ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 265, 2011-07-25 00:00

ראובן ריבלין: באין שר, חברי חברי הכנסת – היום יום שני, כ"ג בתמוז התשע"א, 25 בחודש יולי 2011, למניינם, ואני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

ירדנה מלר-הורוביץ: החל בהצעת חוק פ/3415/18 וכלה בהצעת חוק פ/3437/18 – הצעת חוק חובת התקשרות להורים והודעה על אי-הגעת ילד למוסד חינוך או למעון יום (תיקוני חקיקה), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס, יריב לוין, , אברהם מיכאלי, אילן גילאון, משה מטלון, דב חנין ורוברט טיבייב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון – סמכויות בית-המשפט הגבוה לצדק), מאת חבר הכנסת יעקב כץ; הצעת חוק התרבות והאמנות (תיקון – תקציב תיאטראות בעלי ייחוד לשוני), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת אלכס מילר, משה מטלון, , פניה קירשנבאום וחמד עמאר; הצעת חוק מסחר אלקטרוני, התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק העונשין (תיקון – פרסום מודעות שעולה מהן אפליה), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת אילן גילאון, אבישי ברוורמן, דב חנין, אחמד טיבי ועינת וילף וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק העונשין (תיקון – הבאת אדם לידי עיסוק בקיבוץ נדבות), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת חנין זועבי וג'מאל זחאלקה; הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – הדפסת רשימת מועמדים על פתק הצבעה), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת יוחנן פלסנר, יריב לוין, זבולון אורלב, אורי אריאל, איתן כבל ואחמד טיבי; הצעת חוק לקביעת יום ראשון כיום מנוחה במקום יום שישי, התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת יריב לוין וזאב אלקין; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – שקיפות בהליכי מינוי שופטים לבית-המשפט העליון ובמינוי הנשיא והמשנה לנשיא בית-המשפט העליון), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת יריב לוין וזאב אלקין; הצעת חוק חוזה הביטוח (תיקון – סעיף התיישנות התביעה), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת כרמל שאמה; הצעת חוק-יסוד: כבוד אדם וחירותו (תיקון – שוויון וחופש ביטוי ומחשבה), מאת חברי הכנסת אילן גילאון ונינו אבסדזה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שירות המילואים (תיקון – תוספת גמול לימי מילואים נוספים), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת איתן כבל, כרמל שאמה, יוחנן פלסנר, מירי רגב וגדעון עזרא; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מרחב מחיה לאסיר ותקן כליאה), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – חובת מתן הודעה מוקדמת לפני ביצוע פעולה),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני, יריב לוין וכרמל שאמה; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (חובת קביעת תקן כליאה), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק קביעת שכר חיילים בשירות סדיר, התשע”א–2011, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (פטור למרכזי יום לאנשים עם מוגבלות), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – ביטול מס ערך מוסף על הבלו), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת מאיר שטרית, יואל חסון, יעקב אדרי, שי חרמש, יריב לוין וזאב אלקין; הצעת חוק הסניגוריה הציבורית (תיקון – מימון הוצאות בגין בדיקות מעבדה), התשע”א–2011, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק שיקים ללא כיסוי (תיקון – הודעה על היעדר יתרה מספקת בחשבון), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק הפרשה לפנסיה משכר עבודה שכולל תשלום בעד שעות נוספות, התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת אורי אורבך; הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון – איסור הפליה בשל שירות צבאי), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת חנין זועבי וג'מאל זחאלקה; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הגבלת דרישה לתשלום דמי ביטוח בתוך שבע שנים), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת רחל אדטו וחיים כץ.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה למזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: 1.

ראובן ריבלין: כישלון ממשלת נתניהו בתחום הכלכלי גורם לעליות מחירים בכל ענפי המשק;

ראובן ריבלין: 3.

ראובן ריבלין: מצוקת הדיור הארצית כולל במגזר הערבי;

ראובן ריבלין: השר וילנאי נמצא כאן אתנו, ולכן אנחנו יכולים להתחיל.

ראובן ריבלין: והשר יצחק כהן נמצא פה, המשיב הראשון.

ראובן ריבלין: ובכן, בפנינו היום ארבע הצעות אי-אמון, והשרים ישיבו עליהן בנפרד.

ראובן ריבלין: הצעת האי-אמון הראשונה היא הצעתה של סיעת קדימה, כפי שתנומק על-ידי חבר הכנסת והשר לשעבר מאיר שטרית, בנושא: כישלון ממשלת נתניהו בתחום הכלכלי גורם לעליות מחירים בכל ענפי המשק.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת מאיר שטרית, על מנת לנמק את פרטי הצעתו לאי-אמון בממשלה בשם סיעת קדימה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטרית, בבקשה.

ראובן ריבלין: ישיב השר יצחק כהן, סגן שר האוצר.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני השר, סגן השר, ההצעה שלנו היום נפלה ביום שבו בעצם אולי לא צריך בכלל להרבות מלים כדי להסביר את האטימות החברתית של הממשלה הזאת.

מאיר שטרית: כשרואים את הצעקה של הזוגות הצעירים ושל המשפחות חסרות הדיור ברחובות – אי-אפשר להוסיף הרבה על מה שאנשים אומרים ברחוב; והדיור הוא רק סימפטומטי.

מאיר שטרית: אני, אדוני, לא אתמקד היום בדיור, אף-על-פי שכאילו זו הנטייה מראש.

מאיר שטרית: אגיד רק שני דברים על העניין של הדיור: 1.

מאיר שטרית: בתקופת כהונתה של הממשלה הזאת, חרף ההצהרות הגדולות והרפורמות ההזויות, שלא הביאו שום תועלת, מחירי הדירות בתל-אביב ובחיפה – עלו בשנתיים האלה – ב-50%.

מאיר שטרית: בתקופה, אגב, של הממשלה הקודמת, שנתיים לפני כן, וזה דבר בדוק, המחירים עלו בשני המקומות האלה ב-12%.

מאיר שטרית: הדברים מדברים בעד עצמם.

יצחק כהן: מי החליט לא לבנות שם?

מאיר שטרית: אתם.

מאיר שטרית: אתם.

יצחק כהן: לא, לא.

ראובן ריבלין: כבוד השר, כבוד השר, אתה תוכל – – –

מאיר שטרית: אתם.

ראובן ריבלין: כבוד השר, אתה תוכל – – –

יצחק כהן: – – –

מאיר שטרית: אני אומר לך, כבוד היושב-ראש, אל תנסה – – –

ראובן ריבלין: רק רגע, רבותי.

שלמה מולה: חוץ מזה, אתם תמיד באותה ממשלה.

ראובן ריבלין: השר יצחק כהן, אתה עולה מייד אחריו להשיב.

ראובן ריבלין: אין צורך בקריאות ביניים.

שלמה מולה: אתם כל הזמן באותה ממשלה.

ראובן ריבלין: שלא לדבר על כך שמספסלי הממשלה לא באות קריאות ביניים בכלל.

מאיר שטרית: אבל, אדוני היושב-ראש, הדיור הוא רק סוף הצעקה.

מאיר שטרית: הרי זה מצטבר מאלף-ואחד עניינים במדיניות החברתית הכושלת של הממשלה הזאת, החמורה, האנטי-חמלה.

מאיר שטרית: כשהממשלה הזו קובעת מדיניות מסים של הפחתות מס של 5 מיליארד שקל בשנה במס הכנסה לעשירים, ובאותו זמן אתם מעלים שורה של מסים – מס ערך מוסף הועלה על-ידיכם ב-1% ונסוגותם ל-0.5%.

מאיר שטרית: העליתם את המע"מ על הבלו; לא את המע"מ, אלא את המחירים של הדלק, באמצעות העלאת המחירים שמגיעים לשמים.

מאיר שטרית: מחירי המים עלו לשמים לאזרחים, מסי הקנייה עלו, מסים על סיגריות, מסים על מים.

מאיר שטרית: רשתות השיווק – איבדתם את הפיקוח ואת הרגולציה.

מאיר שטרית: אולי יסביר לי מישהו, אדוני היושב-ראש, איך יכול להיות שבמדינת ישראל ממדי העוני, חרף צעקותינו, לצערי, עומדים על 29%, האחוז הגבוה ביותר במדינות ה-OECD?

מאיר שטרית: אנחנו צועקים את זה מהיום הראשון של הכנסת הזאת, כשהבאתם את המדיניות של המשך הפחתת המסים, כי נתניהו החליט להפחית מסים.

מאיר שטרית: תפחיתו מסים, אבל תעשו את ההיפך, תפחיתו את המסים העקיפים שדופקים את העניים ותגדילו את המסים הישירים, או לפחות תשאירו אותם על מכונם.

מאיר שטרית: מה ההיגיון במדיניות המטורפת הזאת של מתן עוד ועוד לבעלי ההון, לקונגלומרטים הגדולים?

מאיר שטרית: יש להם היכולת לקבל כל מה שהם רוצים.

מאיר שטרית: הריכוזיות במשק שאתם בוכים עליה, היא הרי מגיעה לממדים אדירים שאין לכם עליהם שום שליטה.

מאיר שטרית: איבדתם שליטה במשק.

מאיר שטרית: היום הציבור יצא לצעוק.

מאיר שטרית: אנחנו לא יצאנו לצעוק, זה לא עניין פוליטי.

מאיר שטרית: הציבור הזה – נמאס לו לדבר ולקטר והחליט לצאת לרחוב.

מאיר שטרית: ולצערי גם היום, אדוני ראש הממשלה, הממשלה נוהגת כאילו שום דבר לא קורה.

מאיר שטרית: חוק הוונדלים.

מאיר שטרית: אני קורא לו "חוק הוונדלים" במקום חוק הווד"לים.

יעקב אדרי: חוק הסקנדלים.

מאיר שטרית: אני רואה את הבדיחה שעושים פה בכנסת, מגיעים כל רגע.

מאיר שטרית: אמרו בשבוע שעבר: החוק מוכן להצבעה.

מאיר שטרית: עכשיו מביאים שינוי, צריך לתקן את זה.

מאיר שטרית: ראש הממשלה אמר: לא, צריך למשוך את החוק.

מאיר שטרית: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, זה חוק מטופש, זה לא יביא שום תועלת.

מאיר שטרית: אתה יודע למי זה יביא תועלת, אדוני היושב-ראש?

מאיר שטרית: זה מתחבר לאותה מדיניות של הממשלה – זה יביא תועלת לבעלי ההון, לבעלי היכולת, כי פתאום החוק הזה יפתור להם את כל הבעיות שהם לא הצליחו עד היום לפתור.

מאיר שטרית: אם עד היום יזם היה תקוע ולא היה יכול לבנות 20 קומות, רק עשר, החוק הזה עכשיו יפתח לו את הדלת והוא יבנה 20 קומות – –

רוני בר-און: ליד שפת הים.

מאיר שטרית: – – ויצפצף על איכות הסביבה ועל התחבורה ועל כל הדברים ההיבטיים בתכנון ובנייה.

מאיר שטרית: ומה יקרה?

מאיר שטרית: הדירות האלה יימכרו יותר בזול?

מאיר שטרית: בחלום.

מאיר שטרית: הרי הוא פשוט יקבל נכס יותר יקר, יותר גדול, וימכור אותו ביוקר רב.

מאיר שטרית: אדוני, אני אמרתי המון פעמים.

מאיר שטרית: אני הצעתי.

מאיר שטרית: אני רוצה שתדע, אדוני היושב-ראש, יש לי הצעה לפתרונות קונקרטיים שמאפשרים לפתור את בעיית הדיור.

מאיר שטרית: אני מודיע לך, אדוני היושב-ראש, ששלחתי מכתב לראש הממשלה עם ההצעות שלי, אוקיי?

מאיר שטרית: שלא יגיד: אין הצעות.

מאיר שטרית: הנה, לא כאופוזיציה.

מאיר שטרית: אני אומר: חברים, אכפת לי מהזוגות הצעירים.

מאיר שטרית: הצעקה צודקת.

מאיר שטרית: ותראה את ההתנהגות של הממשלה.

מאיר שטרית: אני הגשתי הצעת חוק לפני חודשיים, בלי קשר לדיון של היום.

מאיר שטרית: הרי לא יכולתי להביא אותה לדיון היום, נכון?

מאיר שטרית: הצעת חוק לבטל את מס ערך מוסף על דירה ראשונה ויחידה עד סכום של 1.5 מיליון שקל.

מאיר שטרית: מה הממשלה מחליטה בוועדת שרים לחקיקה ביום ראשון?

מאיר שטרית: לדחות את הדיון בשבועיים.

מאיר שטרית: תגיד לי, מה, אנחנו ילדים?

מאיר שטרית: אני בכנסת יומיים, לא?

מאיר שטרית: לדחות את הדיון בעוד שבועיים זה עד אחרי הפגרה.

רוני בר-און: חצי שנה.

מאיר שטרית: תגידו, אתם רציניים?

מאיר שטרית: כל המדינה צועקת, וזוגות צעירים צועקים חמס.

מאיר שטרית: תצילו, תחליטו.

מאיר שטרית: זה לא כל כך מסובך.

מאיר שטרית: תבטלו את מס ערך מוסף, 16%, על דירה.

מאיר שטרית: זה יחסוך לכל אדם חסר דירה, לא רק לזוגות צעירים, מאות אלפי שקלים לדירה.

מאיר שטרית: מה יש פה להסתבך כל כך הרבה?

מאיר שטרית: המדינה גבתה השנה ממס ערך מוסף על עסקאות נדל"ן, אדוני היושב-ראש, 5 מיליארד שקל.

מאיר שטרית: מה יקרה אם יגבו מיליארד שקל פחות מהזוגות הצעירים?

מאיר שטרית: מה יקרה?

מאיר שטרית: מישהו יתמוטט?

מאיר שטרית: שר האוצר יתחלף?

מאיר שטרית: מה, אתם לא מבינים שאתם נמצאים במצב שהציבור כבר מתחיל לשנוא את החיים במדינה?

מאיר שטרית: תרדו מזה, זה חבר'ה צעירים ששירתו בצבא, שאומרים: למה אתם דופקים אותנו, תנו לנו תשובה.

מאיר שטרית: והממשלה – לדחות את הדיון בשבועיים.

מאיר שטרית: יעני.

מאיר שטרית: אתה מבין את הטריק?

מאיר שטרית: איזו חוכמה גדולה.

מאיר שטרית: אנחנו נדחה בשבועיים, אנחנו לא נשים לב, זה כבר יהיה אחרי הפגרה, הדיון.

רוני בר-און: ועל המע"מ הזה יש מס רכישה ומס מכירה, ועוד שבעה מסים גם כן.

מאיר שטרית: תבטלו את המסים המיותרים.

מאיר שטרית: אתם מעמיסים על הציבור עול שלא ייסבל.

מאיר שטרית: אדוני, בכל דבר שאני נוגע אתה רואה את זה.

מאיר שטרית: יש פה כתבה – אני ראיתי כתבה; אני לא מראה אותה לכנסת, אני מראה לעצמי – כתבה ב"דה-מרקר": האם מהפכני הטלקום הצרפתי יביאו את הבשורה לסלולר בישראל?

מאיר שטרית: אז לכאורה מדברים.

מאיר שטרית: הנה, השר כחלון עשה – כחלונים, כולם רוצים להיות כחלונים – מהפכות.

מאיר שטרית: תראה את המציאות.

מאיר שטרית: החברה שמתחרה עכשיו, החברה הצרפתית, מוכרת בצרפת טלפון קווי חופשי, בלי מגבלה, אינטרנט של 100 מגה-בייט וטלוויזיה עם 400 ערוצים בכבלים.

מאיר שטרית: כמה האזרח הצרפתי משלם לחודש?

מאיר שטרית: 30 יורו, 150 שקל.

מאיר שטרית: ל"בזק", על אותה חבילה שנותנים טריפל, טלפון 600 דקות, אינטרנט 10 מגה-בייט, טלוויזיה רב-ערוצית של yes, משלמים פה בארץ 440 שקל.

מאיר שטרית: ב"הוט", אותו טריפל, טלפון 500 דקות, אינטרנט 12 מגה, טלוויזיה רב-ערוצית, זה בערך 200 ערוצים, 370 שקל.

מאיר שטרית: זאת אומרת, במקרה הנמוך ביותר זה פי-שניים פלוס בישראל.

מאיר שטרית: תסביר לי למה.

מאיר שטרית: מה, האזרח הישראלי פראייר?

מאיר שטרית: כל המהפכות בתקשורת הרי עשו ממנו צחוק ובדיחה.

מאיר שטרית: האזרח ממשיך להיסחט כל יום בידיהם.

מאיר שטרית: אתה רוצה דוגמה נוספת, אדוני?

מאיר שטרית: תסתכל.

מאיר שטרית: ב"דה-מרקר" של היום: 32,000 איש רכשו שלוש עד עשר דירות להשקעה מאז 2003.

מאיר שטרית: מביאים פה מספרים, אדוני, לא שלי.

מאיר שטרית: בשנת 2008 נרכשו להשקעה 27,000 דירות.

מאיר שטרית: בשנת 2009 – 31,000 דירות.

מאיר שטרית: בשנת 2010 – 31,000 דירות.

מאיר שטרית: זה לא קורה סתם, אדוני היושב-ראש.

מאיר שטרית: אני אומר לך בצער, הממשלה דוחפת את האנשים בכוח לקנות דירות.

מאיר שטרית: אתה יודע למה?

מאיר שטרית: אני אגב אמרתי את זה מעל הבמה גם קודם.

מאיר שטרית: הנגיד החליט להשאיר את הריבית באדמה.

מאיר שטרית: אתה הולך לבנק לשים את הכסף שלך, כמה נותנים לך, אדוני היושב-ראש, על חיסכון?

מאיר שטרית: 0.8%, אם אתה סוגר אותו לשנתיים.

מאיר שטרית: סגרו לך את קופות הגמל.

מאיר שטרית: קופות הגמל – כבר אין הטבות מס.

