן לוועדות התכנון המקומיות.

שלמה מולה: בעצם כל ראש רשות – אתה משתף אותו במציאת פתרון דיור לתושבים שלו, לזוגות צעירים, לחיילים משוחררים, לצעירים וכן הלאה, ואז כל ראש רשות – ברגע שאתה מפקיע קרקעות, אתה נותן לו לתחום השיפוט שלו, אתה גם משתף אותו.

שלמה מולה: זה נכון, צריך להיזהר שהוועדות המקומיות יעבדו בשקיפות, שלא תהיה בהן השחתה ציבורית.

שלמה מולה: אבל בסופו של דבר, כשאתה לוקח כל רשות – בואו נחשוב:

שלמה מולה: בכל רשות ורשות בין 10,000 ל-15,000 יחידות דיור כאלה שיבנו, מה שיקרה בסופו של דבר, ראש הרשות – כמובן, מי שיקבע את הקריטריונים יהיה משרד השיכון, את הזכויות וכן הלאה.

שלמה מולה: בצורה כזאת אתה פשוט פותר את כל הבעיה.

שלמה מולה: המדינה שעושה את זה על הצד הטוב ביותר היא שבדיה.

שלמה מולה: הלכתי לאנגליה.

שלמה מולה: גם באנגליה עד שנות ה-80 היו בעיות.

שלמה מולה: מה הם עשו?

שלמה מולה: הם עשו בדיוק את אותו דבר: הם תקצבו, נתנו זכויות בנייה לקבלנים, אבל לא סבסדו את הקבלנים.

שלמה מולה: מה שהם נתנו – נתנו את הקרקעות חינם, אמרו: אדוני, אתה בונה עכשיו יחידות דיור, כשאתה בונה יחידות דיור בסופו של דבר אתה מוציא את הדירות האלה.

שלמה מולה: תמכור אותן או תיתן רק לזכאי הדיור שהמדינה תקבע.

שלמה מולה: הנה לך.

שלמה מולה: זאת אומרת – מצד אחד אתה משתף את הקבלנים.

שלמה מולה: דרך אגב, לא צריך להמציא שום דבר.

שלמה מולה: גם אצלנו בשנות ה-90, אריק שרון, כשהיה שר השיכון – היו בדיוק תוכניות כאלה.

שלמה מולה: הוא בא ואמר לכל קבלן שבונה דירות: אדוני, אני אומר לך, אתה בונה דירות, 20%–30% מהדירות יהיו דירות לעולים.

שלמה מולה: אם הדירות האלה לא יימכרו, אני ערב לך, אני קונה ממך את הדירות.

שלמה מולה: ומה שקרה הוא שבאמת בעלייה הברוכה הזאת מחבר המדינות ומאתיופיה כל הדירות האלה נמכרו, או נקנו – העולים קנו אותן.

שלמה מולה: זה נכון, נתנו משכנתאות, מענקים, עד שראש הממשלה שלנו היום, שר האוצר אז, ב-2003, ביטל את כל המענקים לעולים – לכל הגוונים, דרך אגב, לחד-הוריות.

שלמה מולה: אפשר היה גם באמצעות מענקים נוספים לקנות דירות, וכתוצאה מזה בשנות ה-90 פתרו, וקלטנו 1.3 מיליון עולים כמעט.

שלמה מולה: זה הפתרון.

שלמה מולה: אדוני, אני הלכתי הרחק, למדינה שאנחנו מנסים להידמות לה, ארצות-הברית.

שלמה מולה: איך באמריקה?

שלמה מולה: הם נותנים תמריצים לכמה יזמים, הם דורשים מהם לקנות דירות מסובסדות, ומי שמפעיל את זה בעיקר אלה חברות פרטיות, אבל במעורבות של המגזר השלישי, עמותות מהמגזר השלישי.

שלמה מולה: ואז בסופו של דבר יש הצפה של דירות, ואתה פותר את הבעיה.

שלמה מולה: הנה לך, יש דוגמאות בעולם.

שלמה מולה: האמת היא, אני לא הבנתי את ההתעקשות שלהם שלא להכניס דיור בר-השגה עם הגדרות ברורות.

שלמה מולה: מה עשו?

שלמה מולה: היתה איזו אמירה פוליטית של יושב-ראש הוועדה המשותפת של ועדת הפנים והכלכלה כרמל שאמה.

שלמה מולה: הוא הוציא בכוח מראש הממשלה באיזה דיון שהתקיים בחצות הלילה, אבל גמרו, כתבו: יש דיור בר-השגה.

שלמה מולה: אבל אנחנו ביקשנו לפרט את זה בפרטי פרטים בכל פרק ופרק, שיאמר בדיוק מה יהיה ומה הדברים שאמורים להיות.

שלמה מולה: הנה לך.

שלמה מולה: התוצאה היא, אדוני היושב-ראש, שבסוף רק נתנו לנו סמנטיקה, ללא שום דבר מעבר לזה.

שלמה מולה: האמת היא שהם הכניסו את המושג "דיור בר-השגה", כדי לרצות את החבר'ה שמוחים.

שלמה מולה: זאת היתה המטרה, אבל הם לא כל כך – תאמין לי, הם הרבה יותר חכמים אפילו מהצוותים של ראש הממשלה.

שלמה מולה: הם זרקו את זה בהינף יד.

שלמה מולה: הם ידעו שהוא מנסה לעבוד עליהם.

שלמה מולה: אפילו הפנייה שלהם היום לעצור את החוק הזה, לשפר אותו ולהכניס בו שינויים, להביא את החוק – אפילו זה לא מתקבל.

שלמה מולה: נו, ראש הממשלה עוסק בנושא של כיפופי ידיים במקום להיות קשוב לדבריהם של אותם צעירים שמוחים.

