ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 266, 2011-07-26 00:00

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת – באין שר עדיין – היום יום שלישי, כ"ד בחודש תמוז תשע"א, 26 ביולי 2011 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה לסגן מזכירת הכנסת – בבקשה, אדוני.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הליכי תכנון ובנייה להאצת הבנייה למגורים (הוראת שעה), התשע"א–2011, שהחזירה הוועדה המשותפת לוועדת הפנים והגנת הסביבה ולוועדת הכלכלה; הצעת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של מוצרי טבק (תיקון מס' 6), התשע"א–2011, שהחזירה ועדת הכלכלה.

נאזם בדר: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בנושא: הפרטת מערך המורים המחליפים במשרד החינוך, הצעתם של חברי הכנסת אילן גילאון, רונית תירוש, עינת וילף, מוחמד ברכה ואברהים צרצור.

נאזם בדר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חוק הווד"ל הונח עכשיו על שולחן הכנסת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנאומים בני דקה, ואני מבקש מחברי הכנסת המבקשים להשתתף בנאומים להצביע.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: ראשון הנואמים יהיה טיבייב, חבר הכנסת רוברט טיבייב.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני, אתה הראשון.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת אריה אלדד.

רוברט טיבייב: תודה, תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

רוברט טיבייב: אני שוב חוזר לאותם הדברים שקורים לנו בכבישי מדינת ישראל.

רוברט טיבייב: יום שלישי – הולכת רגל נפצעת קשה; יום רביעי – ילד בן 12 נפצע קשה מפגיעת אוטובוס; יום רביעי – הולכת רגל בת 40 נהרגה, ילד בן תשע נדרס בתאונת דרכים; יום שבת – הולך רגל בן 20 נפצע קשה, הולכת רגל בת 33 נפצעה קשה; יום שלישי – בן 35 נהרג, תשעה פצועים בכביש 6.

רוברט טיבייב: מקום המדינה נהרגו 31,128 אזרחי מדינת ישראל.

רוברט טיבייב: תודה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריה אלדד – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת יריב לוין.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אריה אלדד: תודה, אדוני היושב-ראש.

אריה אלדד: שתי הערות בשולי הנושאים המרכזיים של מדינת ישראל היום.

אריה אלדד: הראשון הוא שביתת הרופאים.

אריה אלדד: זה כבר יותר מדי, והגענו למצב שחולים נפגעים, וודאי גם ייפגעו.

אריה אלדד: נדרשת התערבותו של ראש הממשלה, זה לא עובד אחרת.

אריה אלדד: אני מפציר בראש הממשלה להיפגש עם יושב-ראש ההסתדרות הרפואית בישראל כדי לפתור יחד אתו את הסוגיה הזאת, או במלים אחרות: אדוני ראש הממשלה, אולי תראה רופא?

אריה אלדד: ובאשר לסוגיה השנייה, משבר הדיור – שמעתי כי במאהל המחאה בשדרות-רוטשילד בתל-אביב חילקו גם עלונים "הלאה הכיבוש".

אריה אלדד: זה לגמרי לגיטימי שיש לאנשים השקפות גם בנושא דיור וגם בנושא הסוגיה הישראלית–פלסטינית.

אריה אלדד: אבל אלה שגורסים "הלאה הכיבוש", נניח שתקוותיהם יתגשמו מחר, ויצטרכו 350,000 יהודים לעזוב את יהודה ושומרון – זה יעלה את מחירי הדיור או יוריד את מחירי הדיור?

אריה אלדד: תודה רבה.

זהבה גלאון: – – – שתישארו שם כדי לשמור על מחירי הדיור.

זהבה גלאון: סיבה טובה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, תודה רבה.

ראובן ריבלין: האם את מבקשת לענות על שאלתו?

ראובן ריבלין: אני אתן לך הזדמנות בנאום שלך.

מיכאל בן-ארי: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יריב לוין, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, אני קיבלתי מכתב מחבר בית-הנבחרים של מדינת דרום-קרוליינה בארצות-הברית, אלן קלמונס, והוא מבשר לי על החלטה שהוא יזם והתקבלה בבית-הנבחרים של מדינתו שמגבה את מדינת ישראל, מביעה הזדהות מוחלטת אתנו ועמידה לצדנו.

יריב לוין: הוא מצרף וכותב במכתב שהוא מחזק את ידינו באחיזתנו ביהודה, בשומרון, בעזה, ומביע את התמיכה המוחלטת בזכויותינו על הארץ הזאת ובמדינת ישראל.

יריב לוין: אני חושב שראוי לברך על היוזמה הזאת, להודות לו מכאן, מירושלים, ולברך גם על כך שבית-הנבחרים של דרום-קרוליינה החליט להעביר את ההחלטה הזאת ליושבי-ראש של בתי-נבחרים במדינות אחיות אחרות בארצות-הברית, מתוך תקווה שגם הן יאמצו החלטה דומה.

יריב לוין: מכאן, מירושלים, אנחנו אומרים לאלן קלמונס: תודה רבה ויישר כוח.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת יריב לוין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חברת הכנסת עינת וילף.

דב חנין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני שמעתי בקשב רב את דברי ראש הממשלה ושריו במסיבת העיתונאים בעניין מצוקת הדיור, ואני חייב לומר שלא הופתעתי.

דב חנין: לא הופתעתי, כי בנימין נתניהו לא אמר כפי שהיה צריך אולי לומר, לטעמי, שמדינת ישראל תבנה דירות.

דב חנין: הוא לא מאמין בבנייה ציבורית, הוא לא מאמין בבנייה תקציבית, וכמו תמיד הוא תולה את יהבו בקבלנים.

דב חנין: הוא מוכן לתת להם קרקעות חינם או בהנחה גדולה, ומקווה שאם הם יקבלו הטבות הם גם יוכלו לטפטף מקצת מן הטוב הזה על הציבור הרחב.

דב חנין: זו אותה השקפת עולם של הפרטה קיצונית שמר נתניהו, צריך לומר ביושר, מקדם אותה בעקביות לאורך כל הקריירה הציבורית שלו.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, עם ישראל, מסתבר, חי, ועם ישראל לא מקבל כנראה את האג'נדה הזאת של ההפרטה הקיצונית.

דב חנין: צעירים ומבוגרים בתל-אביב, ירושלים, באר-שבע, בצפון, בדרום – שמעתי את התגובה הנחרצת שלהם, דחיית מדיניות ההפרטה הזאת, דחיית הספינים הנוספים האלה, ודרישה מממשלת ישראל להתייצב ולעשות מעשה.

דב חנין: הגיע באמת הזמן שהמדינה תיקח אחריות.

ראובן ריבלין: תודה רבה לדב חנין.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת עינת וילף, ואחריה – חברת הכנסת זהבה גלאון.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: כבוד היושב-ראש, השר וחברי חברי הכנסת, טוב, אחרי האולימפיאדה בשבוע שעבר, אולימפיאדת הפיזיקה, שבה הגענו להישג חסר תקדים, אני שמחה היום לתת במה לחמישה תלמידים שהביאו מדליות מהאולימפיאדה במתמטיקה שהתקיימה באמסטרדם, ואני רוצה להקריא את שמותיהם.

עינת וילף: מדובר ברום דודקביץ מבית-הספר התיכון "בליך", רמת-גן, שהביא מדליית זהב, גיא רווה מבית-הספר התיכון "ליאו בק", חיפה, שהביא מדליית ארד, יואב קראוס מבית-הספר התיכון "קציר", חולון – מדליית ארד, תום פרסטר מבית-הספר התיכון "אוסטרובסקי", רעננה – מדליית ארד, וקונסטנטין זברני מבית-הספר התיכון עירוני ה', חיפה – מדליית ארד.

עינת וילף: כולנו מתברכים בהם.

עינת וילף: יישר כוח וכל הכבוד על ההצטיינות.

עינת וילף: אני מקווה שכל שבוע אוכל להמשיך להקריא את שמותיהם של תלמידים מצטיינים בישראל.

עינת וילף: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת עינת וילף.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זהבה גלאון, ואחריה – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני קוראת היום שהחלום של כהנא מתגשם בסניף גוש-עציון של רמי לוי.

זהבה גלאון: האורזים הפלסטינים הורחקו מהקופות בשל דרישה של רבנים, כי רחמנא ליצלן היה חשש לרומן בין אורז פלסטיני לקופאית יהודייה בסניף של רמי לוי.

זהבה גלאון: אני לא נכנסת אם היה רומן או לא היה רומן, אבל עצם העובדה שרבנים לחצו על רמי לוי להזיז את הפלסטינים מהעבודה שלהם – גם בכלל עושים להם טובה, נותנים להם עבודה בשטח הכבוש שהם גרים בו, ועכשיו מוסיפים חטא על פשע – אדוני, זו גזענות לאור היום.

זהבה גלאון: כל הדיבורים האלה על התבוללות מזכירים את ארצות-הברית של שנות ה-50.

זהבה גלאון: אני ממש חושבת שזה לא לזכותו לא של רמי לוי ולא לזכותנו כחברה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, ובעדין – חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

מסעוד גנאים: אדוני.

גאלב מג'אדלה: מה זה "בעדין"?

מסעוד גנאים: "בעדין" זה לא כמו "בַּעְדַ בַּעְדַ".

מיכאל בן-ארי: היה צליל זלזול?

מסעוד גנאים: הוא יודע.

מיכאל בן-ארי: בתוך עמי אנוכי יושב.

גאלב מג'אדלה: דווקא אתה "בעדין".

מיכאל בן-ארי: בתוך עמי אנוכי יושב.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

מיכאל בן-ארי: אני יודע יותר ממה שנדמה לך, הכול בסדר.

ראובן ריבלין: רבותי, לא להפריע.

מסעוד גנאים: גם אתה?

מסעוד גנאים: חשבנו שרק ישראל ביתנו, ליברמן מבין ערבית.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מיכאל בן-ארי: הוא לימד אותי.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום הייתי עם חברי חברי הכנסת, כמה חברי כנסת, בישיבת הוועדה לזכויות הילד, ושם הוצגו דוחות של עמותת "בטרם" ושל הוועדה הבין-משרדית לבטיחות ילדים בחברה הערבית.

מסעוד גנאים: הנתונים ששמענו וראינו הם מאוד מדאיגים, חמורים, ולפיהם הילדים הערבים נפגעים פי-שלושה משאר הילדים בישראל.

מסעוד גנאים: לפי הדוח של "בטרם" גם שיעור הילדים הנפגעים גבוה יותר ביישובים באשכולות 1 ו-2, והאחוז הזה כמעט אפסי, כמעט אין נפגעים, באשכול 10, אז העניין הסוציו-אקונומי, יש לו תפקיד חשוב מאוד.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, לנוכח הנתונים המסוכנים, החמורים והמדאיגים האלה, יש צורך שהנתונים האלה יתורגמו לתוכנית עבודה, תוכנית לאומית, שבסוף תתורגם לתקציבים, כדי שבאמת – את הסיבות האלה של הפגיעות שהן במישור התודעתי ההסברתי, אבל גם במישור של התשתיות ושל הפיתוח של היישובים הערביים – לא מתקבל על הדעת שהילדים האלה נפגעים במיוחד בחצרות הבתים שלהם בגלל שאין איפה להחנות בבתים האלה ואין איפה לבלות את זמן הפנאי שלהם.

מסעוד גנאים: אני מקווה שנצליח להפחית את השיעור המפחיד הזה.

מסעוד גנאים: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, ואחריו – חבר הכנסת סעיד נפאע.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, פרשת השבוע שלנו, פרשת מסעי, חותמת את חומש במדבר, החומש שבאמת מתאר את המסעות, את הטלטולים, את הנדודים של העם שיצא ממצרים בדרכו לארץ-ישראל.

מיכאל בן-ארי: הנצי"ב, הרב נפתלי צבי יהודה ברלין, שהיה גם מרבותיו של חיים נחמן ביאליק, המשורר הלאומי, וגם של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, מחלק את המסעות לשלושה חלקים: החלק הראשון, שמטרתו מאוד מאוד ברורה, אלה מסעיהם – יוצאים ממצרים והכוונה להגיע לארץ-ישראל.

מיכאל בן-ארי: זה עד קדש-ברנע, אבל שם יש "התאונה הקשה", כך אני מכנה את זה, של חטא המרגלים והבגידה בערך של כניסה לארץ וכיבוש הארץ, ומכאן אנחנו עוברים אל החלק השני של המסע.

מיכאל בן-ארי: מסע, ועוד מסע, ועוד מסע, שהמכנה המשותף שלהם הוא ממוצאיהם למסעיהם.

מיכאל בן-ארי: יוצאים על מנת לנסוע; לא על מנת להגיע לאנשהו, אלא כל המטרה היא הנדודים, חוסר מטרה ברורה, חוסר כיוון.

מיכאל בן-ארי: לא יודעים לאן הולכים, כי המטרה הברורה היא כרגע לא רלוונטית.

מיכאל בן-ארי: לאחר מכן מגיע השלב השלישי למסעיהם למוצאיהם, כשהמסע הוא המטרה, ושוב הכניסה, המטרה היא להגיע לארץ.

מיכאל בן-ארי: נדמה באיזה מקום שהתיאור הזה של שלושה חלקים, שהליכה ברורה – יודעים לאן הולכים – מתאר את הימים שלנו, ימי הקמת מדינת ישראל.

מיכאל בן-ארי: ידענו לאן אנחנו הולכים.

מיכאל בן-ארי: אז, לדוגמה בעניין של בנייה, קלטו כאן מיליונים של אנשים ולכולם היתה קורת גג, לכולם היה מקום.

מיכאל בן-ארי: אבל כשמגיעים למצב של חוסר כיוון, מגיעים למצב שלא יודעים לאן אנחנו הולכים ומנין אנחנו באים, לצערי הרב גם של ממשלות שבמקום לעסוק בעניינים הפנימיים עוסקים בכל מיני הזיות של שלום, של להביא לפה מחבלים ולתת להם פרס נובל לשלום וכן הלאה, ואובדן דרך – – –

ראובן ריבלין: זה בהצעה לסדר-היום, לא בנאומים בני דקה.

מיכאל בן-ארי: מה?

ראובן ריבלין: זה בהצעה לסדר-היום.

מיכאל בן-ארי: זה סוג של אובדן דרך.

מיכאל בן-ארי: אנחנו חייבים לעבור אל השלב השלישי של לדעת לאן אנחנו הולכים, מאיפה העם הזה בא ולאן הוא הולך.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת סעיד נפאע, ואחריו – חבר הכנסת יעקב כץ, ואחר כך מתחילים אלה שהצטרפו.

ראובן ריבלין: הראשון הוא מג'אדלה.

סעיד נפאע: תודה, כבודו.

סעיד נפאע: בדיונינו על חוק התקציב לפני חודשים מספר התברר על-פי מחקר של מרכז המידע והמחקר של הכנסת שנעשה קיצוץ רוחבי של 39% בכל התקציבים של המועצות הדרוזיות.

סעיד נפאע: הזדעקו כל המעוניינים בדבר והוכרז על תוכנית ממשלתית לארבע שנים.

סעיד נפאע: עברו שבעה חודשים, ולא דובים ולא יער, למעט – לצורך הגילוי הנאות – שר התחבורה, שאכן הגיע למועצות ובנה תוכניות.

סעיד נפאע: המועצות הולכות בימים הקרובים להתאסף כדי לדון – לעניות דעתי זה זלזול משווע – ויפה שעה אחת קודם.

סעיד נפאע: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת סעיד נפאע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יעקב כץ, כצל'ה, ואחריו – חבר הכנסת מג'אדלה.

יעקב כץ: תודה לאדוני היושב-ראש.

יעקב כץ: מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, בהודעתו של ראש הממשלה היום היתה חסרה רק הודעה אחת – הפתרון לציבור החרדי.

יעקב כץ: הציבור החרדי הוא ציבור שברוך השם הלידות בו רבות, משפחות ברוכות ילדים.

יעקב כץ: אני רואה בו, כמו בציבור הדתי, את העתיד של מדינת ישראל, את מי שמוסרים את הנפש גם על התורה, גם על העבודה, ונפתחים יותר ויותר בגדר אווירא דארץ ישראל מחכים.

יעקב כץ: הייתי בטוח שראש הממשלה והשר אטיאס יגידו היום לציבור החרדי: בביתר הוצאנו 300.

יעקב כץ: כיוון שאפשר להוציא שם מיידית יותר מ-700 יחידות דיור, ותוך שנה וחצי להעמיד את הבתים, נוציא את המכרז; בקריית-ספר אני אדאג ששר הביטחון יאשר את 1,800 יחידות הדיור; בפסגת-זאב אני אאשר את הבנייה של ה-500 עד 1,000; ברמות אני אאשר את ה-1,000 – –

ראובן ריבלין: בירושלים.

ראובן ריבלין: בירושלים.

יעקב כץ: – – ובגבעת-זאב אני אאשר את ה-2,000.

יעקב כץ: כך היינו יכולים לפתור לציבור שסובל כל כך הרבה, שיש לו שר שיכון מטעמו, אבל לא בונים עבורו שום דבר.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב כץ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, השר לשעבר – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחריו – חברת הכנסת אדטו.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת כצל'ה, יש לציבור החרדי שר שיכון, נציג אותנטי.

גאלב מג'אדלה: אתה רוצה לפתור את בעיית ההתיישבות ביהודה ושומרון – תביא תוכנית.

גאלב מג'אדלה: אתה לא סומך על שר השיכון?

גאלב מג'אדלה: אני רוצה לומר לשר השיכון שבתוכנית של ראש הממשלה לפתרון בעיית הדיור לא שמעתי אפילו מלה אחת לגבי ציבור לא פחות מורכב, מסובך ובעייתי בנושא הדיור בישראל.

גאלב מג'אדלה: אתה יודע למי אני מתכוון – לאוכלוסייה של 20%.

גאלב מג'אדלה: לא רק שאין רזרבות קרקע, לא רק שיש מצוקה כספית, לא רק שהריבוי הטבעי הוא נושא בפני עצמו, גם התכנון והבנייה לא קיימים.

גאלב מג'אדלה: כלומר, אם אני בא ומראה לך שחור על גבי לבן – – –

דוד רותם: הבנייה קיימת, התכנון לא קיים.

גאלב מג'אדלה: ביקשתי ממך לעזור לי?

דוד רותם: לא, אבל – – –

ראובן ריבלין: לא להפריע בנאומים בני דקה.

גאלב מג'אדלה: כמה פעמים התנדבתי לעזור לך לא להתנדב?

ראובן ריבלין: מג'אדלה.

גאלב מג'אדלה: לכן אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, הבעיה היא חריפה עוד יותר.

גאלב מג'אדלה: כל הנושא של תכנון ובנייה לא קיים.

גאלב מג'אדלה: אתה מעלה בדעתך יישוב, 4,000, 9,000, 20,000, 25,000, כמו תמרה, שאין לו תוכנית מיתאר?

גאלב מג'אדלה: בשנת 2011 יישוב גדול בלי תוכנית מיתאר?

גאלב מג'אדלה: תוכנית המיתאר המאושרת – יש לה 24 שנים.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מג'אדלה.

ראובן ריבלין: גברתי, חברת הכנסת אדטו, ואחריה – חבר הכנסת בן-סימון.

רחל אדטו: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ברצוני לברך את בני הקהילה האתיופית אשר הגיעו היום לכנסת לחגוג 20 שנה ל"מבצע שלמה".

רחל אדטו: ברוכים הבאים.

רחל אדטו: 129 יום אני סופרת, מיום אפס, יחד עם הרופאים, את מאבק הרופאים.

רחל אדטו: אני חושבת שבמדינה מתוקנת לא יכול להיות ש-129 יום – שזה למעלה מארבעה חודשים חולפים, כאשר יש צונאמי במערכת הבריאות – ממשלת ישראל לא התכנסה ולו פעם אחת לדון בעניין.

רחל אדטו: אני חושבת שזה עבר את הגבול של חוסר התערבות.

רחל אדטו: אני קוראת וקראתי ואמרתי ודיברתי גם עם ראש הממשלה להתערב במשא-ומתן הזה.

רחל אדטו: אין שום הצדקה שראש הממשלה – ואני אחזור על הקלישאה – שהוא גם שר הבריאות בפועל, לא יהיה מעורב בגל שמשפיע על כל אחד מאזרחי מדינת ישראל.

רחל אדטו: למה אנחנו מחכים?

רחל אדטו: שאנשים ימותו?

רחל אדטו: שיהיו כותרות בעיתונים: אנשים מתו?

רחל אדטו: לא די בצעדה, בשביתת הרעב, בשיבושים בבתי-החולים?

רחל אדטו: הגיע הזמן להבין שהמחאה החברתית כוללת גם את מחאת הרופאים.

רחל אדטו: אין "סופר-טנקר" לבעיית מערכת הבריאות, לא צריך "סופר-טנקר" לבריאות.

רחל אדטו: לבריאות צריך הבנה וצריך כסף, וזה בסמכותו של ראש הממשלה.

רחל אדטו: וראש הממשלה שקרא לשריו לעזור לסחוב את האלונקה צריך לזכור שיסחבו את האלונקה – אין בית-חולים שיקבל את האלונקה, ואת זה הוא צריך להבין.

רחל אדטו: ולכן במיידית ולאלתר הוא צריך להיות מעורב בזה.

רחל אדטו: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-סימון, ואחריו – חבר הכנסת אביטל.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה ב-60 שניות להיטפל שוב לראש הממשלה – קשה לי להשתחרר ממנו – ובסך הכול להתחיל לשבח אותו על כך שיש לו השקפת עולם, אחת הרציפות והנוקשות ביותר שיש בפוליטיקה הישראלית, והאיש דבק בעמדתו, ועל כך יש לשבח אותו.

דניאל בן-סימון: אבל אני זוכר את הכהונה הראשונה שלו.

דניאל בן-סימון: ההשקפה שלו הרסה את התקווה שהיתה בציבור אולי לפריצת דרך במזרח התיכון עם הפלסטינים.

דניאל בן-סימון: תוך שלוש שנים הוא חיסל את התקווה הזאת, ואני רואה אותו עכשיו – הוא מחסל פעם נוספת, בגלל השקפה נוקשה, פרימיטיבית כמעט, את החלום לשוויון, את החלום לחברה צודקת, את החלום לחברה ששואפת לשוויון.

דניאל בן-סימון: הוא לקח את זה בכהונה הראשונה לכיוון השלום, חיסל אותו.

דניאל בן-סימון: עכשיו הוא לוקח את הצדק, את התקווה הזאת שיש להרבה מאוד אנשים, ומחסל גם אותה.

דניאל בן-סימון: לכן אני אומר, אני משבח אותו על השקפת עולמו, אבל אני חייב לומר שהיא מובילה גם בכיוון המדיני וגם בכיוון הכלכלי לקטסטרופה.

דניאל בן-סימון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת דניאל בן-סימון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אביטל, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

דורון אביטל: אני אמשיך מהמקום שדניאל סיים.

דורון אביטל: אני אומר שעוצמת המחאה, בחוץ או בבית פנימה, אפשר לומר, היא עדות לא רק למחדל טכני או מקומי, ממשלתי או אחר, אלא עדות להתרסקות של מודל ותפיסה כלכלית חברתית שלמה.

דורון אביטל: מי שחווה את עוצמת ההתרסקות של המודל זה יחידות הקצה של הכלכלה והחברה, אם תרצו חיילי הקו הראשון של הכלכלה – הדור הצעיר, עשור ראשון ושני למעגל העבודה, מעמד הביניים, מורים ורופאים, עמודי התווך של הכלכלה והחברה.

דורון אביטל: במרכז התקלה של המודל הישן יש בלבול אמיתי בין המושג ערך כלכלי לערך ממשי ככלל לשורת רווח פיננסי מדיד קצר טווח, עיוור למחירים תשתיתיים או מחירים עתידיים.

דורון אביטל: האתוס המכונן של מקסום, מקסום, כאילו ימקסם היחיד בתחומו את רווחיו האישיים, וכבמטה קסם תושרה אופטימיזציה על החברה והכלכלה כולה – הוא תקלה יסודית שממנה יש להשתחרר.

דורון אביטל: התוצאה בהלך רוח כזה היא פגיעה בתשתית שעליה יושבת המערכת והחברה כולה, גדיעת הענף שעליו יושבת החברה כולה.

דורון אביטל: עלינו להתעורר מחדש לחידוש תעודת הזהות המקורית של החברה והמדינה; לא שורת רווח קצרת טווח, אלא מודל כלכלי, אזרחי וחברתי חדש, שיימנע – ופה אני מזהיר – משני קצוות כשלי העבר: לא לוגיקת והיגיון הקולחוז של פעם – היו פה פתרונות בולשביקיים שהוצאו – ולא כשל מקסום שורת הרווח על פני יצירת ערך ממשי, תשתיתי, חי וארוך טווח.

דורון אביטל: זה אתגר לא פשוט.

דורון אביטל: אם לא נשכיל להיענות לו נאבד את הדור הצעיר המוחה כעת ברחובות.

דורון אביטל: תודה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת אביטל.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת בילסקי.

ראובן ריבלין: אחרון הדוברים – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

ראובן ריבלין: אחרי ברכה יהיה חבר הכנסת עפו אגבאריה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני מצטרף לברכות לחברינו יוצאי אתיופיה שבאו לארץ ב"מבצע שלמה".

נחמן שי: אני עדיין זוכר היטב את 36 השעות המרגשות האלה ואת הרכבת האווירית שהובילה אותם.

נחמן שי: חיכינו להם בלוד, וזה היה אחד ממעשי העלייה המפוארים.

נחמן שי: לצערי הרב, מאז לא סיימנו אותו, ועדיין מתקבצים בגונדר עולים או עולים בפוטנציה, וצריך להביא אותם כבר לארץ ולסיים את המבצע.

נחמן שי: רציתי לומר גם, אדוני היושב-ראש, עוד שתיים, שלוש מלים על האסון שאירע בנורבגיה ביום שבת האחרון.

נחמן שי: קודם כול לשלוח תנחומים לעם הנורבגי, וגם לשאול את עצמנו מה צריך ללמוד מאירועים מהסוג הזה.

נחמן שי: צריך ללמוד איך ומה מוליכה שנאת זרים.

נחמן שי: צריך ללמוד איך אנשים מפתחים להם רגשות של טרור ובסוף גם מיישמים אותם.

נחמן שי: התגובה של ראש ממשלת נורבגיה היתה מאוד נכונה; הוא אמר: הם לא יהרסו לנו את הדמוקרטיה, אבל דמוקרטיה צריכה ללמוד איך להתגונן בפני קיצוניים כאלה.

נחמן שי: היא צריכה לקחת בחשבון שמדינות שיש בהן מיעוטים – הם עלולים להיות קורבן למעשים מן הסוג הזה, וזה קודם כול ומעל הכול אתגר חינוכי.

נחמן שי: כדאי שכל מדינה בעולם, אבל בעיקר מדינות שנמנות עם המועדון הדמוקרטי-ליברלי, יפנימו את הלקח הזה וידאגו שמערכות החינוך שלהם יכבדו מיעוטים, ויבינו שלצד כל רוב יש גם מיעוט.

נחמן שי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בילסקי, ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

זאב בילסקי: תודה.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, הייתי היום בסיור בבית-חולים גדול מאוד, ירושלמי, שהרבה אנשים לא מכירים אותו – בית-חולים "הרצוג", בית-חולים גריאטרי, ששם שוכב בחור צעיר שלפני כשנתיים ראה ילד במצוקה, ילד שנפל לתוך בור, והוא לא היסס לרגע וירד לתוך הבור.

זאב בילסקי: כתוצאה מהאדים הרעילים שהוא שאף, הוא נמצא היום כצמח בבית-החולים שם.

זאב בילסקי: לצערי הרב, עד היום לא נמצא פתרון למשפחתו – לאדם שהתנדב, שעשה פעילות כל כך חשובה.

זאב בילסקי: אני באמת מקווה שאותם אנשים שנוגעים בדבר ימצאו את הדרך שלפחות אותו אדם שהתנדב, שירד לבור, שלא היסס, שניסה לחלץ את הילד משם – שמשפחתו לא תצטרך עכשיו ללכת ולהתדפק על דלתות העירייה, משרד הרווחה, ביטוח לאומי, כדי לראות מה עולה בגורלם.

זאב בילסקי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, אחריו – חבר הכנסת ברכה, ויסיים – חבר הכנסת איתן כבל.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, במדינה מתנהלות שתי שביתות מעמדיות: שביתת הרופאים, שנלחמים על רפואה ציבורית, ושביתת המאהלים, שנלחמים על דיור ודיור ציבורי.

עפו אגבאריה: השביתות האלה באו אחרי הנסיגה של הממשלות, ממשלות ישראל, מכל הישג חברתי סוציאלי לעם ולאזרחי מדינת ישראל.

עפו אגבאריה: לצערי הרב, הקפיטליזם שדוגלת בו הממשלה לשירות הטייקונים הוא שמביא את הצרות האלה.

עפו אגבאריה: לצערי הרב, דבריו של ראש הממשלה הם כל כך בוטים, וכל כך נוטים להאמין שהם שקריים, כי הוא כל כך הרבה דברים הבטיח: הוא הבטיח גם לטפל במינהל מקרקעי ישראל, גם בוועדות התכנון, גם בקבלנים, גם במסים, ואפילו עוד יותר מזה – להוזיל גם את התחבורה הציבורית.

עפו אגבאריה: זה ממש אחיזת עיניים.

עפו אגבאריה: אני לא חושב שהשקר הזה, שהוא כל כך גדול, שמישהו יאמין לו.

עפו אגבאריה: אני מקווה שהאנשים האלה, שנאבקים על הדברים החיוניים, היסודיים לקיומו של האדם – אנחנו נחזק את ידיהם ושלא יאמינו לדברים האלה, ושימשיכו במאבק, ולהגיע לעמק השווה גם בעניין הרפואה.

ראובן ריבלין: מה יהיה אם הוא אומר דבר ויקיים אותו?

ראובן ריבלין: מה יקרה?

עפו אגבאריה: זה כל כך הרבה דברים שהוא לא יכול לקיים אותם, וידוע, ואף אחד לא מאמין לכל כך הרבה הבטחות.

ראובן ריבלין: על התחבורה הציבורית הוא דיבר על הסטודנטים, נדמה לי.

עפו אגבאריה: עם הכרטיס החכם זה ייקח עוד כמה שנים.

ראובן ריבלין: תשמע, חבר הכנסת עפו אגבאריה, הרי הדברים שלך מוקלטים וגם מצולמים.

מוחמד ברכה: אם הוא יקיים את כל מה שהוא מאמין בו, זאת תהיה קטסטרופה.

ראובן ריבלין: אם לא את כל מה שהוא מאמין בו.

מוחמד ברכה: אם הוא יקיים את כל מה שהוא מאמין בו.

ראובן ריבלין: אני, דרך אגב, מקווה שהוא יקיים גם דברים אחרים שהוא מאמין בהם.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת מוחמד ברכה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, התוכנית שהוכרזה היום על-ידי ראש הממשלה וכמה שרים היא זריית חול בעיניים, בעצם אפשר לקרוא לה "תוכנית ספוג".

מוחמד ברכה: היא באה רק כדי לספוג את המחאה הציבורית.

רוני בר-און: – – – ביבי נתניהו – "בוב ספוג".

מוחמד ברכה: "בוב ספוג", "ביבי ספוג".

קריאות: מי שיש לו נכדים, יודע – – –

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

מוחמד ברכה: יש כמה סוגיות שכדאי לשים לב אליהן, וחבל שהשר אטיאס יצא, כי חשבתי – אולי נצא מההרגל ואחד השרים יענה על כמה שאלות בעניין התוכנית.

מוחמד ברכה: איך אפשר לדבר על פתרון של בעיית הדיור כשאין התייחסות, לא ל-20% מהאזרחים אלא ל-50% מהעניים, שהם האוכלוסייה הערבית?

מוחמד ברכה: אין שום התייחסות, לא בהרחבת תוכניות מיתאר, לא בהפשרת קרקעות, לא בהכשרת בניינים קיימים, שום דבר, שום מלה.

מוחמד ברכה: זה דבר אחד.

מוחמד ברכה: דבר שני, אדוני היושב-ראש, כשהוא מדבר על בניית מעונות לסטודנטים, האם אנחנו מצפים לאותה תופעה של הגברת קנפו בזמנו, כשראש הממשלה היה שר האוצר והבטיח שיכניס סעיף בתקציב של 2004 ו-2003?

מוחמד ברכה: הגברת קנפו קיפלה את הכלים וב-2004 לא נכנס שום דבר.

מוחמד ברכה: איפה הסעיף התקציבי שקיים בתקציב המדינה, שבו אמור מר נתניהו לקיים את הבטחתו לסטודנטים?

מוחמד ברכה: או שזה באוויר?

מוחמד ברכה: דבר שלישי, יש חברות בנייה ציבוריות, "עמיגור", "עמידר", אני לא יודע.

מוחמד ברכה: למה הוא מתעקש להטיל את הבנייה שהוא מכריז עליה על הקבלנים, כשבסופו של דבר חלק הארי של ההטבות יישאר שם וייתקע שם?

מוחמד ברכה: יש סוגיות מאוד נכבדות בכל מה שקשור לתוכנית הזו, שבעצם מרוקנות אותה מכל תוכן.

מוחמד ברכה: בהיעדר סעיפים תקציביים, בהטלת – – –

ראובן ריבלין: השר נמצא ושומע אותך.

מוחמד ברכה: כן, אני מקווה – – –

ראובן ריבלין: אבל נא לסיים, אני אאפשר לו לענות, אם ירצה.

מוחמד ברכה: אני מקווה שבאמת – שאלה נוספת: למה לא יוטל פיקוח על מחירי הדירות?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

מוחמד ברכה: הפיקוח הזה היה קיים בשנות ה-70, אדוני, והפיקוח, מה אומר?

מוחמד ברכה: לפחות לבוא ולומר שמחיר הדירות לא יעלה מעבר למדד משנה לשנה.

מוחמד ברכה: אלה חמש סוגיות שאני חושב שיש מקום להשיב עליהן.

ראובן ריבלין: אבל זו לא הצעה לסדר-היום, רק נאום בן דקה.

ראובן ריבלין: הבהרת את עצמך, גם עברנו את הזמן מעט.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שאמה, מה שאומר חבר הכנסת ברכה לגבי – כי ראש הממשלה, במענה לחבר הכנסת חנא סוייד אמר שהווד"ל יתייחס גם לאזורים הערביים.

ראובן ריבלין: מייד אחרי כבל אני אאפשר לך, אלא אם כן השר יבקש לענות.

ראובן ריבלין: אם לא, אתה תענה בשם השר.

ראובן ריבלין: כבר התרגלת.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת כבל.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, חבר הכנסת רוני בר-און אמר לי שזה לא הוגן להחזיק כאן את האנשים, כי כולם צריכים להיות ב"איקאה", להספיק לרהט את הבתים שקיבלנו היום.

איתן כבל: ככה זה, במאמר – – –

קריאה: – – –

איתן כבל: הבאתי דברים בשם אומרם, זה סיכוי גם להביא גאולה לעולם.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, לעניין קצת יותר רציני, נמצא כאן השר ואנחנו מדברים על תוכנית הבזק, תוכנית הפניקה.

איתן כבל: שנתיים וחצי לא היה נושא, אדוני היושב-ראש, שעלה כאן במליאה הזו, בוועדותיה, בכל השיטות העומדות לרשותנו, כפי שעלה נושא הדיור.

איתן כבל: אמרתי לך, אדוני השר, יותר מפעם אחת, כי אתה באמת, לאורך כל הדרך עמדת כאן וניסית להציג את הבעיות ואת התוכניות, שעכשיו מציגים אותן כתוכניות של ראש הממשלה.

איתן כבל: ואלה תוכניות שפעם אחר פעם עמדת כאן, והפרוטוקולים נמצאים, וחזרת והצגת אותן פעם אחר פעם.

איתן כבל: פתאום מציגים את זה כמהפכה, כאמירה חדשה?

איתן כבל: במשך שנתיים וחצי הסבירו לנו למה אי-אפשר לעשות את כל הפרויקטים האלה, ופתאום, במכה אחת, סדרה ארוכה של דברים.

איתן כבל: אמרתי לך שבסוף הם יעלו לך על הראש, וזה המצב, לצערי, אדוני.

איתן כבל: לכן אני אומר, זו לא תוכנית, זו פניקה.

איתן כבל: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אדוני כבוד השר אטיאס, אתה השר התורן, ובנאומים בני דקה נשמעו דברים.

ראובן ריבלין: האם אדוני רוצה להשיב או מבקש רק לשמוע?

ראובן ריבלין: אתה לא חייב, בהצעות לסדר-היום תאמר אותם.

אריאל אטיאס: יש לי הצעות לסדר-היום באותו נושא, אני אגיד את זה פה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שאמה, רק להתייחסות, לפחות לאחת מהשאלות של חבר הכנסת ברכה, בהמשך לדבריו של ראש הממשלה לחבר הכנסת סוייד.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, הצעת החוק הממשלתית שהונחה על שולחן הוועדה קבעה שהווד"לים יכריעו רק במקרקעי ישראל.

כרמל שאמה-הכהן: במקרים מיוחדים, ב-20% מעורב עם קרקעות פרטיות.

כרמל שאמה-הכהן: הדבר הזה יצר מצב שתוכניות של יישובי מיעוטים, שהן בדרך כלל, ברוב כמעט מוחלט, על קרקעות פרטיות, לא יוכלו ליהנות מההליך המזורז והמואץ של הווד"לים.

כרמל שאמה-הכהן: בתגובה, כשהופנתה אלי הבקשה, ואני הפניתי אותה לראש הממשלה, מצאנו פתרון ייחודי תפור למידות של יישובי המיעוטים – ערבים, דרוזים, צ'רקסים – וקבענו כך: קרקעות פרטיות באותם יישובים כן יכולות להיכלל בווד"ל, ויותר מכך, אפילו הקלנו על היישובים האלה: בעוד יישובים רגילים צריכים 200 יחידות דיור מינימום בתוכנית כדי להיכנס בשערי הווד"ל, במגזר המיעוטים הורדנו את זה, כמדומני, או ל-50, או ל-100 – או מחצית או רבע, ובכך הקלנו ופתחנו שערים רחבים יותר בווד"ל ליישובי המיעוטים, שגם הם יוכלו ליהנות ולהקל עליהם במצוקת הדיור.

ראובן ריבלין: נא תפנה את תשומת לבו של חבר הכנסת ברכה לסעיפים שאתה מדבר עליהם.