מאיר שטרית: אם אתה פודה את קופת הגמל, אתה לא מקבל את המס, אומרים לך: לא, אתה תקבל את זה בגיל 67 כשתפרוש לפנסיה, בקצבה חודשית.

מאיר שטרית: אנשים הוציאו את כל הכסף מקופות הגמל.

מאיר שטרית: אז תגיד לי, מה האנשים יעשו עם הכסף?

מאיר שטרית: אמרו: תשמע, נדל"ן זה טוב.

מאיר שטרית: אתה קונה דירה היום ב-100, מחר תמכור אותה ב-200.

מאיר שטרית: כולם הלכו להשקעות נדל"ן.

מאיר שטרית: והנגיד חושב שהוא הציל את המשק.

מאיר שטרית: לא הצילו את המשק, הם שמו את המשק בצרה.

מאיר שטרית: הנגיד התחיל סוף-סוף להבין והתחיל להעלות את הריבית עכשיו במשק.

מאיר שטרית: צריך להעלות אותה הרבה יותר, כי במצב הנוכחי, אדוני היושב-ראש, לאנשים אין ברירה.

מאיר שטרית: זורקים אותם בכוח לבורסה, זו האלטרנטיבה השנייה.

מאיר שטרית: ומי מפסיד בבורסה, העשירים?

מאיר שטרית: אני מבטיח לך, אף עשיר לא הפסיד בבורסה.

מאיר שטרית: העניים מפסידים בבורסה.

מאיר שטרית: יושבים לך, תסלח לי, טייקונים, שמסרבים לשלם את איגרות החוב שלהם ומנסים לעשות תספורת לבעלי המניות.

מאיר שטרית: מה הממשלה עושה?

רוני בר-און: וקונים וילה בכפר-שמריהו ב-100 מיליון.

מאיר שטרית: מה הממשלה עושה, אגב, בעניין הזה?

מאיר שטרית: כלום.

מאיר שטרית: אדוני, תסביר לי.

מאיר שטרית: אגב, הגשתי הצעת חוק, אני מקווה שהממשלה לא תפיל גם את זה, שאומרת שבעל עסקים בבורסה שלא שילם את איגרות החוב במלואן, יהיה אסור לו להנפיק בבורסה אפילו מניה אחת או אג"ח אחד, עד שישלם את החובות שלו.

מאיר שטרית: מה לא בסדר בזה?

רוני בר-און: הממשלה תפיל.

מאיר שטרית: מה לא בסדר בזה?

מאיר שטרית: והממשלה בטח תבוא ותפיל את זה, כי הטייקונים ילחצו.

מאיר שטרית: אז אני שואל: את מי אתם משרתים?

מאיר שטרית: במשק שבו אדם שאין לו גרוש על הנשמה יכול לקבל אשראי בנקאי של מיליארדים, בעוד אדם שבא להתחרות בסלולר לא יכול לקבל 700 מיליון ערבות מבנק ישראל, כי אומרים לו: אתה לא טייקון פה, לך תביא כסף מצרפת, והוא נאלץ לסגת – הוא והשני נאלצו לסגת.

מאיר שטרית: תגיד לי, למה?

מאיר שטרית: כיוון שאיך קוראים להם – "אורנג'" ו"פלאפון" הם בעלי עניין ושליטה בבנקים שמונעים מהם לתת אשראי למתחרים?

מאיר שטרית: איזה מין דבר זה?

מאיר שטרית: אז איפה הרגולציה?

מאיר שטרית: איפה בנק ישראל?

מאיר שטרית: איפה האוצר?

מאיר שטרית: איפה הממונה על שוק ההון?

מאיר שטרית: תגיד לי, מה, נאטמו עיניכם מראות?

מאיר שטרית: אתם כל כך נהייתם עיוורים לסבל, לתמיכה של אנשים?

מאיר שטרית: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, תאמין לי, אני לא יודע מה יקרה לממשלה הזו, אם היא תחזיק מעמד או לא תחזיק מעמד.

מאיר שטרית: ברור לי שעכשיו, עוד שבוע יצאו לפגרה, ואולי שלושה חודשים יהיה שקט לממשלה.

מאיר שטרית: אבל זה שקט מזויף, אם אתם לא תטפלו בבעיות.

מאיר שטרית: ואני אומר לממשלה, כדאי שתתעוררו וכדאי שתתחילו לעשות משהו.

מאיר שטרית: תסתכלו על אנשים ברחוב ותנסו לתת להם תשובה.

מאיר שטרית: והתשובות, אגב, קיימות, פשוטות.

מאיר שטרית: אנחנו עומדים על הבמה הזו, מסבירים אותן פעם אחר פעם.

מאיר שטרית: אתם לא רוצים לשמוע, לא רוצים לעשות.

מאיר שטרית: תורידו, תורידו את המסים העקיפים.

מאיר שטרית: אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, אני יודע שאתה מסכים אתי, וגם אתה הצעת את זה, אבל, לצערי, לא שומעים לך.

מאיר שטרית: תורידו את המסים העקיפים, תורידו את המע"מ, תורידו את המע"מ על מוצרי מזון בסיסיים לחצי, ל-8%.

מאיר שטרית: במקומות רבים בעולם עשו את זה.

מאיר שטרית: תנו לאנשים לנשום.

מאיר שטרית: לא יכול להיות שאדם שעובד – 45% מהעובדים, כשיש מפרנס אחד, הם מתחת לקו העוני.

מאיר שטרית: אדם שעובד לא צריך להיות עני, ואם אתם לא מצליחים למצוא מצב שאדם שעובד לא יהיה עני, למה ללכת לעבוד?

מאיר שטרית: היום, אגב, מי שחי – אני רוצה להזכיר לביבי את המדיניות הקודמת שלו – היום מי שחי מקצבאות מקבל יותר נטו ממי שעובד.

מאיר שטרית: למה ללכת לעבוד?

מאיר שטרית: צריך לשנות את הגישה.

מאיר שטרית: תנו לאנשים לנשום.

מאיר שטרית: תנו לאנשים אפשרות לפרנס את המשפחות שלהם בכבוד.

מאיר שטרית: מי שעובד לפחות, עזבו את אלה שלא עובדים.

מאיר שטרית: מי שעובד, תנו לו לפרנס את משפחתו בכבוד.

מאיר שטרית: כי אם אנחנו לא עושים את זה, אז אני אומר לכם: אם הממשלה לא עושה את זה, היא לא ממלאת את תפקידה, וחובתה ללכת הביתה.

מאיר שטרית: בגלל זה אנחנו מגישים אי-אמון.

מאיר שטרית: לצערי אין לנו רוב, נכון.

מאיר שטרית: אני חושב שאין לנו רוב באצבעות, יש לנו רוב בלב של אנשים.

מאיר שטרית: אם ראש הממשלה חושב שהוא צודק, אני מציע לו שיפזרו את הכנסת ונלך לבחירות, ונראה מה הציבור יגיד.

מאיר שטרית: ולא אמרתי מלה כמעט על דיור, לא אמרתי מלה על תוכנית השלום – כן שלום, לא שלום – לא אמרתי מלה על הבידוד המדיני, לא אמרתי מלה על שום דבר אחר.

מאיר שטרית: אני דיברתי כרגע רק על הכלכלה נטו, על מצב המחירים במשק, על יכולתו של האזרח להתקיים, או אי-יכולתו של האזרח להתקיים.

מאיר שטרית: אני אומר לך, הלכתי לנסות לדבר, לא חלילה להפגין או משהו.

מאיר שטרית: להסביר לצעירים שם, ברחוב רוטשילד, שיש פתרון דיור לזוגות, ומה להציע, את הפתרון.

מאיר שטרית: אני לא יכולתי לדבר שם, כי אנשים זועמים, בצדק.

מאיר שטרית: אני יכול להבין אותם, ואין לי שום כעס עליהם.

מאיר שטרית: אנשים זועמים, בצדק.

מאיר שטרית: הם גם לא מוכנים לשמוע פוליטיקאים, והם צודקים.

מאיר שטרית: אין לי טענות אליהם.

מאיר שטרית: ואני אומר, אדוני היושב-ראש, אתה יודע, אני לא אומר דברים מהפה ולחוץ.

מאיר שטרית: חוק דירות להשכרה, אדוני, נעשה על-ידי ב-2007.

מאיר שטרית: אני אומר בצער, שגם בממשלתנו, לצערי, לא הוציאו בשנתיים האלה, מאז עזבתי, אף מגרש אחד להשכרה.

מאיר שטרית: אבל עברו שנתיים מאז.

מאיר שטרית: נכנס שר חדש, הסברתי לו את החוק, נתתי לו ביד את כל הכלים.

מאיר שטרית: למה עד היום אף מגרש לא יצא להשכרה?

רוני בר-און: מה עם חוק הדיור הציבורי?

מאיר שטרית: תסבירו את זה, למה לא יצא?

מאיר שטרית: אף מגרש אחד להשכרה לא יצא.

רוני בר-און: היושב-ראש ריבלין עזר לרן כהן בחוק הדיור הציבורי ב-2008.

מאיר שטרית: שר האוצר דאז, רוני בר-און, אישר את חוק הדיור הציבורי, אחרי שהתנגדנו לו כל השנים.

ראובן ריבלין: הייתי נותן לך להמשיך, אבל – – –

מאיר שטרית: אתה צודק, דחו את ביצועו.

מאיר שטרית: לכן אני אומר, אדוני היושב-ראש, אני על קצה – – –

רוני בר-און: היושב-ראש עזר לזה.

רוני בר-און: הוא ישב אצלי בחדר כשסגרנו את זה.

מאיר שטרית: כל מה שאמרתי, אדוני היושב-ראש, לא אמרתי הרבה, כמו שאומרים בתפילה.

מאיר שטרית: אמרתי רק מעט מהדברים.

מאיר שטרית: אבל נדמה לי שהדברים ברורים מאליהם.

מאיר שטרית: לא צריך חוכמה גדולה בשביל לראות את המצוקה של האנשים.

מאיר שטרית: צריך קצת לפתוח את הלב ואת השכל.

מאיר שטרית: אתה יודע מה?

מאיר שטרית: אני לא יכול לצטט מלה במלה במדויק, אבל אני אומר, בעיקר לדתיים בינינו – סגן השר יצחק כהן תיכף יעלה לענות לי.

מאיר שטרית: אני מציע לך שנקרא את הפסוקים יחד, אם אני לא טועה בספר ישעיהו, שאומר: הלוא זה צום אבחרהו.

מאיר שטרית: אלוהים אומר לבני ישראל: מה אתם חושבים, אתם מענים את נפשותיכם וצמים, זה מה שאני רוצה?

מאיר שטרית: הוא אומר: לא.

מאיר שטרית: הלוא זה צום אבחרהו – פתח חרצובות רשע ושבור אגודות מוטה, כי תראה עניים – איך זה?

מאיר שטרית: – כי תראה יתום וכיסיתו.

רוני בר-און: פרוס לעני לחמך.

מאיר שטרית: כי תראה עני וכיסיתו.

מאיר שטרית: כתוב: אז תזרח אפלתך כצהריים.

מאיר שטרית: אז אלוהים באמת ייענה לבקשות שלך.

מאיר שטרית: זה מה שצריך לעשות, לפתוח את הלב ולראות שיש עניים ומסכנים ולעזור להם.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

רוני בר-און: ההפטרה שאומרים ביום כיפור.

ראובן ריבלין: ומדברי ישעיהו אנחנו מזמינים את סגן שר האוצר, השר יצחק כהן, לעלות ולהשיב בשם הממשלה.

אורית זוארץ: מה יש לך להגיד, סגן השר?

ראובן ריבלין: ובכן, כל מי שרוצה לשאול את השר, מייד אחרי שהוא ירד יש לו קבלת קהל.

ראובן ריבלין: נא לשבת ולא להפריע.

יואל חסון: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, נא לשבת ולא להפריע.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש – – –

יואל חסון: האם הוא אומר את דברה של ש"ס או את דברה של הממשלה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: התנועה החברתית.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אשמח מאוד לקרוא תנ"ך עם חברי מאיר שטרית.

יצחק כהן: אני גם אשמח לקרוא את הפרוטוקולים של ועדת הכספים כשהוא היה שר במשרד האוצר, ואיך באבחת גרזן, ככה – אתה זוכר את זה?

מאיר שטרית: אני עומד מאחורי הדברים עד היום.

מאיר שטרית: עד היום.

יצחק כהן: אז אולי נקריא אותם בלי תאריך?

מאיר שטרית: תקרא.

מאיר שטרית: אני עד היום עומד מאחוריהם.

יצחק כהן: בלי תאריך נקריא אותם.

יצחק כהן: על מה אתה אומר?

יצחק כהן: על מה, על הפגיעה בזוגות הצעירים?

מאיר שטרית: מי עמד אתי אז?

יצחק כהן: על הפגיעה במענקים?

יצחק כהן: על הנכים שאמרת להם: קומו מכיסאות גלגלים – – –

מאיר שטרית: כן, כן.

יואל חסון: – – –

יצחק כהן: שקט.

יצחק כהן: שה.

יצחק כהן: קומו מכיסאות הגלגלים ותרוצו לעבוד.

יצחק כהן: על זה אתה עומד?

יצחק כהן: אתה חוזר על זה?

מאיר שטרית: תקרא, תקרא.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטרית, הוא עונה לך.

יואל חסון: מה אתה עושה היום?

יואל חסון: מה אתה עושה היום?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אתה לא תפריע.

יואל חסון: מה הוא עושה היום?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אתה לא תפריע.

נסים זאב: זה לא ועדת ביקורת פה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, אל תעזור לי.

נסים זאב: הוא כל הזמן צועק.

יואל חסון: מה הוא עושה היום?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יצחק כהן: מאיר, אני מכבד אותך ואני לא אקריא אותם.

ראובן ריבלין: לא, אני מבקש לא לקרוא לאנשים – חבר הכנסת שטרית – – –

מאיר שטרית: תקרא, מה קרה?

יצחק כהן: לא אקריא אותם.

יצחק כהן: לא כדאי לך לשמוע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטרית, הוא עולה לענות לך.

יואל חסון: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

יואל חסון: אלי?

ראובן ריבלין: כן.

ראובן ריבלין: אני מבקש, אל תקרא לו – – –

יצחק כהן: השר שטרית לשעבר זה בסדר?

ראובן ריבלין: לא צריך.

ראובן ריבלין: תדבר, ותענה בתשובה.

יצחק כהן: מה לעשות, אדוני, שהעובדות לא מבלבלות אף אחד.

יצחק כהן: אני בכל זאת אחזור, כמו על מנטרה, על העובדות.

יצחק כהן: כלכלת ישראל, חסון, הוכיחה את עצמה כאחת היציבות בעולם.

יצחק כהן: בעוד שבעולם מתחולל משבר כלכלי, המשק הישראלי צומח ונמצא בשיעורי אבטלה מהנמוכים אי-פעם, לצד עלייה בשיעור ההשתתפות בכוח העבודה.

יצחק כהן: בשנת 2010, כמו כן ברבעון הראשון של 2011, נמשכה הצמיחה המהירה שאפיינה את ישראל ביציאה מהמשבר שהחלה במחצית השנייה של 2009.

יצחק כהן: בשנה זו צמח המשק הישראלי בשיעור משמעותי של 4.7, כאשר הצמיחה הובלה על-ידי הסקטור העסקי.

יצחק כהן: בתוך כך נרשמה התאוששות מרשימה בהשקעות בייצור.

יצחק כהן: כן נרשם גידול ניכר בצריכה הפרטית.

רוני בר-און: איפה הכסף?

יצחק כהן: הצמיחה המהירה של ישראל, חבר הכנסת חסון, בשנת 2010 השתקפה גם בשיפור ניכר בשוק העבודה.

יצחק כהן: בתוך כך נרשם גידול מהיר במספר המועסקים וירידה ניכרת של שיעור האבטלה – – –

יואל חסון: אם כל כך טוב, איך כזה רע?

ראובן ריבלין: עוד קריאה אחת, ואתה בחוץ.

יואל חסון: איך כזה רע – – –

ראובן ריבלין: עוד קריאה אחת, ואתה בחוץ.

יואל חסון: על מה הוא מדבר, אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון.

יצחק כהן: רע.

יצחק כהן: אתה לא מתבייש?

יצחק כהן: רע.

יואל חסון: אם כל כך טוב – – –

יצחק כהן: אתה לא מתבייש?

יצחק כהן: תתבייש לך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

ראובן ריבלין: נא להוציא אותו.

יואל חסון: – – –

ראובן ריבלין: להוציא את חסון.

יצחק כהן: תתבייש.

יצחק כהן: תתבייש.

יואל חסון: – – – שאבת מסים ועוד מסים, כל היום מסים – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בבקשה, בבקשה לצאת.

ראובן ריבלין: המהומות לא – – –

יצחק כהן: לך החוצה, תשקר.

ראובן ריבלין: להוציא אותו, רבותי.

יצחק כהן: תשקר בחוץ.

יצחק כהן: חצוף.

נסים זאב: פה לא משקרים בכנסת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: (חבר הכנסת יואל חסון יוצא מאולם המליאה.

ראובן ריבלין: )

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אולי – – –

ראובן ריבלין: להוציא אותו.

שלמה מולה: למה לקרוא לו חצוף – – –

יצחק כהן: כי הוא חצוף, מה לעשות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, תגיש תלונה לוועדת האתיקה – –

רוני בר-און: חצוף אצל סגן השר זה מחמאה גדולה.

ראובן ריבלין: – – אם אתה חושב שהוא לא נהג נכון.

ראובן ריבלין: חצוף זה עדיין במסגרת המותר הפרלמנטרי.

רוני בר-און: זה נכון.

ראובן ריבלין: מספיק.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, הצמיחה המהירה של ישראל בשנת 2010 השתקפה גם בשיפור ניכר בשוק העבודה.

יצחק כהן: בתוך כך נרשם גם גידול מהיר במספר המועסקים וירידה ניכרת של שיעור האבטלה לרמה של 6.6% לעומת שיעור של 7.6% בשנת 2009.

יצחק כהן: על-פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לחודש אפריל 2011, שיעור האבטלה המשיך לרדת לרמה הנמוכה של 5.8%.