שלמה מולה: אתה יודע מה?

שלמה מולה: שמעתי גם את הספינים של ראש הממשלה.

שלמה מולה: הם אמרו: אני לא שמעתי, לא ראיתי, רק הממשלה הקודמת אשמה.

שלמה מולה: הוא סיפר לנו שבעצם הוא זיהה את הבעיה ביום הראשון שנכנס ללשכת ראש הממשלה.

שלמה מולה: אמרו לנו: גם הופיע להם בתוכנית 100 הימים של הממשלה.

שלמה מולה: בסדר.

שלמה מולה: אתה יודע מה?

שלמה מולה: נניח, ספגנו, הממשלה הקודמת אשמה.

שלמה מולה: אני הלכתי לשאול מה ראש הממשלה אישר לנו היום.

שלמה מולה: כשהיה שר האוצר, ב-2003, ב-2004, ב-2005, מה הוא עשה בנושא הזה?

שלמה מולה: הרי כשל שוק שהתגלה – אמרו לנו שזה רק ב-15 השנים האחרונות.

שלמה מולה: אני הלכתי לבדוק אותו.

שלמה מולה: תראו כמה התחלות בנייה היו באותן שנים.

שלמה מולה: בתקופת נתניהו כשר האוצר ב-2003 היו 24,159 יחידות דיור בבנייה פרטית, והיו 7,703 בדיור ציבורי.

שלמה מולה: זה מה ששר האוצר אמר לנו.

שלמה מולה: זאת אומרת, בסך הכול הוא תקצב לנו 7,000 יחידות דיור לזכאים.

שלמה מולה: כמה אלפי זכאים נמצאים בקנה?

שלמה מולה: יותר מ-95,000 זכאי דיור ציבורי.

שלמה מולה: מה אתה, שר האוצר, רואה – יש לך יותר מ-90,000.

שלמה מולה: אלפים ממתינים בתור – קשישים, עולים, חד-הוריות.

שלמה מולה: מה אתה בונה רק 7,000?

שלמה מולה: אתה מתקצב רק 7,000?

שלמה מולה: ועכשיו אתה בא ואומר לנו היום: אני גיליתי את הבעיה רק היום.

שלמה מולה: אתה יודע מה?

שלמה מולה: הלכתי ל-2005, רציתי לראות את הביצועים של ראש הממשלה היום, שר האוצר אז, מה הוא נתן לנו.

שלמה מולה: ב-2005 הוא עשה טובה, נתן 5,920.

שלמה מולה: זאת אומרת, מה, אתה עושה צחוק?

שלמה מולה: אבל אתה שר האוצר, אתה מתקצב בהתאם את הזכאים.

שלמה מולה: אז אני אומר לראש הממשלה, וגם לנו: אל תעבוד עלינו.

שלמה מולה: אדוני, תתעורר, ותגיד – האמת היא, למען ההגינות, גם בממשלה שבאה אחרי זה, המצב לא השתפר.

שלמה מולה: לא השתפר.

שלמה מולה: צריך גם לומר את האמת.

שלמה מולה: לא השתפר בצורה דרמטית.

שלמה מולה: זה נכון – התחלות בנייה, וכן הלאה.

שלמה מולה: אם אני לוקח למשל את 2009 – היא תוצאה של 2008 – יש 30,244 התחלות בנייה, אבל בתחום הדיור הציבורי זה דווקא ירד – רק 4,000.

שלמה מולה: זאת אומרת, בשורה התחתונה – אבל אם אני הולך לשנת 2000, דרך אגב, היו 15,000 דירות ציבוריות, זאת אומרת, שקנו, רכשו אותן.

שלמה מולה: זאת אומרת, התהליך הזה הוא תהליך שנמשך.

שלמה מולה: אני מציע לראש הממשלה לא להפיל, לפחות לא על הממשלה האחרונה בלבד.

שלמה מולה: גם הוא צריך לקחת את האחריות.

שלמה מולה: בעצם, אדוני, מחירי הדירות – באמת, דובר על זה הרבה.

שלמה מולה: אני לא רוצה להרחיב, אני לא רוצה להוסיף.

שלמה מולה: אבל, אי-אפשר – אבל רק רציתי לתת נתון אחד שהוא מבהיל בעיני מבחינת ההתייחסות של המדינה למדיניות הרווחה, במיוחד בתחום הדיור הציבורי.

שלמה מולה: תראו, בשנת 2003, אדוני היושב-ראש, במדינת ישראל, הסיוע בשכר דירה היה 1,700 שקל למשפחה גדולה.

שלמה מולה: 1,700 שקל למשפחה בת חמש נפשות, ארבע נפשות, שש נפשות; מה שהיה ב-2004 אחר כך, כתוצאה מהקיצוצים זה ירד ל-1,300 שקל לשכר דירה.

שלמה מולה: נניח לא השתפר המצב.

שלמה מולה: אני הלכתי, שאלתי: מה עשו ב-2009?

שלמה מולה: – קפצתי – 1,300 שקל.

שלמה מולה: זאת אומרת שדבר לא השתנה.

שלמה מולה: אבל בינתיים מחירי השכירות בעצם עלו פי-שניים – השכירות היא פי-שניים.

שלמה מולה: זאת אומרת, אתה בא ואומר לאנשים זכאים, אתה מודיע להם שהם זכאים.

שלמה מולה: אבל אתה משתתף אתם רק ב-1,300 שקל.

שלמה מולה: בינתיים שכר הדירה עלה פי-שלושה כמעט.

שלמה מולה: מה שיכולת לשכור בשנת 2003 נניח ב-1,800 שקל או 2,000 שקל, היום זה כמעט 4,000 שקלים, באזורי הביקוש במיוחד.