מוחמד ברכה: אני מוכן לקרוא לכבודו את הסעיף הרלוונטי שמדבר עליו חבר הכנסת שאמה.

ראובן ריבלין: הוויכוח יהיה בשבוע הבא במשך שעות רבות.

מוחמד ברכה: אם נתת, תשמע את המשפט הזה, את הצעת החוק: תוכנית לדיור לאומי ביישובי המיעוטים, תוכנית שהוכנה והוגשה על-ידי גוף המנוי בסעיף 9 והכוללת הוראות מפורטות להקמת 100 יחידות דיור.

כרמל שאמה-הכהן: 100 יחידות במקום 200.

מוחמד ברכה: מה, בחייך.

כרמל שאמה-הכהן: הכול היה בהתייעצות, בהבנה ובהסכמה גם של נציגי – – –

ראובן ריבלין: האם יש שם הסתייגות?

ראובן ריבלין: היה כדאי להפנות את תשומת לבו של ראש הממשלה, ובאמת לקבוע את זה ל-50 יחידות, אז היה הרבה יותר ריאלי, נדמה לי.

מוחמד ברכה: – – –

כרמל שאמה-הכהן: לא, הם טוענים שמספר היחידות, בעוד ביישובים הרגילים, בכלל, קבענו מינימום של 200 יחידות – הורדנו גם את המינימום, לא רק שאפשרנו להכניס קרקעות פרטיות – ועל זה, דרך אגב, משרד המשפטים עמד על הרגליים האחוריות, כי זה פתח לכל מיני דברים.

ראובן ריבלין: הוא עומד פעמים רבות על הרגליים האחוריות, אז יתרגל לעמוד, מה קרה?

רוני בר-און: בקרקע לאומית 200 יחידות זה מספר קטן, בקרקע פרטית 100 יחידות זה בלתי אפשרי.

ראובן ריבלין: זה לא הגיוני.

מוחמד ברכה: זה לא לעשות שום דבר.

ראובן ריבלין: 50 – חבר הכנסת, אנחנו לא מתלוננים – –

כרמל שאמה-הכהן: יגישו תיקון מהיר – – –

ראובן ריבלין: – – אתה נציגנו, אני מציע, למה לא תגישו הסתייגות על 50?

מוחמד ברכה: – – – של שר השיכון, ארבע יחידות דיור לדונם ושזו קרקע פרטית, ארבע יחידות; אף אחד לא בונה באופן פרטי ארבע יחידות בבת אחת.

כרמל שאמה-הכהן: אם אני כבר פה, אני יכול לקיים את הנאום בן דקה?

ראובן ריבלין: תכנון, לא צריך לבנות את כולן יחד.

מוחמד ברכה: באנו והצענו, תיקח את ההצעה: בסדר, ארבע יחידות דיור לדונם זה סביר.

מוחמד ברכה: אבל לא להתנות את זה בבנייה בבת אחת אלא – – –

ראובן ריבלין: מדובר על תכנון.

כרמל שאמה-הכהן: הגשתם הסתייגויות בעניין?

ראובן ריבלין: חבל שלא הגשתם.

ראובן ריבלין: דב חנין לא הגיש הסתייגויות?

מוחמד ברכה: הגיש.

ראובן ריבלין: הגיש, בסדר.

רוני בר-און: לא בעניין הזה, אין הסתייגות.

ראובן ריבלין: אם אפשר להוסיף את ההסתייגות, או שהממשלה ביוזמתה, אני חושב שלבוא ולומר, לפעמים אתה אומר – כי אמרה, מרי אנטואנט:

ראובן ריבלין: אם אין לחם נאכל עוגות, אבל זה קשה, כשאין לחם לאכול עוגות.

כרמל שאמה-הכהן: יש תוכניות – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, אני ניסיתי בסך הכול לעזור.

ראובן ריבלין: נדמה לי שהבנו, נדמה לי שצריך בעניין זה – – –

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו עדיין במסגרת נאומים בני דקה?

ראובן ריבלין: אדוני רוצה נאום בן דקה?

כרמל שאמה-הכהן: כן, אם כבר אני עומד פה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אני נותן לך דקה.

כרמל שאמה-הכהן: אני אשתמש בדקה כדי לענות לשאלה השנייה שעלתה, של חברי חבר הכנסת איתן כבל, להגדרה פניקה.

כרמל שאמה-הכהן: כשממשלה, או ראש ממשלה, מגיבים ועושים, אומרים: פניקה.

כרמל שאמה-הכהן: היה ולא היו עושים, היו אומרים: מנותקים, אדישים.

כרמל שאמה-הכהן: כלומר, לא משנה מה היה עושה, או מה עושה הממשלה, יש לכם מה לומר.

כרמל שאמה-הכהן: לכן אני מציע להתייחס לתוכנית המהותית, לפרטים המהותיים, להגיד: מחיר למשתכן, דירות מוזלות, זה טוב או לא טוב?

כרמל שאמה-הכהן: שכירות לעשר שנים מובטחת ויציבה לצעירים, זה טוב או לא טוב?

כרמל שאמה-הכהן: 50% הנחה בתחבורה ציבורית לסטודנטים, זה טוב או לא טוב?

כרמל שאמה-הכהן: פניקה שמניקה – – –

איתן כבל: כרמל, למה לך להעמיד את עצמך בחזית, הם שוכחים – – –

ראובן ריבלין: תודה, תודה רבה, רבותי, זו לא ישיבת ועדת הכלכלה ואפילו לא ישיבת הוועדה המשותפת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כבל, תודה רבה.

ראובן ריבלין: הואיל ונתתי רשות גם לחבר הכנסת שאמה לנאום בן דקה, אני נותן גם את ההזדמנות לחבר הכנסת בר-און, לנאום בן דקה האחרון.

ראובן ריבלין: בבקשה, לאחר מכן נעבור לאורחינו.

אילן גילאון: אפשר גם דקה, אדוני היושב-ראש?

ראובן ריבלין: אם אפשרתי להם, לא יעלה על הדעת שלא אאפשר גם לך.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת בר-און.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לא הייתי נזקק לנאום בן דקה, אבל נדמה לי שהפארסה של היום היא פרק 9 בסדרה "עלילות בנימין נתניהו והסופר-טנקר והסופר-בלופר"; חוק התכנון והבנייה, הרפורמה הגדולה מספטמבר 2009, עוד לא עברה בכנסת; "רפורמת המרפסות" – ינואר 2010 – עוד לא עברה בכנסת; הסיפור על חיילים שיקבלו קרקע – ינואר 2010, אדוני היושב-ראש – איש עוד לא קיבל כפית של חול מארגז החול; הרפורמה של מכירת קרקעות המינהל, היצף, מספטמבר 2010 – נכון, הגדילו את העלייה בהיקף השיווק, המחירים רק עלו; פטיש חמישה קילו של שר האוצר שטייניץ – חוק מס שבח – לחלוטין לא מורגש; הווד"לים, שאולי יעבור בשבוע הבא – יש לי הפתעה בשבילך, חבר הכנסת כבל; את כל הפקקים שהיו בתכנון, בזה שדרסתם את כל האלמנטים של התכנון, תעבירו לבית-משפט; עתירות מינהליות, במקום חמש שנים בוועדת התכנון, תקבלו בתי-משפט עם עשר שנים, שש, שבע; רפורמת ממ"י, מאי 2011, תקועה, כפי שכולם יודעים; המענקים לזוגות צעירים בפריפריה – סליחה, לא מתוקצב, שקל אחד עוד לא הגיע.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת בר-און.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחרון הדוברים, סופי.

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני.

אילן גילאון: אני מצטער שלא אהיה מקורי, וגם אני רוצה להידרש ל"ביצת קינדר" התורנית של ראש הממשלה היום.

אילן גילאון: גם אני נער הייתי וגם זקנתי בתקופת המרפסות, ושום דבר עוד לא קרה.

אילן גילאון: בלי לזלזל בתוצר, אומר ראש הממשלה שהוא כבר הבחין בבעיה לפני שנתיים וחצי.

אילן גילאון: אני חושב שיכול להיות שהוא הבחין בה גם בתקופה של המנדט הבריטי, אבל הוא עוד לא נערך לכך, אלא לאחר שהרחוב התחיל ללחוץ.

אילן גילאון: שום פתרון שמשאיר את כל העניין בידיים של קבלנים פרטיים; שום פתרון שלא יהיו בו שלושה אלמנטים, אדוני – שאחד זה דיור להשכרה, והשני דיור בר-השגה, הווי אומר בניית דירות קטנות במרכזי הערים בבניינים הגבוהים והגדולים, והדיור הציבורי, שבמשך 15 שנים ממשלות ישראל אחת לאחת עברייניות על חוק הדיור הציבורי, והשנה גם הקפיאו את חוק הדיור הציבורי, ואנחנו נפעל ביוזמה כדי לחדש אותו – שום פתרון שלא יכלול את שלושת אלה לא יהיה פתרון אמיתי.

אילן גילאון: שום פתרון, גם לא פתרון מהיום למחר.

אילן גילאון: אבל אנחנו באיזשהו מקום, אדוני, צריכים להתקדם, כי אחרת כל פעם נקבל "ביצת קינדר" נוספת, כמו זאת שקיבלנו היום, וחבל.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת גילאון.

ראובן ריבלין: תמו הנאומים בני הדקה.

ראובן ריבלין: אני מודה לחבר הכנסת שאמה, שבמקום הממשלה השיב על שאלות שאנחנו ביקשנו עליהן תשובות.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, רבותי השרים, גברתי ראש האופוזיציה, אורחינו היקרים כאן ביציע האורחים, אנחנו מבקשים לציין 20 שנה ל"מבצע שלמה".

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר לכם שבשנות צעירותי, בראשית המדינה, כאשר ב-1951 קמה והיתה עלייה אדירה מתימן – לא שלא היתה גם קודם לכן – שמענו את ראש הממשלה הראשון של מדינת ישראל, בן-גוריון, בא ואומר: עוד נזכה שיהיה לנו טייס תימני, ויהיה לנו ראש ממשלה תימני ורמטכ"ל תימני.

ראובן ריבלין: אני רוצה לברך אתכם.

ראובן ריבלין: טייס מקהילת

ראובן ריבלין: כם כבר יש, ואני יודע שכבר זכיתם שתהיה לכם אחת שזכתה בתחרות גדולה, חגית יאסו, שנמצאת כאן אתנו.

ראובן ריבלין: אנחנו מברכים את העדה כולה על זכייתה בתחרות גדולה, שהביאה כבוד גדול לעדה והביאה כבוד גדול לה.

ראובן ריבלין: אנחנו מקדמים אותך בברכה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו מציינים בימים אלה מלאות 20 שנים ל"מבצע שלמה", שהביא בכנפיו ארצה, בתוך יממה וחצי, למעלה מ-14,000 יהודים ברכבת אווירית של עשרות מטוסים ישראליים.

ראובן ריבלין: היה זה מבצע מזהיר ויוצא דופן בכל קנה מידה.

ראובן ריבלין: הוא העלה על נס לא רק את יכולתה המבצעית של ישראל, אלא בעיקר את מידת הסולידריות השוררת בין בני העם הזה, גם במרחק של זמן ומקום.

ראובן ריבלין: אומנם את הדחיפה למבצע העניקו הנסיבות המיוחדות ששררו באתיופיה והחשש מהשתלטות המורדים על אדיס-אבבה, שהעמידו בסכנה את רבבות היהודים והאיצו בראש הממשלה דאז, יצחק שמיר, להורות על הוצאתו המיידית לפועל של מבצע מורכב זה.

ראובן ריבלין: ואולם, רבותי, לא יהיה זה נכון ולא הוגן כלפי קהילת "ביתא ישראל" הוותיקה אם נחקוק בזיכרוננו הקולקטיבי את "מבצע שלמה" רק כמבצע הצלה.

ראובן ריבלין: ממעוף הציפור ראויה העלייה הזאת להיחקק בתודעתנו כנקודת שיא במימוש הכיסופים לישראל וכהמחשה שמעטות כמותה ליכולת הנדירה של שימור המורשת שבה ניחנו בני הקהילה, קהילת האתיופים, אחינו היהודים.

ראובן ריבלין: המורשת ההיסטורית והתרבותית של קהילה יהודית וציונית זו והאידיאולוגיה הציונית שלה הן מן העתיקות בעולם.

ראובן ריבלין: במשך מאות שנים היה היהודי האתיופי נכון למסור את נפשו בשל יהדותו ולקנות בייסורים את ארץ אבותיו.

ראובן ריבלין: מכובדי, מן המפורסמות הוא שלעדה האתיופית בישראל לא היו כאן חיים קלים, לא רק בחודשים הראשונים, עת התמודדו חבריה עם פערי התרבות הגדולים, אבל גם במעלה הדרך, כעבור עשור ושניים, במקרים רבים מדי ההילה הגדולה של מבצע העלייה התעמעמה בצל חבלי הקליטה.

ראובן ריבלין: ייתכן, רבותי, שהחברה הישראלית לא העריכה די הצורך את מסירות הנפש של קהילה זו להגיע ארצה גם בדרך לא דרך, למרות הסיכונים הפיזיים העצומים ולמרות השוני התרבותי הרב כל כך.

ראובן ריבלין: זהו סיפור על מנהיגות יהודית אתיופית, ציונית ופעילה, שאינה יודעת ייאוש.

ראובן ריבלין: זהו סיפור על אומץ לבם וגבורתם של בני קהילת "ביתא ישראל", שגם, אכן, חושף את קלונה של מדינת ישראל, שנעלה את שעריה בפני אחת הקהילות היהודיות העתיקות בעולם בעשורים הראשונים לקיומה.

ראובן ריבלין: מנחם בגין ויצחק שמיר שמו קץ לעוולה ההיסטורית הזאת, שנקטעה באחת עם הכרעתו המהדהדת של בגין: הביאו לי את אחי יהודי אתיופיה.

ראובן ריבלין: רבותי, קליטת העלייה לא הסתכמה בנחיתת הרכבת האווירית, וגם לא בשיכונם של העולים.

ראובן ריבלין: קליטתם היא מסע ארוך וממושך, שגם אם עלה מדרגה, טרם בא אל תומו.

ראובן ריבלין: אל לנו לחטוא ליהודי אתיופיה ולגבורתם ביצירת תדמית של קהילה פסיבית המפקידה את גורלה בידי אחרים.

ראובן ריבלין: זוהי הזדמנות להזכיר לעצמנו שהעליות הגדולות מאתיופיה הן ביטוי ציוני מזוקק ומשב רוח רענן לחברה הישראלית המתחדשת.

ראובן ריבלין: מוטל עלינו לעשות צדק עם מורשתם המפוארת של יהודי אתיופיה ולהבטיח שסיפור הגבורה הציוני המופלא הזה יישמע, יילמד וייזכר לדורות.

ראובן ריבלין: אני מזמין את נציג הממשלה, השר מיכאל איתן, לשאת את דבריו.

ראובן ריבלין: אחריו תעלה ראש האופוזיציה ותאמר את דברה.

רוני בר-און: זה לא מתאים לראש הממשלה להשתתף בדיון כזה.

רוני בר-און: כל שעתיים מסיבת עיתונאים – – –

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, גברתי יושבת-ראש האופוזיציה, אחי בני הקהילה האתיופית, חברי הכנסת, חברי – –

רוני בר-און: – – –

מיכאל איתן: – – מכל חלקי הבית, היום אנחנו מציינים כאן בכנסת 20 שנה ל"מבצע שלמה", שבמסגרתו עלו לארץ בחודש מאי 1991, במשך כ-34 שעות, כיומיים וחצי, כ-14,400 עולים מיהודי אתיופיה.

מיכאל איתן: מדינת ישראל הוקמה על-ידי עולים חדשים שהגיעו אליה מכל רחבי תבל בגלי עלייה שונים, החל מהעלייה הראשונה, בשנים האחרונות של המאה ה-19, מ-1881 ועד 1904, ועד לגלי העלייה הגדולים מברית-המועצות וברית-המועצות לשעבר, בשנות ה-90 של המאה הקודמת.

מיכאל איתן: לאחר מכן, כשאנחנו מדברים על גלי העלייה של יהודי אתיופיה ומשווים אותם לגלי העלייה שפקדו את מדינת ישראל, אנחנו יכולים לומר שכמו שכל גלי העלייה שהיו כרוכים בהם סכנת נפשות, הקרבה, מסירות, נחישות ומבצעים מורכבים, שחלקם הסתיימו בהצלחות וחלקם בטרגדיות; חלקם בקליטה מוצלחת וחלקם בייאוש ובירידה – אפשר לומר גם על גלי העלייה מאתיופיה שיש בהם הכול מכל זה, וגם יותר.

מיכאל איתן: הקהילה המופלאה הזאת חיה בגולה יותר מבודדת מכל גולה אחרת, והצליחה, למרות זאת, לשמור ולשמר במשך אלפי שנים את יהדותה מול מתקפות מחוץ וחולשות מבית.

מיכאל איתן: כשקמה מדינת ישראל בשנת 1948 הגיעו הנה בודדים, והקשר בין המדינה היהודית לפזורה הבלתי-ידועה העמיק באטיות.

מיכאל איתן: המפנה הדרמטי בא בשנת 1973 ובשנת 1977 הודות לשני אישים: הראשון – הרב עובדיה יוסף, שהכריז ופסק שיהודי אתיופיה הם יהודים כמו כל יהודי אחר, וצריך להעלות אותה על-פי חוק השבות.

ציפי לבני: בתנאי שהם בארץ ילכו לבתי-ספר דתיים ויעברו גיור מחדש.

מיכאל איתן: אנחנו לא מדברים על תנאים.

מיכאל איתן: כאשר אנחנו מדברים על – – –

ציפי לבני: זאת האמת.

מיכאל איתן: כאשר אנחנו מדברים על העלאת יהודים מכוח חוק השבות, החוק הוא – – –

ציפי לבני: לא.

ציפי לבני: אני מאמינה בוודאי שהם לא היו צריכים לעבור אחר כך את כל התהליכים שהם עברו בארץ.

מיכאל איתן: העובדה היא שכשהפסק ניתן, הוא היה זה שפתח את הפתח, ואי-אפשר היום לדבר על התנאים כאשר לפני הפסק הזה לא היה אפשר לבצע את המהלך הזה של העלייה, כי היו כל מיני ספקות והיו טענות, וההכרעה בזמנו היתה הכרעה אמיצה.

מיכאל איתן: אני לא מוכר כחסידו של הרב עובדיה יוסף לכל דבר ועניין, אבל בעניין הזה ראוי בהחלט להעלות על נס את אומץ לבו, את תרומתו, את גישתו – שדרך אגב, המשיכה גם בהמשך הדרך להיות היותר-נוחה, היותר-ליברלית, היותר-מקרבת, היותר-מאחדת את בני העדה עם העם היהודי במדינת ישראל.

מיכאל איתן: האישיות השנייה שצריך לציין היא כמובן מנחם בגין, זיכרונו לברכה, שעלה לשלטון בשנת 1977, ואחד הצעדים הראשונים שהוא נקט היה להורות למוסד להכין תשתית להעלאת יהדות אתיופיה.

מיכאל איתן: העלייה הזאת החלה בקבוצות קטנות, והיא הגיעה לשיא ב"מבצע משה" בשנת 1984, כשכ-8,000 יהודים עלו לארץ דרך סודן.

מיכאל איתן: "מבצע משה" הופסק בעקבות הדלפה לעיתונות, והעלייה חודשה, הופסקה, גלים כאן, גלים שם, מעת לעת.

מיכאל איתן: בשנים 1988–1991, במסגרת הריכוז והניסיונות להעלות עוד ועוד עולים, רוכזו כ-15,000 עולים בעיר הבירה אדיס-אבבה, מתוך כוונה והסכמה שבהמשך הם יעלו כולם למדינת ישראל – עלייה הדרגתית.

מיכאל איתן: בראשית 1991 עמד שלטונו של מנגיסטו היילה מריאם לקרוס נוכח כוחות המורדים נגד משטרו, ונוצר חשש גדול לגורלם של אלפי היהודים שהמתינו בעיר הבירה לעלייה לארץ.

מיכאל איתן: ראש הממשלה דאז, יצחק שמיר, שראוי להביע הערכה והוקרה על יוזמתו, החל במהלכים לביצוע המבצע לפינוים, שאנו מכירים כיום כ"מבצע שלמה".

מיכאל איתן: הוא היה זה שהורה ליזום מהלכים דיפלומטיים בתיווך ארצות-הברית מול השליט האתיופי הקורס, במטרה לסכם על הוצאתם המהירה של היהודים מאתיופיה ולהעבירם למדינת ישראל.

מיכאל איתן: לקראת סוף מאי 1991 הושגה הסכמה בין בכירי שלטונו של מנגיסטו לבין ממשלת ישראל על העלאתם של יהודי אתיופיה ארצה תמורת 35 מיליון דולר ומקלט בארצות-הברית לכמה מבכירי השלטון.

מיכאל איתן: בעקבות ההסכמה הזאת הורתה ממשלת ישראל לזרועות הביטחון, למאות חיילי צה"ל, למוסד, לשב"כ, להיערך למבצע הצלה אווירי.

מיכאל איתן: בעוד כוחות המורדים מתקדמים לעבר הבירה החל, במירוץ נגד השעון, השלב המבצעי של המבצע שאנחנו מכנים היום "מבצע שלמה".

מיכאל איתן: בין 24 ל-25 במאי 1991 הפעילו כוחותיה של מדינת ישראל רכבת אווירית שביצעה 30 טיסות של מטוסי נוסעים.

מיכאל איתן: הלוך ושוב פעלו המטוסים מכאן לשם, משם לכאן, ממש נגד מחוגי השעון, והעבירו 14,400 איש למדינת ישראל.

מיכאל איתן: באחד האירועים המרגשים – וכל מי שרואה את הסרטונים, ואנחנו יכולים לצפות היום במבצע האדיר הזה – אנחנו יכולים לראות איך באחד המטוסים, שחלקם היו מטוסי נוסעים וחלקם מטוסי מטען, נשבר איזה שיא עולמי, כשמטוס "בואינג" הכיל 1,087 נוסעים בטיסה אחת.

מיכאל איתן: ולמען האמת, על מנת להכיר את הצד הרגשי העצום של התמונות האלה, של העברת היהודים ברגעים האחרונים, אנחנו יכולים לספר איך אותו מטוס שעלו עליו 1,087 איש נחת בשדה התעופה בן-גוריון עם 1,088, כי במהלך הדרך אחת הנוסעות ילדה בשעה טובה בן, והתווסף עוד אחד למספר הנוחתים.

ראובן ריבלין: מי זה היה?

ראובן ריבלין: שלמה, אתה היית הילד?

שי חרמש: הוא לא היה היולדת, זה בטוח.

שלמה מולה: אני הייתי בין המיילדות.

ציפי לבני: הוא קיבל טיסות חינם.

רוני בר-און: הוא ישב ב"ביזנס", הוא לא ראה את זה.

ראובן ריבלין: תודה.

מיכאל איתן: "מבצע שלמה" יירשם בתולדות עם ישראל כאירוע הירואי; אחד הסמלים המלהיבים לסולידריות יהודית, לדמיון, לתחבולות, למסירות, לנחישות.

מיכאל איתן: אולם אני בטוח שאם אני צריך לדבר בשמם של כל מי שתרמו ולהודות להם, ואני יכול לקחת מהם מה המסר שהיו רוצים לומר לנו כאן היום, 20 שנה אחרי, הייתי מסתכן ואומר שהם היו אומרים: תמשיכו באותה רוח, באותה גאוניות, באותה מסירות, באותה נחישות, באותו תחכום, גם בשלב האולי יותר קשה, היותר מסובך – שלב הקליטה.

מיכאל איתן: אני רוצה היום כאן לסיים בהערות קצרות לגבי שלב הקליטה, כי אני חושב שבצד ציון ההישגים, בצד ציון המבצע המופלא הזה, אנחנו צריכים ליטול על עצמנו את האתגר הלא-פחות קשה, הלא-פחות הירואי, שאינו מסתכם בפעולה של מאמץ מרוכז אחד, אלא בשינויים ממושכים, שדורשים הוצאות תקציביות גדולות, שדורשים הרבה סבלנות, שאין בהם הישגים כאלה כמו אלו שיכולתי לתאר כאן, אבל יש בהם המשכיות, ובלעדיהם בעצם אין טעם למבצעים אם אנחנו לא מצליחים להשלים את העלייה בקליטה כהלכה.

מיכאל איתן: יש בקליטה הזו הישגים, אורות וצללים, ואם אני יכול לציין את הדברים החשובים ביותר אולי בצד ההישגים, הייתי אומר נושא הדיור – עוד פעם, שום דבר לא מושלם, אבל עובדה שממשלות ישראל הצליחו לייצר תשתית שבמסגרתה מרבית בני הקהילה זכו להיות בעלי בתים משל עצמם.

מיכאל איתן: ואני יודע שזה לא כולם ואני יודע שאנחנו עסוקים בימים אלה בתוכניות נוספות, אבל המשכנתאות המיוחדות שהועמדו לרשות המשפחות, אני חושב שזה אחד ההישגים שראויים לציון.

מיכאל איתן: העובדה שבצד ההשכלה, כל סטודנט יוצא אתיופיה, מהקהילה האתיופית, ברגע שהתקבל יכול גם ללמוד ללא תשלום, זהו אחד ההישגים, אולי לא מספיקים, בתחום ההשכלה, ותיכף אדבר על כך.

מיכאל איתן: הקליטה בצבא, גם היא הישג שאפשר להתפאר ולהתברך בו, והוא מהווה בהחלט איזשהו סיכוי לעתיד, כשאנחנו יודעים שדרך הצבא, החברה הישראלית מאפשרת ליוצאי הצבא להתקדם ולהשתלב בצורה יותר נוחה.

מיכאל איתן: בצד הצללים אני לא אפרט, אני אומַר: תעסוקה, אני אדבר על גילויי גזענות שאנחנו נתקלים בהם מעת לעת, ואני ארחיב בשניים, שלושה משפטים על מערכת החינוך.

מיכאל איתן: אני מחזיק ביד רשימה של 20 בתי-ספר שבהם אחוז התלמידים הוא מעל ל-50% יוצאי אתיופיה, כשלפי המצב באזורי המגורים שלהם אין שום הצדקה לכך שזו תהיה התמונה.

מיכאל איתן: שלושת המובילים ברשימה הם בית-ספר ממלכתי-דתי "נר עציון" בפתח-תקווה – 99%, בית-ספר ממלכתי-דתי "רשב"י" בבאר-יעקב – 93%, ובנתניה ממלכתי-דתי "רש"י" – 91%.

מיכאל איתן: ידידי, קשה לומר את זה, אבל התופעה היא שאוכלוסייה ישראלית מצביעה ברגליים על-ידי בריחה מבתי-ספר והצבעה – – –

רוני בר-און: וגם ההיפך.

רוני בר-און: לא מקבלים אותם לבתי-ספר – – –

מיכאל איתן: אני לא רוצה להיכנס לכל התופעות, אני מאריך בדיבור גם כך, אבל אני רוצה לומר, ואני מאמין שבכוחנו ובכוחו של משרד החינוך – ושר החינוך גם הבטיח לי שאכן גם הוא רואה כך את פני הדברים – להפוך לפחות את בתי-הספר האלה לבתי-הספר המוצלחים ביותר; לייצר מצב שאם אנחנו לא יכולים להתגבר – ואני בהחלט לא רוצה שיהיו בתי-ספר שהם מורכבים מבני העדה, מבני הקהילה האתיופית בלבד, אבל המציאות כפי שאנחנו רואים אותה היא מורכבת מהרבה מאוד דברים, שלא ננתח אותם כאן.

מיכאל איתן: אבל אם כבר זה נוצר, אפשר לשנות את המציאות הזאת על-ידי השקעת משאבים בבתי-הספר האלה, על-ידי יצירתם לבתי-ספר אטרקטיביים, ואני חושב שבכך נוכל למחוק את סימן האפליה, שבעצם מוטבע על כולנו.

מיכאל איתן: אני רוצה לסיים בנימה האופטימית ולומר: כמו שיכולנו להוביל מבצע מרשים, מלהיב, כ"מבצע שלמה", החברה הישראלית, הממשלות והממסד ישראלי מסוגלים גם להביא במשך הזמן לקליטה, לגמר העלייה המאורגנת של כלל יהודי אתיופיה לישראל, לקליטתם ולשילובם בחברה, על מנת שנגיע להישגים של החברה ובניה לא רק בתחום הזמר אלא בכל תחום ותחום מתחומי החיים, כמו כולנו.

ראובן ריבלין: תודה לשר מיכאל איתן, ואני מתכבד להזמין את ראש האופוזיציה, חברת הכנסת ציפי לבני, שהיתה בעבר גם שרת הקליטה, מלבד היותה במשרדים רבים אחרים.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

ציפי לבני: ביקשתי לבוא היום ולדבר בגלל הסיפור המופלא בעיני – מסעם של יהודי אתיופיה לישראל – שנעשה בכמה מבצעים: "מבצע משה", "מבצע שלמה", וממשיך לאחר מכן.

ציפי לבני: הסיפור ההיסטורי של המבצעים ושל "מבצע שלמה" הרי סופר כאן על-ידי קודמי, ולא באתי לדבר על האירוע ההיסטורי; על אותה יכולת של מדינה להביא מקצווי עולם את נידחיה בתחושה שהם חלק מאתנו והם צריכים להיות כאן.

ציפי לבני: בעיני, הכמיהה לעלות לירושלים, להגיע למדינת ישראל, של קבוצה שחיה ושומרת על המנהגים של היהדות על-פי הבנתה במשך כל כך הרבה שנים וחולמת להגיע לירושלים, ועושה את זה חלק במסע ארוך ומייגע – חלק תוך פירוד ופרידה ממשפחות, ומגיעים הנה – בעיני זה תמצית הסיפור הציוני היפה ביותר שאני יכולה לחשוב עליו מאז העליות כולן, ככה אני רואה את העלייה הזאת.

ציפי לבני: ובעיני החלום להגיע לירושלים – גם אם לא ידעתם את זה אז וגם אם זאת היתה כמיהה מאוד עמוקה – בעיני זה לא רק ירושלים במובן של העיר, אפילו לא רק ירושלים במובן של המקומות הקדושים לעם היהודי, אלא בעיני, לפחות, במובן של המחויבות שלנו לתרגם את ירושלים עבורכם למדינה שמגשימה את החלום שלכם ושל הילדים שלכם ושל הנכדים שלכם אחריכם.

ציפי לבני: ולהגשים חלום זה לא רק מטוסים שמגיעים הנה ונוחתים כאן.

ציפי לבני: להגשים חלום, המשמעות היא ליצור עבור הילדים והנכדים שלכם את אותה מדינה שהיא בית לאומי לעם היהודי במובן הלאומי, שבה כל אחד מתרגם את היהדות שלו בצורה שלעתים היא קצת אחרת ממשנהו, עם שירים בשפות שונות, עם תפילות שכולן מביעות גם את המסורת וגם את הכמיהה לחיות כאן, ולחיות כאן בשלום כשכל אחד מתפלל את יהדותו.

ציפי לבני: כשהזכיר כאן השר איתן את אותה החלטה להביא את כולם הנה על-פי חוק השבות, שהיא בעיני בוודאי החלטה חשובה, זה לא מספיק.

ציפי לבני: זה לא מספיק, כי חלק נדרשו להפסיק – אולי אותם קייסים שליוו את בני העדה, שהיו המורים הרוחניים והתרבותיים של בני העדה, קצת נדרשו לעמוד בצד כשאחרים צריכים לעמוד בקריטריונים שקובעת להם הרבנות, וחלק לא יכולים לחתן או להתחתן, וחלק או כולם בעצם נדרשים לשלוח את הילדים שלהם – אין להם זכות הבחירה בבית-הספר: כשהם הגיעו הנה הם היו צריכים לשלוח את הילדים שלהם לבתי-הספר הדתיים.

ציפי לבני: אותה זכות בחירה שיש לכל הורה במדינת ישראל עבור ילדו, לא היתה להם.

ציפי לבני: ולכן, בצד הרעיון המדהים הזה של חוק השבות, שמאפשר לכל יהודי להגיע הנה, הזכות הזאת לא נגמרת בנמל התעופה בן-גוריון.

ציפי לבני: השוויון הזה, צריך ללוות אותו אחר כך בחיים.

ציפי לבני: והשוויון הזה, אנחנו רואים אנשים ברחובות היום, מדהימים, שרוצים צדק חברתי – אנחנו אלה שצריכים לספק צדק חברתי.

ציפי לבני: איך אמר, הוזכר כאן מנחם בגין: במדינתנו הצדק יהיה השליט העליון – דבריו ביום הכרזת המדינה.

ציפי לבני: איפה אנחנו, איפה יישום הצדק הזה?

ציפי לבני: גם כלפי אלה שברחובות עכשיו, אבל זו המחויבות שלנו, ואנחנו לא יכולים רק להתרפק על ההיסטוריה ועל הסיפור הציוני המדהים הזה אם אנחנו לא מגשימים במדינת ישראל – אתם יודעים מה, דיברתי על בגין, נדבר גם על ז'בוטינסקי, על אותם חמשת המ"מים: על המזון והמעון והמלבוש והמרפא והמורה, לכל אחד.

ציפי לבני: לי יש תחושה שכולנו, וכל אחד זוכר את התחושה כשראינו אתכם יורדים מהמטוס עם השלמות הלבנות האלה, מנשקים את האספלט של נמל התעופה בן-גוריון, ואנחנו בכינו אתכם.

ציפי לבני: אבל מאז אני אומרת – ובעיקר התוודעתי למצוקה כשנעשיתי שרת קליטה – שאנחנו מאז ניגבנו את הדמעות, המשכנו את חיינו והשארנו אתכם עם הדמעות.

ציפי לבני: האחריות שלנו היא לדאוג שזה ייפסק.

ציפי לבני: אני רוצה לומר שחלק ממה שיפה במה שאני רואה עכשיו זה אותם סיפורי הצלחה מקרב בני העדה.

ציפי לבני: אני מאמינה גדולה שהדור הבא שגדל כאן, הכוח שהוא שואב הוא כוח לא מתוך תחושת קיפוח אלא כוח מתוך סיפורי הצלחה.

ציפי לבני: היום ישבתי אצלי בחדר עם שניים מהם, אחד – חבר הכנסת שלמה מולה, שאני גאה שהוא חבר קדימה היום, שבכניסתו, כששוחחנו בשיחתנו הראשונה על האפשרות של כניסה לפוליטיקה, הוא אמר: ובלבד שאני אייצג את הצעירים במדינת ישראל כולם; ודאי שאני מייצג כאן גם את בני העדה, אבל לא רק.

ציפי לבני: הסיפור השני הוא סיפור ההתרגשות של הימים האחרונים, של חגית יאסו, בחורה מוכשרת בכל קנה מידה שזכתה בכוכבות בזכות כישוריה, בזכות הכשרון המדהים שיש לה.

ציפי לבני: מתוך הפגישה אתה עולה גם בחורה מאוד מחוברת לעצמה, מאוד צנועה.

ציפי לבני: לי אין ספק שהזרקורים שמכוונים אליה היום לא יגרמו לה לבלבול, מאיפה היא באה ולאיפה היא רוצה להגיע.

ציפי לבני: אבל יש בזה גם עוד מסר.

ציפי לבני: אולי היא היום פחות תבין את זה, כי בעיניה זה נראה רק טבעי ומובן מאליו.

ציפי לבני: היא בחורה צעירה במדינת ישראל, היא רוצה לשיר, היא יודעת לשיר והיא מצליחה.

ציפי לבני: כך גם אני חשבתי בהתחלה על הנושא של נשים, כשנכנסתי לפוליטיקה.

ציפי לבני: זה רק טבעי ומובן מאליו.

ציפי לבני: אבל דברים שמובנים לנו לא תמיד מובנים לאחרים.

ציפי לבני: יש אנשים שהיו לוקחים את כל אחד ממרכיבי הביוגרפיה והאישיות של חגית והופכים את זה למכשול.

ציפי לבני: אשה, בחורה, בת לעדה האתיופית, משדרות.

ציפי לבני: יש אנשים שכל אחד, רק אחד מהם היה עוצר אותם והיו אומרים: אנחנו לא יכולים להצליח.

ציפי לבני: המסר הזה, שאתה יכול לקחת את הנתונים האלה שלך ולהצליח אתם, זה מסר שחייב לעבור לדור הצעיר.

ציפי לבני: אנחנו, החובה שלנו, החברה הישראלית, אני רוצה לתמצת אותה; דיברתי קודם על צדק, אני רוצה להוסיף עוד מלה: כבוד.

ציפי לבני: אנחנו צריכים לתת לכם כבוד, לכבד את המסורת ואת התרבות השונה שהבאתם אתכם הנה; לעזור לכם לשמור אותה כמשהו שמייחד אתכם ומיוחד, חלק מהפסיפס המדהים הזה שבנו כל העליות שהגיעו הנה מכל קצות העולם למדינת ישראל, וזה יהיה המשך המעשה הציוני, שלא הסתיים כשנחתתם בשדה התעופה אלא ממשיך אתנו היום.

ראובן ריבלין: תודה רבה לראש האופוזיציה, חברת הכנסת ציפי לבני.

ראובן ריבלין: אני מזמין את אחרון הדוברים, בן העדה האתיופית, חבר הכנסת שלמה מולה.

ראובן ריבלין: ראש האופוזיציה אמרה שהיא גאה שאתה מקדימה, אנחנו גאים שאתה מהכנסת.

שלמה מולה: תודה רבה.

אילן גילאון: "מבצע שלמה" זה על שמו.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, בני העדה, אחי היקרים שנמצאים ביציע האורחים – –

ראובן ריבלין: גם המבצע וגם הוא נקראים על שם שלמה המלך.

שלמה מולה: – – אדוני היושב-ראש, קודם כול אני רוצה להודות לך על שאפשרת – – –

ציפי לבני: – – –

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, קודם כול אני רוצה להודות לך, גם באופן אישי, על זה שאפשרת לקיים ולציין את יום ציון 20 שנה ל"מבצע שלמה".

שלמה מולה: לפני שנים רבות, שנתיים לפני מותו, ניגש הרצל אל מלך איטליה ואמר לו: אני מחפש בית ליהודים, לאו דווקא רק לאלה מאירופה.

שלמה מולה: הוא אמר לו: לאו דווקא לאלה מרוסיה שסובלים מהפוגרומים, לאו דווקא לאלה מתימן שסובלים מפוגרומים.