יצחק כהן: לצד זה נרשם גידול משמעותי בשיעור ההשתתפות בכוח העבודה.

יצחק כהן: התפתחויות אלה מבטאות את כניסתן של אוכלוסיות חדשות לשוק העבודה.

יצחק כהן: לשם השוואה, שיעור האבטלה בארצות-הברית וגוש היורו היה בסביבות 9% בסוף 2010.

יצחק כהן: הבעיות המרכזיות של הכלכלה הישראלית, ובהן הריכוזיות בייצור המוצרים והשירותים, האיום הביטחוני והפערים החברתיים, לא נוצרו אתמול, אדוני היושב-ראש – –

רוני בר-און: זה נכון.

יצחק כהן: – – אלא קיימות במשך שנים רבות.

יצחק כהן: המדיניות הכלכלית של הממשלה מכוונת בין היתר לצמצום הפערים וליצירת מוביליות חברתית, למשל באמצעות הגדלת הכדאיות של הצטרפות לשוק העבודה, השקעות בחינוך ועוד.

יצחק כהן: חוסר היעילות – – –

מרינה סולודקין: מה עם הדיור הציבורי?

יצחק כהן: אשקלון, שכנים.

יצחק כהן: חוסר היעילות במשק נובע מהריכוזיות ומחסמים לתחרות – –

משה גפני: לא הבנתי, לא הבנתי.

משה גפני: מה אמרת?

יצחק כהן: – – אלה מונעים הוזלת מחירים ושיפור השירותים לצרכן.

יצחק כהן: נטל המס הישיר – ידידי מאיר, חבר הכנסת השר לשעבר מאיר שטרית – נטל המס הישיר בישראל, ובפרט מס הכנסה, נמוך מאוד בקרב בעלי הכנסות נמוכות, בהשוואה בין-לאומית.

יצחק כהן: כדי לעודד תעסוקה והצטרפות לכוח העבודה הופחתו שיעורי המס בכל רמת הכנסה – –

מאיר שטרית: זה נכון.

יצחק כהן: – – במיוחד הועלה סף המס כך שיותר ויותר אנשים בהכנסות נמוכות פטורים מכל תשלום מס הכנסה.

יצחק כהן: כמו כן מבצעת הממשלה מדיניות מקרו-כלכלית שנועדה לעודד השתתפות בשוק העבודה וליצור מוביליות חברתית באמצעות הרחבת התחולה של מענק ההכנסה.

יצחק כהן: מענק מס הכנסה שלילי משמש כאמצעי לצמצום העוני בקרב משפחות עובדות ולעידוד כניסה לשוק העבודה באמצעות הגדלת התמורה לעבודה לבעלי משכורות נמוכות.

יצחק כהן: בשנת – – –

מרינה סולודקין: ומה עם הדיור הציבורי?

יצחק כהן: אני אגיע.

יצחק כהן: אני אגיע.

מאיר שטרית: אשקלון.

יצחק כהן: דיכטר קם, אתה רואה.

יצחק כהן: דיכטר.

יצחק כהן: בשנת 2011 הורחבה לראשונה תחולת מס הכנסה שלילי לתחולה כלל-ארצית.

יצחק כהן: על-פי הערכה, למעלה מ-400,000 עובדים יהיו זכאים למענק העשוי להגיע לכ-5,500 שקלים בשנה.

יצחק כהן: כמו כן, במטרה לעודד תעסוקה הורחב בתקציב 2011–2012 סבסוד שהיית ילדים במסגרות חינוכיות – צהרונים ומעונות יום.

יצחק כהן: עליית המחירים בשנה האחרונה מושפעת משני גורמים עיקריים.

יצחק כהן: האחד, עליית מחירי הסחורות העולמיות ובפרט מחירי הנפט והסחורות החקלאיות.

יצחק כהן: ישראל כמשק קטן ופתוח מושפעת ישירות מעליית המחירים העולמית.

יצחק כהן: הגורם השני הוא עליית מחירי הדיור, במיוחד השכירות.

יעקב אדרי: בקיצור, אין בעיות.

יצחק כהן: ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם שהכול נהיה בדברו.

קריאות: אמן.

רוני בר-און: אמן.

רוני בר-און: אמן.

יעקב אדרי: אין בעיות – – – הרב יצחק.

רוני בר-און: לעילוי נשמת – –

מאיר שטרית: הממשלה.

רוני בר-און: – – הצדק החברתי.

יצחק כהן: שרי האוצר והתמ"ת הקימו ועדה בין-משרדית לבדיקת הסיבות לעליית המחירים בענף מוצרי החלב והמזון.

יצחק כהן: לגבי ענף החלב הוועדה לקראת סיום עבודתה, למעשה היא סיימה אותה, בקרוב יפורסמו המסקנות – –

רוני בר-און: כבר לא – – –

יצחק כהן: – – לגבי המזון, הוועדה תשלים עבודתה בתוך חודשים מספר.

רוני בר-און: לא קיבלו את ההמלצות שלה.

ראובן ריבלין: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה, חבר הכנסת בר-און.

יצחק כהן: בתקופה האחרונה, אדוני היושב-ראש, נקטה הממשלה כמה צעדים להוזלת מחירי הדיור ולהקלה על זוגות צעירים.

יצחק כהן: בין צעדים אלה ניתן סל הטבות לזוגות הרוכשים דירה ראשונה בפריפריה, כולל מענקים.

יצחק כהן: כמו כן, במטרה להגדיל את היצע הדירות למכירה בטווח הקרוב, ניתנו הקלות במס שבח למשקיעים שימכרו את דירותיהם בשנים הקרובות.

יצחק כהן: כדי להקל את מצוקת הדיור נקטנו כבר צעדים רבים בתחומים שונים, כולל בתחומי מיסוי, והצעדים הללו בחלקם הוכחו כאפקטיביים.

יצחק כהן: דא עקא, שכאשר במשך – ואני רוצה את תשומת לבכם, חברי מספסלי האופוזיציה – כאשר במשך שמונה שנים, החלטה אומללה שלכם, של הממשלה הקודמת – –

מאיר שטרית: אתה היית אז בממשלה.

יצחק כהן: – – נוצר מחסור מצטבר של 60,000 דירות מגורים.

מאיר שטרית: היית בממשלה.

יצחק כהן: אני לא החלטתי את ההחלטה הזאת.

יצחק כהן: אתם החלטתם להקפיא את הבנייה ואת התכנון מגדרה עד חדרה ויצרתם מחסור – – –

מאיר שטרית: לא נכון.

יצחק כהן: שישים – איפה, לאן הוא הלך?

יצחק כהן: – –

מאיר שטרית: לא נכון.

יצחק כהן: – – איפה לעילוי נשמת הלך?

יצחק כהן: איפה הוא הלך?

יצחק כהן: לאן הוא הלך?

יעקב אדרי: לא נכון – – – זה לא נכון.

יעקב אדרי: מדובר על תכנון, לא על בנייה.

יצחק כהן: איך שמגיעים לדבר עליו הוא כבר הולך.

יצחק כהן: תקרא לו, תקרא לו, תעשה לי טובה.

יצחק כהן: תקרא לשר.

יעקב אדרי: אני מכיר את זה.

יצחק כהן: אתה לא מכיר את זה.

יעקב אדרי: אני מכיר את זה מצוין.

ראובן ריבלין: כבוד השר יצחק כהן, אל תבקש מחברים – – –

יצחק כהן: נוצר מחסור מצטבר, רבי יעקב, של 60,000 דירות מגורים.

יצחק כהן: גם צעדים נכונים שנקטה הממשלה בשנתיים האחרונות לא פותרים מייד מצוקה ומחסור שכזה, וגרמתם לזה אתם במו-ידיכם.

יצחק כהן: הדבר הזה לוקח זמן.

יצחק כהן: במשך שמונה שנים בנו פה כל שנה 10,000 דירות פחות מדי, נוצר גירעון מצטבר, שהצטבר ל-80,000 דירות.

יצחק כהן: בשנתיים וחצי האחרונות, אדוני היושב-ראש, זה הצטמצם במקצת, אנחנו מעריכים את הגירעון כרגע ב-60,000 דירות, והממשלה פועלת לסגור את הגירעון.

יצחק כהן: מחר ראש הממשלה יציג כמה צעדים נוספים, שהוא יכול היה להציג אותם היום.

יצחק כהן: מחר, רק לאחר שהרפורמה בממ"י, מינהל מקרקעי ישראל, וחוק הווד"לים עובר, רק אז הוא יוכל להציג את הצעדים הנוספים, מחר הוא יציג אותם.

יצחק כהן: שר השיכון אריאל אטיאס, במאמציו, הצליח להגדיל את מספר התחלות הבנייה.

יצחק כהן: ראש הממשלה יזם שתי רפורמות חשובות, כפי שאמרתי, אחת בווד"לים – ועדות מיוחדות לתכנון פרויקטים גדולים מאוד לדיור, שיעקפו את הביורוקרטיה.

יצחק כהן: הרפורמה השנייה – במינהל מקרקעי ישראל.

יצחק כהן: אבל כדי לזרז את הפתרון – כי אלה פתרונות לטווח ארוך – נדרש צעד נוסף, והצעד שעליו החליטה הממשלה בהמשך לצעדים קודמים הוא עידוד מכירת דירות להשקעה לטובת דירות מגורים.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, אני חייב לציין שנוסף על מצוקה ומחסור ענק של 60,000 דירות – בגלל החלטות אומללות שהתקבלו בממשלה הקודמת – שהיו צריכות להיבנות בשמונה השנים 2000–2008, ולא נבנו בגלל תנאי השוק, בגלל הריבית הנמוכה בתקופת המשבר, משום שמסלול ההשקעה, דירות להשקעה, איננו ממוסה כמו מסלולים של השקעה בבורסה, כמות הדירות להשקעה שנקנו בשנתיים האחרונות גדלה מאוד, והגיעה ל-33% מהשוק, הרב גפני – הרב גפני והרב מרידור – 33% מהשוק – – –

משה גפני: – – –

יצחק כהן: אני יודע שאתה תומך בי.

יצחק כהן: זאת אומרת, חלק מהדירות החדשות שנשאר לזוגות צעירים הלך וקטן.

יצחק כהן: דבר שני, אדוני היושב-ראש, יש בישראל כ-140,000 יחידות דיור שאיש לא גר בהן.

יצחק כהן: מחציתן דירות להשקעה העומדות ריקות, והמחצית השנייה של למעלה מ-60,000 שנבנו כדירות למגורים, משמשות היום למשרדים – עורכי-דין, רואי-חשבון.

יצחק כהן: נוסף על הגידול בהתחלות הבנייה, נוסף על הרפורמות החשובות שהן רפורמות לעשרות שנים במינהל מקרקעי ישראל, נוסף על הצעד של הווד"לים שהוא לטווח של השנים הקרובות, אנחנו מבקשים לתת היום בהצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 71), שעברה בשבוע שעבר בקריאה ראשונה בכנסת, עידוד משמעותי שיכול להגיע לאלפי שקלים עד עשרות אלפי שקלים ומאות אלפי שקלים; מוותרים על הכנסות ממסים כדי לעודד את אותם אנשים שקנו דירות להשקעה והן העומדות ריקות היום או מושכרות למשרדים, למכור אותן בתקופה הקרובה לטובת דירות למגורים.

יצחק כהן: היתרון הגדול הוא שמדובר כאמור ב-140,000 יחידות דיור שכבר נבנו וצריך רק לדאוג שהן יימכרו למגורים ושאנשים יתגוררו בהן.

יצחק כהן: אנחנו לא מצפים כמובן שכל 140,000 יחידות הדיור האלה יושפעו מההטבות, אבל חלק מסוים כן.

יצחק כהן: מספיק, אדוני היושב-ראש, ש-10%, 20%, יושפעו, זה כמות גדולה של דירות שתתווסף בזמן הקרוב לטובת שוק הדיור, הורדת המחירים והקלת המצוקה הנוראה בשוק הדיור.

יצחק כהן: וזה נוסף על הצעדים שמחר ראש הממשלה יציג – – –

זהבה גלאון: מה, מה יהיה מחר?

זהבה גלאון: אתה רואה שאנחנו מחכים למה יהיה מחר.

מאיר שטרית: לא דיברתי כמעט על – – – חשבתם שאני אדבר על דיור, לא דיברתי על דיור.

ניצן הורוביץ: לא נישן בלילה, לא נישן בלילה – – –

יצחק כהן: אני באמת מציע לך לא לישון בלילה, אולי תלך לרוטשילד, לחבר'ה שלך שם, לשבת אתם קצת.

זהבה גלאון: מה יהיה מחר – – –

יצחק כהן: אנחנו מציעים הוראת שעה בחוק מיסוי מקרקעין לתקופה שעד 31 בדצמבר 2012, שבה נוסף על הפטורים שכבר נקבעו בחוק מיסוי מקרקעין יהיה פטור ממס שבח במכירת שתי דירות מגורים מזכות, כהגדרתן בחוק מיסוי מקרקעין, ששווי כל אחת מהן עומד על 2 מיליון ו-200,000 שקלים.

יצחק כהן: לפי ההצעה יינתן פטור ממס על מכירת דירת מגורים שאינה דירת מגורים מזכה, בין משום שלא שימשה למגורים בהתאם להיתר לשימוש חורג ובין ששימשה למגורים אך איננה עומדת בתנאים הקבועים לדירות מגורים מזכה כהגדרתה בסעיף 49 לחוק.

יצחק כהן: זאת ועוד, כדי להשוות את מסלול המיסוי של השקעה בנדל"ן למסלולי המיסוי של אפיקי השקעה אחרים, מוצע לשנות את הסדרי המיסוי החל במכירת דירות בידי מי שיש לו למעלה מדירה אחת, משנת 2013 ואילך, כך שיוענק פטור ממס שבח במכירתה של דירת מגורים מזכה אחת.

יצחק כהן: מי שימכור היום דירה להשקעה או דירה שמשמשת היום למשרדים וחל עליה אפילו מס שבח היסטורי – ימכור אותה למגורים עד סוף 2012, יזכה לפטור מלא ממס השבח גם אם הדירה לכאורה, מכיוון שהיא לא דירה ראשונה או משמשת למשרדים, תהיה חייבת במס שבח או מהיום והלאה, ואם היא משמשת למשרדים מקדמת דנא.

יצחק כהן: במקרה של הפיכת דירת משרדים לדירת מגורים, התמריץ יכול להגיע, אדוני היושב-ראש, למאות אלפי שקלים, ובמקרים אחרים – – –

מרינה סולודקין: ומה עם הדיור הציבורי?

יצחק כהן: שעה אני מדבר על הדיור, גברתי, פרופסור.

יצחק כהן: אני שעה מדבר על הדיור.

רונית תירוש: אתם מנותקים – – –

מאיר שטרית: אשקלון.

יצחק כהן: – – – במקרים אחרים, זה אלפי שקלים או יותר מכך.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהממשלה הזו בשנתיים וחצי האחרונות עשתה מאמצים כבירים כדי לחפות קודם כול על מחדלי הדיור של הממשלה הקודמת בשמונה השנים האחרונות, והיא תמשיך לעשות צעדים והיא תטפל גם בעליית המחירים.

יצחק כהן: אני מקווה שגם אתם תצטרפו.

קריאות: – – –

קריאה: – – –

יצחק כהן: חס וחלילה, לא.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

ראובן ריבלין: ובכן, תודה לשר, יצחק כהן, סגן שר האוצר.

ראובן ריבלין: רבותי, רבותי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

ראובן ריבלין: אנחנו נמצאים פה באיזו בעיה.

ראובן ריבלין: השר המשיב הוא השר כחלון, הוא עדיין לא נוכח.

ראובן ריבלין: אוה, השר כחלון נמצא.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת ניצן הורוביץ על מנת לנמק את בקשתן של סיעות העבודה ומרצ להביע אי-אמון בממשלה בנושא הרס המרקם החברתי והעמקה מכוונת של הפערים והעיוותים בבריאות, בדיור, ובחינוך והפגיעה בדמוקרטיה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ניצן הורוביץ ינמק בשם שתי הסיעות את הצעתו לאי-אמון.

ראובן ריבלין: ישיב השר כחלון.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, תודה, ואנחנו מתכוונים לכל מלה.

ניצן הורוביץ: לפעמים מגישים פה כאלה הצעות אי-אמון, הצעות סל כאלה, והניסוח הוא די רופף.

ניצן הורוביץ: פה אנחנו נתנו דעתנו לניסוח ואנחנו מתכוונים לכל מלה: הרס המרקם החברתי והעמקה מכוונת, אדוני, של הפערים, והעיוותים בדיור, בבריאות ובחינוך, והפגיעה בדמוקרטיה, ואני אסביר.

ראובן ריבלין: הקראתי במדויק.

ניצן הורוביץ: נכון, נכון, אבל אני רציתי להדגיש את זה.

ניצן הורוביץ: אנחנו סבורים שהפגיעה שעליה מתקיימת עכשיו המחאה, הפגיעה בדיור, הפגיעה ברווחה, הפגיעה בבריאות – אגב, אדוני, היום הרופאים החלו, יצאו לפני שעה קלה מרמת-גן, חלקם שובתים רעב, והם עושים דרכם לירושלים, במשך כמה ימים, גם המאבק הזה ילווה אותנו.

ניצן הורוביץ: הפגיעה בחינוך.

ניצן הורוביץ: הדברים האלה הם מכוונים.

ניצן הורוביץ: זה לא משהו שככה נפל מהשמים.

ניצן הורוביץ: זה לא קרה במקרה.

ניצן הורוביץ: אנחנו טוענים שהדברים האלה הם תוצאה של מדיניות מכוונת.

ניצן הורוביץ: עכשיו, אני רואה פה תמיד את התשובה של נציג הממשלה שהוא עונה, גם אחרי שנתיים וחצי, מאז הבחירות, ומאשים אותם, שזה היה בגלל הממשלה שלהם.

ניצן הורוביץ: והם מאשימים אותו.

ניצן הורוביץ: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, הציבור מאס בזה.