שלמה מולה: זאת אומרת, גם כשאתה יודע שיש בעיה – התוצאה הסופית של ההתייחסות של מדיניות הרווחה היא פשיטת רגל טוטלית.

שלמה מולה: מה אנחנו באים ואומרים?

שלמה מולה: אדוני, אתה מבין.

שלמה מולה: אתה אומר: הם זכאים.

שלמה מולה: אתה מודיע להם, מנפיק להם תעודת זכאות.

שלמה מולה: אבל כשהם הולכים לממש זה בעצם כמעט לא קיים.

שלמה מולה: מכאן אני רוצה לקפוץ להחלטה או לחקיקה שהיתה בעצם ב-2007, לבנות דירות לשכירות לטווח ארוך, של מאיר שטרית.

שלמה מולה: עבד, משרד האוצר – היו התנגדויות וכן הלאה.

שלמה מולה: מאיר שטרית כשר השיכון התחיל להוציא מכרזים.

שלמה מולה: באה הממשלה הזאת ואמרה ב-2008 – כמובן כולם יודעים שזו היתה שנת בחירות – הם תקעו את הכול, הפסיקו את הכול.

שלמה מולה: דחו את זה ל-2013 בחוק ההסדרים.

שלמה מולה: אותו דבר, את כל המענקים שהיה אפשר לתת לזכאי הדיור, במיוחד מענקי הדיור, להגיע לדיור – גם אותם דחו.

שלמה מולה: עכשיו, אם אנחנו באים ואומרים – גם אותו חוק שרוני בר-און דיבר עליו, שהפשירו אותו ב-2008, הרי בחוק הדיור הציבורי יש 2.5 מיליארד שקל; רצו להוסיף עוד 2.5 מיליארד שקל, בסך הכול 5 מיליארד שקל.

שלמה מולה: אז אתה קונה דירות נ"ר.

שלמה מולה: מה זה דירות נ"ר?

שלמה מולה: דירות נרכשות שאתה מייעד אותן למלאי של הדיור הציבורי כדי להקל.

שלמה מולה: גם זה לא קרה.

שלמה מולה: לסיכום, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לבוא ולהגיד: מצוקת הדיור היא אמיתית, אף אחד לא מתכחש לה.

שלמה מולה: אבל החוק הזה שאנחנו דנים בו, אין בו שום דבר.

שלמה מולה: אין בו שום בשורה.

שלמה מולה: ואני אומר לך, אנחנו עכשיו מתדיינים באמצע הלילה.

שלמה מולה: אבל באמת, כשאנחנו מפלחים את החוק – ואני אומר לך, לא היה חוק שהתעמקתי בו כמו החוק הזה, כי זה מאוד עניין אותי – מבחינה מהותית, כשאתה מפרק את הכול, בסופו של דבר, האם האדם הזכאי לדיור ציבורי, או האם אותו סטודנט, אותה משפחה חרדית, או אותה משפחת עולים, או אותה משפחה ערבית שגרה בלוד ומחכה לדיור ציבורי, האם הם יכולים לבוא ולהגיד באמצעות החוק הזה: אני התקדמתי קצת?

שלמה מולה: לאכזבתי, אני אומר להם: רבותי, תמשיכו לחלום על דירה.

שלמה מולה: תאהבו את המדינה, אבל בשורה בחוק הזה אין ואין.

שלמה מולה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה לאדוני.

גאלב מג'אדלה: יבוא ויעלה חברי לסיעה חבר הכנסת איתן כבל.

גאלב מג'אדלה: ותשכיל אותנו, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: עשר דקות לאדוני.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי השר דניאל הרשקוביץ, חברי חברי הכנסת, ידעתי שאני לא אנאם בשעה 22:00 כפי שהיה מתוכנן, אז חילקתי את הנאום שלי: היום עשר דקות ומחר עשר דקות.

איתן כבל: התלבטתי איך – – –

גאלב מג'אדלה: זה פטנט חדש.

איתן כבל: לא, מותר.

ישראל חסון: איתן, אז תסיים את הנאום ב"המשך יבוא".

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: חיפשתי בעצם איזה נאום לנאום הערב, או איזה דברים לומר.

איתן כבל: אני מוכרח לומר לכם שהמסר המרכזי שלי לבנימין נתניהו, ראש הממשלה, אני בעצם אומר לו – הוא לא מבין על מה הכעס.

איתן כבל: הרי הוא בא ונותן לכאורה פתרונות לכל הבעיות, והוא לא מבין שזה לא עניין של מה הוא מניח לפתחנו, אלא שמדובר כאן בקרב של תפיסות עולם.

איתן כבל: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני אנאם לכם את הנאום שאני חושב שראש הממשלה היה צריך לנאום, ואולי אין בו בשורה של הנה, מחר בבוקר, אבל יש בו מחשבה אחרת, שאני חושב שאילו הוא היה מביא אותה, זה היה נכנס אל הלבבות הרבה יותר מכל מסיבות העיתונאים שהוא עושה.

איתן כבל: אני רוצה לקרוא בפניכם את נאום חשבון הנפש, אדוני השר, אם יורשה לי.

גאלב מג'אדלה: אדוני השר רושם.

גאלב מג'אדלה: בקשב רב.

איתן כבל: אזרחי ישראל, אני עומד מולכם היום בדחילו ורחימו ואומר: טעיתי.

איתן כבל: כבר 15 שנים שאני משרת אתכם בתפקידים בכירים, מראש ממשלה בשתי קדנציות ועד שר אוצר.

איתן כבל: השפעתי על מדיניותה הכלכלית של ישראל.