שלמה מולה: הוא אמר לו: תדע לך שיש גם יהודים שחורים באתיופיה.

שלמה מולה: מלך איטליה אמר לו: על מה אתה מדבר?

שלמה מולה: איך יכול להיות יהודי שחור?

שלמה מולה: הרצל אמר לו: יש ועוד איך יש.

שלמה מולה: הסיפור הזה כתוב בספרו של פרופסור שלמה אבינרי.

שלמה מולה: אני מציע – יש פרק שלם, מי שרוצה לדעת יוכל לקרוא ולהחכים.

שלמה מולה: האמת היא, אנחנו יהודי אתיופיה, גם אני, עד שנתיים לפני שהגעתי לארץ לא חשבתי שאדם בצבע לבן יכול להיות יהודי.

שלמה מולה: מעולם לא תיארתי לעצמי שזה כך יכול להיות.

אילן גילאון: אתה צודק.

שלמה מולה: אני משוכנע, כל בני העדה היושבים שם, חשבו בצעירותם שאדם בצבע לבן לא יכול להיות יהודי.

שלמה מולה: אבל מה לעשות, הנה הגורל איחד אותנו יחד.

שלמה מולה: אפילו אני עומד לידך, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: סיפור העלייה של יהודי אתיופיה, בעצם בעיקר חבלי הקליטה, חבלי העלייה, הם מופלאים.

שלמה מולה: אבל גם בתחילה, לאחר קום המדינה, ב-1951–1952, הנשיא בן-צבי, בניגוד לעמדת הממשלה, בא ואמר:

שלמה מולה: אני מביא קבוצת יהודי אתיופיה ללמוד כאן בירושלים, ללמוד בכפר-בתיה, שיחזרו להיות שגרירים של מדינת ישראל.

זאב בילסקי: כפר-בתיה ברעננה.

שלמה מולה: נכון, ליד רעננה.

שלמה מולה: אותם אנשים לימים היו שגרירים של תרבויות, הקשר בין האדם הלבן לאדם השחור, היהודי האתיופי בכפרים שבאתיופיה.

שלמה מולה: זה נכון, היו גם כאלה שאמרו בארץ, גם אחרי קום המדינה: לא יכול להיות שיהודי יכול להיות שחור, אז אנחנו לא רוצים להביא אותם.

שלמה מולה: "דברי הכנסת" יאמרו הרבה, אדוני היושב-ראש, כי היו כאלה שלא רצו להביא את יהודי אתיופיה.

שלמה מולה: אבל זה נכון, החלטתו של הרב עובדיה יוסף אפשרה בהחלט את פתיחת השערים.

שלמה מולה: לצד החלטתו של הרב עובדיה יוסף, נשיא בית-המשפט העליון לימים, אהרן ברק, שהיה בעצם היועץ המשפטי לממשלה, הוא עמד על כך שיהודי אתיופיה יעלו על-פי חוק השבות.

שלמה מולה: כתוצאה מכך מנחם בגין אמר:

שלמה מולה: הביאו לי את יהודי אתיופיה.

ראובן ריבלין: אחי.

שלמה מולה: תביאו לי את אחי יהודי אתיופיה.

שלמה מולה: האמת היא, ההחלטה של מנחם בגין היתה, בסמיכות להחלטה הזאת הוא אפשר גם לפליטי וייטנאם להיכנס למדינת ישראל, כי זה המוסר היהודי.

שלמה מולה: יש קשר משמעותי בין שתי ההחלטות שלו, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: לכן, האפשרות הזאת להגיע לארץ הגיעה לרבבות יהודי אתיופיה בכפרים.

שלמה מולה: אדוני, אני אומר לך, אני הייתי בן 16.

שלמה מולה: אני זוכר את עצמי.

שלמה מולה: אמרו לנו: אפשר ללכת לירושלים.

שלמה מולה: כולם עזבו את הכפרים שלהם והלכו אל עבר ירושלים דרך סודן.

שלמה מולה: האמת היא, הכוונה היתה להגיע ברגל מאתיופיה לסודן, מסודן למצרים, ממצרים לבאר-שבע – כי ידענו על באר-שבע לפי המקורות – ולהגיע לירושלים.

שלמה מולה: זאת היתה התוכנית.

שלמה מולה: אף אחד לא ערב לנו, לא היו מדריכים, אף אחד לא לקח אחריות על ביטחונו האישי של אף אחד.

שלמה מולה: אבל בדרך הזאת אני נעצרתי ונאסרתי, והלכתי 780 ק"מ, כמו רבים אחרים.

שלמה מולה: אבל המפגש המיוחד שהיה לי בעצם עם האיש של המוסד במחנה הפליטים בגדריף, איש בשם דני לימור, מי שמכיר אותו היום – הוא בא ואמר:

שלמה מולה: אני יודע מאיפה אתם באתם, השתחררתם מהכלא, אבל אני בא לקחת אתכם.

שלמה מולה: האמת היא, חשבנו שהוא סוכן של הסודנים, אבל גם התמלאנו תקווה, בכל זאת אולי האיש הלבן הזה יציל אותנו וייקח אותנו ארצה.

שלמה מולה: לי התמזל המזל ב-4 בפברואר 1984.

שלמה מולה: לקחו אותנו ממחנה הפליטים למקום שנקרא קסלה.

שלמה מולה: במשאית אחת 220 איש.

שלמה מולה: בשתי משאיות לקחו אותנו, ארבע שעות נסיעה, ללא כביש, ללא אורות.

שלמה מולה: רק שתי מכוניות פרטיות נוסעות מאחור, ובסופו של דבר הגענו לקסלה.

שלמה מולה: הנה מה קרה למדבר הזה: במדבר הזה פתאום נוחתים חיילים, ללא התרעה מוקדמת, לובשי קסדות, סיירת מטכ"ל.

שלמה מולה: אני חושב שמי שהיה אחד המפקדים הגיע עכשיו, אבי דיכטר.

שלמה מולה: כעבור עשר דקות אמרו לנו: יגיע לפה משהו, הוא ירעיש, אל תפחדו.

שלמה מולה: פתאום נוחת מטוס, פותח את דלתו, דוחקים אותנו פנימה, ציפור הענק הזאת, שפתאום הכניסה אותנו פנימה.

שלמה מולה: החיילים שרו "הבאנו שלום עליכם".

שלמה מולה: השירה הזאת של "הבאנו שלום עליכם", אנחנו יהודים, הפיחה בנו רוח שאי-אפשר לתאר.

שלמה מולה: כך הגעתי.

שלמה מולה: אבל, אדוני היושב-ראש, 4,000 אנשים מתו בסודן.

שלמה מולה: לפי דעתי אין דבר כזה, מתחילת הציונות לא היתה עדה ששילמה מחיר חיים בשביל הציונות.

שלמה מולה: אני גאה על כך שאנחנו ציונים.

שלמה מולה: אני גאה על כך שמדינת ישראל שולחת את חייליה להוציא אנשים מתופת, מרעב ומצמא.

שלמה מולה: שבע שנים אחר כך, בעצם יש ההשלמה של המבצע הזה, "מבצע שלמה".

שלמה מולה: אני זוכר ישיבה אחת עם יצחק שמיר יחד עם עזריאל נבו, שהיה מזכירו הצבאי.

שלמה מולה: ביקשו מאתנו להיפגש, שמיר ביקש שנספר מה קורה באתיופיה.

שלמה מולה: בדרכים לא דרכים ידענו קצת אינפורמציה.

שלמה מולה: אני זוכר, שמיר מביט בי ואומר: תגיד, מי אתה?

שלמה מולה: אז אני אומר לו: אני פעיל בעדה.

שלמה מולה: למה אתה כותב?

שלמה מולה: האמת, התביישתי, אפילו התרגשתי, אפילו לא עניתי לו.

שלמה מולה: אבל בסוף התברר לנו שזאת היתה הכנה לקראת "מבצע שלמה".

שלמה מולה: "מבצע שלמה" היה אחד המבצעים המפוארים ביותר, שכל אחד שיושב כאן, מי שהיה שותף, מי שהיה פעיל, יכול להיות גאה גם במדינה שלנו.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני חושב שמדינת ישראל, בקליטתה את יהודי אתיופיה והבאתם לארץ – זה מבחן כבוד לציונות.

שלמה מולה: כולם יכולים להיות גאים.

שלמה מולה: לצד זה, אתגר החינוך עוד לפנינו.

שלמה מולה: האתגר של המלחמה בגזענות, בשונה ובאפליה עוד לפנינו.

שלמה מולה: האתגר של השילוב החברתי עוד לפנינו.

שלמה מולה: אבל אנחנו לא נישבר, כי אין לנו ארץ אחרת.

שלמה מולה: אנחנו נצליח.

שלמה מולה: אין לי ספק שהאלפים של בני העדה שמשרתים בצבא-הגנה לישראל משרתים בגאווה רבה.

שלמה מולה: אלפי הסטודנטים שקיבלו באמת סיוע ממינהל הסטודנטים יכולים להיות גאים, והם יהיו חוד החנית של המובילים בחברה הישראלית.

שלמה מולה: אין לנו זמן ולא נתעסק רק בזה שאומרים "הפלו אותנו" ו"קשה לנו".

שלמה מולה: זה לא נכון.

שלמה מולה: כפי שציינה יושבת-ראש האופוזיציה ציפי לבני, אני חושב שאם נדבר גם על הצלחות, לא נדבר רק על כישלונות, העדה תתקדם הלאה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, זה באמת כבוד לנו, לבני העדה, זה כבוד למדינת ישראל, להביא את יהודי אתיופיה.

שלמה מולה: אתה יודע מה?

שלמה מולה: מהיום, עוד 50 שנה, נרחיק לכת – אפילו עוד 100 שנה, לא יזכרו יותר את הצבע, יזכרו את אלה שישתלבו וחיים כאן, בונים את הארץ בגאווה רבה.

שלמה מולה: לכן, אני מצטער, אדוני היושב-ראש, על הסיום – דווקא שרת הקליטה איננה נוכחת בדיון זה.

שלמה מולה: אני שואל – ראש הממשלה, שר הפנים – אם זה היה יום הווטרינרים בטוח שרת הקליטה היתה ראשונה לבוא – – –

אנסטסיה מיכאלי: – – – וטרנים.

קריאה: – – –

שלמה מולה: אני מצטער על כך, אדוני היושב-ראש, לא הייתי רוצה – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, אנחנו באנו לתת הוקרה והכרה לעדה.

ראובן ריבלין: למה – – –

רוני בר-און: הוא אמר "יום הווטרינרים".

ראובן ריבלין: לא אמרתי לו.

ראובן ריבלין: אני לא דיברתי אתך.

ראובן ריבלין: לך לא הייתי מעיר אפילו, כי זה טבוע בדמך.

ראובן ריבלין: אמרתי לו שבאנו לתת כבוד לעדה – – –

קריאה: אי-אפשר לדבר על אפליה בלי שהאחראי לקליטה – – –

ראובן ריבלין: אין שום בעיה, אפשר להפוך את זה – – –

אנסטסיה מיכאלי: – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת מיכאלי.

ראובן ריבלין: אני מציע לך לסיים.

שלמה מולה: אני רוצה לסיים ולבוא ולהגיד: מן הטבעי, אדוני היושב-ראש, ששרת הקליטה תהיה נוכחת בדיון שכזה.

שלמה מולה: זה טבעי – – –

אנסטסיה מיכאלי: – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה, חברת הכנסת מיכאלי.

שלמה מולה: אני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש, ולהגיד שוב שאני מצדיע לאחי יוצאי אתיופיה על גבורתם, על המאמץ שלהם להגיע לארץ.

שלמה מולה: אני אומר לכל הצעירים בארץ הזאת: השמים הם הגבול.

שלמה מולה: אתם יכולים להצליח.

שלמה מולה: אנחנו נפריח את המדינה הזאת ואת הציונות כולה.

שלמה מולה: תודה רבה לך.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ובהזדמנות זו נזכיר לטוב לא רק את אבי דיכטר, גם את הרמטכ"ל אמנון שחק, שבזמנו עשה נפלאות ורבות, ויבוא על הברכה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חברי, ממלא-מקומי יצחק וקנין, לבוא ולמלא את מקומי ואנחנו נמשיך מייד.

ראובן ריבלין: תודה רבה לאורחינו.

ראובן ריבלין: ביקשנו לציין 20 שנה ל"מבצע שלמה".

ראובן ריבלין: מייד נמשיך בשאילתות – שעת שאלות לשר התחבורה, אשר יעלה ויבוא.

ראובן ריבלין: הודעה, בלי הצבעה, ליושב-ראש ועדת הכנסת.

): אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, אני מודיע בזאת על חילופי אישים בוועדות כדלקמן – מטעם סיעת ש"ס: בוועדת הכספים – במקומו של חבר הכנסת אמנון כהן יכהן חבר הכנסת דוד אזולאי, ובמקומו של חבר הכנסת דוד אזולאי, שכיהן כממלא-מקום קבוע, יכהן חבר הכנסת אמנון כהן כממלא-מקום קבוע; בוועדה המיוחדת לפניות הציבור – במקומו של חבר הכנסת אברהם מיכאלי יכהן חבר הכנסת דוד אזולאי.

): מטעם סיעת ישראל ביתנו: חילופים בוועדת הכנסת – במקום חברת הכנסת פניה קירשנבאום יכהן חבר הכנסת דוד רותם.

): תודה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת יריב לוין.

יצחק וקנין: הודעה לסגן מזכיר הכנסת, ומייד לאחר מכן נתחיל את שעת השאלות.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בנושא: פערי המחירים בין המגזרים, הצעתם של חברי הכנסת מירי רגב, שלמה מולה ואיתן כבל.

נאזם בדר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן מזכיר הכנסת.

יצחק וקנין: אדוני שר התחבורה, יתכבד לעלות לדוכן לשעת שאלות.

יצחק וקנין: ראשון השואלים יהיה חבר הכנסת זאב בילסקי.

יצחק וקנין: זאב בילסקי, ואחריו – , סעיד נפאע, זהבה גלאון, ואת השאר נקריא בהמשך.

זאב בילסקי: אדוני שר התחבורה, ידידי שר התחבורה, אדוני היושב-ראש, על-פי דברי מנכ"ל משרדך בוועדת הכלכלה לפני כשנה, בחודש יוני 2010, צפויות היו להתקבל המלצות ועדה בראשות סמנכ"ל המשרד בעניין היתכנות פינוי שדה התעופה הרצלייה.

זאב בילסקי: האם הוגשו כבר מסקנות הוועדה בנושא?

זאב בילסקי: ואם כן – מהן?

זאב בילסקי: האם אינך סבור, אדוני השר, כי לאור מצוקת הנדל"ן הבוערת והפוטנציאל הרב הגלום בשטח לטובת דיור בר-השגה לזוגות צעירים, לא הגיע הזמן לקדם בצורה משמעותית את פינוי שדה התעופה?

זאב בילסקי: כמו כן, שאלתי שאלה נוספת, ואני אשאל ברצף את שתיהן, לנוחיות.

זאב בילסקי: השאלה השנייה היא: דוח של מחוז מרכז במשטרה קובע שצומת גבעת-חיים, כביש 581, מהווה סכנת חיים לאלפי תלמידים.

זאב בילסקי: על-פי הדוח, הפתרון למצב הינו הקמת כיכר תנועה במקום.

זאב בילסקי: מתי משרד התחבורה מתכוון ליישם את החלטת דוח המשטרה?

זאב בילסקי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת זאב בילסקי.

יצחק וקנין: אדוני השר, הרשות נתונה לך.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, תודה, חבר הכנסת בילסקי, לגבי פינוי שדה התעופה הרצלייה, פינוי עתידי, להלן תמצית התשובה שהוכנה על-ידי רשות התעופה האזרחית: נושא מציאת אתר מתאים להעתקת פעילות שדה התעופה הרצלייה נבדק על-ידי רשות תעופה אזרחית לעומק, לרבות במסגרת תוכנית-אב לשדות תעופה ומנחתים מאוקטובר 2010.

ישראל כץ: מסקנתה של רשות התעופה האזרחית היתה כי מבחינה תעופתית האתר המתאים ביותר כתחליף לשדה התעופה הרצלייה הוא עין-שמר, בגבולות שדה התעופה הקיים.

ישראל כץ: השדה הוא בבעלות משרד הביטחון ובשימוש חיל האוויר.

ישראל כץ: עם זאת, מערכת הביטחון הציבה בשדה מתקנים ביטחוניים שאינם תעופתיים, אשר יוצרים מגבלה להרחבת הפעילות התעופתית במקום.

ישראל כץ: לאחרונה הוקם צוות בין-משרדי – זה בהמשך לאותה מדיניות – אשר תפקידו היה לבחון את ההיתכנות ליישום ולשילוב פעילות משותפת לתעופה הכללית ולמערכת הביטחון בשדה התעופה עין-שמר.

ישראל כץ: עמדתם הרשמית של משרד הביטחון ושל צה"ל היתה שלא לאשר שילוב בין המתקן הביטחוני המוצע בשדה התעופה עין-שמר לפעילות טיסה של תעופה אזרחית מאוישת בשדה.

ישראל כץ: בעקבות דרישת משרד התחבורה הסכימה מערכת הביטחון לבחון היתכנות של העתקת מקומו של המתקן הביטחוני אל מחוץ לשדה התעופה עין-שמר, כך שהשדה יתפנה לטובת פעילות התעופה הכללית האזרחית.

ישראל כץ: הצוות המשותף לבחינת משמעויות בסיס עין-שמר והקמתו כחלופה לשדה תעופה הרצלייה התבקש להגיש את המלצותיו בנושא עד לתאריך 31 באוגוסט 2011.

ישראל כץ: לאחר סיום עבודת הצוות ניתן יהיה להעריך את מידת הישימות של מציאת מיקום חלופי למתקן הביטחוני, ובעקבות זאת – את ישימות העתקת פעילות שדה התעופה הרצלייה לשדה התעופה עין-שמר, שיתפנה על-ידי משרד הביטחון.

ישראל כץ: אשר לשאלה השנייה – הכיכר בצומת גבעת-חיים, כביש 581 – דוח משטרת ישראל לגבי טיפול במוקדי סיכון הוא דוח שלא מהווה בסיס לפעילות משרד התחבורה.

ישראל כץ: במשרד התחבורה יש ועדה מיוחדת לאיתור והמלצה על ביצוע מוקדי סיכון, שמשתתפים בה החברה הלאומית לדרכים – מע"צ, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים ונציג משטרת ישראל.

ישראל כץ: הפרויקט הזה לא נכלל במוקדי הסיכון.

ישראל כץ: כלומר, ברשת הדרכים הבין-עירונית יש נקודות תורפה מסוכנות יותר שבהן הוחלט לטפל.

ישראל כץ: יחד עם זאת, אנחנו בוחנים דרך לטפל בצומת במסגרת אחרת, לא כמוקד סיכון, וייתכן שבמידה שזה יוסדר, גם תחילת הביצוע תהיה מהירה מאוד, אולי כבר בחודש הבא.

יצחק וקנין: אדוני רוצה לשאול שאלה נוספת?

יצחק וקנין: לא, מסתפק בתשובת השר.

יצחק וקנין: אנחנו נעבור לשואל הבא, חבר הכנסת אברהים צרצור.

יצחק וקנין: אבקש לפתוח לו את המיקרופון.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, על אף ההשקעה שמשרד התחבורה משקיע ביישובים הערביים, יישובים אלה עדיין סובלים מבעיות תחבורה קשות.

אברהים צרצור: מרכיבי הייעוד של המשרד, כפי שנקבעו, הם אחריות, תכנון, פיתוח והסדרה, תשתיות ומערכות בטיחות משולבות, שירותים של ניידות – הבחירה איך לנוע, ולוגיסטיקה – איך לשנע ולהעביר מטען בכל דרך – ובסוף שילוב חברתי.

אברהים צרצור: ברצוני לשאול: 1.

אברהים צרצור: איך מטרות אלה באות לידי ביטוי בתוכניות המשרד במגזר הערבי?

אברהים צרצור: 2.

אברהים צרצור: מהו התקציב שהוקצה למגזר הערבי בשנים 2011–2012?

אברהים צרצור: 3.

אברהים צרצור: מהם הפרויקטים שהמשרד ביצע בסקטור הערבי בשנת 2010 ומהן התוכניות בתחום זה לשנת 2011?

אברהים צרצור: 4.

אברהים צרצור: מהו מספר העובדים הערבים במשרד ובסניפיו השונים בארץ?

אברהים צרצור: 5.

אברהים צרצור: מה ההסבר של המשרד לאחוז הגבוה של תאונות הדרכים ולמספר ההרוגים בתאונות אלו בסקטור הערבי?

אברהים צרצור: 6.

אברהים צרצור: המודעות מגיל צעיר נחשבת למנוף המרכזי במניעת תאונות דרכים; מהי השקעת המשרד בסוגיה זו במגזר הערבי?

אברהים צרצור: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אברהים צרצור.

יצחק וקנין: ישיב השר, בבקשה.

ישראל כץ: אין ספק שמדובר בשאלות מקיפות מאוד – כמעט את כל התחומים של פעילות המשרד.

ישראל כץ: אענה דבר-דבר, דבור על אופניו.

ישראל כץ: 1.

ישראל כץ: התשובה, כפי שהוכנה על-ידי סמנכ"ל התשתיות והפיתוח במשרד התחבורה: ראשית, הטיפול המואץ של המשרד ברשת הדרכים הבין-עירונית, שכולל טיפול בהיקפים גדולים ביותר בפריפריה, משרת גם את המטרות של יישובי מיעוטים.

ישראל כץ: אנחנו מדברים על תוכנית "נתיבי ישראל", שמאחר שהיא שמה דגש משמעותי על הפריפריות בגליל, בנגב, אני חושב שאוכלוסיית המיעוטים רובה ככולה גרה באזורים האלה, ולכן כל מסילת רכבת וכל כביש שנסללים – ויש הרבה כאלה – הם כמובן במסגרת השקעה שנהנים ממנה כל מי שגרים שם.

ישראל כץ: 2.

ישראל כץ: בנוסף, מושקעים תקציבים בהיקפים חסרי תקדים במגזרי המיעוטים במסגרת החלטות ממשלה, וגם מעבר להן, לפי הפירוט שלהלן: המגזר הדרוזי – 180 מיליון שקלים, ועוד 20 מיליון שקלים שהתווספו לדאלית-אל-כרמל, עוספיא ומע'אר.

ישראל כץ: הם היו בתוכניות הקודמת ולא נכללו בהחלטת הממשלה האחרונה, ומשרד התחבורה פעל להוסיף להם; המגזר הבדואי בצפון – 90 מיליון שקלים; המגזר הבדואי בדרום – כ-120 מיליון שקלים; פרויקטים לתחבורה ציבורית – 45 מיליון שקלים, שאנחנו התחלנו לשלב אותם בתוך היישובים; פרויקטים למגזר הערבי – 160 מיליון שקלים.

ישראל כץ: בנוסף, תוקצבו בשנת 2010 200 מיליון שקלים נוספים לכלל יישובי המיעוטים.

ישראל כץ: פרויקטים במסגרת "דרך חיים" – זה מבצע מיוחד שאנחנו עושים בשנה הזאת להגברת בטיחות מיידית.

ישראל כץ: מאחר שאחוז ההיפגעות – זה קשור לשאלה הבאה או בהמשך – ביישובים הלא-יהודיים הוא גבוה, ייעדנו אחוזים גבוהים.

ישראל כץ: מתוך סכום של 350 מיליון שקלים, 106 מיליון שקלים מושקעים עוד בשנה הזאת ביישובי המיעוטים, ללא שום "מצ'ינג" מצד אותן רשויות.

ישראל כץ: 3.

ישראל כץ: המשרד ביצע בשנת 2010 פרויקטים רבים במגזרי המיעוטים כחלק מתוכנית כוללת, כאשר שולם בפועל לקבלנים סך של 100 מיליון שקלים.

ישראל כץ: מה שפירטתי זה ההתחייבויות, ויש את הביצוע בפועל כדי להשלים את ההתחייבויות.

ישראל כץ: בשנת 2011, כחלק מהתוכנית הכוללת שהוצגה בסעיף, בוצעו עד היום פרויקטים בהיקף של 65 מיליון שקלים, ובכוונתנו עוד בשנה הזאת להגיע להיקף ביצוע של למעלה מ-200 מיליון שקלים, כך שאם נסכם את ההשקעה הכוללת בתשתיות של "נתיבי ישראל", שרבים מהיישובים הערביים משולבים בה, גם באופן סביבתי – אם אקח את מסילת הרכבת המזרחית, שמקדמים את תכנונה עכשיו, מלוד עד חדרה, פעם ראשונה בהיסטוריה של מדינת ישראל שיישובים ערביים יזכו לתחנות רכבת; אני זוכר את טייבה, נדמה לי קלנסואה; יישובים שתהיה שם תחנת רכבת והם לאורך הציר המזרחי הזה ישולבו באופן ישיר ברשת מערכת הרכבות.

ישראל כץ: כמובן, בתוך היישובים עצמם – אני יכול לומר מאחר שאני נסמך על דבריו של סמנכ"ל התשתיות, שהוא במשרד למעלה מ-12 שנים, ועל פקידות אחרת במשרד, שהיא גם יותר שנים – שמעולם לא הושקעו סכומים בהיקף כזה ביישובים הלא-יהודיים.

ישראל כץ: בהחלט ראיתי בזה אחד היעדים, לצמצם פערים בתשתיות ותחבורה ציבורית, על מנת ש"נתיבי ישראל", שבאה לחבר את כל מדינת ישראל למערכת אחת, לא תשאיר יישובים שלא יוכלו להשתלב בה.

ישראל כץ: לכן, איפה שצריך להשקיע אנחנו בהחלט משקיעים.

ישראל כץ: 4.

ישראל כץ: לגבי בני מיעוטים שעובדים במשרד ובסניפיו – לפי הפירוט כאן, באגף הרישוי עובדים 32 עובדים.

ישראל כץ: מנהל האגף עצמו הוא בן העדה הדרוזית.

ישראל כץ: אגף הרכב – שמונה; אגף הביקורת – אחד; מינהל היבשה – ארבעה; סמנכ"ל תשתיות – שלושה; רספ"ן – מינהל הספנות – חמישה; שמ"ט – אני לא יודע מה זה – ארבעה; רת"א – רשות תעופה אזרחית – שניים.

ישראל כץ: בסך הכול 59 עובדים שעובדים באופן ישיר במשרד, לא כולל החברות, כמו מע"צ וחברות אחרות, שאני עצמי לא סופר, אבל נתקל במהנדסים ואחרים לא מעטים שעובדים בחברות.

ישראל כץ: 5.

ישראל כץ: לגבי תאונות דרכים – אחוז הנפגעים הגבוה בתאונות דרכים בקרב הסקטור הערבי.

ישראל כץ: להלן תמצית התשובה שהוכנה על-ידי הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

ישראל כץ: גם הניסוחים, אגב, הם שלה, כי הם מתבססים על עבודת מחקר שהם ביצעו.

ישראל כץ: אני אומר את זה כרקע לדברים, כי הם מדברים כאן על פטאליזם או דברים כאלה.

ישראל כץ: אני מביא את דבריהם כפי שנכתבו על סמך מחקרים.

ישראל כץ: המגזר הערבי בישראל מהווה כ-20% מכלל האוכלוסייה, וכולל בתוכו, בהתאם להגדרת הלמ"ס, מוסלמים – כולל בדואים וצ'רקסים – נוצרים-ערבים ודרוזים.

ישראל כץ: שיעור ההרוגים בתאונות דרכים במגזר הערבי מתוך סך כל ההרוגים בתאונות דרכים בישראל הינו 37%, גבוה – הייתי מוסיף: בהרבה – משיעורם היחסי באוכלוסייה, שזה כ-20%, ונמצא במגמת עלייה.

ישראל כץ: זאת אומרת, המגמה היא לא טובה.

ישראל כץ: מחקרים שבחנו בעבר מדוע בני המגזר הערבי מעורבים יותר בתאונות דרכים בישראל מצביעים על כמה גורמים אשר עשויים להסביר את התופעה, כגון – אני אומר עוד פעם כהקדמה, חלק אני גם מאמץ, חלק אני מביא ציטוטים ממחקרים: תשתיות לקויות, סגנון נהיגה, תפיסת גורל או פטאליזם – זה למשל, כנראה, פרי מחקר; אני לא הייתי יכול כשר תחבורה לבוא ולקבוע קביעה כזאת, אבל אני מניח שעשו שם מחקרים של מומחים – חוסר מודעות לחוקי התנועה ועוד.

ישראל כץ: הממצאים הצביעו על צורך בשיפור תשתיות, שינוי נורמות הנהיגה, שינוי נורמות התנהגות הולכי הרגל ומשחקי הילדים בתוך הכפר, הגברת אכיפה בתוך הכפרים והיישובים, בניית תוכניות הסברה וחינוך ייעודיות להורים ולילדים ועוד.

ישראל כץ: מחקר שנעשה לאחרונה בנושא בטכניון קבע כי קיימים הבדלים מהותיים בין קבוצות המיעוט לבין קבוצת הרוב היהודי.

ישראל כץ: כך, למשל, נמצאו – עוד פעם, זה סגנון של אקדמאים, אני גם מקריא אותו לפי הדבר, כי יש כאן הכללות, אבל במחקר מותר לדבר בהכללות – כך, למשל, נמצאו הבדלים בשיעור השימוש בחגורות בטיחות ובהתקני ריסון לילדים, בנהיגה תחת השפעת אלכוהול, במהירות הנסיעה, במעבר בצומת באור אדום וכו'.

ישראל כץ: אלה הם ממצאי מחקר.

ישראל כץ: המחקר ניסה לבחון את מלוא התופעה, שכן בעיות תשתית, למשל, אינן מסוגלות להסביר אי-חגירת חגורות בטיחות או נהיגה במהירות מעל למותר.

ישראל כץ: משרד התחבורה פועל, בשיתוף הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, לשיפור האקלים הבטיחותי ביישובים הערביים ולהורדת מספר הנפגעים באמצעות תוכנית בטיחות מקיפה, הכוללת שיפור התשתיות, התמקדות בנהגים הצעירים שלהם מעורבות יתר בתאונות דרכים, חינוך תעבורתי, הגברת האכיפה בתוך היישובים ובדרכים הבין-עירוניות, פעילות בקרב הנהגים במגזר הערבי תוך התמקדות באוטובוסים ובמשאיות וקריאה למנהיגי המגזר לקחת אחריות ולהוביל שינוי משמעותי בתרבות הנהיגה במגזר.

ישראל כץ: לגבי השקעת המשרד בחינוך מגיל צעיר בסקטור הערבי – להלן התשובה שהוכנה על-ידי הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים: בהסברה, בחינוך ובפיתוח מודעות הציבור משקיעה הרשות בשנת 2011 במגזר הלא-יהודי כ-11 מיליון שקלים מתוך תקציבה.

ישראל כץ: אוקיי, אלה התשובות לגבי שלוש השאלות – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת רוצה לשאול שאלה נוספת, יש לך אפשרות – מסתפק בתשובת השר.

גאלב מג'אדלה: אני מתחיל לחשוד שזה מתואם בין השר לבין חבר הכנסת צרצור.

גאלב מג'אדלה: זה הפרסומת הכי טובה לשר התחבורה.

ישראל כץ: מה?

ישראל כץ: מה?

גאלב מג'אדלה: אני מתחיל לחשוד שזה מתואם בינך – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מג'אדלה, אני חושב – חבר הכנסת מג'אדלה, אני נכחתי פה לפחות פעמיים כששר התחבורה השיב בשעת שאלות.

יצחק וקנין: יצא שאני ישבתי פה.

יצחק וקנין: ואני יכול להגיד שנשאלו שאלות, רוב השאלות דווקא מחברי כנסת ממגזר המיעוטים, ואני חושב שכולנו רואים את העשייה.

יצחק וקנין: אני חושב שצריך לעשות עוד במגזר הזה, זה לא סוד.

יצחק וקנין: זה לא שהוא מזמין את השאלות והוא נותן את התשובות, זו המציאות האמיתית.

גאלב מג'אדלה: – – – זה יותר טוב – – –

ישראל כץ: בטוח חבר הכנסת מג'אדלה התכוון שאם – – – גם הוא היה מוסיף כמה שבחים; זו היתה כוונתו.

גאלב מג'אדלה: אני מתכוון – הלוואי שהחברים שלך היו – – –

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת .

יצחק וקנין: השואל הבא – חבר הכנסת סעיד נפאע, ואחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון.

קריאה: יישר כוח.

סעיד נפאע: תודה רבה.

סעיד נפאע: אז אני לא אאכזב את חבר הכנסת מג'אדלה.

סעיד נפאע: אני היום בנאום – אם יורשה לי, כאמור, על-ידי היושב-ראש – בנאום בן הדקה שלי אני התרעתי על אי-ביצוע התוכנית הנקראת תוכנית העצמת הכפרים הדרוזיים, והוצאתי מהתרעומת שלי דווקא את שר התחבורה.

סעיד נפאע: הבנתי מפורום ראשי הרשויות שאכן הוא היחידי שסייר, ולפחות פדה את החלק שהוא צריך לפדות במשרד התחבורה.

ישראל כץ: לא הבנתי – שאנחנו כן ביצענו.

סעיד נפאע: סליחה?

ישראל כץ: שאנחנו כן מבצעים.

סעיד נפאע: שר התחבורה.

סעיד נפאע: היחידי.

ישראל כץ: אה, אני.

ישראל כץ: כרגע זה אני, אוקיי.

סעיד נפאע: טוב, בכל אופן, לגבי שאלותי: 13,000 נהגים ממשיכים לנהוג תוך כדי פסילה, על-פי הפרסומים של משרד כבודו, ומשרדך פתח בפעולות אכיפה בשיתוף המשטרה.

סעיד נפאע: מה יכול כבודו לבשר בעניין?

סעיד נפאע: באותו הקשר, ניידות רבות "מתבזבזות" בצמתים ובקטעי דרך אך ורק כדי לצוד עבריינים קלים – מעין משמרות גבייה, במקום להתפרס ו/או לסייר במקומות המועדים לפורענות.

סעיד נפאע: האם למשרדך יד בזאת, ומהי מדיניות פריסת הניידות, אם כן?

סעיד נפאע: השאלה השלישית, האם אין מקום לחייב קבלנים זוכים בעבודה ביותר ממשמרת אחת כדי לזרז סיום עבודות בכבישים?

סעיד נפאע: ארבע – נכון הדבר שסידור התנועה הפנים-יישובית הוא מתפקידיה של הרשות המקומית בעיקר, אבל תִמרור הכפרים, ובמיוחד הערביים, הינו תפקיד המשרד.

סעיד נפאע: התנועה בתוך הכפרים הינה קטסטרופה, תרתי משמע.

סעיד נפאע: האם משרדך מתקצב ו/או תקצב את הרשויות בעניין?

סעיד נפאע: והשאלה האחרונה – מהי מדיניות המשרד, ומתי כן המשרד משקיע בתשתיות פנים-יישוביות?

סעיד נפאע: תודה רבה.

יצחק וקנין: אדוני השר, לפני שתשיב, אני רוצה לברך ברכה קצרה.

יצחק וקנין: יש לנו אורחים ביציע האורחים, נערים מבית-ספר תיכון במדינת ניו-יורק.

יצחק וקנין: אני רוצה לברך אותם בברכת ברוכים הבאים לארץ-ישראל.

יצחק וקנין: עלו והצליחו.

יצחק וקנין: אדוני השר יכול להשיב.

ישראל כץ: אני מצטרף לברכות.

ישראל כץ: תשובות לחבר הכנסת סעיד נפאע: שאלה 1, פעולות אכיפה בשיתוף המשטרה – להלן תמצית התשובה שהוכנה על-ידי סמנכ"ל תנועה במשרד התחבורה: ישנם כ-13,000 נהגים שרשיונם נפסל על-ידי רשות הרישוי ואשר לא הפקידו את רשיונם כנדרש.

ישראל כץ: סביר להניח כי חלקם ממשיך לנהוג.

ישראל כץ: לפיכך פתח משרד התחבורה, בסיוע המשטרה והרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, במבצע רחב היקף, הכולל את הפעילויות הבאות, המתבצעות ממש בימים אלה: משלוח הודעות בכתב לנהגים בדואר ובקשה להפקיד את הרשיון; משלוח הודעות טלפוניות לטלפונים הניידים ולטלפונים בבתים של אותם נהגים; קמפיין תקשורתי ברדיו, הקורא לנהגים להפקיד את הרשיון ולא לנהוג; מבצע אכיפה בשטח לאיתור נהגים בפסילה; מבצעים מיוחדים ממוקדים לאיתור נהגים שבוודאות נוהגים.

ישראל כץ: כבר בימים הראשונים שלאחר משלוח ההודעות החלו מאות נהגים להתייצב במשרדי הרישוי ולטפל בעניינם; רובם הפקידו את הרשיון.

ישראל כץ: במקביל, אותרו עשרות נהגים על-ידי שוטרים כשהם נוהגים.

ישראל כץ: חלקם אף הובא בפני שופטים.

ישראל כץ: משרד התחבורה יפרסם דוח סיכום למבצע.

ישראל כץ: שאלה 2, מדיניות פריסת ניידות משטרה – להלן תמצית התשובה שהוכנה על-ידי הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים: ככלל, האחריות על פריסת ניידות אגף התנועה היא מטבע הדברים של משטרת ישראל ולא של משרד התחבורה.

ישראל כץ: הניידות אינן מתפרסות באופן רנדומלי, ולבטח אינן משמשות מעין משמרות גבייה.

ישראל כץ: הניידות פועלות על-פי תוכנית עבודה שנתית שקובע אגף התנועה במשטרת ישראל, שבמסגרתה נקבעים: 1.

ישראל כץ: יעד מפגשי אזרח–שוטר.

ישראל כץ: האומדן הוא כ-2.5 מיליון מפגשים בשנה; 2.

ישראל כץ: יעדי אכיפה איכותית, כמו מהירות הולכי רגל, חגורות בטיחות, שימוש בטלפון סלולרי ועוד; 3.

ישראל כץ: עבירות בריונות, כמו עקיפה מימין בשול הדרך; 4.

ישראל כץ: אכיפה על-פי כלי-רכב – משאיות, אוטובוסים, וכו'.

ישראל כץ: בנוסף מופעלות הניידות על-פי מיקוד תאונות דרכים ואפיון גיאוגרפי של כל אחד מהמחוזות, על מנת לתת מענה מיטבי לאזורי פורענות מקומיים ומאפיינים נקודתיים, כמו אזורי בילוי בסופי-שבוע, בדיקות אלכוהול וכו'.