ניצן הורוביץ: הציבור רוצה משהו אחר.

ניצן הורוביץ: וכשאתה נפגש עם הצעירים האלה, ואגב, מה לא אמרו בשנים האחרונות על הצעירים האלה?

ניצן הורוביץ: שהם מנותקים, שהסטודנטים ריקנים, שהם חומרניים, שהם אדישים, שלא מעניינת אותם החברה הישראלית, שכל אחד עושה לביתו.

ניצן הורוביץ: זה שקר מוחלט.

ניצן הורוביץ: כשאתה רואה את האנשים – ואני צעדתי אתם במוצאי-שבת בתל-אביב, עם רבבות אנשים צעירים שלא הפגינו בשביל הכיס שלהם ובשביל הזכויות שלהם, אלא בשביל דמותה של החברה הישראלית.

ניצן הורוביץ: הם רוצים – וזה, במלים פשוטות מאוד אפשר להגיד – הם רוצים סוציאל-דמוקרטיה.

ניצן הורוביץ: סוציאל-דמוקרטיה.

ניצן הורוביץ: ולמה הכוונה בסוציאל-דמוקרטיה?

ניצן הורוביץ: סוציאל-דמוקרטיה היא מדיניות מכוונת של הקטנת פערים בחברה, לעומת המדיניות הנוכחית, שהיא מדיניות מכוונת של הגדלת הפערים.

ניצן הורוביץ: אז אתה יכול, אולי תבוא ותגיד לי – מה, האם ראש הממשלה רוצה בהגדלת הפערים?

ניצן הורוביץ: אז אני אומר לך: כן, כן.

ניצן הורוביץ: זו האמת.

ניצן הורוביץ: ראש הממשלה מוביל מדיניות קפיטליסטית קיצונית, שכמוה אפילו הוגי הדעות של הקפיטליזם – היום, בארצות-הברית, כשאתה הולך בחוגים הרפובליקניים, אנשים שהיו יועצים של הממשל הקודם, הרפובליקני, והיו מגדולי הנביאים של הקפיטליזם, אנשים שהתחנכו על משנתה של איין ראנד, הסופרת, וכל הזרם הזה, אפילו הם כבר לא מדברים כך.

ניצן הורוביץ: אף אחד לא אומר מה שאמר מנכ"ל משרד ראש הממשלה, שהכול במדינה זה ביקוש והיצע.

ניצן הורוביץ: אין דברים כאלה.

ניצן הורוביץ: בהגות, היום, המודרנית, המתקדמת, אפילו של האנשים בימין, של הקפיטליסטים הגדולים, אף אחד לא אומר: הכול זה שוק.

ניצן הורוביץ: אין כזה דבר.

ניצן הורוביץ: גם הקפיטליסט המושבע יודע שכדי ששוק יתקיים כמו שצריך הוא צריך איזונים, הוא צריך פיקוח, הוא צריך רגולציה.

ניצן הורוביץ: טוב שהשר כחלון משיב לי, כי אני בטוח שהוא יסכים אתי.

ניצן הורוביץ: אתה נותן לשוק לעבוד, להתפרע – נהיה שוק פרוע.

ניצן הורוביץ: מי שמרוויח זה קומץ אנשים ששולטים בשוק, ולא הציבור הרחב.

ניצן הורוביץ: אבל אני טוען ואני אומר לכם את זה, שראש הממשלה הוא אידיאולוג של העניין הזה והוא מאמין בזה.

ניצן הורוביץ: לגיטימי מבחינתו.

ניצן הורוביץ: הוא מאמין בזה.

ניצן הורוביץ: הוא, אגב, לא השלה איש.

ניצן הורוביץ: גם לפני הבחירות הוא אמר כך, כשהוא היה שר אוצר ב-2003 הוא עשה את זה.

ניצן הורוביץ: ואני אפילו אומר לך, אדוני, עוד דבר: מי שהצביע ידע שזו המדיניות, ולכן לא צריך להתפלא.

ניצן הורוביץ: ולכן, כשאני בא ואני עומד פה, אני אומר לכם שאנחנו מציגים מדיניות אחרת, מדיניות אחרת שהיא גישה אחרת, היא גישה סוציאל-דמוקרטית.

ניצן הורוביץ: ולא בכדי, אדוני היושב-ראש, אנחנו, בהצעת האי-אמון שלנו, כתבנו והתייחסנו לפגיעה בדיור, בבריאות, ובחינוך ולפגיעה בדמוקרטיה.

ניצן הורוביץ: בעינינו, ולפי תפיסתנו הסוציאל-דמוקרטית, הדברים קשורים.

ניצן הורוביץ: העניינים הסוציאליים החברתיים קשורים במרקם הדמוקרטי.

ניצן הורוביץ: לא תיתכן התקדמות חברתית ללא התקדמות דמוקרטית ולא תיתכן דמוקרטיה בלי זכויות חברתיות.

ניצן הורוביץ: אנחנו חושבים ואנחנו מאמינים שהדברים האלה הולכים יד ביד.

ניצן הורוביץ: ואני אפילו אומר לך יותר מזה, כי אנחנו רוצים תפיסה רחבה ולא תפיסה צרה: לא תיתכן גם דמוקרטיה עם כיבוש.

ניצן הורוביץ: וגם זה חלק מתפיסת עולמנו.

ניצן הורוביץ: ולכן אנחנו גם חותרים לשלום ואנחנו רואים את הדברים כקשורים זה בזה.

ניצן הורוביץ: וכשידידי, עמיתי לסיעה, אחד מראשי סיעתנו, רן כהן, העביר כאן בכנסת את חוק הדיור הציבורי, שאגב, הממשלה הזאת הקפיאה אותו, חוק הדיור הציבורי שהיה בשורה גדולה לחברה הישראלית, הוא הדגיש – הוא הדגיש כאן את השילוב הזה בין חברה ושלום, שילוב של חברה צודקת שחייבת להיות חברה דמוקרטית.

ניצן הורוביץ: ולכן, התפיסה הזו, אדוני, של סוציאל-דמוקרטיה ישראלית, היא מה שהצעירים הללו מבקשים.

ניצן הורוביץ: חלקם לא יודעים לקרוא לזה בשם, חלקם מנסחים את זה בצורה יפה מאוד.

ניצן הורוביץ: הייתי אתמול במאהל, לא בתל-אביב, דווקא ברחובות, מול השוק העירוני.

ניצן הורוביץ: היו מאהלים והלכתי וראיתי את השלטים, ואתה רואה את הססמאות שהצעירים כתבו בעצמם על האוהלים: "תופסק ההפרטה הפראית", "אנחנו רוצים צדק חברתי", "אנחנו רוצים מדינת רווחה".

ניצן הורוביץ: והם אומרים את זה, וזו סוציאל-דמוקרטיה הכי בסיסית.

ניצן הורוביץ: ואתה יודע מה, אדוני?

ניצן הורוביץ: עזוב, אני אפילו לא נכנס פה לענייני המפלגות.

ניצן הורוביץ: התפיסה הזו, הדרישה הזו, היא דרישה מאוד רחבה, והיא עולה מכל הפגנה ומכל מחאה.

ניצן הורוביץ: עכשיו, אני רוצה לומר שאני האזנתי בקשב לתשובה של השר כהן, ואני חושב שזו לא תשובה ראויה ביום הזה.

ניצן הורוביץ: לא מספיק לצטט ביובש נתונים של סטטיסטיקות מה-OECD, להגיד שהשכר הממוצע במשק הישראלי הוא כך וכך.

ניצן הורוביץ: השאלה, אדוני – ובסוציאל-דמוקרטיה מסתכלים כמה אנשים נופלים לתוך הממוצע הזה.

ניצן הורוביץ: נאמר שהשכר הממוצע בישראל הוא 8,000 שקל.

ניצן הורוביץ: כמה אנשים מתוך 7 מיליון אזרחי ישראל אכן מרוויחים 8,000 שקל?

ניצן הורוביץ: הנתון, לכן, סתמי, 8,000 השקל האלה.

ניצן הורוביץ: אם כבר אתה רוצה נתון, אז תבדוק נתון, מה שנקרא – שכר חציוני.

ניצן הורוביץ: זאת אומרת: כמה אנשים בפועל מרוויחים כמה כסף.

ניצן הורוביץ: ואז אתה מקבל את התמונה.

ניצן הורוביץ: והתמונה רחוקה ממה שהציג כאן השר.

ניצן הורוביץ: כנ"ל לגבי אחוזי התעסוקה.

ניצן הורוביץ: כשאתה מביא נתון כללי על אבטלה, אז לא מספיק לבדוק כמה אנשים מועסקים וכמה לא.

ניצן הורוביץ: אתה גם צריך לבדוק מה צורת ההעסקה – העסקה מלאה או העסקה חלקית?

ניצן הורוביץ: מה צורת ההעסקה?

ניצן הורוביץ: זכויות סוציאליות או עובדי כוח-אדם שהם נטולי זכויות?

ניצן הורוביץ: איך ההכנסה הזו מתפלגת בין המגזרים – בין נשים לגברים, בין ערבים ליהודים, בין הכנסות שהן בעבודות טובות יותר ובעבודות פחות טובות?

ניצן הורוביץ: ואז אתה רואה תמונה שונה לגמרי ממה שהממשלה הזו מציעה.

ניצן הורוביץ: ועכשיו, אדוני, בדקות הספורות שנותרו לי, אני רוצה להתייחס לדיור ולמה שקרה היום בכנסת.

ניצן הורוביץ: הכנסת היום, בוועדה המשותפת שאני חבר בה, נתנה סטירת לחי למאבק האוהלים.

ניצן הורוביץ: כל דרישותינו לדיור בר-השגה, לפיקוח על שכר-דירה, לפתרונות לצעירים, נדחו בזו אחר זו, וכדאי שנעשה כאן סדר ונגיד מה דורשים הצעירים.

ניצן הורוביץ: ואגב, הם ממש לא מבולבלים, והם לא חולמים והם לא הזויים כמו שמישהו כאן קרא להם.

ניצן הורוביץ: הם יודעים בדיוק והם מנסחים את זה בצורה מאוד ברורה.

ניצן הורוביץ: הם אומרים שבפרויקט דיור הם רוצים שלפחות 20%–30% יהיו דיור להשכרה, ובגדלים שונים, זאת אומרת, 30% בדירות קטנות, 75 מטר – זוג צעיר לא צריך דירה של 180 מטר – כולל ממ"ד, וחלק יהיה להשכרה.

ניצן הורוביץ: הם רוצים שלא תאושר תוכנית – וזו מחשבה יפה – שמורכבת כולה מדיור ייעודי לזכאים, כדי באמת לא ליצור איזה גטו של מסכנים, אלא שהדיור הזה, הבר-השגה, יהיה משולב בדיור הרגיל.

ניצן הורוביץ: הם רוצים שהחוק הזה יחול על תוכניות בנייה רוויה, זאת אומרת בנייה לגובה בלבד, ולא בנייה צמודת קרקע.

ניצן הורוביץ: הם רוצים שתהיה עדיפות לדיור הציבורי, ושוב אני מדגיש, הדיור הציבורי, שהתנועה שלי הביאה הנה והממשלה הזאת הקפיאה.

ניצן הורוביץ: והם רוצים, ואולי בזאת אני – – –

סופה לנדבר: – – – או שאת זה הקפיאו לפני 30 שנה?

ניצן הורוביץ: את מה?

סופה לנדבר: בנייה ציבורית.

ניצן הורוביץ: את צודקת, נכון.

ניצן הורוביץ: מדינת ישראל שנים כבר לא בנתה שום דירה ציבורית חדשה.

סופה לנדבר: נכון.

ניצן הורוביץ: אבל אנחנו פה מדברים לא רק על דיור ציבורי, אלא גם על דיור בר-השגה שהוא לא דיור שנותנים למסכנים.

ניצן הורוביץ: דיור בר-השגה זה דיור שאנשים משלמים עליו כסף טוב, ואפילו הרבה כסף, אבל הוא לא בבחינת מדע בדיוני עבורם.

ניצן הורוביץ: הוא לא בבחינת איזה חלום רחוק.

ניצן הורוביץ: וכדי שזה יקרה צריך שתהיה כאן, אדוני, בנייה תקציבית, ממש כפי שעשתה כאן הממשלה כשהגיע גל עלייה גדול מברית-המועצות – רוסיה – והיה צורך לבנות הרבה דיור מהר ובזול; הממשלה עשתה בנייה תקציבית.

ניצן הורוביץ: הרי הקרקע שלה ממילא, עלויות הבנייה ידועות, זאת אומרת, מראש, כשיוצאים לתהליך אפשר לדעת – אפשר לדעת, גברתי השרה – מה יהיה המחיר הסופי של הדירה.

ניצן הורוביץ: אז דירה בקריית-אונו, במקום שתעלה 1.7 מיליון, הממשלה יכולה לקבוע שהיא תעלה 700,000–750,000 שקל.

ניצן הורוביץ: ואני לא סתם אומר קריית-אונו, כי גם בעניין הזה – מספיק להגיד כל הזמן: פריפריה, פריפריה.

ניצן הורוביץ: זה לא מילת קסם.

ניצן הורוביץ: רוצים לדאוג לפריפריה?

ניצן הורוביץ: בבקשה, יש אנשים שגרים שם עכשיו, צריך לדאוג להם, אבל הטענה הזאת, "פריפריה", נועדה פשוט לחסום את הטענות המאוד-לגיטימיות של אנשים שגרים בכפר-סבא, ובתל-אביב, ובחיפה, ובירושלים, ובראשון-לציון, ושם גרים רוב הישראלים, וזה בסדר שהם ירצו לגור בחולון ובתל-אביב גם.

ראובן ריבלין: נא לסכם.

ניצן הורוביץ: לכן, אדוני, יש דרך, מדינת ישראל עשתה את זה בעבר, קוראים לזה מחיר למשתכן, בנייה תקציבית.

ניצן הורוביץ: כך – הורי שהגיעו ארצה בחוסר כול הגיעו לדירה קטנה, ואחר כך התקדמו לדירות גדולות יותר, וכך אנחנו בשנת 2011 צריכים לעשות.

ניצן הורוביץ: הממשלה תקבע את המחיר.

ניצן הורוביץ: אלא מה, אדוני?

ניצן הורוביץ: זה נוגד את האידיאולוגיה הפוליטית של ראש הממשלה, וזאת הבעיה.

ניצן הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא השר כחלון להשיב בשם הממשלה על הצעת האי-אמון של סיעות העבודה ומרצ שנומקה על-ידי חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי הכנסת, אני משיב בשם הממשלה על הצעות האי-אמון – משבר הדיור.

משה כחלון: לדעתי, המשבר הוא לא רק בדיור.

משה כחלון: לדעתי, המשבר הוא הרבה יותר רחב, ואני אומר את זה כאזרח מדינת ישראל, שחי פה.

משה כחלון: אני חושב שיש הרבה מה לעשות, ואני חושב שהמחאה היום, שמנסה להתרחק מהפוליטיקה – מנהיגי המחאה, אם אפשר להצביע עליהם, הם נוהגים נכון.

משה כחלון: המחאה הזאת, גם אם היא פוליטית, עבורי היא לא פוליטית, עבורי היא מחאה צודקת, וברגע שמשתתפים בה, או לוקחים בה חלק, אנשים שהם בעלי מקצועות חופשיים שמשתכרים 15,000–17,000 שקל בחודש ועדיין הם בבעיה, סימן שיש לנו בעיה אמיתית.

משה כחלון: אני, זה מיותר לציין, לבי לאלה שמשתכרים 4,000 ו-4,200, אבל אם זה הגיע לשם, אדוני היושב-ראש – ומה אנחנו מצפים מהילדים שלנו?

משה כחלון: שילכו לאוניברסיטה, ילמדו, ירכשו מקצוע, ישתכרו יפה, יתחתנו, הבת-זוג תרכוש מקצוע, תהיה אקדמאית, תשתכר יפה, ויגיעו למספרים של 17,000–18,000 שקל בחודש.

משה כחלון: והחבר'ה האלה היום מרגישים – ואני חושב שזאת המחמאה שאני יכול להחמיא לממשלת ישראל – הם מרגישים שהממשלה והכלכלה פורחות וצומחות, ויש פה כספים, והרבה מאוד כסף, וזה לא מגיע אליהם; הם לא מסודרים מבחינת הפנסיות שלהם, מגיעים לגיל 28, 30, 32, מסתכלים קדימה בתסכול, מסתכלים אחורנית בייאוש, לא הצלחנו לעשות שום דבר.

משה כחלון: אבל מצד שני רואים שיש פה כלכלה טובה – ושאף אחד לא יטעה, כחבר הממשלה אני אומר לכם, האנשים האלה, הם עשו את הכלכלה; האקדמאים האלה, או אנשי ההיי-טק האלה, הם עשו.

משה כחלון: הכלכלה לא נעשית לבד.

משה כחלון: הממשלה מכוונת, הממשלה מתווה דרך, אבל העם עושה את הכלכלה.

משה כחלון: הכלכלה לא נופלת מהשמים.

משה כחלון: ולכן – פה מגיע התסכול.

זהבה גלאון: – – – שהניתוח הצליח והחולה מת.

משה כחלון: אני לא חושב שמישהו מת.

משה כחלון: כולם חיים, ברוך השם, ועוד יישארו בחיים, ידידתי חברת הכנסת זהבה גלאון, יישארו בחיים.

משה כחלון: בניגוד לכם, אנחנו קצת יותר אופטימיים.

משה כחלון: נכון שהדברים הולכים לאט, אבל לממשלה יש כיוון, הממשלה יודעת בדיוק מה היא רוצה לעשות, מה היא צריכה לעשות.

משה כחלון: ואני לא עומד פה כדי לחלק שבחים לראש הממשלה, אבל אי-אפשר להתעלם מזה, ואני צריך להגיד ביושר, כמו שאמרתי ביושר את הדברים האלה, האחרונים, צריך לומר ביושר: ראש הממשלה, בחושיו החדים, זיהה את המשבר הזה, ואני יכול לספר לכם שגם כשהיינו 12 מנדטים וישבנו ב"מצודת זאב" עם 12 מנדטים – – –

זהבה גלאון: – – – חושים – – –

משה כחלון: ראש הממשלה – וכשישבנו, והייתי חלק – – –

אילן גילאון: – – – הוא ראש הממשלה, הוא לא צריך רק לזהות.