איתן כבל: השפעתי על מדיניותה הכלכלית של ישראל היתה מכרעת.

איתן כבל: ולכן, אין לי הזכות לגלגל את האחריות למצב הקשה לפתחם של אחרים – לא אל ממשלות אחרות, לא אל הטייקונים, שבסך הכול לקחו את מה שאני אפשרתי להם לקחת, לא אל פקידי האוצר, ובוודאי שלא אל הציבור.

איתן כבל: כוונותי היו טובות, חברי חברי הכנסת.

איתן כבל: ניסיתי להנהיג בישראל שוק חופשי שייצור תחרות בריאה ויטיב עם הציבור.

איתן כבל: שעטתי קדימה אל הגשמת החזון הכלכלי שלי, אבל שכחתי לעצור, להסתכל על הדרך, ובעיקר על האנשים הצועדים עליה.

איתן כבל: התאהבתי במספרים המחמיאים, התבשמתי מריחם המשכר, התמכרתי אליהם, אבל בעיוורוני כי רב הפסקתי לראות את האנשים העומדים מאחוריהם.

איתן כבל: גם האיש השמן והאיש הרזה שבהם השתמשתי על מנת להסביר לכם את ההיגיון מאחורי מדיניותי הם בסופו של דבר אנשים; ואת העובדה הבסיסית הזאת לא הצלחתי להפנים לאורך השנים.

איתן כבל: טעיתי, כי בין כל המצגות והשקפים, אדוני השר הרשקוביץ, לא הצלחתי להבין שבמדינת ישראל אי-אפשר להתקיים ללא חמלה בסיסית וערבות הדדית.

איתן כבל: כבנו של היסטוריון הייתי צריך להתחשב הרבה יותר בהיסטוריה הקצרה של מדינת ישראל, שהוכיחה פעם אחר פעם שמה ששמר אותנו כאן מאוחדים, חבר הכנסת מולה, זה הסולידריות שבין המדינה לאזרחיה ושבין איש לרעהו.

איתן כבל: אני מודה, יש לי לא מעט חברים הנמנים עם האלפיון העליון בישראל.

איתן כבל: אין בכך שום פסול, אדוני היושב-ראש, אך כאיש ציבור הייתי חייב לשמור על קשר גם עם 999 האחרים.

איתן כבל: הם הציבור האמיתי, ואותו זנחתי, וברגע שזנחתי את המעמד הבינוני ואת האוכלוסיות החלשות, הפרתי את הברית הקדושה והבלתי-כתובה שכרתה ישראל עם אזרחיה לפני 63 שנה, הברית שלפיה כל אדם בישראל שמוכן לעבוד קשה, לתרום לחברה ולשלם מסים, יקבל בתמורה רשת הגנה חברתית שתאפשר לו לחיות בכבוד.

איתן כבל: סמכתי על כך שבמקום שבו מתעוררת מצוקה תחליף היד הנעלמה את הממשלה ותפתור את הבעיה.

איתן כבל: זוהי התורה הכלכלית שעליה התחנכתי, אך לצערי, חברי חברי הכנסת, במקום יד נעלמה קיבלתי מעמד שלם של אנשים שכמעט נעלם תחת הנטל הכבד שהפלתי על כתפיו.

איתן כבל: במקום לדבוק בתורתה של מרגרט תאצ'ר, הייתי צריך לחזור אל חמשת המ"מים של ז'בוטינסקי, שרק היום נאמנו כאן לזכרו: מזון, מעון, מלבוש, מורה ומרפא.

איתן כבל: אך לא עשיתי זאת, ועכשיו עלי לשלם את המחיר.

איתן כבל: מוחים יקרים, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להודות לכם.

איתן כבל: מחאת

איתן כבל: כם האדירה השוטפת את הארץ הצליחה להחזיר גם אלי את הערכים ששכחתי לאורך השנים.

איתן כבל: עם ישראל המתגלה עכשיו במלוא תפארתו הוא השעון המעורר שלי.

איתן כבל: הרחקתי לכת.

איתן כבל: בגדתי בשליחותי האמיתית, ועכשיו הגיע הזמן לתקן.

איתן כבל: וכשאני אומר "לתקן", אדוני היושב-ראש, אינני מתכוון לעוד שליפה מהמותן, לעוד מסיבת עיתונאים חלולה; אני מתכוון לשינוי תפיסתי עמוק ומהותי שחייב לבוא לידי ביטוי במדיניות כלכלית המשלבת תחרות אמיתית עם חמלה חברתית.

איתן כבל: עלי להיות כן.

איתן כבל: השינוי לא יתרחש בתוך יום וגם לא בתוך שנה.

איתן כבל: אך מרגע שהתודעה משתנה, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, השינוי בשטח בוא יבוא.

איתן כבל: ישראל זקוקה ל"ניו דיל", ואני מבקש מכם, אזרחים יקרים, את ההזדמנות הזאת לעשות זאת.

איתן כבל: תודה לכם.

גאלב מג'אדלה: תודה, אדוני, חבר הכנסת איתן כבל.

גאלב מג'אדלה: יעלה ויבוא חברי חבר הכנסת ישראל חסון, ואם הוא איננו, אנחנו נועלים את הישיבה.

גאלב מג'אדלה: ישנו?

איתן כבל: היו לי עוד שתי דקות.

גאלב מג'אדלה: אתה רוצה להשתמש בהן?

איתן כבל: לא, רק שאני לא בסדר.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, חברי חבר הכנסת ישראל חסון, קדימה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

ישראל חסון: תודה רבה.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, קודם כול, אני חושב שזה המקום והזמן לאחל לאחינו המוסלמים רמדאן כרים.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

ישראל חסון: מחכה לכם חודש לא פשוט, ואני מקווה שתצלחו אותו עם כל המהומות שיש מסביב.