ישראל כץ: שאלה 3, זירוז עבודות בכבישים – להלן תמצית התשובה שהוכנה על-ידי החברה הלאומית לדרכים: במכרזים שמוציאה החברה הלאומית לדרכים יש מנגנונים מתקדמים לקיצור לוחות הזמנים, כגון מנגנוני קנס/פרס לתאריך סיום הפרויקט, מכרז מסוג עלות פלוס זמן, שבו הקבלן הזוכה נותן את הזמן הקצר ביותר המשוכלל.

ישראל כץ: מנגנונים אלו יוצרים תמריצים לקבלנים לעבוד בשתיים ואפילו בשלוש משמרות.

ישראל כץ: יש לציין כי לוחות הזמנים לכל פרויקט נקבעים על-ידי החברה הלאומית לדרכים, כאשר הנחת הבסיס היא עבודה בשתי משמרות.

ישראל כץ: אני יכול להביא לדוגמה את צומת המוביל, שהוא ממש כבר זמין פחות או יותר לתנועה משני הכיוונים; עושים כרגע השלמה, והוא ייחנך באופן רשמי, גם בנוכחות ראש הממשלה, ב-6 בספטמבר.

ישראל כץ: המחלף מוכן משום שאנחנו הנחינו את החברה הלאומית לדרכים לתמרץ את הקבלן על מנת שיקדים את סיום העבודות, ואכן העבודות הוקדמו בכחצי שנה; מתוכנן להיות רק בשנה הבאה.

ישראל כץ: אין צורך להסביר את החשיבות הבטיחותית, הכלכלית, התחבורתית, החברתית של פתיחת מכשול מהסוג הזה, שמהווה ציר מרכזי בגליל.

ישראל כץ: וכך בכל מכרז, זו הנחיה שלי, להקפיד על מנת לאפשר ביצוע במהירות הגדולה ביותר.

ישראל כץ: שאלה 4 – תמרור הכפרים הערביים.

ישראל כץ: להלן תמצית התשובה שהוכנה על-ידי סמנכ"ל תשתיות ופיתוח במשרד: ראשית, יש להדגיש שהסדרי תנועה פנים-יישוביים הם באחריות בלעדית של הרשות המקומית.

ישראל כץ: למרות האמור, ועקב היותי מודע למצב התמרור ביישובי המיעוטים, עם תחילת תפקידי – זה כבר אני, זה לא סמנכ"ל תשתיות – הנחיתי את גורמי המקצוע לתכנן תמרור בכל היישובים בגלל המצב שהיה.

ישראל כץ: בימים אלה, לאחר שהתכנון ואישורו הסתיימו, הוחל בביצוע תמרור ביישובים על-ידי חברות מנהלות מטעם המשרד ובתקצוב מלא של המשרד.

ישראל כץ: העבודות בנושא אמורות להסתיים בכל היישובים במהלך שנת 2011.

ישראל כץ: אני מדבר על היישובים הערביים, הדרוזיים, כל יישובי המיעוטים במדינת ישראל.

ישראל כץ: שאלה 5 – השקעה בתשתית פנים-יישובית.

ישראל כץ: להלן תמצית התשובה שהוכנה על-ידי סמנכ"ל תשתיות ופיתוח במשרד: קיימת חוברת נהלים משרדית שהופצה לרשויות המקומיות, ומתעדכנת לעתים, של קריטריונים מפורטים שעל-פיהם המשרד משתתף בביצוע פרויקטים תוך-יישוביים.

ישראל כץ: אני רק אוסיף בהערה: ביישובים הלא-יהודיים יש הקלה מאוד גדולה.

ישראל כץ: משרד התחבורה ככלל מבצע או פרויקטים בין-עירוניים לפי שיקולים כלכליים או קירוב פריפריות, או מבצע פרויקטים בטיחותיים בין-עירוניים, ובתוך העיר הוא רשאי ככלל או לבצע פרויקטים שיש להם היתכנות כלכלית, בעיקר בערים הגדולות שהרבה כלי רכב נעים שם וכו', או פרויקטים בגלל שיקולי בטיחות של מספרי נפגעים וסיכון.

ישראל כץ: ביישובים הלא-יהודיים הכלל הזה שונה.

ישראל כץ: משרד התחבורה רשאי לפעול בתוך היישובים על בסיס הצורך לפתח תשתיות.

ישראל כץ: לכן גם ההשפעה היא הרבה יותר משמעותית, והעיסוק בדרכים עצמן ובהרבה מיזמים תחבורתיים הוא הרבה יותר נרחב מאשר ביישובים היהודיים.

יצחק וקנין: אדוני מסתפק?

יצחק וקנין: שאלה נוספת.

יצחק וקנין: בבקשה.

יצחק וקנין: המיקרופון פתוח.

סעיד נפאע: כבוד השר, לגבי השאלה האחרונה, אני בשנות ה-90 הראשונות שימשתי ראש מועצת בית-ג'ן.

סעיד נפאע: היה קריטריון במשרד התחבורה שהמשרד משקיע למעשה בכבישים עוקפים, סובבים את הכפר, פשוט כדי להקל על המצוקה שבתוך הכפרים, בעיקר לתחבורה הציבורית.

סעיד נפאע: הקריטריון הזה עדיין קיים?

ישראל כץ: אני הקראתי לך את התשובה.

ישראל כץ: אני מניח שהקריטריונים קיימים.

ישראל כץ: בסופו של דבר מדובר על יכולת תקצוב.

ישראל כץ: ואני, שביקרתי – אם אתה מדבר על היישובים הדרוזיים, זה נכון גם לגבי מקומות אחרים – ביקרתי בכל יישוב לפחות פעם אחת במסגרת תפקידי, ופגשתי אותם פעמיים במשרדי, את ראשי המועצות.

ישראל כץ: אני די בקי בפרטים.

ישראל כץ: אנחנו התייעצנו עם ראשי הרשויות לגבי סדר העדיפויות הפנימי שלהם, משום שיכולנו לתקצב, ותקצבנו באמת ביד רחבה, אבל העדפתי להתייעץ עם ראשי הרשויות מה סדר העדיפויות, כמובן במסגרת הקריטריונים, וכך אנחנו מבצעים את הדברים, כולל ביישוב בית-ג'ן, שיש שם עוד פרויקט אחד שיש איזושהי בעיה שכרגע מנסים לפתור אותה – בהתייחס למכתבו של ראש המועצה, שהגיע אלי, וגם דיבר אתי, שהכול באמת בוצע.

ישראל כץ: יש כביש אחד שהביצוע מתעכב.

ישראל כץ: יש שם בעיות אובייקטיביות שאנחנו מנסים לטפל בהן.

ישראל כץ: בכל מקרה, העובדה היא שמתייעצים עם ראשי הרשויות, ואני הייתי נוכח בכל מקום בהתייעצויות מהסוג הזה – כמובן זה גם עם אנשי המקצוע של המשרד – לגבי סדר עדיפויות, וכך מבצעים את הדברים.

יצחק וקנין: תודה לשר התחבורה, תודה לחבר הכנסת סעיד נפאע.

יצחק וקנין: השואלת הבאה – חברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: אחריה – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

ישראל כץ: בבית-ג'ן אני ביקרתי ביחד עם חבר הכנסת מגלי והבה, בן היישוב, בביקור משותף, וביחד עסקנו בפתרון הדברים.

ישראל כץ: למען השקיפות אני חייב לציין את זה.

מגלי והבה: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת, אם היית מבקש לפני כן, הייתי מאפשר לך עוד לפני זהבה גלאון, אבל אני אאפשר לך בסיום השאלה של זהבה גלאון.

זהבה גלאון: אדוני השר, אדוני היושב-ראש, השאילתא שלי מתייחסת לפערי המחירים בתחבורה הציבורית בין קווים שמשרתים התנחלויות לבין קווים הפועלים בשטח ישראל.

זהבה גלאון: אני רוצה ליידע את המליאה שלפני כמה שבועות "שלום עכשיו" חשפו פערים מאוד גדולים במחירי נסיעה בתחבורה הציבורית בין קווים שמשרתים התנחלויות ביהודה ושומרון לבין קווים שמשרתים יישובים בשטח ישראל, גם אם מדובר במרחקים דומים.

זהבה גלאון: אני רוצה לתת דוגמאות: נסיעה מסובסדת בין ירושלים לתל-אביב באורך של 60 קילומטר עולה 20 שקלים, ואילו נסיעה באורך כמעט זהה להתנחלות טלמון עולה 8.6 שקלים; נסיעה בין ירושלים לשדרות, שאורכה 87 קילומטר, עולה 36 שקלים, ואילו נסיעה בין ירושלים לבין ההתנחלות אלון-מורה, שאורכה 84 קילומטר, עולה 16 שקלים ו-30 אגורות בלבד.

זהבה גלאון: העמדה הרשמית של משרד התחבורה בזמנו, או עמדה שמבקשת להצדיק את הנתונים האלה, היא שהפערים האלה נובעים מרצון שהיה בתחילת העשור הקודם לעודד נסיעה באוטובוסים ממוגנים על חשבון שימוש ברכב פרטי ביהודה ושומרון.

זהבה גלאון: זה באמת היה הגיוני אז, אדוני, כולנו רוצים להגן על כולם, אבל בעיקר על אנשים שמשתמשים באוטובוסים ביהודה ושומרון ועל זה אין חולק, גם אם יש מחלוקת פוליטית על עצם קיום ההתנחלויות.

זהבה גלאון: אבל היום, אדוני השר, אי-אפשר לומר שזה תואם את המציאות הקיימת.

זהבה גלאון: אנחנו יודעים שהמצב הביטחוני בשטחים – – –

יצחק וקנין: גברתי השואלת, כמה שאפשר לקרוא את הטקסט כפי שהוא, כי אחרת השאלה תהיה ארוכה מדי.

יצחק וקנין: הייתי מציע – הנוהג בשאילתות לקרוא את הטקסט כפי שהוא.

זהבה גלאון: בסדר, אדוני, אני מקבלת את הצעתך.

זהבה גלאון: מכיוון שאני חושבת שאין צידוק לאפליית מחירים בוטה כל כך, אני מבקשת לשאול שלוש שאלות:

זהבה גלאון: האם משרד התחבורה מתכוון לבטל את אפליית המחירים בין קווי ההתנחלויות לקווים בישראל?

זהבה גלאון: שאלה שנייה – מה ההצדקה שמוצא המשרד להשאיר את אפליית המחירים על כנה בשנים האחרונות לאור השתנות הנסיבות?

זהבה גלאון: האם הופעל על המשרד לובי של נציגי המתנחלים, למשל?

זהבה גלאון: שאלה אחרונה – מדוע לא יושקעו תקציבי המשרד בסבסוד נסיעות ותגבור התדירות ליישובים במצב סוציו-אקונומי נמוך על חשבון התנחלויות מבוססות ומבודדות?

זהבה גלאון: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

ישראל כץ: תודה, אדוני היושב-ראש.

ישראל כץ: אני חושב שבחיים גם צריך הגינות.

ישראל כץ: הרי נכחת כאן, חברת הכנסת גלאון, כאשר במקרה ולא במקרה היו שואלים רבים ששאלו על היישובים הלא-יהודיים.

ישראל כץ: אני מניח ששמעת גם את רוב התשובות וראית קו ברור של טיפול ענייני, של העדפה מתקנת, כל דבר בהתאם לאופיו ולנסיבות שלו.

ישראל כץ: כמו שיש יישובים לא-יהודיים שאחת הבעיות הקשות שלהם זה תשתיות והיפגעות גבוהה בתאונות דרכים, ולכן ההשקעה בשני התחומים האלה היא מעל ומעבר לכל פרופורציה לגבי יישובים אחרים שאינם יישובי מיעוטים – אגב, כולל גם הכנסת תחבורה ציבורית מסובסדת לתוך היישובים, דבר שמשום מה לא קרה מאז קום המדינה, בלי קשר לממשלות שהיו.

ישראל כץ: לכן, כאשר יש ציבור שנמצא במקום מסוים ויש נימוק למחירים מסוימים שבאים לענות על הבעיה המרכזית – וזו ביטחון – הנימוק הזה הוא נימוק שהוא לגיטימי לחלוטין.

ישראל כץ: גם אני לא מערב סוגיות מדיניות בטיפול באוכלוסיות כאלה ואחרות, ואני עושה את זה אפילו בצורה יותר נרחבת מאשר עשו קודם לכן.

ישראל כץ: לגופו של עניין, אני חייב לומר את אותה תשובה שהוכנה על-ידי המשנה למנכ"ל המשרד: על-פי הנחיות הצבא, הנסיעה בצירי הנסיעה בשטחי יהודה ושומרון מבוצעת בעיקר באוטובוסים ממוגני ירי עדיין – זה לא השתנה; אני יודע, כי טיפלתי לאחרונה גם במקומות שלא נמצאו מספיק אוטובוסים – וזאת על מנת למנוע אפשרות של פגיעה בציבור.

ישראל כץ: הנסיעה באוטובוסים חוסכת עלויות רבות וגבוהות בהרבה למדינה, מכיוון שהיא מקטינה ואף מבטלת את הצורך בהצבת כוחות צבא בצירים ובליווי האוטובוסים הלא-ממוגנים על-ידי הצבא, ואין חולק שעלויות אלו או עלות מיגון רכבים פרטיים, שזה דבר שעמד על הפרק בזמנו, גבוהות עשרות מונים מהסכום המתוקצב על-ידי המשרד.

ישראל כץ: ראוי לציין כי ההנחה בתעריפי הנסיעה הגדילה בשיעור ניכר את מספר המשתמשים בתחבורה הציבורית בקווים אלו.

ישראל כץ: על-פי אומדני המשרד, במהלך העשור האחרון גדל מספר המשתמשים בשיעור של כ-80%.

ישראל כץ: אין חולק שהמעבר לשימוש בתחבורה הציבורית על חשבון רכב פרטי חסך למדינה עלויות רבות, הן בנפש והן עלויות ברכוש, וכי הפדיון הנוסף מימן את רוב עלות ההנחה.

ישראל כץ: לאור האמור לעיל תקציב המשרד הינו מינורי וזול ביחס לכל חלופה אחרת.

ישראל כץ: בשנים האחרונות מקודמת רפורמה רחבת היקף בתחבורה הציבורית, הכוללת תחרות והפרטה של אשכולות התחבורה הציבורית.

ישראל כץ: הפועל היוצא מכך, וזאת הנקודה החשובה, הוא פערים במחירי הנסיעה בין האשכולות השונים בלא כל קשר למרחקים בין המוצא ליעד – אני לא מדבר על יישובי יהודה ושומרון כרגע.

ישראל כץ: כך, לדוגמה, נסיעה בין באר-שבע לתל-אביב עולה 16.5 שקלים, ולעומת זאת נסיעה בין ירושלים לתל-אביב, שהיא קצרה משמעותית – המחיר הינו 20 שקלים.

ישראל כץ: אנחנו גם ביצענו, ערב פסח, מבצע של הנחות ליישובי הפריפריה בקווים למרכז הארץ ולירושלים, הנחות של עד 30%.

ישראל כץ: קבעתי מחיר גג של 45 שקלים, במקום המחיר המקסימלי, שהיה 65 שקלים, לנסיעות בין-עירוניות, ובתקופה הקרובה אנחנו משלימים את הרפורמה הזאת בהנחה לנסיעות בתוך מרחבי הפריפריה עצמה ולערים הגדולות מהפריפריות.

ישראל כץ: לפיכך, המדיניות של הוזלה במקומות מרוחקים – דיברת על יישובים מרוחקים במקרה הזה – גם כן קיימת, וגם המדיניות של מציאת פתרונות ממוקדים.

ישראל כץ: במקרה זה יוצא שמי שתכנן והחליט על הדבר זה לא משרד התחבורה בראשותי, נדמה לי זה היה – אני לא בטוח שהשר היה ממפלגתי אפילו, נראה שלא.

שי חרמש: הוא פעם היה במפלגתך.

ישראל כץ: לא, המדיניות הזאת היתה כבר לפני עשר שנים, מאחר שנסיעות במרחבים ממוגנים, בדיוק אותו צורך ואותו מצב קיים ולא השתנה הנימוק הביטחוני.

ישראל כץ: ובנוסף לזה הבאתי דוגמאות, ואני יכול להביא עוד הרבה – כרגע אין צורך – למתן הנחות והתחשבות באוכלוסיות כאלה ואחרות.

ישראל כץ: ובכלל, המגמה – למשל עכשיו, היום, הכריז ראש הממשלה על מתן הנחה לסטודנטים.

ישראל כץ: קודם היתה הנחה לסטודנטים בנסיעות באוטובוסים ורכבות, אבל רק למי שהיה לו כרטיס שנתי או סמסטריאלי, ועכשיו גם בנסיעות מזדמנות, שרבים נוסעים בהן, תינתן הנחה של 50%.

ישראל כץ: זו הטבה בסכומים מאוד משמעותיים, כי המדינה חושבת שצריך לעודד סטודנטים לנסוע בתחבורה ציבורית וללוות את השלב הזה בחייהם שבו הם עדיין לא התבססו וגם רוצים לגור לפעמים במקומות פחות יקרים – לאפשר להם להגיע בזול יותר ליעדים שלהם.

ישראל כץ: אני חושב שאותו חלק של משפט שאמרת תוך כדי הדברים – גם למי שאת קוראת "מתנחלים", וזה בסדר גמור, גם להם הגיעה, לפחות בתקופה ההיא, התחשבות בתנאים המיוחדים.

ישראל כץ: אני פשוט אומר שהתנאים האלה עדיין קיימים, ולדעתי המדינה מטפלת בנושא הזה בצורה נכונה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מסתפקת?

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון, תודה לשר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איתן כבל יקרא את השאלה – אני אאפשר שאלה קצרה לחבר הכנסת מגלי והבה.

איתן כבל: אין בעיה, אני פה.

יצחק וקנין: סגן יושב-ראש הכנסת, בבקשה.

יצחק וקנין: שאלה קצרה.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, אדוני שר התחבורה, שנתיים וחצי זה הרבה זמן, ואתה בתפקיד כבר שנתיים וחצי.

מגלי והבה: היום קשה לתת מחמאות לאלה שלא מגיע להם, אבל אלה שמגיע להם – כשר בממשלת ישראל הוכחת שבשנתיים וחצי לקחת את המשימות עליך, וכל מה שהתחייבת, ביצעת.

מגלי והבה: אילו הדבר היה נעשה במשרד השיכון, אולי היינו בסרט אחר.

ישראל כץ: לגבי בית-ג'ן התחייבנו ביחד.

מגלי והבה: בבית-ג'ן אני הייתי אורח אתך, בהחלט.

מגלי והבה: כדי לא לדבר באוויר – צומת ראמה – 18 מיליון שקלים – עכשיו קל לתחבורה בצומת.

מגלי והבה: כשאנחנו עולים לבית-ג'ן, לרחוב 15 ו-17 – התכנון מסתיים, רק מחכים לאישור התקציבי, אני מניח שיגיע בתוך שבוע, שבועיים – תחבורה ציבורית הנכנסת ליישוב.

מגלי והבה: מה שעדיין מפריע לי, ומכאן אני פונה אליך, שעשו שם שינוי בשילוט.

מגלי והבה: יש מי שמתכנן שילוט – הוריד את השלט של בית-ג'ן.

מגלי והבה: אתה נוסע על הכביש הראשי, אתה לא יודע – – –

ישראל כץ: את זה לא נאפשר, בטוח נטפל בזה מייד.

מגלי והבה: אז אני – – –

ישראל כץ: בית-ג'ן על המפה ותישאר על המפה.

מגלי והבה: אני לא יודע למה הורידו את זה ושמו שילוט אחר.

ישראל כץ: אולי מכינים שלט יותר יפה.

מגלי והבה: נחכה ונראה.

מגלי והבה: הדבר השני, אדוני, ברשותך, הנושא של הכביש והרכבת שבאזור ג'למה והצומת שם.

מגלי והבה: אפשר להגיע להסדר עם התושבים, חקלאי דאליה ועוספיא, אפשר לשבת אתם ולסגור את העניין.

מגלי והבה: יש להם רצון לפתור את הבעיה, הם בעד התשתיות, הם בעד הפיתוח.

מגלי והבה: אני יודע שבחלק מהדברים, אפילו נגיד המשא-ומתן עם הרכבת, זו חברה שהיא חברה ציבורית, אבל יש דברים שהם בשליטתך.

מגלי והבה: אנא אל תיתן להם סיבה לכעוס, ובצדק, כי מי שמפקיעים לו קרקע, הוא צריך את התמורה והוא צריך מה שמגיע לו בדין.

מגלי והבה: אני מבקש התייחסות לנושא, למרות שזאת הפתעה ולא הכנתי אותך לתשובה מראש.

מגלי והבה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מגלי והבה.

ישראל כץ: א.

ישראל כץ: תודה על הדברים בחלק הראשון.

ישראל כץ: אני לא מכיר דרך אחרת.

ישראל כץ: אם מתחייבים – זה רק אחרי שיודעים שאפשר לבצע, ואז צריך לוודא שמבצעים, וכך אנחנו עובדים.

ישראל כץ: לגבי האדמות, ראש הממשלה עצמו ייחס לזה חשיבות וריכז את הטיפול, ביחד עם מנכ"ל משרדו, והיום יש חברות שעוסקות בזה.

ישראל כץ: ההנחיה היא לבצע תיאום ולהגיע להבנות; לבצע את הפרויקט תוך שמירת הזכויות ופיצוי באדמות או בכל מה שנדרש.

ישראל כץ: וכמו שאמרת, בסופו של דבר הרכבת והכביש הם לטובת היישובים עצמם.

ישראל כץ: אחרי שתיפתר הבעיה אין ספק שזה יגרום לשגשוג, פיתוח, הבאת מפעלים ועסקים שיהיה להם אינטרס הרבה יותר גדול לבוא ולהתמקם במקום.

ישראל כץ: אני בטוח שיימצא פתרון ונעשה את הדברים.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מגלי והבה, תודה לשר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איתן כבל ישאל במקום חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יצחק וקנין: בבקשה.

ישראל כץ: יש חילופי מחנות בעבודה?

יצחק וקנין: היושב-ראש אישר את ההחלפה, שאיתן כבל ישאל.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אני כבר רגיל, אני מכיר את המרחק הקצר מהמקום שלי, אז אני עושה את זה בכבוד.

איתן כבל: שאלה ראשונה – העלאת אופניים לרכבת: ביום 21 באוקטובר 2009 עדכן שר התחבורה את חברי ועדת הכלכלה של הכנסת על הנחייתו להנהלת "רכבת ישראל" לאפשר העלאת אופניים לרכבת, אולם מאז ההנחיה אינה מיושמת.

איתן כבל: מתי תיושם הנחיית משרדך?

איתן כבל: באילו קווים ובאילו שעות תתאפשר העלאת האופניים?

איתן כבל: אם יורשה לי, אני כבר אשאל את שלוש השאלות, ברשותך.

איתן כבל: 2.

איתן כבל: הנתיב המהיר בתל-אביב – לאחרונה פורסם כי נתיב האגרה החדש בכביש מס' 1 עובר על גבי אחד מהנתיבים הקיימים בכביש, בקטע של כמה מאות מטרים בסמוך למחלף קיבוץ-גלויות, דבר שהפחית את מספר הנתיבים הציבוריים בקטע זה משלושה לשניים.

איתן כבל: מכך עולה כי לכאורה הופקע נתיב ציבורי מהציבור הרחב לטובת אלה שיכולים לשלם על השימוש בנתיב האגרה, כלומר חופש התנועה הציבורי מופרט ונמכר לבעלי האמצעים.

איתן כבל: האם וכיצד יש בכוונתך לפעול על מנת להבטיח שהציבור הרחב, שאינו יכול או שאינו מעוניין לשלם על הנסיעה בנתיב האגרה, לא ייפגע כתוצאה מההפקעה?

איתן כבל: ושאלה שלישית – הרפורמה בגוש-דן, בתח"צ.

איתן כבל: כמה ימים לאחר תחילת הרפורמה המסיבית בתחבורה הציבורית בגוש-דן נעלמו דיילי ההסברה מהתחנות, עדיין אין מפות מעודכנות, אין שלטים מעודכנים על התחנות.

איתן כבל: בחלק מהמקומות השלטים צוירו בכתב יד.

איתן כבל: כמו כן, לא הונפקו חומרי הסברה בשפות אחרות – חוץ מאשר בעברית, וזאת אף-על-פי שחלק לא מבוטל ממשתמשי התחבורה הציבורית אינו דובר את השפה.

איתן כבל: כיצד ומתי מתכוון המשרד לתת את המענה הדרוש בתחום ההסברה לגבי השינויים בתחבורה הציבורית?

איתן כבל: ומדוע לא נערך לכך המשרד מבעוד מועד?

איתן כבל: האם וכיצד המשרד מתכוון ליישם בהקדם את המשוב מהציבור לשינויים שנערכו, והאם המשרד מתכוון לתקן שינויים שגרמו לפגיעה בתושבים בשכונות מסוימות?

איתן כבל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: ישיב שר התחבורה.

ישראל כץ: התשובות מיועדות לחברת הכנסת, אבל שלוחי מצווה אינם ניזוקים, זה הכלל, אדוני הרב וקנין.

ישראל כץ: למשל, לא אתה מתחת ביקורת על הרפורמה בטרם היא יצאה לדרך ולא אתה תמכת בה קודם, ורק כשהתחילו – אז שינית את טעמך.

ישראל כץ: שאלת בשם השואלת, אז אני חייב לומר.

ישראל כץ: לגבי העלאת אופניים לרכבת, תמצית התשובה שהוכנה על-ידי חברת "רכבת ישראל": ההנחיה בדבר העלאת אופניים לרכבות קורמת עור וגידים בימים אלו ממש.

ישראל כץ: לאחרונה התבצע פיילוט ראשוני, אשר הסתיים בהצלחה, ובעקבותיו סוכם על סוג מתקן העגינה.

ישראל כץ: אנו מצויים כעת בשלבי מכרז ההתקשרות – זה הרכבת, כן – התקשרות עם ספק להתקנתו.

ישראל כץ: במקביל הוחל בתהליך של הצעות מחיר מספקים העוסקים בנושא, ובחירת ספק זוכה צפויה תוך פרק זמן של כחודש ימים.

ישראל כץ: עם התקנת מתקני העגינה על-ידי הספק הזוכה יחל השלב הראשוני, ובו תתאפשר העלאת אופניים לרכבות בקו תל-אביב–הוד-השרון, תחת הסייגים הבאים: העלאת האופניים תתאפשר רק ברכבות מסוג קומתיים – דאבל D – ורק לקרונות המסומנים כקרונות לאחסון אופניים – קרונות המותאמים לנכים – כאשר האופניים מעוגנים וקשורים היטב, למען מניעת פציעות אפשריות לציבור הנוסעים.

ישראל כץ: הימים שבהם תתאפשר העלאתם לרכבות יהיו ימים ראשון עד חמישי בשעות 10:00–14:00 ו-19:30–22:00.

ישראל כץ: תקופת הפיילוט תימשך כחודשיים ולאחריה תתקבל החלטה בדבר המשך הפעילות בנושא.

ישראל כץ: שאלה 2, הנתיב המהיר בתל-אביב – להלן תמצית התשובה שהוכנה על-ידי המשנה למנכ"ל המשרד: אין מדובר בהוספת נתיב שלישי לכביש מס' 1 במסלול מערבה אלא בהרחבת המסלול לצורך הרחבת שול ימני והרחבת המפרדה בין שני הנתיבים לנתיב המהיר, כל זאת בסמוך למחלף קיבוץ-גלויות.

ישראל כץ: חיבור הנתיב המהיר בהמשכיות לנסיעה לתוך כביש 20, תוך כדי צמצום שלושת הנתיבים בכביש מס' 1 לשני נתיבים בכביש מס' 20, הינו פתרון הגיוני להתמזגות שני הכבישים, כביש מס' 1 – שני נתיבי נסיעה רגילים עם נתיב מהיר, וכל זאת לפני ההתמזגות עם כביש מס' 20.

ישראל כץ: בכך מתבטאת היטב ההעדפה של תחבורה ציבורית: קווי תחבורה ציבורית סדירים, רכבי "שאטל" היוצאים ממגרש ה"חנה וסע" וכו', המהווים בסיס להצדקת יצירת הנתיב המהיר.

ישראל כץ: אני מדגיש עוד פעם שהנתיב המהיר, שרכב פרטי שרוצה לנסוע בו משלם תעריפים משתנים בהתאם לשעות העומס, התחבורה הציבורית, האוטובוסים ומוניות השירות בקו ירושלים–תל-אביב, נוסעים בו חינם וחוסכים זמן רב.

ישראל כץ: זה נתיב התחבורה הציבורית המוגן ביותר שיש היום במדינת ישראל, והאפקטיבי ביותר.

ישראל כץ: הגודש הנוצר בציפוף התנועה לשני הנתיבים אינו מהווה גורם מסוכן.

ישראל כץ: לעומת זאת, נתיב מהיר המסתיים באופן פתאומי במפגש עם נתיב גדוש עלול לגרום למצבים לא בטיחותיים ואף להיווצרות גודש לאורך הנתיב המהיר עצמו.

ישראל כץ: מכל מקום, בשלב הנוכחי לא נצפו אורכי תור חדשים וארוכים בכביש מס' 1 לעומת לפני פתיחת הנתיב המהיר.

ישראל כץ: אגב, כרגע מסדירים את עניין 600 המטרים האחרונים שלא התאפשרו עקב בעיות תכנוניות וכרגע כבר נמצאים בעבודה, גם כדי להרחיב.

ישראל כץ: בוא נאמר באופן כללי, מאחר שהתקשורת לא מסקרת את הנתיב המהיר, חבר הכנסת כבל, מה זה אומר?

ישראל כץ: שהפרויקט מצליח.

ישראל כץ: אז אתה יודע שלפני פתיחתו, במהלך פתיחתו, דנו, הזהירו ואמרו.

ישראל כץ: קיבלתי את ההחלטה, הפרויקט היה תקוע באמצע, שזה המצב הגרוע ביותר, הוא התחיל לפעול, והתוצאות שלו מרשימות, גם בשימוש בתחבורה הציבורית, גם ב"שאטלים" – ולמעלה מחצי החניון כבר מלא.

ישראל כץ: באים, חונים בחינם, מוסעים בחינם לתל-אביב ומוחזרים בחינם.

ישראל כץ: זה דבר שיש לו חשיבות רבה ביותר, והפרויקט הזה, בכל קנה מידה, מספרי הרכבים וכו', נחשב כהצלחה מובהקת.

ישראל כץ: לגבי הרפורמה בתחבורה הציבורית בגוש-דן – על-פי תוכנית הרה-ארגון שהוצגה בפני, הרפורמה נחוצה לתחבורה הציבורית על מנת להתמודד עם האתגרים התחבורתיים והתנועתיים של המאה ה-21 ועם הירידה בהיקף השימוש בתחבורה הציבורית בשנים האחרונות, כאשר בגוש-דן זה הגיע ל-18% בלבד של שימוש.

ישראל כץ: עקרונות התוכנית יושמו קודם לכן, לא במדינת תל-אביב אומנם, שמושכת הרבה תשומת לב, אבל בירושלים ובחיפה, בעיר הבירה ובבירת הצפון, בהצלחה רבה, ואף גרמו להיפוך המגמה ולגידול מספר הנוסעים בתחבורה הציבורית.

ישראל כץ: לצורך הסברת השיטה והמערך החדש העמדנו לרשות האזרחים אמצעי מידע רבים ומגוונים, כגון מוקד טלפוני ארצי שמספרו 8787* הנותן מענה בשפות עברית, רוסית ואנגלית ולבעלי מוגבלויות כגון כבדי ראייה.

ישראל כץ: בנוסף, ישנו אתר אינטרנט ובו פירוט מסלולי כל הקווים מנקודה לנקודה, בתוספת לוחות הזמנים ומעברים בין הקווים השונים.

ישראל כץ: כמו כן חולקו עלוני הסברה באמצעות דיילים הדוברים שפות שונות והוצבו באלפי תחנות אוטובוסים.

ישראל כץ: כמו בכל שינוי, גם תהליך בסדר גודל כזה מעורר הדים רבים ואף התנגדויות.

ישראל כץ: אני יכול רק לציין שבהתאם לנתונים שנאספו עד כה, וכמובן ייאספו בעתיד, אנחנו נערוך מקצים לשיפורים ולבחינת התהליך בכמה נקודות זמן.

ישראל כץ: כמו שהודעתי מראש, כשבועיים לאחר ההתחלה תתקבל החלטה על מקצה שיפורים ראשון, ואכן ב-5 באוגוסט יבוצע מקצה של תיקונים בהתאם ללקחים ולהתאמות, ובתוך כשלושה חודשים, עם איסוף נתונים אובייקטיביים, אחרי שהנהגים ישלימו את לימודיהם והחברות יפעלו באופן אופטימלי, ובעיקר ציבור המשתמשים ילמד את השיטה, אז אפשר יהיה לבחון את האפקטיביות.

ישראל כץ: אין לי ספק, מהדיווחים, שההחלטה היתה נכונה.

ישראל כץ: היא באה על רקע מצב קשה בתחבורה הציבורית.

ישראל כץ: יושב כאן חבר הכנסת דב חנין.

ישראל כץ: כבר אמרתי פעם, שהוא בטעות כמעט ניצח את רון חולדאי – – –

דב חנין: לא בטעות.

ישראל כץ: לא בטעות, הוא תמיד אומר.

ישראל כץ: אבל נושא התחבורה המרכזית היה נושא מרכזי בדיון הציבורי בתל-אביב.

ישראל כץ: היו עשר שנים שלא בוצעו מיזמים תחבורתיים חדשים בתל-אביב.

ישראל כץ: נכנסתי לתפקידי, הרכבת הקלה, הקו מפתח-תקווה היה תקוע.

ישראל כץ: התחבורה הציבורית, אותן רפורמות שדיברו, היו תקועות.

ישראל כץ: ואני לקחתי על עצמי – הנתיב המהיר היה תקוע, מחלף אם-המושבות היה תקוע, הרבה דברים היו תקועים.

ישראל כץ: אז את זה הייתי צריך לזרז ובמקומות אחרים הייתי צריך לקבל החלטות, והדברים יצאו לדרך.

ישראל כץ: השינוי, הרפורמה הזו, התקשורת עסקה בזה, וזה טוב מאוד, כי זה עורר עניין ודיון וגם אינפורמציה הגיעה דרך הדיון הזה.

ישראל כץ: הדבר שאותי הטריד ומטריד כל הזמן זה המבוגר, המבוגרת, הצעירה, העולה, העולָה, וכל אחד מהמשתמשים שנגרם לו קושי.

ישראל כץ: אלה האנשים שאני רואה לנגד עיני, הם האנשים שאני פועל ומפעיל את המערכת כדי להקל עליהם, ללמד אותם, להרגיל אותם וגם לתקן, בהחלט בהתאם לצרכים שלהם.

ישראל כץ: למשל גילינו את ה"בת-ימון", שהוא מרכז רפואי שלא מעט מתושבי בת-ים וחולון משתמשים בו, דבר שלא נלקח קודם בחשבון, וכבר עכשיו בתיקונים הוא יילקח בחשבון.

ישראל כץ: הוריתי לתגבר ולפתור כל בעיה שקשורה לאוניברסיטה, לבתי-חולים, כולל מה שהזכרתי קודם לכן, והדברים האלה מטופלים.

ישראל כץ: אני חייב לציין את העבודה המסורה של כל הגורמים המקצועיים שעוסקים במלאכה.

ישראל כץ: יום ולילה הם מתמסרים לנושא הזה.

ישראל כץ: כמובן, מנכ"ל המשרד ואני מנחים.

ישראל כץ: אני פעמיים ביום לפחות – חבר הכנסת כבל, בשם זו שאתה מייצג: פעמיים ביום לפחות, בבוקר ובערב, אני בודק מה קורה, מה אחוז הביצוע של חברת "דן" ושל החברות האחרות, מה התדירויות, החפיפה בין התכנון לבין מה שקורה, וכל הזמן הדברים נבדקים.

ישראל כץ: כי אין לי ספק שהמהלך הזה היה נדרש, והמהלך הזה חייב להצליח.

ישראל כץ: הוא ישמש בסיס מצוין לשיפור רמת התחבורה הציבורית בגוש-דן, משום שעל הבסיס הזה גם הכנסנו את הכרטיסים החכמים עכשיו.

ישראל כץ: המעבר בין החברות זה לא דבר פשוט.

ישראל כץ: על הבסיס הזה כבר בשנה הבאה ניצור שיטה שמדלגת, ואפשר לעלות מכל הדלתות, ומדלגים על הנהג, כמו בחו"ל, עם פיקוח – חבר הכנסת וקנין בימים האלה סייע להעביר את החוק שמתייחס לרכבת הקלה אבל מתייחס גם לאפשרות פיקוח על עולים לאוטובוסים.

ישראל כץ: אנחנו נשים שלטים אלקטרוניים בתחנות, שייתנו אינפורמציה בזמן אמת על הגעת האוטובוסים.

ישראל כץ: אנחנו נביא תחבורה ציבורית מודרנית למדינת ישראל.

ישראל כץ: אין כמעט אלטרנטיבה אחרת.

ישראל כץ: ציינתי גם את הרכבת הקלה, שעוד השנה העבודות כבר יבוצעו בשטח, קו פתח-תקווה–בת-ים, שעתיד להסיע כ-150 מיליון נוסעים בשנה.

ישראל כץ: אנחנו מוציאים בקרוב לפועל את תוכנית ה-BRT, אלה האוטובוסים המאוד-גדולים עם עדיפות ברמזורים, מעין רכבת קלה על גלגלים, בשלושה מוקדים, מכפר-סבא דרך אזור רעננה, הרצלייה, לתל-אביב; מרחובות, נס-ציונה, ראשון, חולון לתל-אביב; באזור נתניה.

ישראל כץ: כל המכלול הזה אמור להביא תחבורה ציבורית מודרנית.

ישראל כץ: אני, חבר הכנסת כבל, לוקח את האחריות.

ישראל כץ: אני התייצבתי, לקחתי תוכנית שדיברו עליה עשר שנים, מסיבות כאלה ואחרות לא ביצעו אותה.

ישראל כץ: כל מומחי התחבורה המליצו עליה, מומחים מהארץ, מחו"ל.

ישראל כץ: היה ברור מראש שאם זה יצליח ב-80%, זה יהיה הישג גדול.