זהבה גלאון: אתה זיהית, לא הוא זיהה.

ראובן ריבלין: טוב, רבותי, אחד אני מבין.

ראובן ריבלין: אין מקהלות.

ישראל חסון: אם הוא היה יודע את זה לפני שנתיים וחצי – – –

קריאה: השר כחלון – – – שיש בעיה, לא ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: סיימנו את קריאות הביניים, עכשיו השר כחלון – – –

משה כחלון: אני רוצה לומר לכם שראש הממשלה זיהה את זה.

משה כחלון: לצערו ולצערנו זה הלך לאט, הטיפול הלך לאט, אבל אני בטוח שהמשבר הזה יגיע לסיומו בתקופה הקרובה, כי עצם זיהוי הבעיה הוא כבר 50% מהפתרון.

משה כחלון: הבעיה הכי גדולה – שחושבים שאין בעיה.

רונית תירוש: שנתיים – – –

משה כחלון: כשאת באה ואומרת: אין בעיה, את מתעלמת מהבעיה, אז אנחנו בצרה.

משה כחלון: אבל ברגע שבאה ממשלה שלמה, בראשה עומד ראש ממשלה שאומר: אנו מכירים את הבעיה, ומכירים בבעיה, ואנחנו נפתור אותה, אני שקט ורגוע.

משה כחלון: ואתם, אני חושב, מספיק הגונים להודות שהמשבר הזה לא הגיע בממשלה הזאת.

ניצן הורוביץ: זה נכון.

משה כחלון: והדבר שאני הכי פחות אוהב בחיים – זה לגלגל על אחרים.

משה כחלון: אבל צריכים – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת תירוש – – –

משה כחלון: אבל צריכים – – –

ראובן ריבלין: בזמני, כבוד השר, כחבר ועדת הכספים, היה משבר "חפציבה", ואנחנו ניגשנו אל שר האוצר בר-און, והוא אכן אמר: הממשלה צריכה להתערב ולעזור, והאוצר התנגד בכל תוקף, ושר האוצר נאלץ לבוא ולומר לנו בוועדת הכספים: קצרה ידי מלהושיע, אני לא יכול, למרות הבטחתי, ואני מודה בהבטחתי.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, הכיוונים הכלכליים במקרו הכווינו גם את ממשלת קדימה בזמנה שאסור שהממשלה תתערב בכשל של היצע וביקוש, או בכשל של כוחות פרטיים במשק.

ראובן ריבלין: אנחנו חשבנו אז שזה טעות, אני ביקשתי גם כן מראש הממשלה, מחברי כחלון, שהיה יושב-ראש ועדת הכלכלה, ולא היה סיפק – הבאתי את העניין הזה בפניו ואמרתי:

ראובן ריבלין: אנחנו צריכים לבוא ולומר חד-משמעית שכאשר האזרח נפגע בגלל כוחות שוק שלא תלויים בו ובשיקול דעתו, אנחנו צריכים לעזור.

ראובן ריבלין: והמגמה היתה אותו הדבר.

ראובן ריבלין: למזלנו עברנו את משבר "חפציבה" בדרך כזאת או אחרת, הרבה בעזרת ועדת הכספים והממשלה, אבל אני מוכרח לומר שדרך המחשבה היתה דרך מאוד קשוחה וקשיחה בכל מה שקשור לכוחות שוק.

ראובן ריבלין: ואנחנו הזהרנו – היו כאלה שהזהירו.

ראובן ריבלין: הנה בא השר כחלון – – –

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, אפשר לשאול את השר כחלון – – –

אילן גילאון: – – –

ראובן ריבלין: אני אמרתי לך משהו?

ראובן ריבלין: אני דמוקרט, אני לא סוציאליסט, אבל אני מאוד סוציאל.

ראובן ריבלין: אנחנו אז דיברנו, היה ג'ומס שלכם אתנו יחד בתוך המערכת של ועדת הכספים.

ראובן ריבלין: היתה לנו בעיה לא פשוטה.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, אפשר לשאול שאלה אחת?

ראובן ריבלין: אם השר מסכים.

ראובן ריבלין: פשוט רציתי להרגיע – יש הרבה כוחות; בכל מקום – כל אחד שוכח כאשר הוא נמצא בפוזיציה מה שהוא זכר כשהוא באופוזיציה.

קריאה: עלינו אתה לא יכול להגיד את זה.

ראובן ריבלין: לא אמרתי – – –

זהבה גלאון: אדוני, לנו אין דילמה כזאת.

ראובן ריבלין: אמרתי, מי שהוא באופוזיציה – – –

אילן גילאון: כל מה שאתם תגידו על קדימה, והם עליכם – שניכם צודקים.

זהבה גלאון: אדוני, לנו לפחות לא היתה הדילמה הזאת.

זהבה גלאון: כל הזמן אנחנו באופוזיציה – – –

ראובן ריבלין: גם דרך מחשבה שבה הכול מתערבים היא לא – אני שמעתי את ניצן הורוביץ; הכול טוב כאשר באים ומבקרים את הקפיטליזם, אבל יש גם כמה צדדים לא טובים בבזבוז כספים שבו אנחנו יוצרים מצב שאין לנו מדינה.

ראובן ריבלין: מזלנו שיש לנו השר כחלון עכשיו, אז אי-אפשר לומר לו שהוא לא ידע את כל הדברים האלה.

זהבה גלאון: – – –

ראובן ריבלין: הוא ואחיו, כולם עם השכלה גבוהה, מבית שבו אמרו: היזהרו לכם.

ראובן ריבלין: זאת אמא שלו.

קריאה: אנחנו אוהבים אותו.

ראובן ריבלין: בבקשה, אם השר מסכים הוא יענה.

משה כחלון: מסכים, מסכים.

ישראל חסון: – – – ציינת שזיהית את הבעיה לפני שנתיים וחצי.

משה כחלון: לא, לא אני זיהיתי, ראש הממשלה זיהה.

ישראל חסון: ראש הממשלה.

ישראל חסון: בסדר.

ישראל חסון: אני רוצה לשאול אותך כשר הממונה על הרווחה: יש בעיה שיש אוכלוסייה מסוימת שלא יודעת להגיע לאוהלים.

ישראל חסון: כך נמסר לי.

ישראל חסון: אוכלוסיית הקשישים בישראל שחיים מקצבת הביטוח הלאומי.

ישראל חסון: אם אנחנו יודעים שיוקר המחיה הוא – נאמר לי שיש סדר-גודל של 100,000 קשישים שחיים על קצבה של 2,800 שקל, א.

ישראל חסון: אם זה נכון, אולי כדאי שנקיש רגע ונידרש לזה, כי להם קצת קשה לישון באוהלים.

משה כחלון: זאת השאלה?

ישראל חסון: מה השאלה?

ישראל חסון: שאלה קשה.

ראובן ריבלין: קודם כול, זה נכון.

ראובן ריבלין: בסדר העדיפויות איפה נשים כל אחד.

ראובן ריבלין: אני מסכים אתך במאה אחוז.

ראובן ריבלין: רק – בדבר כזה אנחנו הופכים להיות – – – אם תקרת הוצאה לא של 1.7 אלא של 17 או 24.

ראובן ריבלין: בעיה, אני גם חושב שסדרי עדיפויות, צריך להחליט מה.

ראובן ריבלין: השר כחלון, בבקשה.

משה כחלון: חבר הכנסת חסון, הנושא היום הוא דיור, אבל אני לא יכול לא להשיב לך – כמה שניתן לקשישים זה לא מספיק.

משה כחלון: אני כמה חודשים במשרד הרווחה, ולצערי, אתה פחות מתעסק בנושאי רווחה, אבל חברי הכנסת פה שעוסקים ברווחה יכולים לספר לך שגם היום אני מביא עוד הטבות לקשישים.

משה כחלון: בשבוע שעבר היו הטבות לקשישים, בשבוע הבא – יהיו הטבות לקשישים.

משה כחלון: מאז אני במשרד, כל שבוע יש הטבה נוספת לקשישים.

משה כחלון: כל שבוע.

משה כחלון: הממשלה – עוד כשבוז'י היה שר רווחה – העלתה את תקציב הקצבאות של הקשישים.

משה כחלון: זאת אומרת, הקשישים מקבלים היום עדיפות גבוהה – קיבלו בעבר, ומאז נכנסתי זה קיבל משנה תוקף.

משה כחלון: כי, לצערי, כשהגעתי למשרד הרווחה התחלתי לקבל הזמנות לאירועים – לכל האוכלוסיות קיבלתי, לקוקטיילים, לכולם, באמת, וכולם חשובים.

משה כחלון: לאוכלוסייה אחת לא קיבלתי אף פעם הזמנה לקוקטיילים – זה לקשישים.

משה כחלון: ובאותו יום קיבלתי החלטה, חבר הכנסת חסון, להיות הלוביסט המרכזי שלהם.

משה כחלון: ואצלי בהנהלת משרד הרווחה יודעים שאני הלוביסט של הקשישים.

משה כחלון: אז אני מבקש ממך קצת ללמוד את הנתונים, קצת לעבור על הנתונים.

משה כחלון: יכולת לתקוף דווקא בנקודות אחרות – – –

רונית תירוש: – – – הרימו לך להנחתה.

ראובן ריבלין: לא לא, הוא שם סימן שאלה.

ראובן ריבלין: הוא לא הצהיר הצהרה, הוא שם סימן שאלה.

משה כחלון: אני אומר לך, חבר הכנסת חסון, הקבוצה הזאת, שבנתה את הארץ, גידלה אותנו, שלחה את הילדים לצבא, או שאלה אנשים שהגיעו מחוץ-לארץ, מרוסיה, כמבוגרים – באו מטעמים ציוניים לארץ לבנות אותה ולהיבנות בה.

משה כחלון: אלה, מגיע להם הכול, ותאמין לי – גם בלי העצות שלך.

משה כחלון: אני הייתי לפני שלושה שבועות במרום-הגליל – בעלמה ובדלתון, המושבים האלה.

משה כחלון: בא אלי אדם מבוגר ואמר לי: אדוני השר, קר לנו בלילה, לא מספיק לנו החימום.

משה כחלון: למחרת נתתי הנחיה, בלי לבדוק כמה זה עולה, להכפיל להם את תקציב החימום.

משה כחלון: למחרת.

משה כחלון: אתה יודע למה הצלחתי בזה?

משה כחלון: כשמנכ"לית הביטוח הלאומי שאלה אותי: איך הצלחת?

משה כחלון: אמרתי לה – כי ברגע שאותו אדם, קשיש, אמר לי שקר לו בלילה – כי באזורים הקרים מקבלים קצבה – אני קיבלתי החלטה להתפטר.

משה כחלון: אמרתי, אם אני שר הרווחה, וקר לו בלילה, אני לא נשאר שר הרווחה.

משה כחלון: על הרקע הזה.

משה כחלון: ושאלו אותי: איך הצלחת להביא עשרות מיליונים מהאוצר?

משה כחלון: רק בגלל זה.

משה כחלון: לא הייתי נשאר דקה אחת שר במדינת ישראל, כשלאותו זקן קר.

משה כחלון: כמו שאני לא אתן שיהיה קר לאמא שלי, והייתי רץ עד אולגה עם שמיכה לתת לה שתתכסה, כך גם אמא של שלמה כהן.

ראובן ריבלין: השר כחלון, חבר הכנסת עזרא רוצה.

גדעון עזרא: יפה מאוד שנתת למחרת היום הקצבה; האם ההקצבה הזאת ניתנה לכל הקשישים בארץ, או רק לעלמה ודלתון?

גדעון עזרא: דבר שהיום לא יכול לעבור בכלל.

משה כחלון: איזו שאלה, מה אתה עושה צחוק?

משה כחלון: איזה שאלה זאת?

משה כחלון: טוב שאתה לא שואל אם לא נתתי רק לטריפוליטאים.

משה כחלון: בטח לכל הארץ; מה, אתה עושה צחוק?

משה כחלון: מה, אני יכול לתת לשלושה זקנים?

גדעון עזרא: עכשיו אני שואל אותך שאלה: איך אתה יכול, הוצאה כזאת גדולה לעשות למחרת היום?

גדעון עזרא: אני לא יודע – – –

משה כחלון: אז אני אסביר לך איך.

משה כחלון: תאמין בזה, אתה תביא מיליארד.

משה כחלון: תקשיב, גדעון, אני למדתי דבר אחד: כשאני האמנתי בדברים – מתחילת הקריירה שלי כשר, העברתי את כולם, כשהאמנתי שזה נכון.

משה כחלון: ואני רוצה לומר לך שזה לא כסף קטן, הכסף הזה.

גדעון עזרא: נכון.

משה כחלון: לא כסף קטן.

משה כחלון: הבאתי.

משה כחלון: אבל חשוב שתדע – אולי אני אערב אותך קצת: מי שמקבל קצבה, מהקשישים, עבור חימום, זה רק באזורים הקרים: אז זה צפת, בית-שמש וירושלים.

משה כחלון: לא בכל הארץ מקבלים את זה.

משה כחלון: יש אוכלוסיות מוגדרות: קשישים, מקבלי הבטחת הכנסה – – –

ראובן ריבלין: זה – כל עוד אתה לא פוגע בתקרת ההוצאה.

משה כחלון: לא פוגע, וגם אם פוגעים – משנים סדרי עדיפויות, לא קרה כלום.

ראובן ריבלין: אתה יכול לשנות.

משה כחלון: נכון, נכון, ואם צריך את הכסף הגדול הזה להעביר ממקום אחר – נביא לשם.

משה כחלון: נביא לשם.

ראובן ריבלין: כי תיזהר, דברים טובים שאתה עושה – מייד יבואו אחרים ויאמרו לך: תעשה גם לנו.

משה כחלון: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, יש דברים שהם ייהרג ובל יעבור – –

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

משה כחלון: – – לא ילד יהיה רעב ולא זקן יהיה לו קר – זה ייהרג ובל יעבור, זה הכול.

משה כחלון: ואם לא – אז לא.

משה כחלון: תאמין לי, גדעון, העסק הרבה יותר פשוט.

משה כחלון: בכל הרפורמות שעשיתי בשנים האחרונות, אמרו לי: אתה מנסה להעביר מים דרך הקיר.

משה כחלון: אין להעביר מים דרך הקיר.

משה כחלון: אתה מאמין – אתה מצליח.

משה כחלון: אני לא נותן לראש לחסום לי את – לפעמים הראש אומר, רגע, בוא נבדוק.

משה כחלון: עזוב, מה שאתה מאמין בפנים – אני עושה מה שאני מרגיש, אדון גדעון עזרא.

משה כחלון: אני לא עושה מה שאני חושב.

ראובן ריבלין: הלב מרגיש מה שהראש יודע לחשוב.

משה כחלון: ברשותכם, חוץ ממני כולם דיברו פה.

ראובן ריבלין: רבותי, הואיל וזה לא סימפוזיון חשוב עם השר, ואני יודע עד כמה כולם מתעניינים לדעת – –

זהבה גלאון: – – – מה הוא עושה.

ראובן ריבלין: – – כיצד יושיע השר את עמנו, אני מבקש לאפשר לו להמשיך, כדי שישכנע אתכם אם להצביע או לא להצביע אי-אמון.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ישראל חסון: מה אתה רוצה?

ישראל חסון: זאת היתה תשובה נהדרת.

רונית תירוש: אנחנו נצביע בעדו.

משה כחלון: אני מבקש עוד דבר אחד: יש לי פה כל רשימת הישגי הממשלה, ויש כאלה הרבה מאוד.

משה כחלון: אני מבקש להוסיף עוד דבר אחד שאני באמת חושב שהוא חשוב: גם היום התבשרנו בירידה באבטלה, ואני חושב שכל אחד מאתנו פה יסכים – לא חשוב אופוזיציה, קואליציה – הממשלה הזאת הצליחה לייצר יותר מ-100,000 מקומות עבודה.

משה כחלון: אבל עזבו את ה-100,000, 10,000, 1,000, אחד.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, להציל מובטל אחד מהבית, לדעתי זאת אחת המצוות הגדולות שאנחנו יכולים לעשות.

משה כחלון: אם אנחנו נמצאים היום במצב שאנשים עובדים לא משתכרים מספיק – אני אומר לך, אחת המלים שאני פחות אוהב לשמוע זה "שכר מינימום".

משה כחלון: "שכר מינימום" זאת מלה שהלוואי שהיתה נעלמת מהעולם, היתה נעלמת מהלקסיקון שלנו.

משה כחלון: כשאתה רק מדבר על "מינימום", אתה כבר מושך את הבן-אדם למטה – – –

ראובן ריבלין: דבר על "שכר קיום".

משה כחלון: כן.

משה כחלון: – – – או "קצבאות קיום" – אלה דברים שבאידיאולוגיה שלי צריכים לעבור מהעולם.

משה כחלון: חבר הכנסת הורוביץ, אני במשפט אחד חייב לך גם תשובה: אתה צודק, אני באופן אישי תמכתי בהקפאת שכר הדירה, אף-על-פי שזה בניגוד לדת של – אני חושב שהיה צריך להקפיא את שכר הדירה לפחות לשנה.

משה כחלון: אותו חוזה של היום ימשיך להתקיים עוד שנה – פגיעה בקניין, פגיעה בכולם.

משה כחלון: החבר'ה האלה, שצריכים לשלוח את הילדים בספטמבר לבית-ספר, רועדים מאוגוסט, כשמתחדשים ההסכמים שלהם – – –

אורי אריאל: אז השר, איך אתה מציע לנו להצביע אמון בממשלה?

אורי אריאל: אנחנו לא מצביעים אישית בך עכשיו.

משה כחלון: אני אומר לך, חבר הכנסת אורי אריאל, אני בא ואומר מה שאני מרגיש, לא מה שאני חושב.