גאלב מג'אדלה: אינשאללה.

ישראל חסון: אדוני השר, אני הפעם מפנה את זה אליך, ואני בטוח שאני אמצא אצלך אוזן קשבת, שתעביר את זה לראש הממשלה, כי הוא לא יקבל את זה מאף אחד אחר.

ישראל חסון: אני חושב שמה שעובר עלינו כרגע זה שמרוב עצים אנחנו לא רואים את היער.

ישראל חסון: אנחנו הפסקנו לחשוב בראייה תהליכית מה קורה לנו, ואני שואל את עצמי: מה עבר עלינו?

ישראל חסון: מפעל מפואר בן 63 שנים, שאין לו אח ורע, לטעמי, בתולדות האנושות המתחדשת, ותראה לאן הגענו ומה קורה לנו.

ישראל חסון: אני שואל את עצמי: לאן פנתה הגאווה, הגאווה הזאת, הישראלית?

ישראל חסון: לאן הלכה הרעות, הסולידריות, הערבות ההדדית?

ישראל חסון: ולפי דעתי, אחד הדברים החשובים זה – איפה התקווה והאמונה?

ישראל חסון: אני חושב שמה שקרה לנו בתהליך הזה זה שהפוליטיקה הרעה – אני קורא לזה ה"כיסאולוגיה" – טרפה אותה, ולא נודע כי בא אל קרבה.

ישראל חסון: איזה הישגים יש לנו?

ישראל חסון: כמעט בכל דבר ועניין.

ישראל חסון: אגב, בכל המגזרים.

ישראל חסון: כמה שאנחנו לא צועקים וכועסים ורבים ותולשים, כמעט אין אח ורע בהשוואה למה שמתפתח פה בכל מגזר במדינה הזאת.

ישראל חסון: בעבר הרוב נשא בנטל הזה, ואפילו עם כל האיומים וכל הסכנות, המלחמות, הקורבנות, הטרור, הסכסוכים הפנימיים, הרעות והערבות ההדדית היו נר לרגלינו; הם פיצו ושמרו לנו על התקווה והאמונה.

ישראל חסון: עד שהתחילה הפוליטיקה לנגוס בכל חלקה טובה.

גאלב מג'אדלה: פרופסור הרשקוביץ, כבוד השר, אומר: גם התורה שמרה עליך.

ישראל חסון: בוודאי, אין לזה קשר.

ישראל חסון: כל אחד הביא את זה ממקום כלשהו.

ישראל חסון: יש אחד שנשען על התורה ואחד שנשען על סוציאליזם ואחד שנשען על רוויזיוניזם.

ישראל חסון: זה לא משנה.

ישראל חסון: אבל היתה לכידות, והיה משהו שהסתכלנו עליו ביחד וחיפשנו אותו ביחד.

ישראל חסון: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, גם בדיון הפנימי הקשה של המיעוט הלא-יהודי בארץ-ישראל, במדינת ישראל, אני חושב שאנשים שהשקיעו – וכשאתה מסתכל על החברה הערבית – מגזרים שלמים שהשקיעו בחינוך, חינוך ועוד פעם חינוך, והשקיעו בדברים הללו, זכו להישגים שאין להם אח ורע.

ישראל חסון: ואם מסתכלים על זה – זכו.

ישראל חסון: אפשר היה יותר, אפשר היה פחות.

ישראל חסון: מה שטרף לנו את הקלפים, גם בדיון הזה, זה הפוליטיקה הרעה, של מי ששיקר, אחד ששיקר לשני.

ישראל חסון: ואני אומר לכם, הפוליטיקה הזאת ידעה לעשות דבר אחד – היא שחקה כל מרכיב של יחד, היא פיצלה אותנו לשבטים, לקבוצות לחץ ולתתי-קבוצות.

ישראל חסון: וכשאני יושב פה בבניין הזה ומסתכל, אני רואה את תתי-הקבוצות הללו, וברור לי לחלוטין – ואני חושב, אדוני השר, שאתה יודע לצטט את זה יותר טוב ממני – באין חזון ייפרע עם.

ישראל חסון: אנחנו זקוקים לחזון, ולא לפנטזיה, כי התהליך שהפסקנו להסתכל עליו, שהחברה הזאת נמצאת בו, הוא תהליך הרסני, ואני לא מחלק את זה כרגע לקואליציה–אופוזיציה; התהליך הזה הוא תהליך הרסני.

ישראל חסון: ואני אתן דוגמה קטנה.

ישראל חסון: כמה שנים ניהלנו את משק המים שלנו ב"שיטת הטוטו" של מה יהיה מפלס הכינרת, כאילו לא ידענו שכמות המים היא נתונה, והצריכה תלך ותעלה.

ישראל חסון: ולאן הגענו?

ישראל חסון: באשמת כולנו, אין פה אחד שחף מהאשמה הזאת.

ישראל חסון: לאן הגענו?

ישראל חסון: הגענו למצב שהיום כולנו נאנקים תחת כישלון המדיניות שהפסיקה לראות תהליך, שהפסיקה להתייחס לתהליך.

ישראל חסון: אני אומר לכם שהמחאה של היום, שמציפה המון טרדות – בעיני כולנו כאן מתייחסים לטרדות, כולנו כאן מתייחסים לעצים, אנחנו לא רואים את היער.

ישראל חסון: אוזנינו טחו כבר מלשמוע ועינינו מלראות את התהליך הזה.