ישראל כץ: עבדתי בזמנו עם אריק שרון, בתחילת שנות ה-80, ולמדתי ממנו דבר אחד: תוציא דברים לדרך, תבצע ב-80% הצלחה ותתקן את ה-20%, אל תחכה ל-100% תיאורטי שלא יקרה לעולם, וגם בסוף זה לא יהיה 100% בביצוע.

ישראל כץ: וזו הדרך, זה מה שעשינו.

ישראל כץ: זה יצא לדרך, מה שצריך לתקן, מתקנים.

ישראל כץ: תמיד אפשר להסביר טוב יותר.

ישראל כץ: בכל זאת, דיילים שאתה לוקח אותם לעבודה של כמה ימים, אתה לא עושה להם חודש הכשרה.

ישראל כץ: הם חילקו את החומר.

ישראל כץ: היה כאן מאמץ, היו תשדירים כאלה ואחרים.

ישראל כץ: תמיד ברגע האמת אנשים מחפשים את התשובות באותו רגע.

ישראל כץ: אגב, בקרוב אנחנו מבצעים את המהלך של פתיחת הרכבת הקלה בירושלים תוך שילוב האוטובוסים.

ישראל כץ: בהתחלה לא תהיה עדיפות רבה ברמזורים, כי הזכיינים לא הצליחו להביא את עצמם למיומנות שהם התחייבו עליה, אבל צריך כבר להוציא את הפרויקט הזה לדרך, אחרי כמה שנים.

ישראל כץ: תוך כמה חודשים גם זה ישופר.

ישראל כץ: גם כאן תהיה רפורמה באוטובוסים, שאמורים להזין.

ישראל כץ: מפיקים לקחים עכשיו כדי לשפר עוד יותר את ההסברה.

ישראל כץ: אבל תמיד כשאנשים מגיעים לאותו יום, באותו יום הם רוצים לדעת מה קורה.

ישראל כץ: כמה שתנסה להכין קודם – אני תמיד מביא דוגמה של חלוקת ערכות כנגד נשק כימי.

יצחק וקנין: ערכות המגן.

ישראל כץ: ערכות המגן.

ישראל כץ: הרי מפרסמים את זה בצורה שאין כמוה.

ישראל כץ: החשיבות היא הצלת חיים.

ישראל כץ: כמה לוקחים את זה בטרם קורה משהו?

ישראל כץ: אולי 50% וגם פחות.

ישראל כץ: כלומר, כמה שלא תעשה, ותמיד טוב לעשות, ברגע שזה מתחיל, אנשים מתעוררים ומקבלים.

ישראל כץ: בכל מקרה, אני עוקב אחרי הדבר, ואם כבר ייצגת את חברת הכנסת יחימוביץ, אני אומר בהתחלה ואני אומר גם עכשיו, ואתה יכול למסור לה שהיו בכנסת דיונים עוד לפני תחילת הרפורמה וכל חברי הכנסת תמכו בעיקרון הזה.

ישראל כץ: זאת לא חוכמה וזה מאוד לא טוב כמה ימים, כשמתחילה ביקורת – ומצד עיתונאים זה בסדר גמור, זה תפקידם לעסוק ולמצוא ולהתריע – פתאום לרכוב על איזה גל, לבוא ולהתריע ולהגיד: תעצור, אל תוציא לדרך.

ישראל כץ: ממה שאני למדתי איך מבצעים דברים, זאת לא הדרך.

ישראל כץ: אם הייתי עוצר את זה, ודאי שהתוצאות היו חמורות ביותר.

ישראל כץ: לכן צריך אורך רוח וצריך גם יכולת לקבל החלטות ולעמוד מאחוריהן, ברגע שמשוכנעים שההחלטות נכונות.

ישראל כץ: בכל מקרה, אני בטוח שיש כמה ראשי ערים בולטים, או אחד בולט, שעוד כמה חודשים גם יבוא ויתייצב וגם יגיד שהוא הוביל את המהלך הזה.

ישראל כץ: אין לי שום בעיה עם זה, גם אם כרגע הוא מותח פה ושם ביקורת.

ישראל כץ: אני אחראי, אני עומד מאחורי הדבר הזה, זה לטובת הציבור.

ישראל כץ: אנחנו רואים, גם בימים האלה: הכי גרוע זה לא לקבל החלטות.

ישראל כץ: צריך לקבל החלטות, צריך להתייצב מאחורי ההחלטות וצריך להביא לשיפור של דברים, וזה מה שאני חושב שאני עושה כאן במהלך הזה.

יצחק וקנין: תודה לאיתן כבל, תודה לשר.

יצחק וקנין: השואלת הבאה – חברת הכנסת עינת וילף.

עינת וילף: תודה רבה לך.

עינת וילף: אגב, תוספת לנושא של הנתיב המהיר: אני אשמח לדעת למה הוא נבנה באופן שלא מאפשר למי שעוזב את שדה התעופה לוד או רוצה לרדת בקיבוץ-גלויות לעשות בו שימוש, אבל – – –

ישראל כץ: ההערה הזאת נכונה.

ישראל כץ: זה ככה תוכנן מלכתחילה, זאת אומרת זה לא דבר שיכולתי לשנות אותו תוך כדי הפתיחה.

עינת וילף: אפשר לקצר – – –

ישראל כץ: אבל הרבה הרבה אזורים אחרים מקבלים כאן שירות מיטבי.

עינת וילף: טוב, אולי לשקול לקצר אותו באיזשהו שלב.

עינת וילף: שאלתי היא – במיוחד אני יכולה להגיד שבאופן אישי אני תורמת רבות בתחום זה: העמדה הרווחת בציבור היא שמהירות מופרזת של עד 130 קילומטר לשעה היא מהגורמים השוליים ביותר לתאונות קטלניות, אך בשל הקלות שבה ניתן למדוד מהירות, לעומת נושא כמו אי-שמירת מרחק, מרבית המשאבים הולכים למדידת מהירות ומתן דוחות ואיסוף קנסות בתחום זה; הזכיר עמיתי את הנושא של מקומות של גבייה.

עינת וילף: הפיתוי לעשות זאת מובן, אבל האם לא ראוי לעשות מאמץ להיאבק בגורמים העיקריים בתאונות, כמו אי-שמירת מרחק ומהירות מופרזת בשטח עירוני, ולא לאמלל לשווא את חייהם של רוב הנהגים במדינת ישראל?

עינת וילף: לכל הפחות, האם לא נכון לתת דוחות מהירות רק באותם מקומות שבהם הוכח שאכן זה הגורם לתאונות באזור?

עינת וילף: אני אוסיף שאני חושבת שראוי אולי לפרסם את ההכנסות שמגיעות מדוחות על הנושא הזה, לעומת הסיבות לתאונות קטלניות, והמיקומים שבהם ניתנו הדוחות ונגבו הסכומים לעומת המקומות שאכן יש בהם תאונות קטלניות.

עינת וילף: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עינת וילף.

יצחק וקנין: ישיב שר התחבורה.

ישראל כץ: להלן תמצית התשובה שהוכנה על-ידי הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים: קודם כול, אני חייב לומר לפני זה שאני החלטתי, וזה כבר יושם, לעשות התאמת מהירות בהתאם לדוח שהיה מונח, שאחרי 15 שנה שגם לא קיבלו החלטות, נגזר עלי לקבל החלטות.

עינת וילף: אני יודעת שזה לא פופולרי, זה נכון, זה חשוב.

ישראל כץ: לא, אני חושב שקיבלתי החלטה, אני רואה אותה בכבישי הארץ.

ישראל כץ: בחלק מהמקומות העלינו את המהירות ל-110, כשבעצם מבחינת מדיניות האכיפה זה עד 120, 10% – אני רואה כבישים, חלק מכביש ירושלים–תל-אביב, כביש 431 ועוד כבישים אחרים.

ישראל כץ: בחלק העלינו ל-100.

ישראל כץ: בכלל, ההנחיה היא בכל מקום בהתאם לתכן הכביש.

ישראל כץ: מאחר שעכשיו סוללים כבישים חדישים, אז בהחלט יימצא מצב.

ישראל כץ: ההנחיה היא קבועה, ולכן החברה הלאומית לדרכים וכל הגורמים, רשויות תמרור ואכיפה, באופן אוטומטי יתאימו – כביש עוקף באר-שבע, גם מהירות 100 – בהתאם לכבישים גם את המהירויות.

ישראל כץ: יחד עם זאת, ברחובות בתוך הערים גם הורידו מהירויות.

ישראל כץ: יש דוגמאות אפילו ל-30 קילומטר, זאת אומרת, התאמת המהירות בהחלט בוצעה.

ישראל כץ: כביש 6 הוא הכביש היחידי, שאומנם על-פי חוק המהירות בו היא רק 110 – עד 120 בפועל, כי זה חוק.

ישראל כץ: כששיניתי את ההנחיה, זה היה בהתאם – פשוט ביטלתי מגבלה ששמו על כבישים אחרים מבחינת החוק הקיים ואפשרתי עד 110.

ישראל כץ: כביש 6 הוא היחידי שהתכֶן שלו מאפשר נסיעה ב-130 קמ"ש, אבל החוק לא מאפשר את זה כרגע, ואני לא חושב שצריך כרגע, אחרי שכבר ביצענו מהלך של העלאת המהירות במקומות אחרים, מה עוד שמתבצעות שם עבודות הרחבה ודברים נוספים.

ישראל כץ: אבל באופן פוטנציאלי, באיזשהו שלב, אם יימצא הצורך, יהיה צורך לעשות תיקון בחוק ולאפשר נסיעה במהירות יותר גבוהה.

ישראל כץ: לגבי שאר הדברים – זו ההגבלה.

ישראל כץ: כאשר החלטנו עכשיו לבצע את כביש הערבה, להרחיב אותו ולהפוך אותו לארבעה מסלולים עם הפרדה, אז היתה השאלה אם הוא יוגבל למהירות 90 או לבנות אותו בדרך שתאפשר נסיעה במהירות של 100 קמ"ש.

ישראל כץ: ההחלטה היא לאפשר נסיעה במהירות של 100 קמ"ש.

ישראל כץ: זה עולה יותר, זה מצריך את יישור הכביש בנקודות שהוא מאוד מפותל.

ישראל כץ: על מנת לאפשר נסיעה במהירות, אתה צריך לוודא שהתשתית של הכביש, שהתוואי של הדרך ורמת הביצוע הם כאלה שמאפשרים לעשות את זה בצורה בטוחה, וכך אנחנו בונים עכשיו וסוללים את הכבישים ברחבי הארץ.

ישראל כץ: בכל מקרה, מבחינה מקצועית, אותה תשובה שהם ניסחו כאן:

ישראל כץ: במדינות מובילות בעולם, מיתון מהירות מהווה את אחד המדדים המשמעותיים לשיפור הבטיחות בדרכים.

ישראל כץ: אגב, הייתי בצרפת עכשיו, אז ראינו את המצלמות, שמודיעים איפה הן על מנת ממש לבלום ולרסן, ואצלם השיטה הזאת הורידה את היקף הנפגעים בתאונות דרכים.

ישראל כץ: גם בעוד מדינות באירופה.

ישראל כץ: מהירות משפיעה על בטיחות בדרכים בשני אפיקים: ההסתברות להיות מעורב בתאונה – במהירויות גבוהות מרחק העצירה הנדרש גדול יותר והיכולת האנושית לקלוט, להבין ולהגיב בהתאם לגירויים, מוגבלת – וחומרת התאונה, עוצמת הפגיעה בעת תאונה.

ישראל כץ: ככל שמהירות הנסיעה גבוהה יותר, במקרה של תאונה, הפגיעה הגופנית והנזק יהיו גדולים יותר.

ישראל כץ: למרות שבמהלך העשורים האחרונים כלי הרכב הפכו לבטוחים יותר, בין היתר בזכות חגורות הבטיחות, כריות האוויר, מבחני הריסוק ומערכת בקרת היציבות, למהירות הנסיעה יש עדיין השפעה עצומה על תוצאות ההתנגשות.

ישראל כץ: כמו כן, נמצא כי לעבירות נוספות שגרמו לתאונות קטלניות יש קשר למהירות הנסיעה, מעבר לאחוז שזו הסיבה הישירה להן: סטייה מנתיב, אי-שמירת מרחק, עקיפה שלא כחוק, אי-ציות לרמזור אדום ולתמרורי עצור וזכות קדימה.

ישראל כץ: בישראל ננקטו כמה פעולות על מנת להתמודד עם הבעיה: חקיקה – יצירת מדרג של עונשים על-פי חומרת העבירה – אפשרות לענישה של בעל הרכב, ענישה מיידית על עבירה חמורה והסברה באמצעות קמפיינים.

ישראל כץ: בדומה לכמה מדינות מובילות בתחום, החל בישראל פרויקט לאכיפה אוטומטית אלקטרונית של מהירויות נסיעה בפריסה רחבה – א-3 – הן בתחום הבין-עירוני והן בתחום העירוני, תוך הנחיה ברורה של השר לביטחון פנים ושלי שהמקומות שבהם יוצבו המצלמות יהיו מוקדי סיכון בטיחותיים.

ישראל כץ: אין כאן שום כוונה לאפשר מכשיר לגביית כסף בכביש שהוא בטוח ואין בו תאונות.

ישראל כץ: שם יש אכיפה רגילה.

ישראל כץ: חצי מהמצלמות הראשונות יוצבו ברמזורים, למשל, שזו עבירה שאין למעלה ממנה לחצות באור אדום, וכך הכוונה היא להמשיך.

ישראל כץ: תיקנו את זה אחרי ההנחיה – הם תיקנו, אלה שהכינו.

ישראל כץ: יש דוח סטטיסטי של מספרי תאונות, כבישים מסוכנים, מקומות מסוכנים, ושם מציבים את זה.

ישראל כץ: בסך הכול, במכלול כאן, עם התאמת המהירויות האפשרית לתכן של הכביש, לתנאי הדרך, ועם אכיפה ממוקדת במקומות המסוכנים, אני חושב שהמדיניות הזאת היא מדיניות נכונה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: רוצה שאלה נוספת, חברת הכנסת וילף?

יצחק וקנין: יש לך אפשרות לשאלה נוספת.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: ראשית, אני רוצה לברך אותך על הכיוון הזה, כי אני יודעת שזה לא תמיד קל, ובאמת להמשיך לתמוך בכך שיהיה קשר בין המקומות שבהם יש אכיפה וגבייה לבין המקומות שבהם אכן הוכח שיש קשר לתאונות.

עינת וילף: אני רק רוצה להפנות את תשומת לבך, גם כאן מעל במה זו, לכך שעכשיו מתרוצץ הרבה באינטרנט הנושא הזה של לעלות לאוטובוסים עם עגלות פתוחות.

עינת וילף: אני יודעת שאתה קידמת את הנושא הזה שאפשר יהיה לעלות עם עגלות סגורות ולא לשלם על כך, ומבקשת במסגרת החשיבה הנוכחית לבחון הוצאה של הנחיה ברורה, שגם אמהות לילדים קטנים עם עגלות פתוחות יוכלו לשלם אך ורק עבור עצמן.

עינת וילף: תודה רבה לך.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עינת וילף.

ישראל כץ: אכן אני אישרתי והנחיתי לאפשר להעלות עגלות ללא תשלום נוסף.

ישראל כץ: מצד שני, ברגע שהעגלה פתוחה – וזה האופן הטבעי להחזיק תינוק – זה תופס מקום.

ישראל כץ: חברות האוטובוסים מקבלות את התשלום פר-נוסעים, הן עושות שיקול מסחרי.

ישראל כץ: הבעיה מורכבת.

ישראל כץ: היא קורית בכלל בגלל שאפשרתי, ואני חושב שהמגמה היא נכונה.

ישראל כץ: אנחנו נחשוב וננסה למצוא פתרונות גם לסוגיה הזאת.

עינת וילף: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עינת וילף.

יצחק וקנין: תודה לשר התחבורה.

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים עם השואל הבא, חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, שאלתי: בשנים האחרונות מקודמת במוסדות התכנון תוכנית החשמול של רכבת ישראל.

דב חנין: מדובר בתוכנית מבורכת, אשר עתידה לצמצם במידה ניכרת את זיהום האוויר מתחבורה.

דב חנין: אולם החשמול העילי המתוכנן בחיפה מעלה חששות כבדים בעירייה ובקרב התושבים וארגוני חברה וסביבה לגבי ההשלכות על ההתפתחות העירונית של העיר.

דב חנין: לטענתם, חשמול זה פוגע פגיעה אנושה בסיכויי חיפה להתפתחות בריאה כעיר השלישית בגודלה בישראל.

דב חנין: החשמול העילי עתיד לקבע את הניתוק ההיסטורי בין חיפה לים, בזמן שתוכניות אחרות, כמו תוכנית המיתאר הארצית לחופי חיפה ותוכניות מיתאר עירוניות, מדגישות שתיהן את הצורך בחיבור העיר לים.

דב חנין: לנוכח טענות אלה, האם משרדך שוקל חלופות לחשמול העילי בתחומי חיפה, כגון מנהור, שיקוע או הסטת התוואי?

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: ישיב שר התחבורה.

ישראל כץ: להלן תמצית התשובה שהוכנה על-ידי חברת "רכבת ישראל": פרויקט חשמול רשת מסילות הברזל, אשר מקודם בתוכנית תת"ל 18, הינו פרויקט תשתית לאומית מוכרז על-פי חוק למערכת ההולכה החשמלית עבור רשת מסילות הברזל, הכוללת עמודי חשמול וקווי הולכה.

ישראל כץ: משמעות הדבר היא שתוכנית תת"ל 18 אינה עוסקת בבחינת חלופות להתוויית מסילות קיימות ו/או חדשות, קרי, שינויי תוויי מסילות, אינה עוסקת בהרחבת רצועות מסילה קיימות לאור תוספת מסילות, וכן אינה עוסקת באופן ההנדסי להתוויית מסילות קיימות או מתוכננות, כלומר שיקוע מסילות והעלאת מסילות על גשר.

ישראל כץ: משמעות הסוגיות שצוינו היא בין היתר צורך בתכנון הנדסי חדש, עריכת בחינות אורבניות, עריכת תסקיר השפעה על הסביבה לשם בחינות סביבתיות חדשות – רעש, רעידות, פגיעה באזורים רגישים ועוד; התייחסות לעתיקות – בחינת היתכנות, עלויות, לוחות זמנים; ופגיעה במקרקעין – הפקעות חדשות.

ישראל כץ: כל הסוגיות המפורטות מחייבות הכנת תוכנית מפורטת ייעודית על-פי חוק.

ישראל כץ: לדרישת עיריית חיפה לשיקוע רשת מסילות הברזל יש משמעות תכנונית – הנדסית, סביבתית, הפקעות, עתיקות, ביצוע, תפעול רשת ועוד.

ישראל כץ: לשם בחינת כל הסוגיות יש להכין תוכנית מפורטת ייעודית, אשר תבחן את סוגיית ההתוויה, חלופות למעבר המסילה בעיר ואופיה – שיקוע או על פני הקרקע – באופן הראוי ובהתאם להנחיית מוסד התכנון.

ישראל כץ: דרישת עיריית חיפה לשלב את שיקוע המסילות בעיר גררה וגוררת את הבעיות הבאות:

ישראל כץ: הדרישה הינה בניגוד להכרזת הפרויקט כפרויקט תשתית לאומית למערכת הולכה לחשמול רשת המסילות; הדרישה פוגעת באופן קשה בלוח הזמנים לביצוע חשמול רשת המסילות בהתאם להחלטת ממשלת ישראל במסגרת תוכנית "נתיבי ישראל" – הייתי אומר החלטה היסטורית לחשמל את מערכת הרכבות במדינת ישראל – עיכוב של שנים עקב הצורך בקידום בחינת חלופת שיקוע ואישור חלופה מומלצת על-ידי מוסד תכנון וממשלת ישראל; פגיעה קשה בשירות הרכבת לתושבי הצפון והגליל, אשר ייאלצו להחליף שלוש רכבות לשם הגעה לתל-אביב וירושלים: מעבר במערכת מחושמלת עד חיפה, מעבר בחיפה במערכת הובלה בדיזל, ומחיפה דרומה חזרה למערכת מחושמלת.

ישראל כץ: שיקוע המסילות בתחומי העיר הינו מגה-פרויקט תשתית נפרד אשר טרם תוכנן ולא נבחן לעומקו, ועלות ביצועו נאמדת בסך מינימלי ראשוני של 3 מיליארד שקלים.

ישראל כץ: מנגד, עלות הקמת מערכת ההולכה החשמלית, חבר הכנסת חנין, בתחומי העיר חיפה מסתכמת בסך של – זה הרבה כסף אבל לעומת 3 מיליארד – בסך 30 מיליון שקלים בלבד, וזו ניתנת כאמור להעתקה עתידית.

ישראל כץ: פרויקט החשמול אינו מונע ואינו פוגע בתכנון וקידום תוכניות המיתאר הארציות והעירוניות אשר מקודמות על-ידי משרד הפנים והעירייה, ואין הוא עומד בסתירה להן.

ישראל כץ: כל שכן, אופן יישומן הינו בשלבים, וקיימים נושאים מהותיים וכבדים יותר אשר הם אלו המהווים את המכשול למימוש חזון פיתוח העיר, דוגמת פינוי הנמל ופינוי הנמל הצבאי ונושאים נוספים.

ישראל כץ: יתירה מזאת, במסגרת ההתדיינות בין הצדדים הצהירה זה מכבר "רכבת ישראל" כי נושא שיקוע המסילה בתחומי העיר ייבחן על-ידה במסגרת תוכנית ייעודית להכפלת המסילה מחיפה ועד הרצלייה, אשר תקודם גם היא כתוכנית תשתית לאומית.

ישראל כץ: נוסח ההכרזה לפרויקט זה נמצא בימים אלה במשרד התחבורה בבחינה.

ישראל כץ: יש להדגיש כי דרישת העירייה לעיל נבחנה ונדחתה על-ידי ועדת הערר שליד המועצה הארצית.

ישראל כץ: החלטת הוועדה היתה חד-משמעית, ולפיה במסגרת איזון האינטרסים השונים, אפשרות שיקוע המסילה תיבחן במסגרת תוכנית מפורטת ייעודית לשם בחינה מיטבית וראויה ותוך הפרדתו מחשמול מערך המסילות.

ישראל כץ: לסיכום, דרישת עיריית חיפה לשילוב השיקוע כחלק בלתי נפרד מפרויקט החשמול תהווה פגיעה קשה בביצוע חשמול מערך רשת המסילות, תפגע בשירות לתושבי הצפון וכן תגרום לקבלת החלטות תכנוניות וסביבתיות במחטף ולא במסגרת הליך תכנוני תקין ונפרד.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: שאלה נוספת.

דב חנין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, שאלתי הנוספת היא בנושא אחר, ואם אדוני יוכל לענות עליה אני מאוד אשמח.

דב חנין: אנחנו שמענו היום את ראש הממשלה מבשר על הנחה של 50% בנסיעות לסטודנטים.

דב חנין: השאלה הראשונה שלי היא: ממתי תחול ההנחה הזו?

דב חנין: השאלה השנייה: האם משרדך שוקל מתן הנחות דומות למשל לאמהות חד-הוריות, למובטלים, לעובדים שמשתכרים מתחת לשכר מינימום?

דב חנין: גם הם בוודאי צריכים תחבורה ציבורית.

דב חנין: והשאלה השלישית שלי, אדוני השר: האם אדוני השר שוקל, או משרדך שוקל, בכיוון הזה של לעודד אנשים, גם אם הם גרים מחוץ למטרופולין, להגיע למטרופולין יותר בנוחיות, הסדר שבו בשעות העומס, כניסה למטרופולין בתחבורה ציבורית ויציאה מהמטרופולין בתחבורה ציבורית, יהיו בחינם?

דב חנין: תודה.

ישראל כץ: אה, בחינם?

ישראל כץ: חשבתי שאתה רוצה להטיל אגרות.

דב חנין: לא, כניסה ויציאה בשעות העומס, פשוט להיפטר מהפקקים ולעודד אנשים להיכנס יותר בנוחיות – – –

ישראל כץ: חבר הכנסת חנין, זה מה שטוב באופוזיציה, אפשר להציע הכול, זה בסדר.

דב חנין: אני מבטיח ליישם את זה אם אדוני ייתן לי פעם הזדמנות.

יצחק וקנין: תודה, חבר הכנסת חנין, שאלת, תמתין לתשובות.

ישראל כץ: היו מדינות שלא היו רחוקות מהשקפתך, שעשו את זה.

ישראל כץ: הן די עברו שינויים אחרי זה, שלא מרצון.

ישראל כץ: עברו התמוטטות כלכלית, חברתית.

ישראל כץ: לגבי הנושא של הסטודנטים, אני דווחתי על-ידי ראש הממשלה שאכן – אנחנו, אגב, הקמנו ועדה משותפת עם התאחדות הסטודנטים ונציגי הסטודנטים כבר לפני מספר חודשים, אחרי שנפגשנו אתם, על מנת לבחון את כל נושא ההנחות לסטודנטים במסגרת תוכנית רב-שנתית, מעבר להנחות הקיימות היום.

ישראל כץ: אגב, מי שהיום מחזיק סוגי כרטיסים מסוימים, מקבל הנחה של 50% – כרטיס שנתי או סמסטריאלי, נדמה לי – אבל יש סטודנטים רבים שנוסעים באופן מזדמן ולא היתה להם הנחה.

ישראל כץ: לכן, ההחלטה עכשיו היא מאוד משמעותית משום שהיא מאפשרת לסטודנט גם באוטובוס, גם ברכבת.

ישראל כץ: אגב, אני גם הנהגתי "חודשי חופשי" ברכבות בקווים בין-עירוניים רבים שלא היו, וזה הביא להנחה של עד 42% בנסיעה ברכבת.

ישראל כץ: על מנת ליישם את ההחלטה – זה קשור גם להמשך דבריך, חוץ מהסיפא מרחיקת הלכת – יש ציבורים שמקבלים הנחות.

ישראל כץ: כרטיס "רב-קו", הכרטיס החכם שעכשיו הכנסנו לשימוש בגוש-דן – הוא נמצא כבר בירושלים ובחיפה.

ישראל כץ: מדוע צריך את הכרטיס הזה?

ישראל כץ: משום שאדם הולך, מצטלם ומוטמעים פרטיו.

ישראל כץ: אם הוא למשל גמלאי, הוא מקבל הנחה בהתאם לזה שהוא גמלאי.

ישראל כץ: יש ציבורים שלפי חוק מקבלים הנחות, ולפי החלטות.

ישראל כץ: ולכן, ה"רב-קו" יצטרך להיות מונפק, זה יותנה.

ישראל כץ: מה שתלוי בי מול משרד האוצר, יבוצע מאוד במהירות.

ישראל כץ: אני לא רוצה לומר כאן, מאחר שאנחנו קרובים מאוד לסוף החודש, אני לא יכול להגיד לך 1 באוגוסט, כי אני לא בטוח טכנית, אבל זה יבוצע מהר.

ישראל כץ: מה שיצטרכו זה פשוט לוודא שהסטודנטים יוציאו "רב-קו" על מנת שיהיה להם מעין כרטיס זיהוי, שבאופן אוטומטי, על נסיעות של 600 שקלים יחייב אותם ב-300 שקלים, למשל, ואת זה הקורא עצמו כבר עושה.

ישראל כץ: כך שאני מבין, זה יהיה תלוי בנו – אנחנו נפעל מהר, וזה יהיה תלוי בסטודנטים עצמם שיצטרכו להוציא את ה"רב-קו".

ישראל כץ: זה צריך להיות מלווה בהסברה, ואני מקווה שהתאחדות הסטודנטים עצמה גם תיטול בה חלק על מנת לבצע.

ישראל כץ: אני חושב שזו החלטה מאוד מאוד חשובה.

ישראל כץ: אני גם רוצה לומר שבמסגרת הרפורמה בגוש-דן – שהיא לא רק רפורמה של קווים, ואני מברך על הגישה העניינית שלך כלפי הרפורמה הזאת בכל ההתבטאויות, לא שינית את עמדתך מלפני ועד עכשיו, זה כבר דבר משובח – כמובן שגם אתה רוצה, כמוני וכמו כולם, להפיק לקחים ותמיד להתאים.

ישראל כץ: יש יישובים רבים מחוץ לתל-אביב.

ישראל כץ: בתל-אביב זה עלה מ-6 ל-6.40 שקלים, עם יכולת לעבור במשך שעה וחצי ממקום למקום, דבר שלפי כל סטטיסטיקה גם בארץ וגם בעולם, מוזיל את השימוש.

ישראל כץ: אבל יש יישובים כמו ראשון, פתח-תקווה, יישובים גדולים מאוד בסביבות תל-אביב, שמלבד היכולת להשתמש שעה וחצי ב"רב-קו", הם קיבלו הוזלה דרמטית במחיר.

ישראל כץ: אתה מדבר על לבוא ולהיכנס לתל-אביב בתחבורה ציבורית.

ישראל כץ: בראשון-לציון, כדי להגיע לתל-אביב ולנסוע בתל-אביב למקום העבודה שילמו כ-15.5 שקלים.

ישראל כץ: עכשיו כל התהליך הזה של נסיעה מראשון, מעבר לאוטובוס אחר בתל-אביב, עולה 6.40 שקלים.

ישראל כץ: אותו דבר מפתח-תקווה, אותו דבר מרבות מהערים של גוש-דן בסביבות תל-אביב.

ישראל כץ: כלומר, מה שהצעת כבר מתממש.

ישראל כץ: יש הנחות דרמטיות כדי לעודד אנשים לבוא ולהגיע בתחבורה ציבורית.

ישראל כץ: אגב, חלק עוד לא יודעים את זה, הם לומדים את הדבר הזה, וזה חלק מתהליך ההתהוות של הרפורמה.

ישראל כץ: ברגע שכולם ידעו שהקווים עובדים כמו שצריך, ולזה אנחנו אחראים מול החברות, וברגע שכל הציבור יבין את השימוש והפוטנציאל, אני משוכנע שיותר ישתמשו בתחבורה ציבורית.

יצחק וקנין: תודה.

ישראל כץ: ואגב, רק בהערה לגבי הנת"צים – אני רואה את סיפור אבן-גבירול וקינג-ג'ורג' ומקומות אחרים.

ישראל כץ: אני מבין אדם שאומר: לא אכפת לי בכלל מתחבורה ציבורית, שכולם ייסעו ברכב פרטי.

ישראל כץ: אני לא נמנה עם האנשים האלה ולא מדינת ישראל; אני מבין אדם שאומר ההיפך; אני לא מבין מישהו שמצד אחד אומר:

ישראל כץ: אני חושב שצריך תחבורה ציבורית מהירה, יעילה, זולה, ומצד שני אומר: אסור שיהיו נתיבי תחבורה ציבורית.

ישראל כץ: אני רואה אנשים שאוחזים בזה, ואוחזים בזה.

ישראל כץ: את אלה אני לא מבין.

ישראל כץ: איך תהיה תחבורה יעילה אם לא יהיו נתיבי תחבורה בקינג-ג'ורג', במקומות אחרים, עדיפות לתחבורה הציבורית על חלק מהרכב הפרטי?

דב חנין: נכון.

ישראל כץ: זו בדיוק המשמעות, ומנהיגות פוליטית וכל מנהיגות צריכה להתייצב מאחורי ההחלטות שלה ברמה ארצית, ברמה עירונית.

ישראל כץ: מה שצריך לתקן תמיד לתקן, אבל כל דבר שמובילים צריכים להתייצב מאחוריו.

ישראל כץ: מדינת ישראל, משרד התחבורה, בעד לתת עדיפות לתחבורה הציבורית, מכל הסיבות שבעולם, ולכן אנחנו פועלים בדיוק במתווה הזה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: תודה לשר התחבורה.

יצחק וקנין: אחרון השואלים – חבר הכנסת אורי מקלב.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, מכובדי השר, שתי שאלות בנושא האיש הקטן.

אורי מקלב: תלמידים הלומדים נהיגה נאלצים לשלם מאות שקלים למורי הנהיגה בגין העמדת רכב לטסט בכל פעם שהם נדרשים לעבור מבחן מעשי אצל בוחן.

אורי מקלב: בעבר פיקח משרדך על המחיר, ומאז הסרת הפיקוח המחיר הכפיל ואף שילש עצמו.

אורי מקלב: מה עושה משרדך על מנת להגן על תלמידים ממחירים מופרזים אלו?

אורי מקלב: השאלה השנייה: נציגי משרד התחבורה התחייבו בוועדה לפניות הציבור בכנסת להעמיד לרשות הציבור עד מחצית שנת 2010 עמדות מידע ממוחשבות ובהן פרטים בסיסיים על הרכב.

אורי מקלב: רצוני לברר אם עמדות אלו הועמדו לרשות הציבור ובאילו מקומות.

אורי מקלב: תודה.

ישראל כץ: תודה רבה.

ישראל כץ: ברשות היושב-ראש, מחיר העמדת רכב למבחן – אלה התשובות כפי שהוכנו על-ידי סמנכ"ל תכנון כלכלי במשרד התחבורה: הפיקוח על מחיר שיעור הנהיגה בוטל במטרה לעודד תחרות בין מורי הנהיגה, דבר שכבר היה לפני שנים.

ישראל כץ: מטבע הדברים תלמיד הנהיגה יכול לעבור את מבחן הנהיגה רק על הרכב שאתו למד.

ישראל כץ: במסגרת תוכנית הקמת מרכזי לימוד הנהיגה, מל"ן – שאגב מונחת בוועדת הכלכלה כרגע, לחקיקה – מתעתד משרד התחבורה להחזיר את הפיקוח על מחיר העמדת רכב למבחן ברמה שלא תעלה על מחיר שני שיעורי נהיגה.

ישראל כץ: כלומר, כחלק ממכלול הקמת בתי-ספר ללימוד עיוני של הנהיגה, מאחר שמורי הנהיגה מעורבים בזה, אחד התנאים שמוצב מולם זה שיהיה חיוב שלהם לא לגבות יותר משני שיעורים על העמדת הרכב.

ישראל כץ: היום גובים שלושה או ארבעה שיעורים ומנצלים את התלות של התלמיד.

ישראל כץ: זאת כדי לאזן חלק מהתשלום שהתלמיד יצטרך לשלם עבור אותם שיעורים במרכז.

ישראל כץ: לגבי עמדות מידע ממוחשבות, אני רואה בזה דבר חשוב.

ישראל כץ: עם כניסתי פעלתי לעודד פרויקט, שתוכנן מזמן אבל לא בוצע טרם כניסתי.

ישראל כץ: ביצענו פיילוט, שהצליח, ובמהלך החודש הקרוב צפוי להתפרסם מכרז לעמדות שירות ממוחשבות בפריסה ארצית למתן שירותי רישוי רכב ונהגים.

ישראל כץ: בשלב השני העמדות יספקו לציבור הרחב מידע בנושא רישוי רכב ונהגים המצוי במאגרי משרד התחבורה.

ישראל כץ: אני מייחס לזה חשיבות רבה מאוד.

ישראל כץ: זה יהיה מחוץ למשרדי הרישוי, בכל השעות יוכלו לגשת – מי שצריך באופן דחוף רשיון נהיגה, רשיון רכב, ולאט לאט יותר ויותר שירותים שנותן להם המשרד – לאותן עמדות שירות.

ישראל כץ: כמובן, הן יוצבו במקומות שאין בהם משרדי רישוי, בקניונים או במרכזי אוכלוסייה או בפריפריות, על מנת לייעל ולשפר את הנגישות של כלל האזרחים לשירותי משרד התחבורה.

ישראל כץ: אני רק חייב לציין לזכות עובדי המשרד.

ישראל כץ: בשנתיים האחרונות, בניגוד לעבר, משרד התחבורה דורג בכל הבדיקות שהיו במקום הראשון מבחינת מתן השירות, ביחס לדברים שהיו בעבר.

ישראל כץ: אבל העמדות האלה זה נדבך נוסף.

ישראל כץ: חלק מלוח הזמנים נבע מצורך במשא-ומתן עם העובדים על מנת לקבל את הסכמתם, כי ברגע שאתה מציב עמדות, מטבע הדברים אתה נותן פחות שירות במקומות העבודה הרגילים.

ישראל כץ: נמצאו הסדרים לדברים האלה.

יצחק וקנין: אני מודה.

יצחק וקנין: שאלה נוספת חבר הכנסת אורי מקלב.

אורי מקלב: אני מתנצל שאני מכביד עם שאלה נוספת.

אורי מקלב: מחיר הטסט לא נקבע ולא נצמד לפרויקט המל"ל.

אורי מקלב: כבר שנה שלמה שעונים את התשובה הזאת שמחיר הטסט מחכה לשינוי והחקיקה במל"ל.

אורי מקלב: אין שום הצדקה.

אורי מקלב: בינתיים אלפים – – –

ישראל כץ: אתה מדבר על העמדת הרכב או על טסט?

אורי מקלב: העמדת הרכב לטסט.

אורי מקלב: מדובר על 20 דקות, ומורה נהיגה מקבל 400 שקל.

אורי מקלב: ב-40 דקות שני מבחני טסט, זה 800 שקלים, כששיעור זה כ-100 שקלים.

אורי מקלב: בינתיים אלפי בני-נוער ואנשים רגילים שעוברים טסט משלמים מחיר יקר.

אורי מקלב: חבל להתלות זה בזה כשאין קשר בין זה לזה.

אורי מקלב: אני גם מקשר את זה לשאלה השנייה בנושא של המידע.

אורי מקלב: אם אדוני השר – התועלת הגדולה שהוא עשה בהכרח הזה שבטסט השנתי רושמים את הקילומטרז', שזה עשה באמת שקיפות גדולה מאוד ומניעה של עושק של נהגים וקוני רכב יד שנייה, כיוון שהיום יודעים על הרישום של הקילומטרז'.

אורי מקלב: כפי שהיה ידוע, עד התקנה שאתה תיקנת לפני כשנה לא היה רישום כזה אלא כל אחד יכול היה להגיד ולקבוע מה הקילומטרז' שהרכב עשה ובפעולה פשוטה מאוד להחזיר את זה אחורנית.

אורי מקלב: היום זה הרבה יותר קשה.

אורי מקלב: גם הנושא של מידע, אפשר להרחיב את המידע הרבה יותר.

אורי מקלב: המידע הזה, שגם כיום, כשאתה אמור להעמיד את העמדות האלה, עדיין הן לא נותנות את כל המידע.

אורי מקלב: אם אדוני השר באמת ירחיב את המידע שכלול, זה יכול לתת תועלת גדולה.