משה כחלון: הממשלה החליטה, או לא יודע, תחליט לא לעשות את זה – לא לעשות את זה.

משה כחלון: אני חושב שזה נכון, ולא צריך לחשוש מבעלי ההון.

משה כחלון: אין שום בעיה, שנה לא יעלו בעוד 1,000 שקל.

משה כחלון: מה יקרה?

משה כחלון: אבל לא קיבלו את זה, ואני כמובן מבקש מכם – אני ראיתי שאתם מהנהנים בראש, אולי באמת תתמכו פעם אחת באי-אמון.

משה כחלון: תודה רבה.

אילן גילאון: חשבנו על זה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר כחלון.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: רבותי, רבותי, האם אתה רוצה להוסיף משהו?

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת זחאלקה על מנת לנמק את הצעת האי-אמון של סיעות בל"ד, חד"ש ורע"ם-תע"ל.

ראובן ריבלין: הכותרת היא: מצוקת הדיור הארצית כולל במגזר הערבי.

ראובן ריבלין: הצעת האי-אמון של הסיעות השונות – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה ינמק והשר אטיאס, הנמצא כאן, ישיב על הצעת האי-אמון.

ראובן ריבלין: כבוד השר אטיאס נתבקש לענות השבוע על-ידי עשרות חברי כנסת בשאילתות שונות ואחרות, כולן בנושא משרדו, והוא אכן יהיה פה היום, מחר ומחרתיים על מנת לומר את דבר משרדו ודברה של הממשלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, בבקשה.

ראובן ריבלין: עשר דקות עומדות לרשותך, וישיב השר אטיאס.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מתפלא על חברי שעלו וטענו שאין בארץ דיור בר-השגה.

ג'מאל זחאלקה: יש ויש.

ג'מאל זחאלקה: בהתנחלויות יש הדירות הכי זולות בתנאים הכי נוחים.

ג'מאל זחאלקה: דיור בר-השגה – –

רונית תירוש: מה פתאום, באפרת זה 1.2 מיליון.

ג'מאל זחאלקה: – – כל מי שרוצה יכול לרוץ, לקבל, הממשלה משקיעה.

ג'מאל זחאלקה: לא נכון שהממשלה לא בונה, לא משקיעה, היא משקיעה סכומים אדירים.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה שפכה יותר מ-100 מיליארד דולר במפעל של ההתנחלויות, בפרויקטים ענקיים של בנייה, כך שאין לטעון שהממשלה לא עושה כלום בעניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: היא עושה את זה ועושה את זה פוליטית.

ג'מאל זחאלקה: הערה שנייה, כבוד היושב-ראש, היא שמה שקורה היום היה צפוי מבחינה זו שכל מי שקרא את הדוחות הכלכליים הרציניים בארץ ראה את המשבר של מעמד הביניים, את התרוששותו של מעמד הביניים, צמצומו של מעמד הביניים, את המשבר הכלכלי-חברתי של מעמד הביניים.

ג'מאל זחאלקה: זה פרי הבאושים של מדיניות ביבי נתניהו.

ג'מאל זחאלקה: זה היה צפוי, והשאלה היתה מתי זה יתפוצץ ועל מה זה יתפוצץ.

ג'מאל זחאלקה: זה התפוצץ על עניין הדיור, אבל אני חושב שהעניין הרבה יותר רחב, כי מדיניות נתניהו, שמתהדר שהוא תאצ'ריסט, הביאה לפגיעה חמורה מאוד במעמד הביניים בניגוד לתאצ'ר שחיזקה אותו.

ג'מאל זחאלקה: לכן הפתרון הוא לא בשינויים קוסמטיים פה ושם או בתוכנית וד"לים או תוכנית כזאת או אחרת, כי הבעיה לא נמצאת רק בתחום של הדיור.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה להתמקד במשבר הדיור באוכלוסייה הערבית, ואני יכול לסכם אותו במלה אחת – אנחנו מרגישים מחנק; מ"ם, חי"ת, נו"ן, קו"ף.

ג'מאל זחאלקה: המדיניות הכללית של הממשלה הביאה את היישובים הערביים למצב של מחנק.

ג'מאל זחאלקה: יש כיום מחסור של 40,000 יחידות דיור.

ג'מאל זחאלקה: המצב הזה הביא לציפוף, כלומר, דירה מתחלקת לשתי משפחות, או להגירה לנצרת-עילית, לכרמיאל, לנהרייה, ליישובים אחרים.

ג'מאל זחאלקה: אנשים מחפשים פתרון.

ג'מאל זחאלקה: חונקים אותם.

ג'מאל זחאלקה: המשבר הזה לא נוצר רק מסיבות כלכליות-חברתיות, הוא נוצר מסיבות של מדיניות פוליטית, של פוליטיקה, של מדיניות ושל אידיאולוגיה, כי אבי כל החטאים הוא הפקעת הקרקע המסיבית מכל היישובים הערביים ללא יוצא מן הכלל – צמצום הקרקע של היישובים הערביים מצד אחד וגידול אוכלוסין מצד שני.

ג'מאל זחאלקה: וזה הביא בסופו של דבר למצב של מחנק.

ג'מאל זחאלקה: אבל הממשלה לא מסתפקת בכך.

ג'מאל זחאלקה: לא רק שהיא הפקיעה מהיישובים יותר מ-70% מהשטחים שלהם, אלא במה שנשאר בתחום השיפוט של היישובים הערביים יש מדיניות של צמצום תוכניות המיתאר.

ג'מאל זחאלקה: וזה יוצר מצב אבסורדי, שבו אנשים שרוצים לבנות, אין להם איפה לבנות, אלא לבנות ללא רשיון, ואז באים הבולדוזרים והורסים להם את הבית.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה נוקטת מדיניות של הזנחה, מדיניות שלא מביאה בחשבון בכלל את צורכי האוכלוסייה הערבית.

ג'מאל זחאלקה: גם תוכנית הווד"לים לא תעזור, היא בנויה ככה – איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: – ליהודים.

ג'מאל זחאלקה: לערבים היא לא תעזור בכלל, כי הערבים לא מתיישבים, הם לא באים להתיישב, הם חיים בתוך היישובים שלהם והיישוב מתפתח.

ג'מאל זחאלקה: זה לא שאתה לוקח אנשים בפינצטה ממקום ואתה שם אותם בתוך דירה במודיעין, אלא הם נולדו בכפר-קרע או בעארה וערערה.

ג'מאל זחאלקה: יש להם אדמות, יש ירושה, יש חלוקה של הקרקע, יש התפתחות של יישוב ויש בנייה בקצב אחר.

ג'מאל זחאלקה: לא באים – איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: – באה רשות ובונה 500 יחידות דיור.

ג'מאל זחאלקה: אין דבר כזה.

ג'מאל זחאלקה: גם אין דבר כזה שהבנייה היא על קרקע של המדינה, אלא במקרים נדירים ביותר, מעט מאוד.

ג'מאל זחאלקה: ולכן באים ואומרים: אם 80% מהקרקע הם בבעלות מינהל מקרקעי ישראל, הווד"לים פועלים, ואם זה יותר מ-200 יחידות דיור.

ג'מאל זחאלקה: איפה יש דבר כזה ביישובים הערביים?

ג'מאל זחאלקה: אין דבר כזה.

ג'מאל זחאלקה: כנ"ל גם לגבי המענקים המיוחדים שנותנים.

ג'מאל זחאלקה: הם לא חלים.

ג'מאל זחאלקה: הם חלים בדרך כלל על קנייה, הם חלים במקרים של בנייה מהירה מאוד, וגם דבר כזה אין ביישובים הערביים.

ג'מאל זחאלקה: כך שהמדיניות של – – –

יעקב אדרי: תבנו לגובה.

יעקב אדרי: חבר הכנסת זחאלקה, תבנו לגובה קצת.

ג'מאל זחאלקה: אני אפילו לא מדבר על זה.

ג'מאל זחאלקה: אני לא מדבר על זה.

ג'מאל זחאלקה: זה ויכוח אחר.

ג'מאל זחאלקה: אני מדבר על כך שהתוכניות של הממשלה לא מתאימות ליישובים הערביים.

ג'מאל זחאלקה: ניחא, אומרים, אבל הם גם לא באים בתוכנית אחרת שתתאים לצרכים של הציבור הערבי.

ג'מאל זחאלקה: בין שנת 2005 ל-2010 היה מחסור של 67,000 יחידות דיור ביישובים הערביים.

ג'מאל זחאלקה: 262,000 יחידות דיור בסקטור היהודי.

ג'מאל זחאלקה: כמה מזה סופק כקרקע של המדינה?

ג'מאל זחאלקה: ביישובים הערביים 20% וביישובים היהודיים 60% קרקעות של מינהל מקרקעי ישראל.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, אחת הבעיות הקשות ביותר היא אי-הקצאת קרקע לבנייה.

ג'מאל זחאלקה: גם הקצאת קרקע לבנייה – איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: לא נשארו קרקעות לשיווק בתוך היישובים וצריך להרחיב את היישובים, להרחיב את שטחי השיפוט שלהם.

ג'מאל זחאלקה: היום שטחי השיפוט של היישובים הערביים זה 3.4% סך הכול, ואנחנו 18% מהאוכלוסייה.

ג'מאל זחאלקה: הקצאת הקרקע, דרך אגב, לתעשייה, למסחר, לתיירות, היא אפס.

ג'מאל זחאלקה: גם מתקציב של בניית שכונות חדשות, של תקצוב של דיור ציבורי וכו' וכו', ביישובים הערביים הדברים האלה לא נמצאים.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, אני רוצה בסוף – – –

מגלי והבה: אדוני השר, אם היית מדבר עם ראש הממשלה ופותר את בעיית הדיור עכשיו, אז אני ארשה לך לדבר בטלפון, אבל מכיוון שלא כך רוח הדברים, אז אל תאלץ אותי, עם כל הכבוד לכך שאתה צריך להשיב, שאתה תהיה שונה משאר מי שיושב בבית הזה.

ג'מאל זחאלקה: אפילו יושב-ראש מרכז הבנייה הישראלי, מר ערן רולס, הציע תוכנית של בניית 50,000 יחידות.

ג'מאל זחאלקה: הוא אמר שיש פה בעיה קשה מאוד והממשלה צריכה, איך אומרים – לא לעשות שינוי קטן, אלא – – –

יואל חסון: ערן רולס מבין בנדל"ן.

יואל חסון: ערן רולס הוא אחד המומחים במדינה בתחום הנדל"ן.

ג'מאל זחאלקה: הוא יושב-ראש מרכז הבנייה, והוא הציע תוכנית ליישובים הערביים.

ג'מאל זחאלקה: אני התפלאתי, אני לא ידעתי.

ג'מאל זחאלקה: יש לו תוכנית מפורטת, הוא הגיש אותה אפילו למשרד השיכון.

יואל חסון: הוא אחד המומחים.

ג'מאל זחאלקה: הוא הציע הקצאת קרקעות – הקצאת קרקעות באזור מטרופולין נצרת, באזור מטרופולין סח'נין-עראבה-דיר-חנא וכאוכב–אבו-אל-היג'ה, ובאזור המשולש, ובאזור שגור, ואמר ששם אפשר היום – תוכנית בדוקה – לבנות 50,000 יחידות דיור.

ג'מאל זחאלקה: שלא לדבר על כך שהתוכנית של שר הפנים לשעבר, מר שטרית, לבנות עיר ערבית חדשה, עם 40,000 יחידות דיור, גם היא נעלמה.

ג'מאל זחאלקה: אז אם אנחנו שמים הכול יחד, רואים את המצב של – כל שנה 10,000 יחידות דיור צריך ליישובים הערביים – כל שנה צריך 10,000 יחידות דיור, ורק חלק מזה מסופק, אז הבעיה תלך ותתפח, תהיה יותר קשה.

ג'מאל זחאלקה: ואם לא יעשו תוכניות – ועד שייגמרו התוכניות של העיר היא לא תדביק את הקצב.

ג'מאל זחאלקה: בקושי.

ג'מאל זחאלקה: אם עכשיו עובדים באופן מאומץ, מקצים קרקעות, מתכננים וגם בונים את העיר – מתחילים בבניית העיר – בקושי ידביקו את הביקוש.

ג'מאל זחאלקה: לכן, אני, כבוד היושב-ראש, ברשותך, רוצה להקריא במהירות עשר נקודות שיכולות להקל את משבר הדיור ביישובים הערביים: 1.

ג'מאל זחאלקה: קידום ההכרה ביישובים ובשכונות שלא הוכרו; 2.

ג'מאל זחאלקה: תוכניות מיתאר מתאימות.

ג'מאל זחאלקה: תוכנית מיתאר זה לא פתרון פלא, אבל צריך שהתוכנית תהיה מותאמת לצורכי האוכלוסייה ולהתפתחותה בעתיד; 3.

ג'מאל זחאלקה: הפסקת הריסת הבתים עד למציאת הסדר של תוכניות מיתאר ושל תכנון מתאים ליישובים הערביים; 4.

ג'מאל זחאלקה: הפשרת קרקע לבנייה על-ידי המינהל ושינוי במדיניות.

ג'מאל זחאלקה: לא רק הפשרת קרקעות בתוך היישוב, אלא גם בסביבה של היישוב, כלומר הרחבה של תוכניות המיתאר.

ג'מאל זחאלקה: וגם המחירים – פעם היה זול מאוד לקנות מהמינהל, היום המחירים בלתי אפשריים.

ג'מאל זחאלקה: הקצו קרקע ברהט, צעירי רהט אמרו: לא, תודה רבה, לא רוצים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא יכולים לשלם את המחירים האלה.

ג'מאל זחאלקה: לכן, גם המחיר צריך להיות הוגן ובר-השגה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב, אחד התנאים של דיור בר-השגה, שיהיה מחיר של חלקת קרקע בת-השגה; 5.

ג'מאל זחאלקה: פיתוח תשתיות לפני הבנייה; 6.

ג'מאל זחאלקה: ייצוג הולם בכל רמות התכנון – סוף לדיקטטורה של הוועדות המחוזיות, שעושות כל מה שהן רוצות; 7.

ג'מאל זחאלקה: תקציב לבנייה של שכונות חדשות; 8.

ג'מאל זחאלקה: מימון התכנון.

ג'מאל זחאלקה: אחת הבעיות היא שיש תכנון, אבל צריך לממן את התוכניות המפורטות ותוכניות המיתאר, ואין למועצות המקומיות התקציבים הדלים האלה.

ג'מאל זחאלקה: בקיצור, אם יש מצוקת דיור בישראל בכלל, צריך להכפיל אותה פי-עשרה כשמדובר באוכלוסייה הערבית, ואם בתל-אביב מפגינים על מה שיש – ובצדק, ואני תומך בזה – בנצרת צריכים לעשות אינתיפאדה של דיור.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

ג'מאל זחאלקה: היו"ר מגלי והבה: תודה.

ג'מאל זחאלקה: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: אני מזמין את שר הבינוי והשיכון, השר אריאל אטיאס, להשיב על הצעת האי-אמון של חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מדי שבוע בתקופה האחרונה משיב על הצעות אי-אמון בנושא מצוקת הדיור.

ג'מאל זחאלקה: אכן, המצוקה קשה, סובלים ממנה זוגות צעירים מכל המגזרים בישראל.

ג'מאל זחאלקה: המצוקה היא תוצאה של מחסור בהיצע הקרקעות, שנמשך על פני עשור שנים, במלאי זמין לשיווק.

ג'מאל זחאלקה: כשיש מחסור בהיצע הביקושים עולים, ואתם המחירים.

ג'מאל זחאלקה: נוסף על כך, בשנת 2009 ההיצע הנמוך הזה פגש ריבית נמוכה היסטורית, שלא היתה כמותה בישראל, בהיקף של 0.5% ריבית.

ג'מאל זחאלקה: כשמחסור בהיצע פוגש ריבית נמוכה, זה התנגשות שמעלה מחירים.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה עשתה הרבה רפורמות, שעדיין לא כולן הגיעו להבשלה.

ג'מאל זחאלקה: חלק מהדברים לקחו יותר מדי זמן – ממה שצריך לקחת, אבל עוד לפני הרפורמות, הדבר המרכזי שאני עשיתי, לפחות, בתוקף תפקידי כיושב-ראש מועצת מקרקעי ישראל וכשר הבינוי והשיכון, זה להגדיל את היקף היצע הקרקעות.

ג'מאל זחאלקה: ואכן, המספרים מדברים בעד עצמם.

ג'מאל זחאלקה: בשנת 2008, התחלות הבנייה בישראל היו 30,000 יחידות.

ג'מאל זחאלקה: בשנת 2011 אנחנו ב-45,000 התחלות בנייה, כשצריכים רק 40,000.

ג'מאל זחאלקה: זאת אומרת, לראשונה בעשור האחרון, לפי נתוני הלמ"ס, ההיצע פגש את הביקושים ועוד משלם ריביות על השנים של הפיגורים, שיש לנו במחסור בעשרות אלפי יחידות דיור.

ג'מאל זחאלקה: זה לא מספיק, צריך יותר.

ג'מאל זחאלקה: כל שר מסביר מה הוא עשה?

ג'מאל זחאלקה: אין ממשלה?

ג'מאל זחאלקה: לא יחד?

ג'מאל זחאלקה: אני אגיע גם למה שהממשלה בקולקטיב – אבל מאחר שאני עונה על האי-אמון, כי אני אחראי לתחום הדיור – –

ג'מאל זחאלקה: אולי גם תגיד לנו על הדיור בר-ההשגה, אולי גם זה חשוב.

ג'מאל זחאלקה: – – אני עונה מה נעשה.

ג'מאל זחאלקה: אני אתייחס גם לזה.

ג'מאל זחאלקה: ואכן, אנחנו צריכים לעשות צעדים משלימים נוספים, והם נעשו.

ג'מאל זחאלקה: לא תוכניות.

ג'מאל זחאלקה: יש עולם התוכניות, ויש עולם המעשה.

ג'מאל זחאלקה: עולם המעשה – שווקו יחידות דיור כמעט כפול מהממוצע בעשור האחרון.