ישראל חסון: אני אומר לכם, הגרעין שנושא על כתפיו את משא המדינה הזאת, המחאה הזאת, בעיני, אומר לנו בעצם: תנו לנו ערכים, תנו לנו סדר אזרחי חדש, תנו לנו את הגאווה, תנו לנו את הערבות, תנו לנו את הרעות, ובעיקר – את התקווה.

ישראל חסון: זה מה שהם אומרים.

ישראל חסון: הם אומרים את זה בדיור, הם אומרים את זה ב"קוטג'", הם אומרים את זה בעשרות דברים, אבל מה המסר שעומד מאחורי כל הדבר הזה?

ישראל חסון: יש פה מסר שהם לא אומרים אותו.

ישראל חסון: אנחנו צריכים לשמוע אותו, לראות אותו, להבין אותו וללכת אתו, אחרת אנחנו בתהליך ההרסני הזה.

ישראל חסון: אני חושב שכל מי שמתווכח אתם על הפרטים, טועה.

ישראל חסון: הם מדברים על אובדן הדרך.

ישראל חסון: רבותי, הם מדברים על אובדן הדרך.

ישראל חסון: על זה הם מדברים.

ישראל חסון: גם אם הם לא יודעים לומר את זה כפי שאני אומר את זה כרגע, על זה הם מדברים.

ישראל חסון: אדוני השר, אנחנו היום, שנה שמינית ברציפות – בוא נראה מה התהליך – בספטמבר הזה, שנה שמינית ש-52% מכיתות א' שנפתחות הן בחינוך הלא-ציוני.

ישראל חסון: מה עושים עם זה?

ישראל חסון: מי אמור להתייחס לזה?

ישראל חסון: אנחנו אמורים לפגוש את זה כמו את בעיית המים, בעוד ארבע, חמש, שש שנים, במצב של שבר?

ישראל חסון: על מי נשית את זה?

ישראל חסון: 40% – – –

דניאל הרשקוביץ: נקטין את הילודה?

ישראל חסון: לא, סליחה.

ישראל חסון: אני מדבר על סדר אזרחי חדש.

ישראל חסון: אני מדבר על טרמינולוגיה חדשה.

ישראל חסון: אני מדבר על ערכים חדשים.

ישראל חסון: ותיכף אני אקשר את זה לחוק הווד"לים, אני לא מתכוון להתחמק מזה.

ישראל חסון: תיכף, אני מייד מגיע לזה.

ישראל חסון: כש-40% מהבנות החילוניות משתמטות משירות – זה לא כולל את החרדיות, זה לא כולל את הציונות הדתית, זה לא כולל את אלה – 40% משתמטות מטעמי דת, מה הממשלה הזאת עושה עם זה?

ישראל חסון: לערבות ההדדית הזאת – מה היא עושה עם זה?

ישראל חסון: מה היא עושה עם הנתון הזה?

ישראל חסון: היא מחכה שזה יהיה 60%?

ישראל חסון: מה האחוז?

דניאל הרשקוביץ: זה לא אותו דבר, כי משתמטים עוברים על החוק.

דניאל הרשקוביץ: אבל כשדיברת על 52% מהילדים שבכיתות א' – שהם לא נשארים, אתה מתכוון כמובן למיעוטים ולחרדים, נכון?

ישראל חסון: כן.

דניאל הרשקוביץ: יפה.

דניאל הרשקוביץ: עכשיו, זו דמוגרפיה.

דניאל הרשקוביץ: מה, תהפוך את החרדים לציונים?

ישראל חסון: לא.

ישראל חסון: אדוני השר, אגיד לך מה, אני חושב שהשיח שלנו צריך להשתנות.

ישראל חסון: אנחנו צריכים לשבת ולראות מהם אותם מרכיבים בשיח שאנחנו צריכים לשנות כדי להביא ליכולת קיום של האורגן הזה שנקרא מדינת ישראל, עם הרכב האוכלוסייה הזה, ב-20–30 השנים הקרובות.

ישראל חסון: אני אחכה לשבר?

ישראל חסון: אני חייב לקיים את הדיון הזה.

ישראל חסון: אם אני לא אקיים את הדיון הזה, אז הילדים והנכדים של אדוני היושב-ראש פה לא ידעו איך לשבת ולעשות את זה יחד אתי, ואני רוצה לעשות את זה יחד אתם.

ישראל חסון: לא ידעו.

ישראל חסון: אני אחכה לשבר?

ישראל חסון: זה בדיוק הראייה התהליכית, שאתה רואה לאן אתה הולך, אתה מבין מה אתה עתיד לפגוש, ואנחנו מתעסקים עם הפרטים.

ישראל חסון: במה אנחנו מתעסקים, עם ועדות חקירה?

ישראל חסון: במה אנחנו מתעסקים, עם חוק הנכבה?

ישראל חסון: זו הבעיה?

גאלב מג'אדלה: נאמנות ואזרחות.

ישראל חסון: נאמנות ואזרחות.

ישראל חסון: כשאני שואל מה זה נאמנות – שיעמדו אלה שמדברים על נאמנות ויספרו לי מה הנאמנות שלהם.

ישראל חסון: אני מצטער שאנסטסיה כרגע איננה, היא עומדת פה ומרצה לנו שאנחנו צריכים להיות פטריוטים.

ישראל חסון: אני פשוט לא מבין את הדיון הזה.

ישראל חסון: אני לא מבין מה הפוליטיקה הזאת, לאן היא אמורה לקחת אותנו, לפיצול הרב הזה?

ישראל חסון: ואני אמשיך.

ישראל חסון: כמה אנשים משלמי מס – לא מס אמת – יש במדינה?

ישראל חסון: מה האחוז?

ישראל חסון: אני לא מדבר על מס אמת.

ישראל חסון: מה עשינו?

ישראל חסון: השתנו מסים עקיפים.