אורי מקלב: הדבר הכי חשוב במידע הזה, למשל, רכב שהוכרז כאובדן, כהלכה זה רכב שעבר 40% או 50% של פגיעה מהכביש.

אורי מקלב: הוא לא יורד מהכביש, הוא לא total loss, אלא הוא חוזר למוסכים ואז הוא חוזר למוסכים לא רשמיים.

אורי מקלב: הוא חוזר לכביש.

אורי מקלב: 20,000 רכבים כאלה בשנה, וזה ממש מהווה סכנה לנוהגים ברכב הזה וגם לנהגים אחרים.

אורי מקלב: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

ישראל כץ: לגבי הסיפא של השאלה השנייה, אני אמרתי כבר, על דעת הסמנכ"ל הבכיר לתנועה, אגף הרישוי: הכוונה היא שברגע שיוצבו עמדות בהמשך להרחיב את המידע לכלל מאגר המידע שמצוי בידי משרד התחבורה.

ישראל כץ: כל מידע שמצוי יוכל להינתן כמובן למי שהשתמש בעמדות השירות, כדי שיוכל להיעזר בזה.

ישראל כץ: מה היה החלק הראשון שהעיר כבודו?

ישראל כץ: הנושא של המחירים.

ישראל כץ: השירות הזה הוצא מפיקוח.

ישראל כץ: מה שאדוני חבר הכנסת מציע זה בעצם להחזיר את זה לפיקוח.

ישראל כץ: נכון שפורמלית זה לא קשור, אבל יש היגיון לקשור את המהלכים ביחד.

ישראל כץ: מאחר שמורי הנהיגה הם אלה שצריכים להפעיל את מרכזי הלימוד ולגבות כספים, אז ההנחה עבור הגבייה תהיה על-ידי שהם יסכימו מרצון – וזאת ההידברות שהיתה אתם – לכך שייקבע מחיר הרבה יותר נמוך להעמדת הרכב, כדי לאזן, אדוני היושב-ראש, את מה שאותו אחד יצטרך לשלם על הלימוד הנוסף.

ישראל כץ: מבחינה מעשית זה די קשור.

ישראל כץ: נקווה שהחקיקה כאן תתקדם בקצב משביע רצון, על מנת שיאוחדו בעצם שני התהליכים האלה.

יצחק וקנין: אני מודה לכל חברי הכנסת השואלים.

יצחק וקנין: אני מודה לשר התחבורה, השר ישראל כץ, שהשיב בצורה מפורטת על כל השאלות.

יצחק וקנין: תודה, אדוני השר.

יצחק וקנין: מצוקת הדיור

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום – הצעות לסדר-היום בנושא: מצוקת הדיור, של חברי הכנסת, מס' 6179, 6205, 6216, 6218, 6223, 6230 ו-6231.

יצחק וקנין: רבותי, אני מבקש ששר הבינוי והשיכון יגיע על מנת – הוא נכנס עוד דקה?

יצחק וקנין: בכל מקרה, ראשונת המציעים – חברת הכנסת מירי רגב.

יצחק וקנין: עד שתגיעי לדוכן השר ייכנס.

יצחק וקנין: אדוני השר, אנחנו מתחילים בהצעה לסדר-היום: מצוקת הדיור.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מירי רגב, בבקשה.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

מירי רגב: כבוד השר, אני אשמח אם תשב.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת – –

יצחק וקנין: כן, בבקשה, חברת הכנסת מירי רגב.

מירי רגב: – – אשר יגורנו בא לנו.

מירי רגב: שנתיים וחצי אני קוראת מעל כל במה אפשרית שיוקמו ערי אוהלים, נכון, כבוד השר אטיאס?

מירי רגב: שר השיכון, לזכותך ייאמר, היית בכל הדיונים, ענית על כל השאלות, הגעת לכל הפגישות.

מירי רגב: גיחכת קצת על ערי אוהלים.

מירי רגב: היום אני שמחה שהפסקנו לגחך ולחייך.

מירי רגב: אני בהחלט מברכת את ראש הממשלה על מסיבת העיתונאים היום.

מירי רגב: אין ספק כי הכיוון הוא נכון, אבל הוא רחוק מלהיות מספיק.

מירי רגב: חבל שאנחנו מגיבים למחאה ולא יוזמים פתרונות.

מירי רגב: הרי זה לא סוד כי הקרטל הגדול במדינה הוא מינהל מקרקעי ישראל, שמנוהל על-ידי משרד האוצר.

מירי רגב: מינהל מקרקעי ישראל נקרא "מינהל מספסרי ישראל", אבל הוא בעצם השלוחה הארוכה של משרד האוצר.

מירי רגב: הפתרונות של הווד"לים ושל ממ"י הם, חשובים אבל הם לא נותנים פתרון מיידי.

מירי רגב: באשר למחיר למשתכן, אני מאוד שמחה שלאחר שקיימנו דיון יחד עם מנכ"לי החברות הכלכליות, וכבוד השר היה שם והוא הבטיח שהוא יבחן את העניין של 50% מערך הקרקע – כמובן, מי שהתנגד זה האוצר – הצליח ראש הממשלה לכפות את נושא מחיר למשתכן.

מירי רגב: השאלה היא, כבוד השר, על איזה קריטריונים אנחנו מדברים?

מירי רגב: האם הקריטריונים יהיו של חמישה ילדים?

מירי רגב: מי משלם עליהן את הארנונה, על הדירות שקונים אלה שהם בעלי חמישה ילדים?

מירי רגב: האם זה יגיע גם למעמד הביניים החילוני, המסורתי, שמשלם את המסים ועושה מילואים והולך לצבא?

מירי רגב: האם גם האוכלוסייה הזאת תזכה בדיור ראשוני של מספר חדרים קטן, בחדר קטן, האם גם הם יזכו במחיר למשתכן?

מירי רגב: באשר לבנייה לטובת השכירות, מצוין.

מירי רגב: אשמח לדעת, כבוד השר, היכן התוכניות לבנייה שאמרתם היום, 10,000 דירות לסטודנטים – האם התב"ע כבר מאושרת?

מירי רגב: האם כר יש תכנון לעניין הזה?

מירי רגב: אני מצפה שיבנו מגדלים לצעירים.

מירי רגב: כבוד השר, זה המאבק הבא מול האוצר.

מירי רגב: אתה יודע, אפשר לבנות מגדלים בשיטת ה-BOT.

מירי רגב: תשאל את כבוד שר התחבורה, בנו כך את כביש 6.

מירי רגב: הולכים ככה לבנות את עיר הבה"דים.

מירי רגב: בשיטת ה-BOT האוצר לא מוציא שקל, ואחרי 30 שנה 50% מהדירות יכולות להיות שלנו, של הממשלה, ו-50% לקבלן.

מירי רגב: אפשר לבנות מגדלים לצעירים בשכירות בכל הארץ בפריפריה של הערים.

מירי רגב: השאלה היא רק הרצון, ועד כמה אנחנו מבינים שהבעיה כאן היא אקוטית.

מירי רגב: הרעיון של ביטול מס שבח, כבוד השר, מקטין את כמות הדירות להשכרה.

מירי רגב: אתה יודע את זה.

מירי רגב: אותו בעל דירה זוכה פעמיים.

מירי רגב: הוא זוכה בזה שמבוטל לו מס השבח – – –

יצחק וקנין: עוד דקה אני מוסיף לך.

מירי רגב: – – – בוטל לו מס השבח, והוא גם מוכר את הדירה בערך של 2 מיליון והלאה.

מירי רגב: אז מה עשינו בזה?

מירי רגב: אנחנו יודעים שיש חוסר במלאי דירות.

מירי רגב: שוב נעלה את מחיר שכר הדירה?

מירי רגב: אדוני ראש הממשלה, אין לי ספק שהכיוונים שהצעת היום במסיבת העיתונאים – ללא התערבותך לא היו קורים.

מירי רגב: עם זאת, ראש הממשלה, כפי שגם אתה יודע, חסרות 100,000 יחידות דיור ולא 40,000 יחידות דיור.

מירי רגב: אנחנו חייבים להתייחס לבעיית הדיור כבעיית חירום לאומית.

מירי רגב: כן, מה לעשות, היום משרד השיכון הוא המשרד החשוב ביותר לטיפול בבעיה החברתית של דיור לזוגות צעירים.

מירי רגב: אי-אפשר לתת "אקמול" לחולה שהולך למות.

מירי רגב: הילדים של קיץ 2011 יזכרו היטב את ימי הקיץ החמים, לא בים, אלא בים של יזע ודמעות.

מירי רגב: הדמעות של הילדים וההורים שחולמים על בית, גרים באוהלים, גרים במחסנים, גרים במרתפים, ישנים בבית אצל ההורים על מזרנים.

מירי רגב: לאן הגענו?

מירי רגב: לאן הגענו?

יצחק וקנין: משפט אחרון.

מירי רגב: אני קוראת לראש הממשלה ולשר השיכון – אני בטוחה שישנת טוב הלילה, אחרים לא ישנו טוב הלילה – תיקחו ותאמצו את חוק הפיקוח על שכר דירה לשנתיים הקרובות בצו חירום.

מירי רגב: כי עד שייבנו הדירות – ייקח שנתיים.

מירי רגב: גם אם כל המהלכים שהחלטתם עליהם יקרו היום בבוקר, יעברו שנתיים עד שייבנו כאן דירות.

מירי רגב: תפקחו על שכר הדירה, כדי למנוע את החזירות שהיום אנשים לוקחים שכר דירה בין 6,000 ל-8,000 שקל.

מירי רגב: זה גם לא עולה לאוצר שקל, אבל בזה אנחנו מראים שאנחנו קשובים, שאנחנו קשובים למה שהציבור אומר.

מירי רגב: מה קרה לנו?

מירי רגב: מה קרה לנו?

יצחק וקנין: תודה.

מירי רגב: שנתיים אנחנו מדברים על המחאה הזאת שתבוא.

מירי רגב: מה נגיד בעוד שנתיים – לא שמענו?

מירי רגב: לא ראינו?

מירי רגב: לא ידענו?

מירי רגב: בואו נתעורר.

מירי רגב: בואו נתעורר, כי נבין שהבעיה היא לא רק דיור אלא יוקר המחירים וזה שהפכנו את מעמד הביניים לפרה החולבת של הממשלה הזאת.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מירי רגב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אמנון כהן.

יצחק וקנין: אני רק רוצה להגיד משהו.

יצחק וקנין: כל מה שאמרה חברת הכנסת מירי רגב הוצע כבר לפני שנה וחצי על-ידי השר.

יצחק וקנין: רק מה, לצערנו הרב את הזעקות שלה גם אני זעקתי.

אמנון כהן: שר השיכון.

יצחק וקנין: שר הבינוי והשיכון.

יצחק וקנין: אני ישבתי בכל הדיונים, אבל אנחנו יודעים בדיוק מאיפה באה ההתנגדות.

זהבה גלאון: – – –

יצחק וקנין: ממשרד האוצר, לצערנו.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, כבוד שר השיכון, חברי חברי הכנסת, אכן הנושא כאוב, הנושא נמצא על שולחנה של הכנסת ובדיונים של ועדות הכנסת, ובמשרדי הממשלה הרלוונטיים, בעיקר במשרד השיכון ומשרד הפנים בנושא תכנון, וגם ראש הממשלה התעסק בנושאים האלה.

אמנון כהן: עובדה היא שעל שולחני בוועדת הפנים והגנת הסביבה מקודמת רפורמה שהביאה הממשלה ורפורמה שעבדו עליה הרבה מאוד זמן, וגם אנחנו בוועדת הפנים כבר מעל שנה דנים בחוק החשוב הזה, אבל זה חוק וזו רפורמה, זה הולך לשנות את ההליכים שלא נגעו בהם כ-60 שנה.

אמנון כהן: אבל אנחנו מדברים היום על מצוקה אמיתית, ודברים שלא הצלחנו לעשות במהלך שנה, שנה וחצי, זה כבר עולה וגועש, ודברים שלא עשינו ולא בנינו מספיק – ואני, כיושב-ראש הוועדה לביקורת המדינה עוד ב-2003 התרעתי שהממשלה מקבלת החלטה שיהיו התחלות בנייה, 40,000–45,000 התחלות בנייה, ובפועל בנו, כבר אז, 50% מהחלטת הממשלה.

אמנון כהן: ואני פתחתי את הפרוטוקול של הדיונים שהייתי בהם אז, ואני שואל את השר – השר האחראי על המינהל היה אז ראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט, ואני שואל אותו: המדיניות של הממשלה היא 45,000 יחידות דיור, למה בפועל בונים רק מחצית?

אמנון כהן: הרי במהלך השנים יהיה חוסר, והמחירים יעלו.

אמנון כהן: ואז הוא מתפתל ואומר שלא צריך והשוק רווי והמחירים לא יעלו.

אמנון כהן: אנחנו ראינו שמאותה תקופה, כל שנה היתה חסרה מחצית ממה שהחליטה הממשלה, ולכן הגענו למצב שהיום חסרות לפחות 200,000 יחידות דיור, שזה למעשה הקפיץ את המחירים וזה הביא את המדינה למקום שאליו הגענו.

אמנון כהן: אני מברך על ההחלטות שקיבל ראש הממשלה, אבל אני חושב שזה לא מספיק.

אמנון כהן: אני חושב, כבוד השר – כבוד השר, אני צריך את ההקשבה שלך.

אמנון כהן: אתם בממשלה תדברו, כבוד שר התחבורה.

אמנון כהן: אנחנו רוצים שהוא ייתן לנו תשובות, גם לאזרחי המדינה.

אמנון כהן: כולם קשובים, רוצים לשמוע.

אמנון כהן: אני חושב שההחלטות שקיבלתם – והיתה מסיבת עיתונאים היום – הן בסדר.

אמנון כהן: אולי מאוחר מדי, כי כבוד השר זעק על זה כבר לפני שנתיים, אבל אני אומר שהיום ומחר בבוקר אפשר להביא בשורות נוספות בנוגע למעורבות של המדינה בנושא שכר דירה.

אמנון כהן: אחד הדברים שאפשר לעשות – פיקוח, לקבוע נהלים כאלה או אחרים לגבי שווי הנכס וכמה אחוז משווי הנכס אפשר יהיה להשכיר.

אמנון כהן: דבר שני, למדינה יש עוד אופציה, היא יכולה לתת סבסוד לאותם זוגות צעירים או לסטודנטים במהלך התקופה הזאת, עד שיצא החוק לפועל ו-50,000 יחידות הדיור האלה יעמדו ואפשר יהיה להשכיר אותן.

אמנון כהן: אבל בינתיים אפשר לתת השתתפות בשכר דירה, כי המחירים גבוהים מאוד מאוד, בעיקר באזורים של אוניברסיטאות.

אמנון כהן: הסטודנטים ממש קורסים, לא יודעים אם ללמוד, לעמוד במבחנים, או ללכת לעבוד, לשטוף את הבניינים או לעבוד במלצרות כדי להשלים את שכר הדירה, שמגיע ל-4,000–5,000 שקל לדירה של 40–50 מטר.

אמנון כהן: לכן אולי בתקופה הזאת כה חשובה השתתפות בשכר דירה, 1,000–1,500 שקל.

אמנון כהן: תבנו קריטריונים לזכאים, כאלה שבתקופה מסוימת לא יכולים לרכוש דירה, או שעדיין המדינה לא בנתה דירות זולות.

אמנון כהן: אני חושב שצריך לחשוב על נושא – כבוד השר, דיברנו אתמול גם בסיעה על נושא מע"מ דיפרנציאלי, לגבי נושאים נוספים, גם במוצרי צריכה, לא חייבים לתת 16% מע"מ על כל המוצרים.

אמנון כהן: לתקופה של שנה, הוראת שעה, לגבי מוצרי יסוד למשפחות בממוצע בינוני ומטה – ניתן להם בנושאים מסוימים, במוצרים מסוימים, 4%–5% מע"מ.

אמנון כהן: גם בנושא הדיור אפשר להגיד שבשנה, שנתיים הקרובות אנחנו ניתן מע"מ דיפרנציאלי ונקבע שלדירה ראשונה לזוג צעיר המע"מ יהיה נגיד 4%, 5%.

אמנון כהן: על כל הדברים האלה אפשר לקבל החלטות היום.

אמנון כהן: לא צריך שאנחנו נביא, חברי כנסת, חקיקות בדברים כאלה.

אמנון כהן: ממשלה יכולה בהחלטת ממשלה אחת.

אמנון כהן: כמו שישבתם ודיברתם והגעתם היום להבנות, גם בנושאים הללו אפשר להביא הישגים והנחות – לתקופה קצובה, שנה, שנתיים, עד שיימצא פתרון הולם לשלל הדברים שעומדים על הפרק.

אמנון כהן: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה לחבר הכנסת אמנון כהן.

אורי מקלב: חבר הכנסת סעיד נפאע, ואחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

סעיד נפאע: אדוני כבוד היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, גבירותי ורבותי, אם זה המצב במגזר היהודי, בואו נתאר לעצמנו מה המצב ואיזו מצוקה ישנה במגזר הערבי.

סעיד נפאע: בכל אופן, אני מבקש באמת לחזק את ידיהם של מחוסרי הדיור ולאחל להם הצלחה במאבק שפתחו, כי בסופו של דבר קורת גג היא זכות יסוד.

סעיד נפאע: אם יש על מה להצטער במקרה הזה, הוא שאנחנו רואים מאבק שכאילו הוא "על טהרת" היהודים.

סעיד נפאע: הלוואי שהיינו יכולים לראות במאבק הזה שיתוף פעולה עמוק ורציני גם כאשר הורסים בתים במגזר הערבי וגם כאשר קמה צעקה על מצוקת הדיור, שהיא אמיתית, במגזר היהודי.

סעיד נפאע: אני מבקש להביא בפני כבוד השר שעל-פי מחקר, שהוא של גוף רציני, 46.8% מהערבים לא יצליחו לקנות בית בעשור הקרוב.

סעיד נפאע: אומנם תוכניות המיתאר הן לא באחריות כבודו, אבל הא בהא תליא, איך שאומרים – חלוקת המגרשים היא כן באחריות כבודו.

סעיד נפאע: בשבוע שעבר ניסיתי להשחיל איזושהי שאלה תוך כדי השאילתות הדחופות לכבוד השר ולא זכיתי למענה.

סעיד נפאע: הבאתי בתור דוגמה – והנה, יושב פה לימיני חבר הכנסת מגלי והבה, אנחנו בני אותו כפר – ואם, כבוד השר, בכפר כמו בית-ג'ן החל משנת 2000 עד עצם היום הזה לא חולק ולו מגרש אחד לבנייה, אז תאר לעצמך באיזו מצוקת בנייה בכלל נמצא המגזר והכפר הזה.

סעיד נפאע: היום גם שמענו, תוך כדי הנאומים בני דקה, עוד דבר – ואני תקווה שהשר יוכל לבשר לנו משהו בנושא הזה – שלמעשה כל נושא הווד"לים בכלל מידר את המגזר הערבי.

סעיד נפאע: האם זה נכון?

סעיד נפאע: קודם כול, ומה ניתן לעשות גם במקרה הזה?

סעיד נפאע: כי בסופו של דבר המצוקה היא של כולם.

סעיד נפאע: אגב, יש מי שחושב שאין השלכות – – –

אורי מקלב: – – –

סעיד נפאע: רק חצי דקה.

סעיד נפאע: אלה בעיות שכרוכות אחת בשנייה.

סעיד נפאע: הרי מה עושים היום מחוסרי הדיור הערבים?

סעיד נפאע: הם גרים בכרמיאל והם גרים בנצרת-עילית – בנצרת-עילית היום יש שני חברי מועצה – והם גרים במעלות.

סעיד נפאע: אז הדברים קשורים אחד בשני.

סעיד נפאע: אני תקווה שדברי יזכו להתייחסות.

סעיד נפאע: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת סעיד נפאע.

אורי מקלב: חברת הכנסת , בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת מגלי והבה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, שמענו היום את מסיבת העיתונאים של ראש הממשלה נתניהו וצוותו, ואני רוצה לומר לכם: אנחנו ממש לא מצטרפים למסע האלונקות שלו.

זהבה גלאון: אנחנו די נדה

זהבה גלאון: מנו, למען האמת, כששמענו על התוכנית שמבקשת לעשות הפרד ומשול בין קבוצות שונות.

זהבה גלאון: אני ממש לא מבינה איך הממשלה לא הפנימה עד היום שלא מדובר במאבק סקטוריאלי.

זהבה גלאון: זה לא מאבק סקטוריאלי – לחוד צעירים, לחוד סטודנטים, לחוד יוצאי צבא.

זהבה גלאון: יש כאן מאבק חברתי כולל.

זהבה גלאון: לא מדובר רק על מאבק לדיור וזה לא רק מאבק של המורות על החינוך ושל העובדות הסוציאליות על הרווחה ולא רק של הרופאים על הבריאות.

זהבה גלאון: זה מאבק נגד תפיסת העולם הניאו-ליברלית שמוביל ראש הממשלה, שהיום כולנו משלמים את המחיר שלה.

זהבה גלאון: אני חייבת לומר ולהיות הגונה: זה לא התחיל בשנתיים האחרונות, זה התחיל גם בממשלה הקודמת.

זהבה גלאון: אבל היו כאן ניסיונות בשנתיים האחרונות לקדם תוכניות לדיור בר-השגה, והממשלה הזו הקפיאה והפילה כל תוכנית.

זהבה גלאון: לכן, אנחנו לא ממש קונים את ההזיות של השוק החופשי, של רפורמת ה"סופר-טנקר" שראש הממשלה מבקש לקדם.

זהבה גלאון: ראש הממשלה מנסה לפתור את הבעיה באמצעות הבעיה עצמה.

זהבה גלאון: הווד"לים – התוכנית הזו שקיבלנו עכשיו כאן, על שולחננו, שתוגש לכנסת בשבוע הבא – הווד"לים הם שורש הרע, וההתעקשות של ראש הממשלה לרסק את מוסדות התכנון ולהפריט את הקרקעות בצורה עיוורת, כי היום הוא אמר: זה יוביל ל-50,000 דירות חדשות, זה יאפשר בנייה מוזלת לשכירות.

זהבה גלאון: אנחנו ממש לא קונים את הניסיון הזה, של ההפרד ומשול, להסביר שיש כאן 50,000 דירות פוטנציאליות ומתן הטבות נקודתיות לזוגות צעירים.

זהבה גלאון: אני חוזרת: סטודנטים, יוצאי צבא.

זהבה גלאון: למה?

זהבה גלאון: למה לא לעשות דיור בר-השגה לכולם?

זהבה גלאון: הרי זו זכות בסיסית, שהמדינה צריכה לאפשר לצעירים לרכוש בתים.

זהבה גלאון: למה מבקשים לתת הטבות נקודתיות?

זהבה גלאון: צריך, חברי חברי הכנסת, לדרוש מהממשלה הזו דיור לכולם.

זהבה גלאון: וכשראש הממשלה מדבר על יוזמות שהן לא יוזמות חקיקה ואין להן תקציב שאמור לקדם אותן, אז זה הכול תוכניות על הקרח.

זהבה גלאון: הרי כל מה שראש הממשלה ניסה לעשות עכשיו זה לדכא את המחאה, לדכא את המשבר.

זהבה גלאון: הציגו הצעות שאף אחד לא קונה אותן.

זהבה גלאון: האנשים שיושבים כבר שבועיים באוהלי המחאה לא קונים אותן.

זהבה גלאון: ובכלל, אני חושבת שכבר הגיע הזמן שראש הממשלה ידע שאת משבר הדיור לא ניתן לפתור בהבל פה ואין בהצעות האלה שלו שום פתרון.

זהבה גלאון: זאת לא מנהיגות.

זהבה גלאון: בראש ובראשונה, חברי חברי הכנסת, צריך להצביע נגד חוק הווד"לים וכל התוכניות האלה, שמבקשות לקצר הליכים, לפתור בעיות ביורוקרטיות.

זהבה גלאון: אני קוראת לכם, חברי חברי הכנסת:

זהבה גלאון: אל תסכימו להפשרת קרקעות ליזמים אם אין התחייבות מצדם של אותם יזמים שהם יבנו דיור בר-השגה לצעירים, דיור ציבורי.

זהבה גלאון: ובכלל, כדאי לדרוש מהממשלה הזו להתייחס לשני דברים שלא עלו היום במסיבת העיתונים.

זהבה גלאון: לא דיברו על דיור ציבורי, לא דיברו על סבסוד של שכר דירה.

זהבה גלאון: דיברו בגדול על הפשרת קרקעות ומתן הטבות.

זהבה גלאון: זה לא פתרון, זה ממש לא מענה.

זהבה גלאון: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחברת הכנסת .

אורי מקלב: חבר הכנסת מגלי והבה, סגן יושב-ראש הכנסת – אחרון הדוברים.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, שר השיכון, חברי חברי הכנסת, אם אנחנו באמת צריכים לדבר על המצגת שראינו היום, היא מצגת יפה, טובה, אבל יש הבדל בין מצגת והצגות לבין פתרון המשבר בפועל.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, שנינו זוכרים שכששר השיכון בא להציג לנו את התקציב הדו-שנתי של משרד השיכון, הוא ציין את הבעיות של החוסר בתקציב על מנת שיוכל להשלים את התוכניות שלו, הן בבנייה והן במתן סיוע לאותם מקומות שצריכים לקבל קרקע או בנייה.

מגלי והבה: נכון שהוא עכשיו עסוק עם שר הבריאות, אבל חשוב שהוא יקשיב, שר השיכון.

אריאל אטיאס: תאמין לי שאני מקשיב.

מגלי והבה: אתה יש לך כל הכשרונות, עד כדי כך – – –

יעקב ליצמן: – – – שהבריאות – – –

מגלי והבה: אני מאמין לו.

מגלי והבה: בסדר, נתתי לו את הקרדיט.

מגלי והבה: מה שאני רוצה להגיד לאדוני היושב-ראש וחברי חברי הכנסת, כל תוכנית שמבוססת על פתרון לשלוש השנים הבאות זה לזרות מלח וחול בעיני השובתים.

מגלי והבה: אל לנו להאמין לממשלה הזאת.

מגלי והבה: ניתן לתת פתרונות, ועכשיו.

מגלי והבה: לא צריך הרבה חוכמות, אנחנו יודעים שאם הממשלה רוצה היא יכולה לבטל את המע"מ על הדירות לזוג הצעיר, לחיילים המשוחררים, ולעשות את זה במיידי.

מגלי והבה: הפטור הזה, יש בו – אנחנו יודעים, אדוני היושב-ראש, מה המחירים של הדירות היום.

מגלי והבה: אפשר על-ידי ביטול המע"מ לתת סיוע לכל זוג לדירה ראשונה, בסכומים שיכולים להיות עד 150,000 ו-200,000 שקלים, וזה סיוע.

מגלי והבה: זו כוונה אמיתית לבוא לעזור לזוגות הצעירים במשבר.

מגלי והבה: אבל לעשות את החלוקה הסקטוריאלית, כשאנחנו רואים איך הוא מנסה לפתות את הסטודנטים – הוא חשב שהסטודנטים לא מבינים בהקצאת תקציבים.

מגלי והבה: חברת הכנסת גלאון מנידה בראש כי אנחנו יודעים – אם אין בבסיס התקציב סעיף תקציבי לנושא, הכול דיבורים.

מגלי והבה: יש תוכנית כזאת, והממשלה הזאת מצטרפת לתוכנית הזאת.

מגלי והבה: כי אם הוא רוצה לתת הנחות לסטודנטים, מי מונע בעדו להביא את ההצעה, להעביר סעיף תקציבי, וכולנו נתמוך בזה בוועדת הכספים.

מגלי והבה: אי-אפשר לרמות את העם כל הזמן.

מגלי והבה: אפשר לרמות אותו פעם אחת, אבל לא יכול להיות שכל הזמן ראש הממשלה הזה – וראינו, דרך אגב, קודם דוגמה של שר התחבורה, שעושה את הפרויקטים שהוא אמון עליהם.

מגלי והבה: אבל כשיש התעלמות מוחלטת מבעיות הדיור – קודם דיבר חבר הכנסת נפאע וציין מה שקורה במגזר הלא-יהודי, אצלנו, שאפילו בחוק הווד"לים המוצע, אדוני היושב-ראש, אנחנו מרגישים שאנחנו במדינה שהגזענות בה מחוקקת.

מגלי והבה: לא רק שאתה מדבר על אי-שוויון, כשמחוקקים חוק ומתעלמים מאוכלוסייה שלמה – איך זה יכול להיות?

מגלי והבה: אז כל המצגות וכל ההצגות האלה, זה אומר שראש הממשלה הזה ממשיך לעבוד על אנשים, וצריך להחליף אותו מהר, אחרת אותם שובתים – אני מניח – ואנחנו מברכים אותם מכאן, לא יעזבו את הכיכרות, לא בצפון, לא בדרום, לא במרכז, עד שישיגו את היעד שלהם.

מגלי והבה: והיעד, אדוני, גם במגזר שלך הוא ברור – שתהיה לאותם אנשים דירה, שיוכלו לבחור, אפילו דירה של 70 מטר, ו-120 מטר.

מגלי והבה: והממשלה הזאת אטומה, ומי שעומד בראשה הוא הראשון.

מגלי והבה: תודה, אדוני.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת מגלי והבה.

אורי מקלב: השר לא שמע אותך – מילא.

אורי מקלב: אבל היכן הוא כדי שישיב לחברי סיעתו שהעלו את הנושא וחברים אחרים?

מגלי והבה: האמת כואבת.

מגלי והבה: הוא שמע את האמת אז – – –

אורי מקלב: יכול להיות.

אורי מקלב: אני מקווה שזו הסיבה, או אולי הסיבה היא שהוא מציג איזה מצגת.

אורי מקלב: אם כך, אנחנו נעבור, ברשות החברים – – –

קריאה: אולי אני אדבר כמה – – –

אורי מקלב: אין לי שום בעיה, על שביתת הרופאים.

קריאה: – – – וגם יש לך תשובות, סגן שר הבריאות.

אמנון כהן: יצא שנייה, כן.

אורי מקלב: עם כל הכבוד, אנחנו – – –

קריאה: יש עוד דוברים?

אורי מקלב: לא, אנחנו כבר עם אחרון – – –

אמנון כהן: – – –

אורי מקלב: נכון.

אורי מקלב: נתתי לך זמן יתר.

אורי מקלב: אדוני, ככוהן נתתי לך זמן יתר, וגם מעל שלוש דקות.

קריאה: כן, אני שמתי לב.

קריאה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: הדוברים סיימו את דבריהם.

אורי מקלב: אבל זה קורה כשלא נמצאים כשחברי כנסת מדברים, ואז עבירה גוררת עבירה.

קריאה: היה דיון דחוף.

קריאה: לא, בשירותים.

קריאה: מה הבעיה?

קריאה: הלך לשירותים, עם כל הכבוד, בן אדם.

אורי מקלב: רבותי, אנחנו יכולים גם להחליט שהנושא יעבור לדיון במליאה.

אורי מקלב: ממילא, אנחנו נוכל שוב פעם – – –

אמנון כהן: אפשר לעבור לנושא הבא.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, יש הנושא הבא – משהו קטן, חוק קטן.

אמנון כהן: אפשר להתחיל, והוא יבוא, הוא יענה.

אורי מקלב: אני לא יכול להפסיק באמצע.

אורי מקלב: אני לא יכול להפסיק באמצע דיון, אני לא יכול להפסיק באמצע דיון.

קריאה: אי-אפשר.

אמנון כהן: אפשר, עקרונית אפשר.

קריאה: – – – תראה לי את – – –

קריאה: – – – היושב-ראש מחליט.

אלי אפללו: הוא לא יכול, זה לא בסמכותו.

אורי מקלב: אנחנו מעמידים להצבעה את ההצעה לסדר-היום.

אורי מקלב: השר ירצה לדבר אחר כך – יוכל גם לדבר אחרי ההצבעה.

אמנון כהן: – – –

קריאה: – – –

קריאה: למה אי-אפשר הצעה אחרת?

אורי מקלב: אנחנו נעמיד להצבעה.

אורי מקלב: השר ירצה גם לענות אחר כך, אנחנו תמיד נשמח לשמוע אותו.

אלי אפללו: בואו נעשה הפסקה.

אלי אפללו: רבותי, עושים הפסקה – – – מי השר?

אלי אפללו: מי השר?

קריאה: אני רוצה להציע להסיר – – – למה אין לי – – –

אורי מקלב: אתה רוצה?

אורי מקלב: בבקשה, לפני ההצבעה.

אורי מקלב: באין תשובת ממשלה אתה יכול – – –

קריאה: הנה הוא, מה אתם דואגים?

אורי מקלב: יותר לאט, למה כל כך מהר?

אורי מקלב: אין שום לחץ.

אורי מקלב: אנחנו רואים שגם בדירות אין לחץ, גם בזה אין לחץ.

אורי מקלב: שום דבר – – –

קריאות: – – – אנחנו בשביתת רעב.

אורי מקלב: כן, שום דבר לא מלחיץ.

אורי מקלב: להיות בחוץ זה נעים.

אריאל אטיאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, – – –

אורי מקלב: אדוני השר, אני לא יודע אם תוכל לענות לכל אלה שהיו פה.

אורי מקלב: חלק לא שמעת.

אורי מקלב: אבל כולם דיברו ב– – –

קריאה: הוא שמע.

אריאל אטיאס: האמת שמליאת הכנסת עוסקת בזה מעל שנתיים, ואכן זה מציק לכולם, וזה מציק לזוגות הצעירים, בעיקר, שנאנקים תחת עול המשכנתאות, אני התייחסתי לזה.

אריאל אטיאס: אני כבר לא יכול לספור כמה פעמים דיברתי מעל הדוכן הזה על אותו נושא, על אותם פתרונות.

אריאל אטיאס: ואני לא אחזור על דברים שנאמרו בעבר, אני אמקד את מה שקרה היום, לעמדתי, ומה זה עושה, ולמה זה כל כך חשוב.

אריאל אטיאס: אני לא צריך להסביר לבאי הבית שלבנות דירה זה לא מחיר של "קוטג'" שאפשר להחליט שאם חותכים את המחיר שלו בשקל, הכול יסתדר.

אריאל אטיאס: או כפי שהיה כאן מאבק אמיתי על העלאת גיל הפרישה לנשים – אז החליטו שמחזירים את זה ל-62 בחוק, וזה נגמר.

אריאל אטיאס: אנחנו מדברים על מחסור בהיצע קרקעות על פני עשור שנים, על הצטברות של 60,000–70,000 יחידות דיור במחסור שפגש ריבית נמוכה היסטורית ב-2009, שהיתה 0.5% ריבית, שגורמת להתלקחות של המחירים.

אריאל אטיאס: הרי לא קרה ב-2009 שפתאום הגיעו גלי עלייה של מאות אלפי ישראלים, כפי שהיה בשנות ה-90.

אריאל אטיאס: זה אותו גידול טבעי שהוא חשוב ומבורך שצריכים 40,000 יחידות דיור חדשות בשנה על גידול של משקי בית, ונבנו רק 30,000.

אריאל אטיאס: ואז היתה הצטברות שפגשה ריבית נמוכה, והכול התלקח.

אריאל אטיאס: אז אנחנו יודעים שהפתרון המרכזי הגדול לאורך זמן – הגדלת היצע הקרקעות.

אריאל אטיאס: אבל זה לוקח זמן ויש תוצאות יפות.

אריאל אטיאס: אנחנו נמצאים היום ב-45,000 התחלות בנייה, כשב-2009, בתחילת 2009, היינו ב-30,000.

אריאל אטיאס: זאת אומרת שלראשונה בעשור האחרון ההיצע פגש את הביקושים ואף עלה עליהם ב-5,000 כדי להחזיר את הפיגורים, וצריך להמשיך עם זה ולהמשיך להגדיל את זה.

אריאל אטיאס: אבל במקביל, כפי שעמדתי כאן על הדוכן עשרות פעמים, אם לא יותר, וכפי שחברי הכנסת שנמצאים כאן נאבקו יחד אתי על משרד האוצר – נקרא לזה ככה בשפה הכי פשוטה – בוועדת הכלכלה – – –

אלי אפללו: אבל לא קיבלת את התקציב.

אלי אפללו: אתה עושה את העבודה הנכונה, אתה נאבק, אתה עושה הכול.

אלי אפללו: אבל זה לא מתוקצב.

אלי אפללו: אז מה?

אלי אפללו: אתה ממשיך לעשות את כל המלחמה הדרושה והנכונה, ואתה עושה את זה, ויישר כוח.

אלי אפללו: אבל האוצר לא מתקצב לך את זה.

אלי אפללו: אז מה זה הפתרונות האלה?

אורי מקלב: תודה, חבר הכנסת אפללו.

אריאל אטיאס: עוד שנייה אני אגע בזה, ותראה את הסיפור.

אריאל אטיאס: מה שאנחנו צריכים לעשות זה צעדים משלימים נוספים, כי כשיש לנו היצע גמיש לחלוטין לא צריכים מסלולים, ויש היצע גמיש לדיור ולהשכרה – הכול בסדר.

אריאל אטיאס: השוק יודע לסדר את עצמו כשיש היצע שעולה על הביקושים.

אריאל אטיאס: הבעיה כשיש מחסור בהיצע, צריך לטפל באוכלוסיות ולהיות ממוקד.

אריאל אטיאס: וכאן, מעל הדוכן הזה, ביקשתי והזהרתי, ונאבקתי, ואני שמח שהאוהלים עזרו לנו להביא את זה, שאנחנו נשנה את ההגדרות של מינהל מקרקעי ישראל.

אריאל אטיאס: מינהל מקרקעי ישראל, אין תפקידו למקסם רווחים בקרקע.

אריאל אטיאס: וזה מה שהוא עשה מיום הקמתו.

אריאל אטיאס: זה לא מהממשלה הזאת, אל תטעו; זה הקודמת, והקודמת של הקודמת.

אריאל אטיאס: זה תפיסת העולם.

אריאל אטיאס: הקרקע היא משאב מוגבל, אי-אפשר לייצר אותה יותר, אז ככל שיש משאב מוגבל מחלקים אותו לכל המרבה במחיר.

אריאל אטיאס: בעולם של היצע גמיש – ניחא.

אריאל אטיאס: בסוף זה לא גורם לעלייה משמעותית כשיש מתחרים, ויש מספיק היצע קרקעות.

אריאל אטיאס: אני חייב להדגיש שהבעיה בהיצע היא בעיקר חדרה–גדרה, באזורי הביקוש.