ג'מאל זחאלקה: התחלות הבנייה עלו ב-50%.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו נמצאים בהתחלות בנייה הגבוהות בעשור האחרון.

ג'מאל זחאלקה: לא מספיק, צריך יותר.

ג'מאל זחאלקה: ונעשו עוד דברים, שנעשו, לא תוכניות.

ג'מאל זחאלקה: העברנו תוכנית מענקים בהיקף של 100,000 שקל לכל זוג צעיר שקונה דירה ראשונה בפריפריה.

ג'מאל זחאלקה: לא, לא לכל זוג – – –

ג'מאל זחאלקה: באזורי עדיפות ב-28 יישובים.

ג'מאל זחאלקה: חבר הכנסת זחאלקה, זה כולל גם יישובים ערביים שבונים בבנייה רוויה בהיקף של ארבע יחידות לדונם.

ג'מאל זחאלקה: ולכן, אני חושב שצריך להמשיך בצעדים – – –

ג'מאל זחאלקה: אבל – לא בבת-אחת.

ג'מאל זחאלקה: לא בבת-אחת.

ג'מאל זחאלקה: כשיש למישהו ארבעה ילדים הוא בונה את הדירה הראשונה, אחר כך את השנייה, אחר כך את השלישית, אחר כך את הרביעית.

ג'מאל זחאלקה: הוא לא בונה בבת-אחת.

ג'מאל זחאלקה: אתה צריך להבין גם – גם אם אתה נותן 100,000 שקל, אף אחד לא יכול לקבל אותם.

ג'מאל זחאלקה: היו"ר מגלי והבה: תודה.

ג'מאל זחאלקה: בקיצור, מה שאני רוצה להגיד לכם, היישובים הערביים לא הופלו מהרשימה.

ג'מאל זחאלקה: מתוך 28 יישובים יש שמונה יישובים ערביים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא עוקבים אחרי קצב הבנייה, אבל כשנותנים הטבה של 100,000 שקל, הציפייה היא שיממשו את זה עכשיו, ולא יעבדו לפי תב"עות, אלא לפי בנייה בפועל.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו הולכים לפי ארבע יחידות לדונם.

ג'מאל זחאלקה: היו"ר מגלי והבה: אדוני, אין בנייה רוויה שם.

ג'מאל זחאלקה: ידידי הנכבד, יש תב"עות לבנייה רוויה – – היו"ר מגלי והבה: דיברנו על זה.

ג'מאל זחאלקה: – – רק לא רוצים לבנות לגובה, וכמו שהציבור היהודי בישראל, שסובל ממצוקת דיור, בונה לגובה, ואם כולם ירצו צמודי קרקע לא יהיה לנו קרקעות בסוף, גם הציבור הערבי, הזוגות הצעירים – – – היו"ר מגלי והבה: גם בקרקע הפרטית של מישהו – אתה גם מכתיב לו איך יבנה?

ג'מאל זחאלקה: אני לא מכתיב כלום – – היו"ר מגלי והבה: אז מה אתה רוצה?

ג'מאל זחאלקה: – – אתה רוצה הטבה?

ג'מאל זחאלקה: זה התנאי, כדי לתמרץ אותך לבנות בנייה רוויה.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא רוצה?

ג'מאל זחאלקה: אל תבנה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא מכריחים אף אחד.

ג'מאל זחאלקה: זאת מדינה דמוקרטית.

ג'מאל זחאלקה: אבל להגיד לנו – אני רוצה לתת – – היו"ר מגלי והבה: טוב, אני יושב-ראש, לא רוצה להתערב בדיון – – –

ג'מאל זחאלקה: – – ייתנו הטבה למי שבונה בבנייה צמודת קרקע?

ג'מאל זחאלקה: אנחנו נותנים אותה ביישובים דרוזיים, במקומות שהטופוגרפיה קשה מאוד – העברנו החלטה – בהיקף של 300 מיליון שקל ליישובים דרוזיים – סבסוד פיתוח.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מבצעים את זה כי הטופוגרפיה קשה במקומות האלה; אני ביקרתי בהם וראיתי שאכן צריך לסבסד את הפיתוח.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו עושים את זה.

ג'מאל זחאלקה: זה לא קשור, אבל זה טיפול נקודתי על יישובים שהטופוגרפיה שלהם היא קשה, ולכן צריך להשקיע יותר.

ג'מאל זחאלקה: דבר נוסף, אני עמדתי פה על במה זו בשנה, שנה וחצי האחרונות פעם אחרי פעם ואמרתי שאחד הדברים המרכזיים שאנחנו צריכים לעשות, מעבר להגדלת היצע הקרקעות, זה להפסיק את השיטה שכל המרבה במחיר במינהל מקרקעי ישראל זוכה בקרקע.

ג'מאל זחאלקה: זה דבר שמשתתף בעליות המחירים.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה לתת לכם כמה דוגמאות כדי שתבינו למה זה היה כל כך חמור ולמה חשוב לפתור את זה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו התחלנו מכרזים בעיר יבנה, שהיא לא מרכז תל-אביב, אבל זו עיר שהתפתחה, היא נמצאת באזורי הביקוש שבין חדרה לגדרה.

ג'מאל זחאלקה: בשנת 2009, כשנכנסתי לתפקידי, ביקש השמאי הממשלתי 80,000 שקלים ליחידת דיור, זו היתה ההערכה שלו; יחידת דיור בלי פיתוח.

ג'מאל זחאלקה: לפי שיטת כל המרבה במחיר, היה גל ראשון של שיווקים ב-2009, תחילת 2010.

ג'מאל זחאלקה: במחצית 2010 הסיבוב הסתיים ב-410,000 שקל לקרקע ליחידה לפני פיתוח.

ג'מאל זחאלקה: זאת אומרת שהשיטה הזאת של כל המרבה במחיר משתתפת בתדלוק של המחירים.

ג'מאל זחאלקה: נדרשת הסכמה של משרד האוצר.

ג'מאל זחאלקה: קשה מאוד, היו מאבקים, חלקם פה על הדוכן של הכנסת, בוועדת הכלכלה, בוועדת כספים.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שנכון לתת מחיר, לחתוך את מחירי הקרקע של מינהל מקרקעי ישראל.

ג'מאל זחאלקה: לבנות מטר בנייה בחדרה, בדימונה או בתל-אביב זו אותה עלות.

ג'מאל זחאלקה: הפער במחירים זה מחירי הקרקע.

ג'מאל זחאלקה: עלות בנייה למטר בנייה באותו סטנדרט באותה רמת בנייה – זה עולה אותו דבר.

ג'מאל זחאלקה: איך אנחנו מושכים את המחירים כלפי מטה מעבר להגדלת היצע הקרקעות?

ג'מאל זחאלקה: על-ידי זה שאנחנו חותכים את מחירי הקרקע.

ג'מאל זחאלקה: יש חשש שאם אתה תחתוך את המחירים, זה יכול להגיע ליזמים.

ג'מאל זחאלקה: אז יש שיטה שהיא פשוטה מאוד, קוראים לה מחיר למשתכן.

ג'מאל זחאלקה: זה מכרז הפוך: במקום שמי שמציע את מחיר הקרקע הגבוה ביותר הוא שזוכה, עושים הפוך – מחיר קרקע קבוע, מחיר פיתוח קבוע, עכשיו מתחרים על רווח יזמים.

ג'מאל זחאלקה: מי שמציע את מחיר הדירה למטר בנייה בסטנדרט שאנחנו קובעים, אי-אפשר לשחק עם זה, מפוקח – הנמוך ביותר הוא זוכה.

ג'מאל זחאלקה: למה זה פחות יעיל?

ג'מאל זחאלקה: מכיוון שאם מחיר הקרקע הוא 100% של מה שהשמאי מבקש, אז אומנם המדינה עושה כספים, אבל האזרחים נדפקים.

ג'מאל זחאלקה: אין דרך לקבל טיפול באוכלוסיות ממוקדות כשהשוק רותח.

ג'מאל זחאלקה: אם היתה לנו עכשיו יכולת במכה אחת לשווק היקפים שמטפלים במחסור של היצע של עשר שנים אחורנית, אז לא היינו צריכים את כל המשחקים והמסלולים.

ג'מאל זחאלקה: אבל מאחר שזה לוקח זמן, ומחירי הדיור זה לא מחירי "קוטג'" – ב"קוטג'" היתה החלטה, מורידים שקל ירד שקל, החלטה, ככה אחת מהיום למחר; בדירות זה לא עובד כך.

ג'מאל זחאלקה: צריך לבנות את הדירות, יש מחסור בהיצע, זה שוק של משכנתאות, זה שילוב של הרבה דברים ביחד, והנושא הזה מטופל.

ג'מאל זחאלקה: אני חייב להגיד לכם שמגמת עליית המחירים במכרזי מינהל מקרקעי ישראל שבהם היזמים הציעו 100%, 150% ו-200% מעל מחיר השמאי כבר לא קיימת.

ג'מאל זחאלקה: יש התמתנות במחירים שיזמים משלמים על קרקעות למינהל מקרקעי ישראל.

יעקב אדרי: אם לא קונים אין משכנתאות – – –

אריאל אטיאס: אני לא מדבר על הרוכשים, אני מדבר על הקבלנים.

אריאל אטיאס: אנחנו מוציאים מכרז והקבלנים קונים את הקרקע, אבל הם משלמים הרבה פחות ממה שהם שילמו ב-2010, מפני שהם מזהים מגמה שההשתוללות הזאת של מחירי הקרקעות כלפי מעלה, צריך לבלום אותה, כי הם מבינים שהממשלה מוציאה, ומינהל מקרקעי ישראל ומשרד הבינוי והשיכון מוציא עשרות אלפי יחידות דיור.

אריאל אטיאס: בשנת 2010 שיווקנו לבד 34,000 יחידות.

אריאל אטיאס: לכן, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אנחנו עשינו כמה צעדים שבוצעו כבר, לא צעדים שהם בתוכניות, צעדים שבוצעו, שתפקידם להגדיל את היצע הקרקעות ולאזן בין הביקושים; לתת מענקי מקום כדי לדחוף את הזוגות הצעירים לפריפריה.

אריאל אטיאס: אנחנו נבצע מהלכים שאתם תשמעו עליהם מחר, שהכותרת הראשית שלהם זה שמינהל מקרקעי ישראל חותך את מחירי הקרקעות ולא קובע את הזוכים לפי כל המרבה במחיר.

אריאל אטיאס: דרך הדבר הגדול הזה אנחנו יכולים לטפל בדיור להשכרה, אנחנו יכולים לטפל בדיור לסטודנטים, אנחנו יכולים לטפל בזוגות צעירים, אבל בתנאי אחד – שמחיר הקרקע הוא לא קדוש לכל המרבה במחיר.

אריאל אטיאס: אתם תראו שאכן הממשלה פעלה בשנתיים וחצי האחרונות, ותפעל בהמשך.

אריאל אטיאס: זה לוקח יותר זמן, אבל הזוגים הצעירים שנאנקים תחת עול המשכנתאות ראויים לטיפול מסיבי, כולל הכנסת יד לכיס של הממשלה, ואכן זה מה שיהיה.

אריאל אטיאס: תודה.

שלמה מולה: אדוני השר, שמענו אותך – – – ואמרת לנו שהממשלה – – –

מגלי והבה: תודה לשר הבינוי והשיכון.

מגלי והבה: אני מאפשר למזכירת הכנסת להודיע הודעה, ולאחר מכן נמשיך את הדיון.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק המועצה הארצית לביטחון תזונתי, התשע"א–2011, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; וכן הצעת חוק החברות תיקון (תיקון מס' 17), התשע"א–2011, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק זכויות הסוכן המסחרי ומעמדו, התשע"א–2011; הצעת חוק סיוע לשדרות וליישובי הנגב המערבי (הוראת שעה) (תיקון מס' 3) (הארכת תוקף הטבות המס), התשע"א–2011; הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 33) (שכר ותשלומים אחרים למי שחברותו בכנסת הושעתה), התשע"א–2011; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 130) (חישוב הכנסה מרנטה לשם קביעת זכאות של ניצולי השואה לגמלת סיעוד), התשע"א–2011; הצעת חוק ההגבלים העסקיים (תיקון מס' 13) (קבוצות ריכוז), התשע"א–2011.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הגנת הסביבה (מרשם פליטות והעברות לסביבה), התשע"א–2011; הצעת חוק הפצת שידורים באמצעות תחנות שידור ספרתיות, התשע"א–2011; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 131) (מענק לימודים), התשע"א–2011; הצעת חוק נציב תלונות הציבור על שופטים (תיקון מס' 2), התשע"א–2011.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטה בדבר חלוקת הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 71), התשע"א–2011.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת הכספים לגבי צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 4), התשע"א–2011 – מאחר שההחלטה האמורה מונחת על שולחן הכנסת בתוך שלושה שבועות לפני תום כנס של הכנסת, היא טעונה אישור הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

מגלי והבה: תודה למזכירת הכנסת.

מגלי והבה: 1.

מגלי והבה: כישלון ממשלת נתניהו בתחום הכלכלי גורם לעליות מחירים בכל ענפי המשק;

מגלי והבה: 3.

מגלי והבה: מצוקת הדיור הארצית כולל במגזר הערבי;

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים באי-אמון.

מגלי והבה: הצעת אי-אמון – מדיניות הקפאת הבנייה בירושלים וביהודה ושומרון הגוררת את המדינה למשבר חמור בתחום הדיור, מטעם האיחוד הלאומי.

מגלי והבה: המועמד להרכיב את הממשלה הינו חבר הכנסת יעקב כץ.

מגלי והבה: יציג את ההצעה חבר הכנסת אורי אריאל, וישיב לו סגן ראש הממשלה השר דן מרידור.

מגלי והבה: בבקשה.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, הבנו, עכשיו עולה כל שר ומסביר מה הוא עשה, אבל הוא בעד שיעשו עוד דברים שהממשלה לא עושה.

אורי אריאל: אין ממשלה.

אורי אריאל: כל שר מסביר, אני עשיתי את זה, אני בעד זה, צודקים כולם, אבל מה לעשות, זה המצב.

אורי אריאל: אז כשאומר את זה השר משה כחלון, שאין לו אחריות ישירה אלא אחריות קולקטיבית, כמו לשר מרידור, בסדר, נניח שאפשר להקשיב לזה ולקבל את זה, לשמוע את זה ממנו.

אורי אריאל: אבל כשעומד פה שר הבינוי והשיכון שאחראי על מינהל מקרקעי ישראל, שעמיתו יושב-ראש המפלגה אחראי על משרד הפנים שאחראי על כל התכנון הארצי, ושחבר סיעתו הוא יושב-ראש ועדת הפנים שהיא זו שמבקרת, מעודדת, מאשרת או דוחה, הכול בידי ש"ס, והוא מסביר שכן, אני, אני אריאל אטיאס, עשיתי הכול – נלחמתי.

אורי אריאל: מה זאת אומרת נלחמת?

אורי אריאל: השר מרידור, מישהו נלחם פה?

אורי אריאל: עכשיו התעוררתם כי יש זעקה.

אורי אריאל: הרי מי כמוכם יודע שיש בעיה, איך אני יודע?

אורי אריאל: כי אתם מעידים על עצמכם, גם ראש הממשלה אומר שהוא מטפל בזה כבר שנתיים.

אורי אריאל: ומה הפתרונות שמביא ראש הממשלה?

אורי אריאל: הוא עצמו אומר שהם יחלו לפעול בעוד שלוש שנים, ושלא נשלה את עצמנו ואת הזוגות הצעירים והאחרים.

אורי אריאל: בסדר, זו התשובה.

אורי אריאל: תשובה, שמע, מה אני יכול להגיד עליה?

אורי אריאל: חוץ מזה שהממשלה והעומד בראשה לא מבינים בכלל על מה מדובר, רק מתעסקים בטכניקה, ובזה, הם יורידו, יעלו – מה, אין פתרונות אחרים?

אורי אריאל: אתה יודע שיש.

אורי אריאל: למשל, לבנות בירושלים, מכובדי השר מרידור.

אורי אריאל: אולי חשבתם על זה?

אורי אריאל: אתם, שרוממות ירושלים עיר הקודש, עיר הבירה בלשונכם, בפיכם – אולי גם תואילו לא להקפיא אותה?

אורי אריאל: אתם, שרוממות הבנייה ביהודה ושומרון בפיכם – אתה אומר: לא כל יהודה ושומרון, אבל בגושים.

אורי אריאל: מכובדי השר, האם תוכל לפרט למליאה כמה יחידות דיור אישרתם בשנתיים האחרונות בקרני-שומרון?

אורי אריאל: כמה מהן הגיעו לבנייה?

אורי אריאל: האם באמת שחררתם אותן, או שאהוד ברק מחזיק אתכם ואותנו בגרון?

אורי אריאל: או תאמר למליאה – כמה יחידות אישרתם באלפי-מנשה?

אורי אריאל: או כמה באפרתה?

אורי אריאל: או כמה, למשל – מה אתם בוחרים?

אורי אריאל: אתה יודע מה, איזה יישוב אתה בוחר שאישרתם בו הרבה יחידות דיור?

קריאה: באקה-אל-ע'רביה.

קריאה: באקה-אל-ע'רביה.

קריאה: באקה-אל-ע'רביה.

אורי אריאל: אתה יודע מה?

אורי אריאל: נעבור למגזר הערבי.

אורי אריאל: רוממות המגזר הערבי – אנחנו דואגים למגזר הערבי.

אורי אריאל: אתם לא דואגים ולא בטיח, תסלח לי על הביטוי.

אורי אריאל: עכשיו, עומד פה השר אטיאס, מסביר על המגזר הדרוזי.

אורי אריאל: לא יצא עוד שקל מכל התוכנית המיוחדת לדרוזים.

אורי אריאל: לא יצא עוד שקל אחד לדרך, ואני אחראי למה שאני אומר.

אורי אריאל: ואדרבה, אני מחכה, אם אתה יכול להכחיש את זה, ולהסביר למליאה איך אריאל אטיאס דואג לשיפועים המיוחדים בהרי הכרמל.