ישראל חסון: למה השתנו מסים עקיפים?

ישראל חסון: כדי להשית את המס, לכאורה, על כל האזרחים.

ישראל חסון: אבל את המס העקיף הערמנו על הגב של אלה שמשלמים מס, של אלה שסוחבים.

ישראל חסון: זה מה שעשינו בתהליך.

ישראל חסון: לאן הבאנו אותם?

ישראל חסון: אבי ייסר אתכם בשוטים, אני אייסר אתכם בעקרבים.

ישראל חסון: זה התהליך.

ישראל חסון: אני רוצה לתת דוגמה – את מחאת ה"קוטג'".

ישראל חסון: בואו ניתן דוגמה קטנה, את מחאת ה"קוטג'", בכוונה כחלק מהקונספט, מהתהליך.

ישראל חסון: אתה יודע, יש בערבית פתגם שאומר שמי שלא מסוגל להתגבר על הגמל, נושך את הרסן שלו.

ישראל חסון: נכון?

ישראל חסון: אִלְלִי מַא בִּיקְדַר עַלְ-גַ'מַל בִּיעִצְ' אלבַּרְדַעַה.

ישראל חסון: נכון?

גאלב מג'אדלה: כן.

ישראל חסון: לקחנו את הרפתנים, את החקלאים, לקחנו אותם – דרך אגב, לפני שלושה חודשים, כשגמרנו לחוקק, שר המסחר והתעשייה, שהיה אז שר החקלאות, נלחם בחירוף נפש לא להגדיל לרפתות הקטנות את המכסות; נלחם בחירוף נפש נגד יבוא.

ישראל חסון: היום הוא מוביל את ההצעה להגדיל את המכסות.

ישראל חסון: אחרי חמש שנות דיונים על חוק – בתוך שלושה חודשים התהפך, התהפכה המדיניות.

ישראל חסון: מי יהיו היבואנים החדשים, מי יהיו – הרפתנים?

ישראל חסון: לא.

ישראל חסון: אותן רשתות, אותם גורמים שיוצרים את המרווח הגדול הזה.

ישראל חסון: מה אני בא לרפתן ואומר לו?

ישראל חסון: אומר לו את הדבר הבא: מי זה הרפתנים החקלאיים?

ישראל חסון: הם יום-יום, לילה-לילה, קיץ, חורף, 365 יום אין להם יום אחד מנוחה, דואגים לדבר הזה.

ישראל חסון: פתחו מפעל שהוא המוביל בעולם, עמל של 70 שנה.

ישראל חסון: לוקחים, באים אליהם, אל טובי בנינו.

ישראל חסון: הם משלמים מס אמת.

ישראל חסון: הבנים שלהם, לפי כל פילוח, הם מתנדבים ולא משתמטים, במקומות הכי מפוארים שיש.

ישראל חסון: אנחנו באים אליהם ואומרים: רבותי, בואו, אנחנו הולכים לשחוט עוד ערך, אנחנו הולכים לחסל עוד נדבך מפואר שבנינו בעמל רב.

ישראל חסון: מה זה יתרום?

ישראל חסון: איזה מסר זה בתהליך?

ישראל חסון: לאן זה לוקח אותנו, הדבר הזה?

ישראל חסון: אני אומר לכם – אנחנו, לאן אנחנו מוליכים?

ישראל חסון: אנחנו מוליכים את זה קורבן למולך של הפוליטיקה הרעה, הקטנה, המפצלת.

ישראל חסון: זה מה שאנחנו עושים.

ישראל חסון: כשמסתכלים על זה בתהליך, זה תהליך הרסני של פוליטיקה רעה, שאני אומר לך, כולנו צריכים להתעורר ממנה, אבל בפרט מי שהיום היה צריך לשבת פה.

ישראל חסון: הפוליטיקה הזאת לוקחת את האנשים שנושאים בנטל כמובן מאליו, והיא יודעת שהיא יכולה לשים עליהם ולשים עליהם.

ישראל חסון: הפוליטיקה הזאת מקבלת כמובן מאליו שהאנשים האלה ישמרו על הערכים של הרעות, של הערבות, של התרומה ושימור התקווה.

ישראל חסון: זה מה שהיא עושה.

ישראל חסון: ואני אומר לך, זו בעיני הזעקה של משתכני האוהלים; זו בעיני הזעקה של המילואימניקים; זו בעיני הזעקה של הרופאים.

ישראל חסון: זו הזעקה: תנו לנו להמשיך לשאת בנטל, שמרו על הגאווה, שמרו על הערבות, ותנו לנו להמשיך לטפח את התקווה לכולכם.

ישראל חסון: מי לא זועק?

ישראל חסון: אדוני השר, מי לא זועק?

ישראל חסון: שמת לב מי לא זועק בכל המחאה הזאת?

ישראל חסון: אלה האנשים שיושבים על האלונקה, לא האנשים שנושאים את האלונקה.

ישראל חסון: אלה שיושבים על האלונקה, בכל המחאה הזאת לא שומעים אותם.

ישראל חסון: ומה יהיה לנו עכשיו עם חוק הוונדליזם?

ישראל חסון: לא וד"ליזם, זה ונדליזם החוק הזה.

ישראל חסון: הוא ישחרר את הסתימות ויאיץ את האתנן שאנחנו נשלם לאנשים שיושבים על האלונקה, כי אף אחד פה לא מתייחס ל-52%, כי אף אחד פה לא מוכן להתייחס ל-40% משתמטים, כי אף אחד לא מוכן להתייחס לרמת המיסוי המטורפת, אף אחד.

ישראל חסון: אנחנו מחכים שזה יפגוש אותנו במכה.