אריאל אטיאס: יש היצע גמיש לחלוטין בפריפריה, צריך להגיד את האמת.

אריאל אטיאס: יש מכרזים שהוצאנו ב-2010 למרות שיש עליית מחירים ב-2010, שהם מכרזים חוזרים.

אריאל אטיאס: וכדי לעודד זוגות צעירים להגיע למקומות האלה עשינו את תוכנית המענקים שנכנסה לפועל ב-10/7, והיום היא היתה בוועדת הכספים – להעביר את הכסף.

קריאה: – – –

אריאל אטיאס: ואני משוכנע שביום הראשון הקרוב, כשאנחנו מפרסמים את כל התקנות לבנקים, יוכלו הזוגות הצעירים בישראל ללכת לבנק ולהוכיח שזו דירה ראשונה בחייהם, ולקבל צ'ק מזומן של 60,000 שקל, והנחה בפיתוח שיכולה להגיע ל-40,000 ו-50,000 וגם 60,000 שקל בפיתוח – במקומות שבגלל הטופוגרפיה זה מעל 100,000 שקל.

אלי אפללו: יפה.

אלי אפללו: אבל אם אתה נותן היום את הפיתוח, ומענק, תגדיל את הסכום הזה ל-100,000 שקל לזוגות צעירים.

אלי אפללו: הרי בסופו של דבר – – –

מירי רגב: זאת היתה הכוונה הראשונית – – –

אלי אפללו: זאת היתה הכוונה הראשונית, ואני – – –

אורי מקלב: חבר הכנסת אפללו.

אריאל אטיאס: אז אני עכשיו מציג את הדברים שבוצעו.

אריאל אטיאס: אני לא מציג תוכניות וחוקים ודברים שיהיו עם הוועדה, אני מדבר על ביצוע.

אריאל אטיאס: 45,000 יחידות, התחלות בנייה – בוצע, והוא ימשיך להיות מבוצע.

קריאה: – – –

אריאל אטיאס: מענקי מקום – 100,000 שקל, יכול להיות גם יותר, בוצע.

אריאל אטיאס: הזוגות הצעירים בישראל יכולים ללכת בשבוע הבא – – –

מירי רגב: איזה בנק?

מירי רגב: עם איזה בנק?

אריאל אטיאס: כל הבנקים, זה outsourcing.

אריאל אטיאס: לא צריך לבנק מסוים.

אריאל אטיאס: הולכים לבנק, מוכיחים.

אריאל אטיאס: לא צריך הרבה, זה דרך המחשבים מול משרד הבינוי והשיכון.

אריאל אטיאס: הבנק יודע לעשות את זה ככה.

אריאל אטיאס: בתוך 24–48 שעות הוא יודע האם הזוג הצעיר, יש או היתה ברשותו או בבעלותו דירה, והוא מקבל את הסיוע – מאוד משמעותי.

אריאל אטיאס: וצריך לזכור שבמקומות האלה זה שווה בממוצע ל-20% מערך הדירה.

אריאל אטיאס: באזורים האלה דירה עולה 600,000 שקל, 550,000 שקל – אלה המחירים.

אריאל אטיאס: אני לא מדבר לא על צמודי קרקע, ולא דירות שמעל 100 מטר.

אריאל אטיאס: זה דברים שמבוצעים.

אריאל אטיאס: מה שעשינו היום זה לשנות את המדיניות של מינהל מקרקעי ישראל, ודרך השינוי הזה מסתובבת כל התוכנית.

אריאל אטיאס: אנחנו אמרנו דבר פשוט: הקרקע היא לא משאב לעשות כסף.

אריאל אטיאס: לפני שנכנסתי לתפקידי, המינהל העביר למשרד האוצר פחות מ-4 מיליארד שקל בשנה – 3.8.

אריאל אטיאס: ב-2010 – יותר מ-6 מיליארד משיווק קרקעות בגלל הגידול המשמעותי ועליית המחירים.

אריאל אטיאס: אם יגבו פחות מיליארד – זה של הזוגות הצעירים.

אריאל אטיאס: אז שאלת אותי, חבר הכנסת אפללו: לא מביאים לך כסף?

אריאל אטיאס: אני לא צריך כסף.

אריאל אטיאס: אני צריך שיוותרו על הכנסה, לא רוצה כסף שיזרימו.

אריאל אטיאס: תרוויחו פחות, זה כל הסיפור, וזה מה שקורה.

אריאל אטיאס: כולם מכירים את ההצעה הזאת, היא היתה בדיון שעשתה חברת הכנסת מירי רגב, זה היה בוועדת הכלכלה, ישבתי על זה עם חבר הכנסת הרב ליצמן ועם חברי הכנסת של ש"ס ועם הרב גפני – כולם מכירים את הדבר הזה.

אריאל אטיאס: פה, מעל דוכן הכנסת, הצעה פשוטה וקליטה.

אריאל אטיאס: אנחנו אומרים את הדבר הבא: השמאי הממשלתי, הוא עושה את עבודתו, הוא אומר כמה זה עולה.

אריאל אטיאס: אבל הוא לא מחייב אותנו לגבות כמה שזה עולה.

אריאל אטיאס: אנחנו נחתוך את הקרקע בחצי, 50% מערך הקרקע, אבל כדי שזה לא יגיע ליזם ויגיע לצרכן, אנחנו עושים מכרז הפוך: היזם שמציע את מחיר הדירה הנמוך ביותר הוא שזוכה.

אריאל אטיאס: אני חייב להגיד שבמכרזים – – –

אלי אפללו: זה הדרך.

אריאל אטיאס: זה הדרך, כי אז ההטבה מגיעה לצרכן, ושאף אחד לא יפחד איך אנחנו נפקח, כי אנחנו עושים את זה היום, ואני אני לא אקח על זה זכויות יוצרים – זה היה שר הבינוי והשיכון בעבר פואד בממשלת רבין, פואד בן-אליעזר, כשהתחילו עם השיטה הזאת.

אריאל אטיאס: אבל מה החיסרון בה?

אריאל אטיאס: שהיא היתה 100% ערך הקרקע.

אריאל אטיאס: בא האוצר, אמר: תראו, מה שאומר השמאי זה המחיר, 100%, עכשיו תתחרה.

אריאל אטיאס: אז מה היתרון?

אריאל אטיאס: רק רווח יזמי.

אריאל אטיאס: כמה זה?

אריאל אטיאס: מה הפער שיזם מסוגל לוותר עליו?

אריאל אטיאס: במקום 10% להרוויח 7%?

אריאל אטיאס: יש תחרות?

אריאל אטיאס: שתדעו שיזמים בגדול לא מאוד אוהבים מחיר למשתכן, כי זה כאב ראש: זה מפוקח, זה שוק רק של חסרי דיור, ולא משפרי דיור.

אריאל אטיאס: זה רק במקומות שהוא בטוח משחרר את הסחורה מהר.

אריאל אטיאס: אני חייב להגיד לכם שבמכרזים שעשינו בהם מחיר למשתכן בפריפריה, המכרזים חזרו ברוב המקומות, כי זה לא עובר לסוחר.

אריאל אטיאס: באזורי הביקוש זה הולך ככה.

אריאל אטיאס: אבל יש מקומות שהוצאנו מחיר למשתכן, גם באזורי הביקוש, ואף אחד לא לקח.

אריאל אטיאס: בגלל שהם פחדו, כי זה היה יקר מדי.

מירי רגב: בראש-העין 1.5 מיליון שקל, למה?

אריאל אטיאס: לכן, הדבר שנעשה, זה – מפסיקים עם השיטה הזאת.

אריאל אטיאס: אנחנו נותנים 50% מערך קרקע, ועושים מכרז הפוך, וראש הממשלה הסכים לזה שאנחנו לא נהיה מוגבלים במספרים: רצו 2,000, רצו 3,000, רצו כך.

אריאל אטיאס: ברגע שמשנים פה את התפיסה, שמינהל מקרקעי ישראל לא אמור למקסם רווחים, איננו מוגבלים במספרים.

אריאל אטיאס: אנחנו לא נעשה את זה לדירות של 150 מטר, זה מיועד לזוגות צעירים ולחסרי דיור.

אריאל אטיאס: ההגדרה היא שלושה וארבעה חדרים – 100 מטר, 110 מטר.

אריאל אטיאס: בתמהיל – לא יהיו שכונות של מחיר למשתכן, אנחנו רוצים לבנות תמהיל נכון, קוטג'ים טוריים, דירה גדולה ודירות קטנות, מכל הסוגים.

אריאל אטיאס: לגבי הקריטריונים, למי שחשש.

אריאל אטיאס: מעולם לא היו קריטריונים שהם רק לחרדים.

אריאל אטיאס: מה שהיה בממשלת רבין נשאר עד 2010, ואני שיניתי אותם.

אריאל אטיאס: עד 2010, מאחר שזה מיועד לזוגות צעירים, אמרו: אם יש מספר מצומצם, בואו ניתן למי שהכי זקוק.

אריאל אטיאס: תפיסת העולם היתה שלמי שיש יותר ילדים ועדיין אין לו דירה, הוא כנראה יותר במצוקה; את זה עשתה ממשלת רבין, את זה עשה פואד.

אריאל אטיאס: אבל אז דנו לגופה של הצעה ולא לגופו של מציע.

אריאל אטיאס: היום כבר דנים לגופו של מציע.

אריאל אטיאס: אני רגיל לזה, היה לי את זה גם כשהייתי שר התקשורת, וזה בסדר.

אריאל אטיאס: פנו אלי ראשי רשויות דתיים וחילונים ואמרו לי: תשמע, זה מפלה.

אריאל אטיאס: בגלל שיש מצוקה כל כך גדולה, יש הרבה משפחות שאין להם ילדים, והם סובלים.

אריאל אטיאס: אמרתי, בואו נשנה.

אריאל אטיאס: ביקשתי מהצוות המקצועי במשרד הבינוי והשיכון לתת לי המלצות, והגישו לי המלצות וקיבלתי אותן, ואני אשנה אותן עוד הפעם.

אריאל אטיאס: ההמלצות שיתקבלו – – –

מירי רגב: – – – השינויים, כרגע המחיר למשתכן – חמישה ילדים – – –

אריאל אטיאס: אני ממליץ לך להקשיב לי, בדרך כלל אני לא מפספס במה שאני אומר לך, כי אני ברוך השם מכיר את הפרטים.

אריאל אטיאס: להלן הקריטריונים שהיו, ועוד מעט אגיד לכם מה יהיו.

אריאל אטיאס: מה שהיה ב-2010, ששונה ממה שהיה 16 שנה – כל שרי השיכון שהיו לפני, עשינו שריונים: 20% מהפרויקט, מהמאסה של המחיר למשתכן, זה לזוגות ללא ילדים; 20% זה אחד–שלושה; 30% זה ארבעה–שישה ו-30% שישה ומעלה.

אריאל אטיאס: והפלא ופלא, עשינו מכרזים ל-4,000 יחידות דיור במחיר למשתכן, בכל הארץ, באזורי הביקוש, ולא היה פרויקט אחד בשכונה חילונית שלקחו אותו חרדים, אחד לא.

אריאל אטיאס: אתם יודעים למה?

אריאל אטיאס: חרדים אינם מחפשים לגור בשכונות החילוניות.

אריאל אטיאס: הם רוצים לגור בנפרד ולחיות את חייהם עם כבישים סגורים בשבת ועם מוסדות ציבור, והם לא ישקיעו את מיטב כספם ואת החובות שלהם כדי לגור בשכונה חילונית.

אריאל אטיאס: למען האמת, גם הציבור החילוני לא מעוניין לגור עם החרדים, כי הוא רוצה לחיות את חייו, וזה בסדר גמור.

אריאל אטיאס: כל אחד יחיה את חייו.

אריאל אטיאס: מתוך 4,000 יחידות דיור למחיר למשתכן – ואם תרצי, חברת הכנסת מירי רגב, להרגיע את דאגתך, אני אעביר לך את כל הנתונים בכתב, את תוכלי לבדוק אותם – –

מירי רגב: אני אשמח.

אריאל אטיאס: – – רק 670 יחידות, שהיו מתוכננות לאזורים שיש בהם חרדים, נקלטו, וכל השאר לא נקלטו.

אריאל אטיאס: הנה, למשל, בעיר ראש-העין, שמדברים עליה כל כך הרבה פעמים מעל דוכן הכנסת, 690 יחידות דיור הוצאנו במחיר למשתכן.

אריאל אטיאס: בגלל השיטה העקומה והמעוותת, שהשתנתה היום, שמבקשים 100% ערך שמאי, לא ניגש יזם אחד.

אריאל אטיאס: אתם יודעים, לכסף אין צבע, יזם שרוצה למכור את הסחורה, אם הוא יודע שיקנו אותה, מה זה אכפת לו, חרדי לא חרדי.

אריאל אטיאס: הוא קונה, נגמר.

אריאל אטיאס: ידעו היזמים שהמחיר גבוה מדי, ו-260,000 שקל רצו על קרקע לפני פיתוח בראש-העין, ויש מכרזים שהם לא מחיר למשתכן, שזכו בהם יזמים בפחות ממחיר למשתכן, זה האבסורד.

אריאל אטיאס: ואף אחד לא לקח את זה וזה חזר.

אריאל אטיאס: הוצאנו מכרזים בנתיבות, מחיר למשתכן, וחזר, כי זה גם לא מתאים לפריפריה, וכן על זה הדרך.

מירי רגב: זה לא חזר.

אריאל אטיאס: ואני הגעתי להסכמות, והצעתי בעקבות הסירוב של משרד האוצר, העקבי, ללכת למחיר למשתכן 50% ערך קרקע – ואז התחילו הדלפות שזה הכול לחרדים.

אריאל אטיאס: אתם יודעים, זה חלק מהשיטה.

אלי אפללו: זאת השיטה.

אריאל אטיאס: זה השיטה ואני לא מתרגש ממנה, חבר הכנסת אפללו, כך עשו במענקים.

אריאל אטיאס: כשהתחלנו עם המענקים – – –

מירי רגב: – – –

אלי אפללו: זה לא צריך לעניין אותך.

אריאל אטיאס: חברים יקרים, כשהתחלנו במענקים וראו שהלחץ מתגבר ומתגבשת גם קואליציה וסגרנו את הפינות עם קדימה ועם ליברמן ועם כולם, ועם יהדות התורה, ואו-טו-טו יש הצבעה, יאללה, התחילו הדלפות של הסתה – כל המענקים זה לחרדים בכלל.

אורי מקלב: אני מדייק בדבריך: לא הסתה, הדלפות של הסתה.

אורי מקלב: הדלפות מגיעות ממקומות ממשלתיים.

אריאל אטיאס: נו, אני אומר, זה מגיע מאגפים מסוימים במשרד האוצר.

אריאל אטיאס: מה זה מקומות ממשלתיים?

אריאל אטיאס: על השולחן, זה הסיפור.

אריאל אטיאס: אמרנו שאין דבר כזה, והנה, הבאנו את היישובים.

אלי אפללו: אני בדקתי, באחריות, זה לא נכון.

יעקב ליצמן: – – – אתה לא יודע כמה הוא צודק.

אריאל אטיאס: 28 יישובים, שמונה מתוכם ערביים, אין שום יישובים חרדיים.

אריאל אטיאס: וזה לא מתועדף, אבל השיטה הזאת לא תפחיד אותנו.

אריאל אטיאס: זה לא מעניין אותנו, שידליפו מה שהם רוצים, ויעוותו – עובדה שניצחנו עוד הפעם.

אריאל אטיאס: ניסו גם הפעם לעשות את זה, וזה לא עזר להם.

אריאל אטיאס: אתם יודעים מה אמרתי להם?

אריאל אטיאס: אני עכשיו מציע קריטריון, חברת הכנסת מירי רגב, שיהיה ניקוד ועדיפות ליוצאי צבא.

מירי רגב: צודק.

אריאל אטיאס: עכשיו תפרקו את הקרקע, ייגמרו לכם התירוצים.

אריאל אטיאס: תהיה עדיפות ליוצאי צבא.

מירי רגב: מעולה, טוב מאוד.

אריאל אטיאס: ולא תינתן עדיפות למסלולים למי שיש להם משפחות גדולות, למה מה?

אריאל אטיאס: אין דבר כזה, העיקרון נשבר.

אריאל אטיאס: מה קרה כשהעיקרון נשבר?

זהבה גלאון: – – – למה?

זהבה גלאון: הקריטריונים צריכים להיות אוניברסליים, לא עדיפות לזה ולא עדיפות לזה.

קריאות: – – –

אריאל אטיאס: האנשים שירתו את המדינה, תני להם עדיפות.

מירי רגב: – – – לא צריך לקבל עדיפות.

מירי רגב: אבל מי – – –

אורי מקלב: אני מבקש לאפשר לשר להמשיך את דבריו.

אורי מקלב: עוד מעט.

אורי מקלב: ברגע שכולם שואלים, קשה לי.

אריאל אטיאס: חברים, אני מסיים.

אריאל אטיאס: מה שעשה העיקרון שמחיר הקרקע הוא לא למקסם רווחים, הוא עשה עוד שני טקטים.

אריאל אטיאס: אחד, סטודנטים – אספר לכם מה היה עד היום, עד ההחלטה היום.

אריאל אטיאס: פנו אלי מאגודת הסטודנטים לפני שנה, אמרו לי: תשמע, מעונות – עולה יקר, הכול צפוף.

אריאל אטיאס: מה אנחנו עושים, הולכים שוכרים דירות.

יעקב ליצמן: תסביר מה זה מעונות.

אריאל אטיאס: מעונות סטודנטים זה כמו פנימייה לישיבה, אבל משוכללת.

אריאל אטיאס: קוראים לזה "מעונות" במקום לקרוא לזה "פנימייה", זה הרעיון.

אריאל אטיאס: חדרים קטנים, שוכרים אותם מרוהטים, מטבחונים קטנים, ממוצע 45 יחידות לדונם, זו בערך הצפיפות, שירותים ציבוריים כאלה ואחרים, וזה מושכר.

אריאל אטיאס: מאחר שאין מספיק, הממוצע – לא באזורי הביקוש, הממוצע – זה 600 שקל לסטודנט לחודש לא כולל חשמל ומים וכאלה.

אריאל אטיאס: זה לא בדיוק כמו בישיבה.

אריאל אטיאס: אתה יודע, בישיבה ישנים וזהו, שם זה קצת שונה.

מירי רגב: – – – אני אוספת את הדמעות עליכם.

אריאל אטיאס: 600 שקל.

אריאל אטיאס: באזורי הביקוש, כאילו בר-אילן, או תל-אביב וכאלה זה יכול לעבור את ה-1,200 את ה-1,300, אני מדבר לסטודנט.

אריאל אטיאס: מה זה עושה שחסרים להם מעונות?

אריאל אטיאס: הולכים לשכור דירות.

אריאל אטיאס: שוכרים דירות, מתחילים להעלות את המחיר.

אריאל אטיאס: משפחות שרוצות לשכור את הדירות, אין להן מאיפה לשכור.

מירי רגב: למה – – –

אריאל אטיאס: תנו לנו להגיע – – –

מירי רגב: – – –

אורי מקלב: חברת הכנסת רגב.

אריאל אטיאס: אני מאוד אעריך את זה, חברת הכנסת מירי רגב, אם אני אסיים ואז תשאלי את השאלות.

אלי אפללו: זאת הממשלה שלך.

מירי רגב: הוא, הוא.

אלי אפללו: זה לא הוא.

אלי אפללו: זה לא הוא.

מירי רגב: הוא היה בוועדת שרים.

מירי רגב: הוא הפיל הצעת חוק שנועדה לפתור חלק מהבעיה – –

אלי אפללו: זה לא נכון.

אלי אפללו: הוא חלק מהממשלה שלך.

מירי רגב: – – פיקוח על שכר דירה.

אלי אפללו: את, תגידי את האמת.

אלי אפללו: איפה שר האוצר שלך?

אלי אפללו: איפה ראש הממשלה?

מירי רגב: גם את זה אני אומרת.

אורי מקלב: חברת הכנסת רגב.

אלי אפללו: תגידו את האמת.

אורי מקלב: יש דברים – חברת הכנסת רגב.

אורי מקלב: חבר הכנסת אפללו.

מירי רגב: – – –

אלי אפללו: לא להאשים אותו, תאשימי את הממשלה.

אורי מקלב: חבר הכנסת אפללו, אתה לא חייב להשיב לה.

אלי אפללו: – – – קואליציה.

אורי מקלב: חבר הכנסת אפללו, חברת הכנסת רגב, אני מציע – – –

אלי אפללו: כאילו רק הם אשמים.

מירי רגב: אני רוצה לשאול את – – –

אורי מקלב: לא, לא, את לא צריכה לשאול.

אורי מקלב: אני מציע שחלק מהדברים תגידי בישיבת סיעה, שם תוכלי לקבל תשובות יותר מדויקות.

מירי רגב: אני אומרת.

מירי רגב: תאמין לי שאני אומרת.

אורי מקלב: לא הכול לשאול אותו.

אורי מקלב: יש דברים שרק בישיבת סיעה אצלך תוכלי לקבל את התשובות.

מירי רגב: למליאה יש – – –

אורי מקלב: השר לא יכול לענות על הכול.

אריאל אטיאס: אני יכול לסיים?

אורי מקלב: אפשר לאפשר לשר להמשיך את דברו.

אורי מקלב: הוא יסיים את דבריו.

אריאל אטיאס: פנינו למי שקובע בעולם הכסף ואמרנו, מדוע בקרקע חומה – למי שלא יודע מה המשמעות, בקרקע חומה אי-אפשר לבנות מגורים.

אריאל אטיאס: זה לא שאם נבנה פה מעונות זה במקום דירות.

אריאל אטיאס: קרקע חומה – רק מבני ציבור: הוסטלים, מתנ"סים, ואפשר לבנות גם מעונות בתב"עות.

אריאל אטיאס: רוצים 36% מערך הקרקע, עושים הנחה.

אריאל אטיאס: כמה זה שווה?

אריאל אטיאס: באזורי הביקוש זה שווה 100,000–150,000 שקל ליחידה, יחידת מגורים.

אריאל אטיאס: מה זה אומר?

אריאל אטיאס: שלא משתלם ליזמים להתחייב ל-20 שנה השכרה, כי זה לא למכירה הדבר הזה.

אריאל אטיאס: לא שווה להם.

אריאל אטיאס: עשו מכרזים, חלקם נכשלו או שיצא יקר.

מירי רגב: – – –

אורי מקלב: חברת הכנסת רגב, באמת.

אריאל אטיאס: ולכן ההצעה עכשיו, כפי שהציג אותה ראש הממשלה, כמו שהוא אמר "אפס", לא צריך כסף, קרקע אפס.

אריאל אטיאס: בקרקע חומה, שאיננה מיועדת למגורים, או באוניברסיטאות בתוך האזורים שלהם, או ביישובים סמוכים.

אריאל אטיאס: בלוד למשל, מה רע שיוקמו מעונות לסטודנטים ויחזקו את העיר לוד?

אריאל אטיאס: קרוב מאוד לתל-אביב.

אריאל אטיאס: מר רע שיקומו ברמלה?

אריאל אטיאס: קרקע אפס, עולה פיתוח, ממוצע שווה בערך – הפיתוח קצת יותר יקר, בגלל שזה הרבה תשתיות – קצת יותר מ-5,000 שקל למטר, שזה קצת יותר מבנייה רגילה, כי צריך הרבה יותר מטבחים.

אריאל אטיאס: אני לא אכניס אתכם לפרטים, אלה פרטים תכנוניים.

מירי רגב: אם החברה הכלכלית תעשה את זה, לא יהיה רווח יזמי?

אריאל אטיאס: גם זו אפשרות.

אורי מקלב: את העצות אפשר לתת לשר לא כשהוא נמצא פה.

אריאל אטיאס: הדבר הזה נדרש כתוצאה, או יכול לקרות כתוצאה מזה שוויתרנו על עיקרון שממקסמים את הרווח בקרקע.

אריאל אטיאס: דיור להשכרה – בזה אני מסיים.

אריאל אטיאס: עשינו מכרזי דיור להשכרה ב-2010, אחרי החלטת מועצה שהעברתי לראשונה שאין מחיר מינימום בקרקע בדיור להשכרה.

אריאל אטיאס: אין מחיר מינימום, זה אומר שכל מספר זוכה.

אריאל אטיאס: עשינו 50% מכירה, 50% השכרה.

אריאל אטיאס: אני חושב שלא נכון לבנות שיכונים להשכרה, המדינה עדיין לא בנויה לדבר הזה, רוב אזרחי ישראל רוצים דירה בבעלותם, ולכן צריך לבנות תמהיל של דיור להשכרה ולקנייה ביחד.

אריאל אטיאס: עשינו מכרזים כאלה בירושלים, באשדוד, והם הצליחו.

אריאל אטיאס: אבל לא נתנו לנו לנגוע בקרקע יותר מדי.

אריאל אטיאס: אתם יודעים על מה היה הוויכוח?

אריאל אטיאס: רציתי להכניס שורה במכרז שחלק מהתנאים למכרז זה מי שמציע את שכר הדירה הנמוך ביותר.

אריאל אטיאס: מה זה עושה?

אריאל אטיאס: זה מושך את מחירי הקרקע למטה, ואז מרוויחים פחות כסף – לא מסכימים; תן לשוק.

אריאל אטיאס: עכשיו הסכימו בגלל שברגע שהשיטה היא שלא חייבים למקסם את הרווח, כל השיטות טובות, ואז אפשר לעשות תנאים שמי שמציע את שכר הדירה הנמוך ביותר לעשר שנים זוכה.

אריאל אטיאס: מאיפה הוא ירוויח?

אריאל אטיאס: למה היזם יסכים?

אריאל אטיאס: בגלל שהוא יכול למכור 40 דירות.

אריאל אטיאס: 40% מהפרויקט הוא יכול למכור, 60% הוא צריך להשכיר, ואז הוא יודע לממן את זה דרך זה.

אריאל אטיאס: הוא מציע שכר נמוך, הקרקע תקבל 30% מערך השמאי באזורי הביקוש.

אריאל אטיאס: איננו מוגבלים במספרים, אנחנו מוגבלים בגודל דירות, כי זה חכם, ואנחנו נעשה את זה בתמהיל רחב מאוד.

אריאל אטיאס: המקומות הראשונים – שנתחיל בהם – הם ראש-העין ומודיעין, יש לנו שם תב"עות.

אריאל אטיאס: זה יתחיל ב-2011, עכשיו אנחנו נתחיל עם זה.

אריאל אטיאס: זה ייקח זמן, זה לא מרגע לרגע, אבל יש בזה מסר ליזמים: אין דבר כזה שאתם תמכרו במודיעין דירה ב-1.2 מיליון, ב-1.3 מיליון, וליד תהיה דירה ב-800,000 או ב-700,000.

אריאל אטיאס: זה לא יכול לעבוד, זה תמיד משפיע.

מירי רגב: ומה עם אלה שכבר קנו קרקעות?

אריאל אטיאס: ואני מצפה, חברת הכנסת מירי רגב, שבמקום רק מה עם זה ומה עם זה ומה עם זה, תגידי מה את אומרת על זה.

מירי רגב: אני שואלת.

אריאל אטיאס: זה בסדר או לא בסדר?

מירי רגב: מצוין, אני מברכת אותך על זה.

אורי מקלב: לא.

אורי מקלב: אל תשאל אותה, בגלל שאני לא מתכונן לתת לה רשות להגיד מה היא חושבת.

מירי רגב: כבוד השר, אתה יודע שאני – –

אורי מקלב: היא תשאל את השאלות וגם תדבר.

אורי מקלב: אין לה סמכות גם לבקש ממך לענות.

מירי רגב: – – אני שואלת רק דבר אחד.

אורי מקלב: חברת הכנסת רגב, זו לא שעת שאלות לשר השיכון.

מירי רגב: למה לא – – –

אורי מקלב: חברת הכנסת רגב, לא בכוח אפשר לשאול שאלות.

אורי מקלב: זה לא יכול להיות, עם כל הכבוד.

אלי אפללו: מה קורה לבן-אדם שבתוכנית של 100,000 שקל, הוא קיבל 60,000 שקל – – –

מירי רגב: למה לו – – –

אורי מקלב: הוא קיבל רשות לשאול את השאלה קודם.

אורי מקלב: הוא הפסיק כשהוא ביקש לשאול.

אריאל אטיאס: אתה רוצה מהמזומן.

אורי מקלב: שאלה אחת הוא ביקש.

אורי מקלב: הוא קיבל רשות לשאול את השאלה.

מירי רגב: אז גם אני מבקשת – – –

אורי מקלב: עכשיו כבר לא.

אלי אפללו: לא.

אלי אפללו: יש יזמים שהם לבד קנו את הקרקע, הם עושים את הפיתוח, הם לא צריכים לעשות – שייתנו גם לזוגות הצעירים אפשרות לקנות אצל הקבלנים האלה.

אריאל אטיאס: אנחנו לא מגבילים את ה-60,000 שקל – – –

אלי אפללו: לא, את ה-100,000.

אריאל אטיאס: – – לקרקע מדינה או קרקע פרטית.

אלי אפללו: למה לא את ה-100,000?

אריאל אטיאס: את ה-40,000, כי המדינה – אתה לא רוצה שקבלנים יעשו סיבוב על זה.

אלי אפללו: לא צריך, להיפך.

אריאל אטיאס: חבר הכנסת אפללו, אנחנו צריכים לוודא שהכסף הולך לצרכנים.

אלי אפללו: אבל הצרכנים – בכך שאתה נותן להם 100,000, לפעמים זה יותר זול.

אריאל אטיאס: אני ארחיב אתך אחר כך.

אורי מקלב: אני מציע שתסתפק במה שאמר השר.

מירי רגב: אני מבקשת לשאול שאלה אחת.

אריאל אטיאס: נו, יאללה, שאלה אחרונה וזהו.

אורי מקלב: לא, יש עוד אנשים.

אריאל אטיאס: תפילת ערבית כבר.

אריאל אטיאס: נו.

מירי רגב: אני מבקשת שאלה אחת.

מירי רגב: כבוד השר, הרי הבאתם לכאן – – – מצוינים, ואני שמחה שהצלחת לכופף את האוצר – – –

אריאל אטיאס: מה עם הפיקוח על השכרה?

אלי אפללו: אדוני השר, יישר כוח.

אריאל אטיאס: תודה.

מירי רגב: הפתרון המיידי היום הוא פיקוח על שכר הדירה.

מירי רגב: מדוע אתה היית בין אלה שהפילו את הצעת החוק הזאת שלי, שהבאתי אותה לפני חודש לוועדת השרים?

אריאל אטיאס: תגידי, את מדברת אתי או עם הטלוויזיה?

מירי רגב: אתך, רק אתך.

אריאל אטיאס: אז שאלת אותי לפני זה את השאלה, ועניתי לך תשובה.

מירי רגב: אני רוצה שאנשים ישמעו – – –

אריאל אטיאס: את רוצה לדבר עם הטלוויזיה עכשיו?

מירי רגב: אני רוצה שאנשים ישמעו מה היתה התשובה שלך.

אריאל אטיאס: אז אני אומר לך שוב, אם אנחנו באיזה תיאטרון, אז תעדכני אותי קודם.

מירי רגב: אני רוצה שאנשים ישמעו מה התשובה שלך.

אריאל אטיאס: אז אני אגיד לך מה שאמרתי שם: איננו מתנגדים לזה.

אריאל אטיאס: תשכנעי את משרד המשפטים ואת האוצר כמובן.

אריאל אטיאס: את צריכה לשכנע שני משרדים: אוצר ומשפטים.

אריאל אטיאס: אנחנו לא התנגדנו לזה.

אורי מקלב: מה מציע אדוני בהצעה לסדר-היום זו, להסתפק בתשובתך, לדון במליאה?

אריאל אטיאס: אני חושב שאפשר להסתפק בתשובה הזאת.

אריאל אטיאס: זו בשורה גדולה מאוד לזוגות צעירים, מה שעשינו היום.

אריאל אטיאס: זה דבר שיכול להשפיע.

אריאל אטיאס: אגב, צריך להדגיש את זה, לא צריך חקיקה לדבר הזה.

אריאל אטיאס: אנחנו נביא החלטת מועצת מקרקעי ישראל, בזה זה יסתיים.

אריאל אטיאס: תודה לכם.

מירי רגב: ועדת כספים.

מגלי והבה: ועדת הכספים.

אמנון כהן: ועדת הפנים.

מירי רגב: ועדת כספים.

מירי רגב: – – – נו, זה מיסוי ועניינים.

אורי מקלב: לשר אין התנגדות שזה יהיה ועדה.

זהבה גלאון: אמנון כהן, יש לך כל כך הרבה מסים בוועדה שלך.

מירי רגב: ועדת כספים.

אמנון כהן: תכנון.

אמנון כהן: בנייה.

מגלי והבה: אתה חבר ועדת הכספים.

אורי מקלב: אדוני השר, לך אין התנגדות שזה יועבר לוועדה?

אורי מקלב: אדוני השר, לך אין התנגדות שזה יעבור לוועדה?

אריאל אטיאס: הוא רוצה פנים, אז תעביר את זה לוועדת פנים.

אורי מקלב: בסדר, ועדת הכנסת תחליט.

קריאות: – – –

אורי מקלב: מי שבעד – אתם כולם ועדת כספים.

אורי מקלב: מי מבקש ועדת הפנים, יושב-ראש הוועדה?

אמנון כהן: ועדת הפנים, זאת האכסניה של זה.

מירי רגב: – – –

אורי מקלב: בלי שאלות, זה רק דברים משלך.

אורי מקלב: אתה יודע אפשר לשלב גם דיור להשכרה וגם בסופו של דבר זה יכול להפוך לבעלות.

אריאל אטיאס: שכחתי להגיד לכם משהו מרכזי שאנחנו גם הצגנו אותו היום, והוא מאוד חשוב.

אריאל אטיאס: היו ויכוחים ובעיות מאוד מרכזיות עם ראשי רשויות, שבצדק רוצים לייחד פרויקטים לדיור בר-השגה בקרקע פרטית או בקרקע מדינה; כתנאי לאישור תוכניות, להקצות מספר יחידות דיור לדיור בר-השגה.

אריאל אטיאס: ואנחנו ישבנו עם משרד המשפטים שבפועל פסל את כל התוכניות האלה מאחר שלא היו קריטריונים מסודרים, שוויוניים – מי יקבל את הדיור בר-ההשגה הזה; מה רמת ההכנסה שלו; מה הקריטריונים; האם היקף ההטבה במרכז תל-אביב יהיה כמו היקף ההטבה באור-יהודה; האם לאפשר לראשי הרשויות לייחד לבני המקום; האם זה שאדם שפר מזלו והוא נולד להורים שגרים בעיר יקרה יקבל את ההטבה, בהיקף שלפעמים יכול להגיע למאות אלפים, חצי מיליון ולפעמים מיליון שקל, כמו מישהו שלא שפר עליו גורלו – כל הדברים האלה עלו.

אריאל אטיאס: אני יודע שהכניסו איזו שורה כזאת לווד"לים, אבל זו שורה בלי קריטריון, ולכן המשמעות שלה שיהיו רק באמת יחידות דיור קטנות, אבל זה לא מטפל בבר-השגה.

אריאל אטיאס: אנחנו, בשיתוף משרד המשפטים – יש אצלם את כל הטיוטות של החוק; זו תהיה חקיקה רחבה.

אריאל אטיאס: משרדי הפנים והשיכון יעבירו בשבועות הקרובים לממשלה, אחרי שנפיץ את הטיוטות בינינו, חוק שיסדיר אחת ולתמיד במדינת ישראל את המושג של דיור בר-השגה, את הקריטריונים שלו, שוויוני לחלוטין, הן בקרקע פרטית, הן בקרקע המדינה.

אריאל אטיאס: הדבר הזה חשוב להסדרת הנושא.

אריאל אטיאס: יהיה דיור בר-השגה להשכרה ולמגורים, וחבר הכנסת אמנון כהן, לדיור ציבורי, כפי שגם אתה ביקשת.

אריאל אטיאס: תודה לכם.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני השר.

אורי מקלב: אנחנו, אם כך, מודים לך על התשובות המפורטות.

אורי מקלב: אנחנו באמת זוכרים את כל הדברים שאמרת במשך חודשים רבים, מתחילת הכהונה של הכנסת הזאת.

אורי מקלב: חבל שרק הרחוב הוא זה שמדבר, וכשכאן מעלים את הנושאים, הדברים לא נופלים על אוזניים קשובות.

אורי מקלב: רבותי חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה.

אורי מקלב: מי שבעד – בעד דיון בוועדה, מי שנגד – זה הסרה מסדר-היום.

אורי מקלב: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 11, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך אני קובע שהצעות לסדר היום בנושא מצוקת הדיור תועברנה לוועדה.

אורי מקלב: מכיוון שנשמעו שתי הצעות, גם לוועדת הכספים וגם לוועדת הפנים, אנחנו נעביר את זה לוועדת הכנסת.

אורי מקלב: אפשר להוסיף את הצבעתה של חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי, שלא נקלטה, ואנחנו לא נשנה את ההצבעה.

אורי מקלב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/397).

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: אם כך, נעבור לנושא הבא שעל סדר-היום.

אורי מקלב: הנושא הבא הוא הצעת חוק חוזה הביטוח (תיקון מס' 5) (מועד ביטול פוליסה), התשע"א–2011, של חבר הכנסת אמנון כהן – לקריאה ראשונה.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני חבר הכנסת אמנון כהן, יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה – בבקשה, אדוני.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (תיקון מס' 5) (מועד ביטול פוליסה) באה לתקן את העיוות הקיים בשוק הביטוח ולהשיב למבוטח תשלומים שנגבים ממנו לאחר ועל אף בקשתו לבטל את הפוליסה.

אמנון כהן: כיום נוהגות חברות הביטוח להוסיף סעיף המחייב את המבוטח המעוניין בביטול הפוליסה להודיע על כך למבטח בדואר רשום כמה ימים לפני תאריך הביטול בפועל.

אמנון כהן: כך הן גובות תשלום עבור התקופה בין הודעת הביטול ובין הביטול עצמו.

אמנון כהן: כשמדובר בהרבה מאוד מבוטחים, לפעמים מיליונים, הסכומים האלה מצטברים לרווח ענק.

אמנון כהן: לכן אנחנו חייבים לתקן את הסעיף הזה, כדי שהציבור יקבל את כספו ברגע שהוא מבטל את הביטוח.

אמנון כהן: כמו כן, חברות הביטוח אינן מזכות את המבוטח במלוא ההחזר שלו הוא זכאי על התקופה בין הביטול לבין התאריך המקורי של סיום הפוליסה.

אמנון כהן: רבותי חברי הכנסת, הצעת החוק נועדה למנוע חיובים מיותרים, לחסוך למבוטחים סכומי כסף משמעותיים.

אמנון כהן: הצעת החוק היא צרכנית ביותר, ולכן אני מבקש את תמיכת החברים בהצעת החוק.

אמנון כהן: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה למציע, חבר הכנסת אמנון כהן.

אורי מקלב: באין דוברים מהרשימה הנמצאת לפני, נוכל לעבור ישירות להצבעה.

אורי מקלב: נעבור להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק חוזה הביטוח (תיקון מס' 5) (מועד ביטול הפוליסה), התשע"א–2011.

אורי מקלב: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק חוזה הביטוח (תיקון מס' 5) (מועד ביטול הפוליסה), התשע"א–2011, לוועדת הכספים נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 6, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך אני קובע שהצעת החוק הזו התקבלה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת הכספים להכנה לקראת קריאה שנייה ושלישית.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני.

אורי מקלב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/403).

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: הצעת החוק הבאה היא הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 187) (נקודות זיכוי למסיים תואר אקדמי בתחום עיסוק שנדרשת בו התמחות), התשע"א–2011, של חברת הכנסת ליה שמטוב – לקריאה ראשונה.

אורי מקלב: בבקשה, חברת הכנסת ליה שמטוב.

ליה שמטוב: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני מבקשת שתתמכו היום בהצעת חוק מועד החלת נקודת זיכוי למסיים תואר אקדמי שנדרשת בו תקופת התמחות.

ליה שמטוב: אני אסביר: התיקון לפקודת מס הכנסה מבקש לתקן עיוות שפוגע בסטודנטים שצריכים לבצע התמחות על מנת לעסוק במקצוע.

ליה שמטוב: איזה מקצועות?

ליה שמטוב: למשל רפואה, עריכת-דין, ראיית-חשבון וכו'.

ליה שמטוב: הם לא נהנים מנקודת זיכוי במס כמו שנהנים בוגרי תואר ראשון.

ליה שמטוב: הסטודנטים, שעל מנת לעסוק במקצועם צריכים תקופת התמחות, מקבלים בתקופה הזו משכורת כל כך נמוכה, שהיא מתחת לרף הזיכוי במס.

ליה שמטוב: אני רוצה בהזדמנות זו, עדיין זו רק קריאה ראשונה, אבל בכל זאת אני רוצה להודות ליושב-ראש ועדת הכספים הרב גפני שעוזר לי לקדם את הצעת החוק, ולקדם אותה במהירות.

ליה שמטוב: וכמו שהבטחתי, הצעת החוק נערכת בתיאום מלא מול נציגי משרד המשפטים ורשות המסים.

ליה שמטוב: וגם אני רוצה להדגיש שההצעה לא תקציבית.

ליה שמטוב: אני מבקשת מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

אורי מקלב: תודה רבה לך, חברת כנסת ליה שמטוב.

אורי מקלב: אנחנו, אם כך, נעבור להצבעה על הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 187) (נקודות זיכוי למסיים תואר אקדמי בתחום עיסוק שנדרשת בו התמחות), התשע"א–2011.

אורי מקלב: קריאה ראשונה.

אורי מקלב: חברים, הצבעה.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 187) (נקודות זיכוי למסיים תואר אקדמי בתחום עיסוק שנדרשת בו התמחות), התשע"א–2011, לוועדת הכספים נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 5, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך אני קובע שהצעת חוק זו עברה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת הכספים להכנה לקראת קריאה שנייה ושלישית.

אורי מקלב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/405).

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: נעבור להצעת החוק האחרונה שעל סדר-היום, הצעת חוק סיוע לשדרות וליישובי הנגב המערבי (הוראת שעה) (תיקון מס' 3) (הארכת תוקף הטבות מס), התשע"א–2011, של חבר הכנסת שי חרמש – לקריאה ראשונה.

אורי מקלב: בבקשה.

שי חרמש: מכובדי היושב-ראש, אנסטסיה מיכאלי ונסים זאב, עשיתם מאמץ, אני צריך להודות לכל אחד שבשמונה בערב מוכן לשמוע את הצרות שלנו, זה בסדר.

שי חרמש: הצעת החוק הזו באה לתקן הצעת חוק שחוקקנו במשותף יורי שטרן, זיכרונו לברכה, סטס מיסז'ניקוב בהיותו חבר כנסת ואנוכי בכנסת הקודמת, ובאה לתת מענה למציאות הביטחונית הקשה שעברה, ועדיין, לדאבוני – אומנם בעצימות נמוכה יותר – עוברת היום על שדרות, עקב מתקפת ה"קסאמים" והטרור שהתנהל סביב גדר רצועת-עזה עוד לפני פעולת "עופרת יצוקה".

שי חרמש: היה ברור שמעבר לפעולות המגן של צבא-הגנה לישראל צריך לחזק את היכולת של התושבים להתמודד עם המצוקות הכלכליות שבהן הם נמצאים, והצעת החוק הזו כללה כמה מרכיבים, אחד מהם היה מרכיב מס ההכנסה.

שי חרמש: וכשאני נשאלתי אז: למה מס הכנסה.

שי חרמש: מה, אתה בא לעזור לעשירים?

שי חרמש: התשובה היתה: במציאות ביטחונית קשה כזו, הגופים הראשונים או החלקים הראשונים שמחפשים כתובות אחרות ומקומות מגורים אחרים הם אלה שיש להם הברירה והיכולת לבחור, ולצד העזרה שצריכה להינתן גם לאוכלוסיות חלשות, צריך למצוא פתרון שגם אוכלוסיות בעלות יכולת ימשיכו להישאר באזור ואפילו יותר מזה – אוכלוסיות בעלות יכולת ופוטנציאל יסכימו גם לבוא ולהגיע לאזור.

שי חרמש: היה ויכוח ארוך, קשה ומתיש, יורי שטרן כבר לא היה אתנו וסטס ואני התעמתנו שעות ארוכות וימים ולילות במשרד האוצר, ברשות המסים.

שי חרמש: זכינו בנקודות מסוימות, ויתרנו בנקודות אחרות, ובלית ברירה נאלצנו להסכים על מה שנקרא אז הוראת שעה.

שי חרמש: הוראת השעה הזו עברה שנה אחת, ונאלצתי להיאבק קשות כדי לחדש אותה לשנה נוספת, ובדרך כבר קיצצו בהטבה, זה כבר לא 25% הטבת מס וזה רק 20%.

שי חרמש: לקטע הקשה, לומר את האמת, הגעתי בשנה, חבר הכנסת זאב – מייד אחרי "עופרת יצוקה", כשמטחי ה"קסאמים" לרגע קצת נרגעו, ומצאתי את עצמי מתדיין עם פקיד אוצר שאומר: תגיד לי, על מה אתה מדבר?

שי חרמש: כבר לא יורים.

שי חרמש: ואני צריך להסביר לו שגם כשלא יורים אנשים עוד חיים באזור שהוא תחת סכנה.

שי חרמש: אבל את ההבנה שלא קיבלתי מהאוצר, קיבלתי מהצד השני – הנייה כנראה הקשיב לדיאלוג ביני לבין פקיד האוצר ובאמת שבועיים אחרי זה חידש את מטח ה"קסאמים".

שי חרמש: כשחזרתי פעם שנייה לאוצר, אמרו לי: תביט, עכשיו זה בסדר, יורים.

שי חרמש: הגענו למסקנה שבמציאות כזאת – השר, אתה צוחק; עכשיו אתה מבין בדיוק מה שחשנו.

שי חרמש: עלתה דרישה שלא נוכל לחזור למציאות שבה כל שנה צריך ברגע האחרון, בדצמבר, לקבוע אם יורים או לא יורים.

שי חרמש: לשמחתי גם משרד האוצר נענה לעניין והגענו להסכמה שמסלול מהיר, המלצה של שר האוצר באישור של ועדת הכספים, די בה כדי לחדש את החוק הזה באופן בלתי מוגבל, לפרקי זמן שלא יעלו על שנתיים.

שי חרמש: הצעת החוק הזאת כרגע באה לשנות את הוראת השעה להוראת הקבע, להסמיך את שר האוצר להמליץ על זה לוועדת הכספים, וההמלצות האלה יהיו לתקופה של שנתיים.

שי חרמש: חשובה מאוד, אני רוצה להגיד לך, היושב-ראש, הפרספקטיבה – מי כמוך שמכיר מציאות מוניציפלית: תושב שבא לאזור כזה או תושב שגר באזור הזה, ואותה אוכלוסייה שאתה רוצה שתגיע צריכה לראות פרספקטיבה קדימה.

שי חרמש: כלומר, שלא יודיעו לה בדיעבד שמחזירים לה צ'ק או שיודיעו יום לפני תום השנה: מצטערים, זמנכם עבר.

שי חרמש: החוק הזה מיועד לתת פרספקטיבה לעניין.

שי חרמש: יש כוונה בוועדת הכספים, במהלך בין קריאה ראשונה לשנייה ושלישית להכניס עוד ממד אחד, והוא ממד של שיקום והחלמה, שאומר שגם אם האיום הביטחוני הזה יוסר מעלינו, עדיין יהיה "גרייס" של שנתיים לתת לאזור להרים את הראש ולהשתקם.

שי חרמש: זה לא מופיע בקריאה הראשונה, אני מקווה שזה יופיע בקריאה השנייה והשלישית, שתעלה ביום שני הבא בוועדת הכספים.

שי חרמש: אנחנו במירוץ נגד הזמן להגיע ביום רביעי, יום נעילת שערי – לא שערי שמים – שערי חקיקה, שנוכל לחזור לתושבי שדרות ולהגיד שהחוק הזה, ב-2012–2013 יעבור.

שי חרמש: אני רוצה עוד מלה אחת של אקטואליה, חרף העובדה שהשעה מאוחרת: אזור עוטף-עזה במגזר הכפרי שלו הוא אזור שעיסוקו מאוד-מאוד עמוק בנושא משק החלב.

שי חרמש: אני חייב לפרוטוקול, ופה למי שצופה ושומע, בוודאי לך, אורי, שאני יודע שגם הגעת ללובי החקלאי: האיום היום בהורדת מחיר המטרה, האיום היום בפתיחת היבוא באופן גורף, הוא איום קיומי על פרנסתם של תושבים שגרים באזורי הפריפריה, ועוטף-עזה הוא אחת הדוגמאות.

שי חרמש: רק שלשום הפגנו בצומת סעד בהפגנה רבת-משתתפים.

שי חרמש: ואני קורא מפה – אני חושב שהקריאה היא לא לעניין, השר כץ, כי אני יודע את עמדתך בעניין, אבל אני זועק לתוך השולחן המרכזי פה: אל תפקירו את המשק שהוא פאר היצירה החקלאית במדינת ישראל, שפרנסתו נתונה ומספקת, ברובה או בעיקרה באזורי הפריפריה וקווי העימות.

שי חרמש: אין תחליף למשק חלב מפוקח, שמור, מאורגן וטוב, כמו שהוא קיים היום.

שי חרמש: זה לא שייך להטבות המס, אבל אם לא יהיה משק חלב, אז חלק מהתושבים גם לא יזדקקו להטבות המס, וכאן סגרתי את המעגל.

שי חרמש: אז תודה לכם על ההקשבה בשעה מאוחרת הזאת, ותקוותי שלא נזדקק לזה בשנים הבאות.

שי חרמש: תודה.

אורי מקלב: יפה שילבת בין הדברים.

אורי מקלב: לפני שאנחנו ניגשים להצבעה, חבר הכנסת נסים זאב מבקש גם כן את זכות הדיבור בהצעת חוק זו.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק סיוע לשדרות וליישובי הנגב המערבי היא בהחלט ראויה, נכונה, היא במקום, וטוב שזה היה לפני היציאה לפגרה, כי אנחנו יודעים איך זה מתגלגל בסופו של דבר והכול ברגע האחרון.

נסים זאב: ההטבות פה זה לא משהו בשמים.

נסים זאב: אני רוצה להזכיר לכולם שבשנת 2000, כאשר ברק היה ראש הממשלה וקריית-שמונה הופגזה, הובטחו לה הבטחות מכאן ועד להודעה חדשה.

נסים זאב: היתה הזדהות של הממשלה, היתה ישיבת ממשלה וישיבת כנסת בקריית-שמונה.

נסים זאב: כולנו נסענו לשם כדי לעודד ולחזק.

נסים זאב: מה שעברו תושבי הנגב בשנים האחרונות, והאיום המתמיד, היומיומי, גם בזמן שאנחנו רואים שברוך השם אין נפגעים והטילים לא השיגו את יעדם, הרי בסופו של דבר התחושה של לחיות תחת אש, תחת פחד ביום-יום של אותם יישובים – אני חושב שהם תורמים לחיזוקה של מדינת ישראל.

נסים זאב: לכן זה המינימום המתבקש.

נסים זאב: ממשלה שהבטיחה לעזור ולסייע – לא יכול להיות שנחכה עכשיו לספטמבר כדי לראות את ההתפתחויות שיהיו עכשיו מצד ה"חמאס" – ויהיו התפתחויות, כי אני מאמין שההכרזה הזאת, והפלסטינים עומדים בכל כוחם להכריז את ההכרזה, גם אם זה יזיק להם – אנחנו יודעים שהם כל כך נחושים, כי הכבוד הלאומי שלהם לא מרשה להם לסגת מההכרזה הזאת.

נסים זאב: אני בטוח שביום ההכרזה או למחרת היום ה"חמאס" ינצל את האופוריה הזאת כדי להתסיס את האזור מחדש.

נסים זאב: ואז אנחנו עלולים לראות שוב שאזור הנגב מאוים תחת טילים.

נסים זאב: לכן טוב שהצעת החוק באה דווקא בעידן של רגיעה.

נסים זאב: אני מודה לשי חרמש, באמת נתן שי לתושבי הדרום.

נסים זאב: יישר כוח.

אורי מקלב: תודה רבה על מילות הברכה.

אורי מקלב: אם כך, אנחנו יכולים לעבור להצבעה.

אורי מקלב: נעבור להצבעה על הצעת חוק סיוע לשדרות וליישובי הנגב המערבי (הוראת שעה) (תיקון מס' 3) (הארכת תוקף הטבות מס), התשע"א–2011, קריאה ראשונה.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק סיוע לשדרות וליישובי הנגב המערבי (הוראת שעה) (תיקון מס' 3) (הארכת תוקף הטבות מס), התשע"א–2011, לוועדת הכספים נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 6, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך אני קובע שהצעת חוק זו אושרה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית במהרה.

אורי מקלב: אנחנו עוברים לסעיף האחרון בסדר-היום: שאילתות לשר התחבורה והבטיחות בדרכים.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני השר, אם תוכל לעלות לדוכן ואנחנו נוכל לעבור על השאילתות.

אורי מקלב: אדוני השר, אם אתה מוכן, אני אקרא את המספר ואת שם השואל.

אורי מקלב: אדוני השר, שאילתא 1183 של חבר הכנסת יצחק וקנין – אינו נמצא; שאילתא 1323 של חבר הכנסת נחמן שי, בסיכום אתך התשובה תועבר בכתב לשואל; שאילתא 1333 של חבר הכנסת נסים זאב – בבקשה, אדוני חבר הכנסת נסים זאב, אתה מוזמן לקרוא את השאילתא.

נסים זאב: אדוני השר, בירושלים מספר ההרוגים הגבוה ביותר בתאונות דרכים.

נסים זאב: הנתונים מבוססים על דוח "אור ירוק".

נסים זאב: רצוני לשאול אותך, אדוני השר: האם המידע נכון?

נסים זאב: אם כן – מה הוא ההסבר לכך?

נסים זאב: האם בירושלים מספר הכבישים והצמתים המסוכנים גבוה מבערים אחרות?

נסים זאב: מה הם הסכומים שמשקיע משרדך בירושלים לשיפור התחבורה?

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, בקשר לשאילתא של חבר הכנסת נסים זאב – השאילתא הועברה להתייחסות גורמי המקצוע ברשות הלאומית לבטיחות בדרכים ולהלן תמצית התשובה שהתקבלה: מבין חמש הערים הגדולות, ירושלים היא העיר הבטוחה יותר על-פי מדד ההרוגים ל-100,000 תושבים.

ישראל כץ: בירושלים שטח השיפוט גדול משמעותית למול הערים האחרות, ובעיר חיים כיום כ-800,000 תושבים, לעומת העיר השנייה בגודלה, תל-אביב, שבה חיים 394,000 תושבים.

ישראל כץ: כמו כן, שטח השיפוט של העיר ירושלים – כ-123 קילומטר מרובע, לעומת 62 קילומטר מרובע של העיר השנייה בגודלה.

ישראל כץ: בחמש הערים הגדולות נהרגו 51 בני-אדם בחודשים ינואר 2010 – נובמבר 2010, על-פי החלוקה הבאה: בתל-אביב–יפו – 17 הרוגים; בירושלים – 15; בחיפה – 12; באשדוד – ארבעה ובראשון-לציון – שלושה הרוגים.

ישראל כץ: את מספר ההרוגים בתאונות דרכים יש לבחון ביחס למספר התושבים המתגוררים בעיר וביחס למספר האנשים המבקרים בה מדי יום.

ישראל כץ: על-פי פרמטרים אלה, ירושלים היא העיר עם מספר הנפגעים היחסיים הנמוך ביותר ביחס לאוכלוסייה הפעילה בה – 11.8 בירושלים לעומת 20 בחיפה ו-13.5 בראשון-לציון.

ישראל כץ: הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים השקיעה בשנת 2010 מיליון וחצי שקלים בפעילויות הקשורות בהסברה ברחבי העיר, תקצוב פעילויות חינוך, פעילות ממוקדת באוכלוסיית סיכון בקהילה ובשיפור תשתיות רכות בסביבות מוסדות חינוך.

ישראל כץ: הרשות תמשיך לבצע, לתמוך וליזום פעילויות להגברת הבטיחות בדרכים גם בשנת 2011.

ישראל כץ: ולפי מיטב ידיעתי, זה לא כולל סכום גבוה של "דרך חיים", "מבצע חיים", שתקצבנו תקציב מיוחד לעיריית ירושלים, כמו לרשויות אחרות, לשיפור תשתיות בטיחות מיידיות גם בתוך העיר.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: שאלה נוספת?

אורי מקלב: אוקיי.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני.

אורי מקלב: אנחנו נעבור לשאילתא הבאה, 1342, של חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אורי מקלב: התשובה תועבר בכתב, אדוני השר.

אורי מקלב: שאילתא 1345 של חבר הכנסת כרמל שאמה – שלא נמצא.

אורי מקלב: שאילתא 1348 – חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה – שכותרתה: הפיכת רחוב יפו בירושלים למדרחוב.

נסים זאב: אדוני השר, פורסם כי לפי החלטת משרדך בשיתוף עיריית ירושלים יהפוך רחוב יפו למדרחוב.

נסים זאב: רצוני לשאול אותך, אדוני השר: 1.

נסים זאב: האם הדבר נכון?

נסים זאב: 2.

נסים זאב: אם כן – מדוע ומי החליט כך? 3.

נסים זאב: האם נלקח בחשבון שהתנועה תזרום לרחובות מקבילים ותגרום לפקקים?

נסים זאב: 4.

נסים זאב: האם הסוחרים באזור שותפים להחלטה?

נסים זאב: תודה.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

ישראל כץ: 4-1.

ישראל כץ: השאילתא הועברה להתייחסות גורמי המקצוע במשרד התחבורה והבטיחות בדרכים.

ישראל כץ: להלן מובאת תמצית התשובה שהוכנה על-ידי המשנה למנכ"ל המשרד.

ישראל כץ: בהמשך להיערכות המדינה ועיריית ירושלים להפעלת הרכבת הקלה, סוכם כי יוסטו כל קווי האוטובוסים מרחוב יפו לרחובות המקבילים לטובת זכיין הרכבת הקלה, כדי שיוכל לבצע את כל ההכנות הנדרשות להפעלת הרכבת הקלה בהקדם האפשרי.

ישראל כץ: הכנות אלו כוללות ביצוע נסיעות מבחן של הרכבות לאורך התוואי, כולל רחוב יפו, באופן שמונע את האפשרות לנסיעת כלי רכב אחרים ברחוב.

ישראל כץ: ההחלטות על הפיכת רחוב יפו למדרחוב התקבלו כבר לפני שנים על-ידי עיריית ירושלים כחלק מאסטרטגיה תכנונית, של תכנון בר-קיימא להעדפת נגישות בתחבורה הציבורית למרכז העיר, על חשבון הרכב הפרטי.

ישראל כץ: התהליך התכנוני של הרכבת הקלה בירושלים היה תהליך ארוך, ובמסגרתו יכול היה כל תושב להגיש התנגדות או הערה לתוכנית.

ישראל כץ: בעיקרון עיריית ירושלים היא זו שמייצגת כלפי הממשלה את תושבי העיר והסוחרים, בכל הקשור להחלטות על שינויים בהסדרי תנועה.

ישראל כץ: באמצע חודש ינואר הוסטו קווי האוטובוסים לרחוב אגריפס, וההסדר פועל באופן סדיר ותקין.

אורי מקלב: שאלה נוספת, אדוני.

נסים זאב: אדוני השר, אני פשוט מזועזע מהתשובה שלך.

נסים זאב: פשוט מזועזע.

נסים זאב: זאת אומרת, הולכים להנציח את הקטסטרופה הזאת ברחוב אגריפס וברחוב הנביאים, ומסבירים לציבור הירושלמי שזה עניין זמני, ותסבלו עוד חודש, עוד חודשיים.

נסים זאב: הולך להיות איזשהו מהפך בעיר הזאת.

נסים זאב: ואני אומר לך, אדוני השר, נכון שלא היתה התנגדות, נכון שהציבור נאיבי, נכון שהציבור לא יודע על מה העירייה ומשרד התחבורה תכנן את תוכניותיו העתידיות לפני מספר שנים, ולכן הוא לא התנגד.

נסים זאב: אבל אני אומר לך, צריכה להיות יוזמה מצד משרד התחבורה לשנות, להסתכל בראייה ובחשיבה נכונה.

נסים זאב: אי-אפשר להמשיך את הקטסטרופה הזו.

נסים זאב: אני מבקש ממך לעשות חשיבה מחודשת.

נסים זאב: האמן לי, עוד יבוא יום שאנחנו נבכה על הרכבת הזאת.

נסים זאב: אנחנו נצטער עליה, אני אומר לך.

נסים זאב: כי מה שהיא עושה נזק לציבור בעיר הזו, אין לזה מחילה וכפרה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: השואל היה – –

ישראל כץ: חבר הכנסת זאב – – –

אורי מקלב: – – סגן ראש עיריית ירושלים לשעבר, אדוני.

ישראל כץ: מה?

אורי מקלב: השואל, חבר הכנסת נסים זאב, היה סגן ראש עיריית ירושלים שנים רבות.

ישראל כץ: בוודאי.

ישראל כץ: אריה דרעי היה העוזר שלו.

ישראל כץ: זו העובדה החשובה, לא זה שהוא היה חבר מועצת עיר.

נסים זאב: – – –

ישראל כץ: הוא היה מייסד הרעיון של ש"ס.

ישראל כץ: בוודאי, יש לו הרבה זכויות גם, והעניין הזה כואב לו הרבה זמן.

ישראל כץ: הוא בהחלט עוסק בזה.

ישראל כץ: כמו שהדגשתי כאן, ההחלטה של עיריית ירושלים להפוך את רחוב יפו למדרחוב היא החלטה אסטרטגית שהעירייה קיבלה כבר לפני שנים, במסגרת מניעת כניסת רכבים פרטיים למרכז העיר.

נסים זאב: – – –

ישראל כץ: הרכבת הקלה זו ירושה שהתקבלה.

ישראל כץ: הדבר הגרוע זה להשאיר את המצב הנוכחי.

ישראל כץ: לכן חייבים כבר להביא לכך שתתחיל לפעול.

ישראל כץ: אגב, היא תתחיל לפעול עוד בלי עדיפות ברמזורים, ברוב הרמזורים, כי הזכיינים לא עמדו במשימה שהם התחייבו לה.

ישראל כץ: אבל בין האפשרות שזה לא יתחיל לפעול וזה ייגרר הלאה ויתבעו את המדינה במאות מיליונים, כמו שעשו, לבין להתחיל להפעיל את זה ולשפר תוך כדי – אנחנו הכרענו בעד להתחיל להפעיל, וב-19 באוגוסט למניינם, בעזרת השם, הרכבת הקלה תתחיל בפעילות מסחרית.

ישראל כץ: לא לפי המתכון העתידי המלא.

ישראל כץ: שני דברים עוד לא יהיו.

ישראל כץ: אחד, לא תהיה עדיפות בחלק גדול של הרמזורים, דבר שני, אנחנו לא נבצע את הרפורמה בקווי האוטובוסים שאמורה להשלים את קווי ההזנה לתוך הרכבת בחלק המשלים, אלא נמתין תקופה מסוימת עד שתוסדר העדיפות ברמזורים.

ישראל כץ: גם כאן הולכת להיות רפורמה בתחבורה.

ישראל כץ: אני לא יודע בדיוק באיזה רחוב, אני לא יודע אם זה מפנה מאגריפס או איך הדברים יהיו, אבל כל התחבורה הציבורית תתאים את עצמה לרכבת הקלה, כדי שיהיה מִתאם, וגם האוטובוסים הגדולים שנוסעים כבר היום בנתיבים המהירים, הם גם יתגברו, והכוונה בעתיד לתת גם להם עדיפות ברמזורים.

ישראל כץ: בירושלים יש כוונה לתת עדיפות לתחבורה הציבורית.

ישראל כץ: גם העירייה לאורך שנים עושה את זה, בכניסה למרכז העיר, וגם הממשלה ומשרד התחבורה.

ישראל כץ: זו עיר שצורכת הרבה תחבורה ציבורית, ולכן רוצים לעשות.

ישראל כץ: אני מקווה שחבלי הלידה האלה ימתקו ברגע שהרכבת תעבוד כבר במתכון העתידי, ואם לא בשלב הראשון אז בשלב השני, והציבור יוכל ליהנות, להשתמש בכלי שאמור להיות מהיר, יעיל, בטוח.

ישראל כץ: אני מקווה שאדוני, חבר הכנסת זאב, יוכל לעלות על הדוכן הזה בעוד לא מספר רב של חודשים ולומר: נו, היה שווה, ותראה את הסוחרים ברחוב יפו מאושרים ומרבים בהכנסות.

ישראל כץ: ככה זה עובד בעולם, אגב.

ישראל כץ: ככה זה עובד בעולם.

ישראל כץ: לא המצאנו כאן.

ישראל כץ: אנחנו קיבלנו והובלנו את ספר הספרים, המצאנו הרבה דברים בתולדות האנושות.

ישראל כץ: אנחנו לא המצאנו את הרכבות, לא את הרכבות הקלות, לא את התחבורה הציבורית.

ישראל כץ: יש הרבה מדינות שהרבה יותר מתקדמות מאתנו.

ישראל כץ: חשבו מי שחשבו שצריך רכבות קלות.

ישראל כץ: יש מקומות שעשו רכבת תחתית, שזה עוד יותר טוב.

ישראל כץ: כאן זו רכבת קלה, בוודאי שזה דבר נדרש.

ישראל כץ: בהיקפי השימוש בתחבורה ציבורית, הנוכחיים והעתידיים, רכבת קלה היא כלי מאוד חשוב, ותפקידי לוודא שמה שהוחלט יצא לפועל, כי במצב שזה לא פועל והרחובות חסומים, זה הכי גרוע.

ישראל כץ: לכן בוא נוודא לפחות שזה יצא לדרך, ואני מקווה שהתחזיות יתגשמו וזה ישחרר את העומס ברחובות האחרים ויאפשר לאנשים לנוע כאן, במקום בכלי תחבורה אחרים.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני.

אורי מקלב: אדוני בוודאי שם לב שהוא נדרש כבר לרחוב אגריפס בירושלים כמה וכמה פעמים – אני שמעתי אותך מדבר ברחוב הזה.

ישראל כץ: אבל אני שם לב שבהתחלה הגעתם ממש ב-SOS על רחוב אגריפס, ולאחרונה זה די נרגע.

ישראל כץ: כלומר, עשו שם איזשהן התאמות, כנראה, שהן פחות או יותר זורמות כרגע.

ישראל כץ: בהתחלה היו ממש בעיות.

אורי מקלב: אני יודע שחבר הכנסת זאב – לפני כמה ימים שמעתי אותו באחת הוועדות כאן בכנסת, אני כבר לא זוכר באיזו ועדה, שהוא סיפר שהיה במוצאי שבעה-עשר בתמוז, היית בשוק מחנה-יהודה, רצית לקנות אבטיח – – –

נסים זאב: בהצעה לסדר-היום.

ישראל כץ: לא, אבל רחוב אגריפס עצמו – בהתחלה היתה בעיה ממש בתנועה שם.

אורי מקלב: גם כיום.

אורי מקלב: הוא דיבר לפני שבוע, במוצאי צום שבעה-עשר בתמוז.

אורי מקלב: אני זוכר מה שאמרת פה.

אורי מקלב: הוא סיפר על אשה עם עגלה, עם עוד ילד נוסף, שלא הצליחה בשום אופן לעבור את הרחוב.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, אני קראתי את זה, קראתי את משל החמור והכרכרה, את כל הדברים.

ישראל כץ: אבל אני כבר רואה ימים שאנשים יבואו לירושלים ברכבת הרגילה שאנחנו נעשה ב-28 דקות מתל-אביב, זה יהיה חלק מהמערכת הארצית, ויעלו שם, ב"בנייני האומה", בתחנה שתרכז גם את הרכבת הכבדה וגם הקלה וגם את האוטובוסים, יעלו לרכבת הקלה וייסעו לשוק במיוחד ברכבת הקלה לעשות את הקניות, והסוחרים ירוו רוב אושר ונחת.

ישראל כץ: זה גם יכול להיות, בהחלט, שדרך הרכבת הקלה, הפעילות של הלקוחות בשוק תגבר מאוד.

נסים זאב: אני מרגיש את פעמי המשיח, אדוני השר, אחרי שסיימת לדבר.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני, ואם כך אנחנו נעבור לשאילתא הבאה והיא שאילתא 1364, של חבר הכנסת איתן כבל, כביש מס' 38.

אורי מקלב: כביש מס' 38 זה כביש מכביש 1 עד בית-שמש ועמק האלה – שאנשים ידעו על מה מדובר.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, לפני כשנה וחצי השבת על שאילתא בנושא זה, ועדיין אין תוצאות בשטח.

איתן כבל: רצוני לשאול: 1.

איתן כבל: מה נעשה עד כה על מנת לקדם את הטיפול בנושא?

איתן כבל: 2.

איתן כבל: מתי להערכתך יסתיים שיפוץ הכביש, לרבות הרחבתו, הפיכתו לדו-מסלולי והקמת מעקה הפרדה?

ישראל כץ: בקשר לכביש 38, זה כביש שמטריד הרבה אנשים, ואותי בראש ובראשונה – כביש אדום, מסוכן, עם הרבה נפגעים, שגם מהווה צינור החמצן של העיר בית-שמש, עיר מתפתחת וגדלה, בעצם בחיבור לירושלים ולשפלה, הציר המרכזי.

ישראל כץ: 1.

ישראל כץ: אני קיימתי דיון עם שר השיכון בתחילת כהונתי, עם ראש העיר בית-שמש, והתברר לי שהקפיאו את קידום התכנון, לא קידמו את התכנון של הכביש.

ישראל כץ: הוריתי מייד לחברה הלאומית לדרכים לקדם בצורה אגרסיבית את התכנון, ביקרתי גם עם שר הפנים בבית-שמש, שגם כן נרתם להאיץ את הנושא.

ישראל כץ: כיום, כביש 38, לפי החלטתי ולפי התוכנית שסוכמה, נכלל בקטע שמבית-שמש ועד שער-הגיא, הוא נכלל בתוכנית הרב-שנתית של החברה הלאומית לדרכים, של מע"צ, ואושר לביצוע, כולל תקצוב.

ישראל כץ: הכביש מתוכנן ככביש דו-מסלולי, כולל הפרדות מפלסיות ללא צמתים.

ישראל כץ: 2.

ישראל כץ: הכביש מחולק לשני מקטעים: קטע בית-שמש–נחם: הפרדה מפלסית עם מסילת הרכבת, מאושר סטטוטורית ומתוכנן למכרז במהלך הרבעון השני של שנת 2012; קטע נחם–שער-הגיא: התוכנית אושרה להפקדה ביום 31 בדצמבר 2010.

ישראל כץ: עם סיום ההליכים הסטטוטוריים יושלמו גם הליכי ההפקעה, ובהמשך יצא המכרז המתוכנן, על-פי ההערכות במהלך שנת 2012.

ישראל כץ: אני רואה חשיבות רבה בביצוע הכביש הזה, כמו שאמרתי, מסיבות של חיי העיר, של בטיחות והצלת חיים.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: שאלה נוספת.

איתן כבל: לא.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: ואם כך, אנחנו עוברים לשאילתא הבאה, 1392, של חברת הכנסת ליה שמטוב – שלא נמצאת.

אורי מקלב: אנחנו נעבור לשאילתא הבאה, 1394, של חבר הכנסת שלמה מולה; השאילתא הבאה, 1402, של חבר הכנסת טלב אלסאנע.

אורי מקלב: השאילתא הבאה, 1423, של חבר הכנסת איתן כבל – כביש מס' 90.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, קטע הדמים שבין טבריה לצומת מחולה בכביש 90 גבה רק לאחרונה – כמובן, אני רוצה להזכיר שהשאילתא הוגשה ב-23 בפברואר – את חייהם של שבעה קורבנות.

איתן כבל: רצוני לשאול: 1.

איתן כבל: מתי ישופץ הכביש?

איתן כבל: 2.

איתן כבל: מה ייעשה לתיקון המצב?

איתן כבל: 3.

איתן כבל: מה הם לוחות הזמנים לביצוע פעולות אלו?

ישראל כץ: השאילתא הועברה להתייחסות גורמי המקצוע בחברה הלאומית לדרכים.

ישראל כץ: להלן מובאת תמצית תשובת החברה: בקטע שבין מחולה לכניסה הדרומית לטבריה, על כביש 90, בוצעו ומתוכננות כמה עבודות הכוללות: בין קילומטר 370 ועד 372 מתוכננות ארבע כיכרות – אחת, אומרים?

אורי מקלב: כיכר גדולה, כן, אחת.

אורי מקלב: ארבע כיכרות.

ישראל כץ: ארבע כיכרות.

ישראל כץ: כי צומת זה זכר, אבל כיכר אחת.

ישראל כץ: ארבע כיכרות: שדי-תרומות, רוויה, ביכורה ורחוב.

ישראל כץ: כל הכיכרות נמצאות בשלבי תכנון מפורט.

ישראל כץ: בקילומטר 371, בעיקול רוויה, בוצעו עבודות תאורה, החיבור לחשמל יבוצע על-ידי חברת החשמל עד ליום 14 ביולי 2011 – זאת אומרת בעצם כבר היה אמור להיות מבוצע; באזור חמדיה, בין קילומטר 381 ל-382, מתוכנן שיפור בטיחותי במסגרת מוקד סיכון – נמצא בסוף הליך התכנון המפורט; בקילומטרים 386–389, בין ירדנה לבית-יוסף, בוצעו עבודות תאורה, החיבור לחשמל יבוצע על-ידי חברת החשמל עד ליום 14 ביולי 2011 – כנ"ל; בגשר נהריים, קילומטר 398, בוצע שיקום גשר בעלות של 4.2 מיליון שקלים.

ישראל כץ: בקילומטר 406, בית-ירח, נבנית כיכר.

ישראל כץ: השלמת הכיכר צפויה בחודש אוגוסט, בכפוף לעיכובי רשות העתיקות; בכמה קטעים בוצעה התקנת מעקות בטיחות; הקמת מעגל תנועה בצומת האכסניה, לרבות שיפור עקומות אופקיות ותאורה לאורך הציר – הפרויקט מוכן ליציאה למכרז; הקמת מעגל תנועה בכניסה לבית-העלמין כינרת, בקילומטר 406 – בעקבות ביצוע שינויים ועדכון התכנון, היציאה למכרז תתעכב עד לסוף השנה; הקמת מעגל תנועה בצומת המושבה כינרת – נמצא בשלבי תכנון מפורט.

ישראל כץ: סיום התכנון צפוי בתוך כחודשיים; בשנת 2010 בוצעו ריבודים לאורך כ-10 קילומטרים, ובשנה זו בוצעו ויבוצעו ריבודים לאורך של כ-7 קילומטרים נוספים.

ישראל כץ: אם מדובר כבר על כביש 90, הוא כולל גם את כביש הערבה.

ישראל כץ: אנחנו מוציאים לדרך, בתיאום עם שר האוצר, את ביצוע כל כביש הערבה, מצומת הערבה ועד לטאבה.

ישראל כץ: בתווך יש קטעים שכבר בוצעו ובתהליכי ביצוע.

ישראל כץ: זה 183 קילומטרים של כביש שהוא מהמסוכנים בארץ, מהארוכים, ואנחנו הולכים את כל הכביש הזה לבצע בסטנדרט של כביש יותר מהיר, עם ארבעה מסלולים, עם מפרדות וכל שאר הדברים.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני.

אורי מקלב: שאלה נוספת.

איתן כבל: לא.

אורי מקלב: אם כך, אנחנו נעבור לשאילתא הבאה, שהיא 1443, של חבר הכנסת משה גפני – פגיעה באזרחים בעקבות הרפורמה בתחבורה הציבורית – התשובה תועבר אליו; שאילתא 1459, של חבר הכנסת נחמן שי, גם כן תועבר בכתב; שאילתא 1460, של חבר הכנסת יריב לוין, גם כן תועבר בכתב; שאילתא 1497, של חבר הכנסת טלב אלסאנע; ושאילתא אחרונה, 1509, של חבר הכנסת מאיר שטרית, גם כן תועבר בכתב.

אורי מקלב: אנחנו מאוד מודים לך, אדוני השר.

אורי מקלב: אם כך, אנחנו עוברים לסוף סדר-היום.

אורי מקלב: הישיבה הבאה תתקיים, אם ירצה השם, מחר, יום רביעי, כ"ה בתמוז התשע"א, 27 ביולי 2011, בשעה 11:00.

אורי מקלב: ישיבה זו נעולה.