ישראל חסון: זה התהליך, ואף אחד לא מתייחס לתהליך.

ישראל חסון: אתה יודע, אדוני השר, אני בתחילת המחאה הזאת אמרתי שיש 100,000 איש במדינה הזאת שלא יכולים להגיע לאוהלים, אבל אם הם היו יכולים להגיע לאוהלים, הם היו ישנים שם.

ישראל חסון: 100,000 קשישים במדינה הזאת חיים מ-2,800 שקל לחודש – לא נתונים שלי, נתונים שקיבלתי.

ישראל חסון: 100,000 קשישים – 2,800 שקל לחודש.

גאלב מג'אדלה: מה אפשר לעשות בזה?

ישראל חסון: מה אפשר לעשות בזה?

ישראל חסון: חלוקה שונה.

גאלב מג'אדלה: לא, איך הוא יכול להתקיים מ-2,800?

ישראל חסון: דרך אגב, למה אנחנו לא שואלים?

ישראל חסון: כי הוא לא יכול להגיע לאוהל, כי הקשיש לא יכול להגיע לאוהל, אז על מי הוא נופל כנטל בזיקנתו במקום לשבת בגאווה ובכבוד?

ישראל חסון: על מי?

ישראל חסון: על בניו, על ילדיו, עליהם הוא נופל; על נכדיו, שלא יכולים בכל התהליך הזה לסחוב.

שלמה מולה: אתה יודע מה הדבר הכי עצוב?

שלמה מולה: כשאתה שואל את השאלה – זאת המדינה שאני בניתי?

שלמה מולה: – – –

ישראל חסון: אתה יודע, אני רוצה להגיד לך משהו.

ישראל חסון: אני אומר לך: גם את זה הוא יכול להגיד, אבל בעיני, גם כשיגיע עולה חדש קשיש, מגיע לו לקבל מהמדינה הזאת, שבנינו אותה כדי שנוכל לתת את הדבר הזה.

ישראל חסון: ואף אחד לא שואל את השאלה.

ישראל חסון: דרך אגב, אני שאלתי את השאלה מישהו – אני לא רוצה לומר כרגע מי, את אחד השרים – והוא ענה: בסדר, תשמע, אנחנו נותנים להם הנחה באגרות, אנחנו נותנים להם הנחה בנסיעות, גם זה שווה ערך כספי.

ישראל חסון: נותנים לך 2,800 שקל, אומרים לך: תחיה עם זה ותזמין פעם בחודש את הילדים שלך לארוחה, את הילדים והנכדים.

ישראל חסון: מותר לאדם מבוגר להזמין את ילדיו ואת נכדיו לארוחת יום שישי?

ישראל חסון: אתה מסוגל לעמוד בזה?

ישראל חסון: אני אומר לך, אדוני השר – – –

גאלב מג'אדלה: סלח לי אם אני אקלקל לך, אני לא בטוח שהם ימצאו מי שיזמין אותם לארוחה.

גאלב מג'אדלה: אנחנו יודעים גם כמה אנשים, כמה עשרות אלפים כאלה – אין אפילו מי שידברו אתם, לצערנו.

ישראל חסון: יכול להיות, יכול להיות, יכול להיות, אבל דבר אחד ברור, אדוני השר: אנחנו לא יכולים להמשיך לחלק את המשאבים שלנו באופן שאנחנו מחלקים, דרך התהליך של הפוליטיקה הרעה הזאת.

ישראל חסון: אי-אפשר, אי-אפשר יותר.

ישראל חסון: אלה שיושבים על האלונקות מתרבים ונהנים בשל פוליטיקה רעה, ונושאי האלונקות – אין להם ייצוג, הם לא באים לידי ביטוי.

ישראל חסון: אין אמון, יש משבר אמון, ואני אומר לך שהעובדה שאף אחד מאתנו לא יכול ללכת לאותם מקומות ולייצר דו-שיח – זה משבר אמון שאי-אפשר לעבור על-ידו, אסור לעבור לידו, וחייבים לטפל בו.

ישראל חסון: אבל מה שנדרש בעת הזאת זה גדלות רוח, זה איזה – אני זוכר מאמר פנטסטי של ברל כצנלסון, "בזכות המבוכה ובגנות הטיוח".

ישראל חסון: על זה בנינו מדינה; דרך אמירה כזאת הצלחנו לבנות מדינה, לא דרך מריחה, לא דרך טיוח.

ישראל חסון: האם דיון כזה מתקיים?

ישראל חסון: לא, ממש לא.

ישראל חסון: למה הוא לא מתקיים?

ישראל חסון: בזכות הפוליטיקה המכוערת הזאת.

ישראל חסון: ואני אומר לך, אם אנחנו לא נתעורר מהר, עכשיו – ובגלל זה לטעמי לא היה צריך להוציא את הכנסת לפגרה, והיה צריך לקיים את הדיונים האלה, משום שאם אנחנו לא נקיים אותם עכשיו, אנחנו נפגוש בשלושת החודשים, ארבעת החודשים הקרובים, בשנים הקרובות, מציאות שמחיר התיקון שלה יהיה עצום.

ישראל חסון: והכי גרועה זו השאלה לאן אנחנו מובילים את החרפה הזאת, ואני מצטער שככה אני מסכם את הדיון הלילי הזה.

ישראל חסון: אני מקווה שזה יגיע לאוזניו של ראש הממשלה.

ישראל חסון: תודה לך.

גאלב מג'אדלה: תודה לחבר הכנסת ישראל חסון.

גאלב מג'אדלה: תם סדר-היום, הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, ב' באב התשע"א, 2 באוגוסט 2011, בשעה 11:00.

גאלב מג'אדלה: הישיבה נעולה.