אורי אריאל: נו.

אורי אריאל: מה, פה כולם טיפשים בכנסת?

אורי אריאל: מה, כל הציבור מטומטם, שאפשר להגיד לו מה שרוצים?

אורי אריאל: הרי בסוף אין דירות.

אורי אריאל: אתה יודע מה?

אורי אריאל: סליחה.

אורי אריאל: בהתחלה אין דירות.

אורי אריאל: עומד שר מכובד, מסביר: הוצאנו 35,000 יחידות דיור לשוק.

אורי אריאל: חברים, חצי מהן ויותר לא מתוכננות, זה תב"עות לא מתוכננות, השר מרידור.

אורי אריאל: אומרים לקבלן: קח את הקרקע, היא לא מתוכננת, תתכנן.

אורי אריאל: כמה זמן לוקח לתכנן תב"ע כזאת?

אורי אריאל: כשנתיים.

אורי אריאל: ואת זה אתם מוכרים לציבור?

אורי אריאל: מה זה כל הלוקשים האלה, מה זה, אי-אפשר להתייצב פה ולהגיד את האמת ולהביא גם פתרונות?

אורי אריאל: הכול זה מריחה?

אורי אריאל: הכול זה בריחה?

אורי אריאל: הכול זה בדיחה?

אורי אריאל: זאת בדיחה בעיניכם?

אורי אריאל: "מחר ראש הממשלה יביא תוכנית" – טוב, זו תוכנית מס' 9.

אורי אריאל: אבל מה קרה בינתיים?

אורי אריאל: אז ראשית, אני מבקש מכם לדבר בעברית, ואת האמת ואת כל האמת לציבור.

אורי אריאל: עכשיו אפשר לשאול, ובצדק: אז מה אתם מציעים?

יעקב כץ: פראבדה, פראבדה.

אורי אריאל: מה אתם מציעים, סליחה, ידידי, חבר הכנסת כץ.

אורי אריאל: מה אתם מציעים, הרי זה באמת בעיה של כולם.

אורי אריאל: מה ההבדל?

אורי אריאל: זה בעיה של החרדים, ושל הדתיים ושל פחות דתיים, וערבים, ודרוזים, ומה שאתם רוצים, בעיה של כולם.

אורי אריאל: אז מישהו אומר: שילכו לפריפריה.

אורי אריאל: בדקתי.

אורי אריאל: מכובדי, השר מרידור, אין דירות בפריפריה.

אורי אריאל: אלוהים, אין.

אורי אריאל: אני אומר לך – בדקתי.

אורי אריאל: אין בקריית-שמונה, אין בקצרין, אין בנתיבות, אין באופקים, אין.

אורי אריאל: איך אומרים "אין" אחרת?

זאב בילסקי: מפיש, מפיש.

אורי אריאל: נאדה, כלום, שום דבר, אפס, זירו, אין.

אורי אריאל: אז מה זה האמירה הזו שאומרים חבריך?

אורי אריאל: לא שמעתי אותך, אבל שמעתי חברים, מהממשלה.

אורי אריאל: מה זה הפינוק, למה תל-אביב?

אורי אריאל: לכו לפריפריה.

אורי אריאל: אתה יודע, השר מרידור?

אורי אריאל: אין דירות בבקעת-הירדן, אין דירות במעלה-אפרים, אין דירות בעופרה.

אורי אריאל: אין דירות, כי אתם מקפיאים יהודים.

אורי אריאל: סגנון חדש בעולם היהודי, לא היה כדבר הזה מעולם.

אורי אריאל: היה אחד, פרעה, גזר לזרוק את הילדים ליאור.

אורי אריאל: היו גויים אחרים, הרסו בתים ליהודים.

אורי אריאל: אין בכל העולם, מתימן ועד גרינלנד, אין מקום שמקפיאים יהודים.

אורי אריאל: רק אתם באטימות לב מקפיאים את האחים שלכם.

אורי אריאל: והגדלתם לעשות והחלתם את זה גם על ירושלים, עיר הקודש.

אורי אריאל: כי למה שהיא תצא נקייה מידיכם?

אורי אריאל: מכובדי השר, צריך לבנות מיידית, ויש 10,000 יחידות דיור מתוכננות, זמינות, ביהודה ושומרון.

אורי אריאל: יש כ-3,000 בירושלים.

אורי אריאל: יחד עם זאת, צריך להקים עוד 5,000–10,000 יחידות בנייה קלה, סך הכול 20,000–25,000 יחידות, ולהוריד את המחירים, ולקבל את ההצעה של הקפאת שכר דירה.

אורי אריאל: זו התערבות, כן, קשה, אפילו, הייתי אומר בוטה, בחירות של האנשים שמחזיקים את הדירות, אבל זה מתקרב לשעת-חירום לאומית.

אורי אריאל: והיות שקשה להאמין שתבינו את זה, אלא תביאו עוד איזו תוכנית מבית-מדרשו של האשף הכלכלי, שלא תחזיק מים, היא תהיה טובה ליום-יומיים בעיתון, גם ידברו עליה כמה פרשנים, אז לא נותר אלא שתלכו הביתה, כי לכם יש בית.

אורי אריאל: יש אחרים, רבים, שאין להם.

אורי אריאל: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אורי אריאל.

מגלי והבה: עד שהשר מרידור, סגן ראש הממשלה יעלה, רציתי שתהיה בטוח בעובדה שאמרת לגבי הכסף למגזר הדרוזי.

מגלי והבה: לא הועבר שקל אחד.

מגלי והבה: נכון.

מגלי והבה: זו התשובה.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני, סגן ראש הממשלה.

דן מרידור: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבר הכנסת אורי אריאל מתלונן על כך שבגלל הקפאת הבנייה, לדבריו, ביהודה, שומרון וירושלים, נוצרה מצוקת דיור.

דן מרידור: אני הייתי מציע להפריד את הדברים האחד מן השני.

דן מרידור: אני חושב שהקישור איננו נכון.

דן מרידור: אבל אני אסביר כל אחד לגופו.

דן מרידור: לכל יהודי יש זכות לגור בכל מקום בעולם.

דן מרידור: מי שטוען שאדם פסול לגור במקום מסוים כיהודי, טוען טענה גזענית.

דן מרידור: אבל אז אי-אפשר לבוא ולומר אחר כך: מקום שגרים בו יהודים צריך לספח אותו לישראל.

דן מרידור: כי אם כך, הכוונה היא לא לגור, הכוונה היא לשלוט.

קריאה: – – –

דן מרידור: לא אמרתי שאתה אמרת.

דן מרידור: אני אומר את מה שאני אומר.

דן מרידור: לכן צריך להחליט על אחת משתי טענות, ששתיהן ביחד לא יכולות להיטען ברצינות.

דן מרידור: הרצון שלנו, שגם לי היה בו חלק הרבה שנים, וחבר הכנסת אריאל בגופו גם מקיים אותו בשטחי יהודה, ליישב את יהודה ושומרון, לא נועד רק מהצורך לשבת באיזה מקום בארץ-ישראל – אפשר לשבת במקומות רבים – אלא ליצור עובדה פוליטית.

דן מרידור: זה היה מאבק שההתיישבות היא אמצעי בו; כמו שכל יישוב הארץ היה חלק ממאבק הציונות, אמצעי להקמת מדינה יהודית, לשמר רוב יהודי, וכן הלאה.

דן מרידור: פריסת ההתיישבות קבעה את הגבולות.

דן מרידור: לכן, אם אנחנו רוצים לטעון את הטענה הזאת, שהיא טענה שנשמעת היטב, גם אני טענתי אותה הרבה שנים, שאי-אפשר לפסול אדם מלגור במקום מסוים מפני שהוא יהודי או ישראלי, אי-אפשר אחר כך לטעון – מכיוון שהם גרים שם, צריך את השטח הזה לספח לישראל, כי אז המשמעות היא שאתה לא מתכוון רק לגור, אתה מתכוון לשלוט ולהישאר.

דן מרידור: אם אתה רוצה להישאר שם, אז צריך לפעול לפי המדיניות של הממשלה הזאת.

דן מרידור: המדיניות של הממשלה הזאת, חבר הכנסת רותם, שנשמעה כאן מפי ראש הממשלה בנאום לפני כחודש ימים ומשהו, לפני נסיעתו הידועה לוושינגטון – אני לא מצטט מלה במלה – היתה שאנחנו רוצים בגבולות המדינה, בהסכם שיהיה, להכיל גם את גושי ההתנחלות.

דן מרידור: עד כאן.

דוד רותם: בוא נבנה שם.

דן מרידור: נכון.

דן מרידור: לכן, לו היתה מדיניות מוצעת, שהממשלה – – –

קריאה: – – –

דן מרידור: אני אומר את דעתי שלי, לא את דעת הממשלה – שאנחנו מודיעים שלא נבנה בשום מקום שאיננו נועד להיות מדינת ישראל, ונשקיע את כל מאמצינו בגושי ההתיישבות, היה בכך היגיון.

דן מרידור: אבל אם רוצים להגיד: לא, אסור להפלות, יהודי יכול לגור בכל מקום, ואחר כך, מכיוון שהוא גר, זה צריך להיות חלק מישראל, אתה אומר דבר שסותר את עצמו ומזיק לישראל.

דן מרידור: לכן, גם הזכות למגורים – – –

דוד רותם: בוא נאמר, למה אתם לא יכולים באותם שטחים – – –

דן מרידור: הזכות למגורים איננה קובעת את התבונה בשימוש בזכות הזו.

דן מרידור: והשימוש בזכות הזו צריך להיות לפי האינטרס הלאומי הכולל, ולפי דעתי האינטרס הלאומי הכולל בנוגע להסדר הבעיה הישראלית–פלסטינית מביא אותנו לכך שהארץ, לפי דברי הממשלה הזאת וראשה כאן בכנסת – אם יהיה הסכם, הוא יביא בכאב לב אבל בהכרח לחלוקת הארץ, וזו תהיה טעות חמורה לבנות במקומות שלא נועדו לנו, אף שהזכות ההיסטורית והאנושית היא לגור בכל מקום, ותהיה תבונה בבניין של מקומות שאנחנו רוצים שיהיו חלק מאתנו.

דן מרידור: לו חבר הכנסת אריאל ואולי גם חבר הכנסת רותם היו מצטרפים למדיניות הזאת, על שני חלקיה, אפשר היה לבנות מצע לאומי רחב – –

יעקב כץ: חברי הממשלה וגם שרי הממשלה – – –

דן מרידור: – – וגם חבר הכנסת כץ, גם הוא היה מוכן להצטרף לכך.

דן מרידור: מכיוון שזאת לא המדיניות, לכן הטענה של הזכות לבד לא מספיקה, צריך גם תבונה – – –

דוד רותם: אחר כך, כשתביא את ההסכם – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת רותם, תודה.

דן מרידור: צריך גם תבונה בשימוש בזכות.

דן מרידור: אני מוכרח לומר שהיתה אפשרות, לפי דעתי, לייצב קו מדיני בעולם, שלא קל להשיג אותו אבל אפשר, שנוגע לצירוף גושי ההתיישבות לשטח הריבוני של ישראל, ולו מן הטעם שגם הנשיא האמריקאי ג'ורג' וו.

דן מרידור: בוש כתב את הדבר הזה במלים כאלה או אחרות לראש הממשלה שרון, וגם הנשיא אובמה אמר דברים דומים לכך בנאומו בפני ועידת איפא"ק.

דן מרידור: יש תפיסה בין-לאומית שאפשר ליישב אותה, ובלבד שגם אנחנו נסכים לומר: אנחנו לא תופסים מרובה.

דן מרידור: לכן מדיניות ההתיישבות יכולה לעזור ויכולה להפריע לאינטרס הלאומי, ולא הייתי קושר אותה לשאלת המחסור והמצוקה בדיור, שהיא עיקר העניין של קודמיך, חבר הכנסת אריאל, וגם חלק מדבריך שלך.

דן מרידור: זאת בעיה אחרת.

דן מרידור: לצורך זה, אם בונים בתל-אביב או במעלה-אדומים זה היינו הך מבחינה זו, מספר הדירות הוא אותו מספר.

דן מרידור: אין ספק שהגענו למצב שבו יש עלייה משמעותית במחירי הדירות בשנים האחרונות, עלייה שגרמה לכך שהמרכיב הזה בסל הכולל עלה, וזה מכביד על אנשים שרוצים לקנות דירות.

דן מרידור: אני רק רוצה להוסיף דבר שהמתמטיקה מלמדת אותנו או האריתמטיקה.

דן מרידור: אם במשך השנים האחרונות המדד כמעט שלא עולה בכלל ומחירי הדירות עולים הרבה, זאת אומרת, משהו אחר ירד מאוד, אחרת זה לא מסתדר.

דן מרידור: לא שמעתי שמישהו מתלונן שמחיר החשמל ירד, שמחירים אחרים ירדו.

דן מרידור: הרי לא יכול להיות שהכול עולה, כי אחרת המדד היה עולה, והמדד כמעט איננו עולה.

דן מרידור: זאת אומרת שבסך הכול, העלייה היא מאוד מתונה, של 1% או 2% – – –

אורי אריאל: בקיצור, הכול טוב.

דן מרידור: לא אמרתי, מצב הדיור לא טוב.

אורי אריאל: בעיקר הבנייה בירושלים, ששם אין חילוקי דעות.

דן מרידור: חבר הכנסת אריאל, אחד ההבדלים בינינו הוא שנתתי לך לדבר.

דן מרידור: אתה לא חייב לשמור על הדדיות פה, לחבר כנסת מותר מה שאסור לשר, אבל במידה.

דן מרידור: אני חושב שיש לנו בעיה עם הדיור, וצריך לשים את זה בפרופורציה.

דן מרידור: הפרופורציה היא שבסך הכול מדד המחירים לא עלה מאוד ואנחנו בורכנו – ואני לא טוען שהממשלה הזאת אחראית לכל הטוב, עשו את זה הרבה ממשלות בשנים האחרונות, כולל הממשלה הזאת – מדיניות מאוד נבונה הביאה לכך שלא התממשו תחזיות ההפחדה שהיו עם קומה של הממשלה.

דן מרידור: באחד העיתונים היתה כותרת: 300,000 מובטלים בשנה הבאה; ודיברו על 500,000 אחר כך.

דן מרידור: אנחנו ברמת אבטלה, שהיום פורסמה, של 5.7%; לא היתה כמוה עשרות שנים.

דן מרידור: הישג עצום.

דן מרידור: גם כשיש מפגינים, יש איפה לעבוד, לא כמו אפילו בארצות-הברית, עם 10% אבטלה או משהו דומה לזה.

דן מרידור: לכן בכלכלה היתה מדיניות נבונה של שנים לא מעטות, ממשלות לא מעטות, וגם הממשלה הזאת עשתה עבודה נכונה, עם תקציב מאוזן, עם שמירה – נגד הפופוליזם של הוצאת כספים בלי כיסוי להם, עם מדיניות מוניטרית נכונה, ולכן הכלכלה הישראלית נמצאת במצב טוב.

דן מרידור: יש בעיות בתוכה, אבל זה ההקשר הכולל, ובהקשר הזה צריך לטפל בבעיית הדיור.

דן מרידור: אלא מה?

דן מרידור: נאמר הדבר, וזה נכון – אין פתרונות קסם מהירים פה.

דן מרידור: אני שומע את האנשים מתראיינים או מדברים, ואני שואל את עצמי בפתיחות גמורה: נניח שאתה, אדוני, המתראיין במקומי; מה אתה היית עושה מחר כדי להביא דיור בר-השגה?

דן מרידור: יש פתרונות, פתרונות שאני לא רוצה לחשוב עליהם, פתרונות שהייתי קורא להם בולשביקיים, שהמדינה תבנה דירות לאנשים.

דן מרידור: ראינו לאן זה מוביל.

דן מרידור: האם אפשר לעודד?

דן מרידור: אני חושב שכן.

דן מרידור: האם צריך לעודד, איפה?

דן מרידור: חבר הכנסת אריאל, נגעת בפריפריה, שאלה נכונה, אגב, לא רק פריפריה, מקומות – – –

יעקב כץ: להקפיא?

יעקב כץ: להקפיא?

יעקב כץ: להגיד שאסור לבנות?

מגלי והבה: תודה, חבר הכנסת כץ.

יעקב כץ: שיענה.

דן מרידור: עניתי.

יעקב כץ: הוראה לא לבנות.

יעקב כץ: אסור להם לבנות.

יעקב כץ: זה לא מעלה את המחיר?

דן מרידור: אני רוצה להפתיע אותך, חבר הכנסת כץ.

דן מרידור: בנושא הזה, באופן מפתיע, יש בינינו חילוקי דעות.

דן מרידור: אמרתי לך מה משמעות הבנייה, היא מאוד חשובה לקביעת גבולות הארץ.

דן מרידור: זו, אגב, משמעותה גם בשבילך, כשהלכת לגור במקום שאתה גר בו, וגם בשביל אחרים מהנוכחים כאן – – –

יעקב כץ: גם ברמות-אשכול?

יעקב כץ: גם בגילה?

דן מרידור: בכל מקום.

יעקב כץ: למה הקפאתם שם?

מגלי והבה: תודה, חבר הכנסת כץ.

דן מרידור: אני רוצה לחזור לעניין הכלכלי, כי הוא בכל זאת הנושא האמיתי.

דן מרידור: הנושא הפוליטי – חילוקי הדעות ידועים.

דן מרידור: אני חושב שהאמת היא שלא קל לתת פתרון מהיר לבעיה שהשוק יצר אותה במשך השנים האחרונות.

דן מרידור: אני חושב שהממשלה הזאת זיהתה את הבעיה בזמן והיא עוסקת בכך.

דן מרידור: ראש הממשלה, כמו שחבר הכנסת אריאל בישר לנו, מחר או מחרתיים יציג תוכנית או דברים מסודרים בעניין זה.

דן מרידור: לא את כל מה שהוא עומד לומר אני יודע, וגם מה שאני יודע – אני לא רוצה להקדים אותו.

דן מרידור: אני חושב שלא יהיה פתרון קסם של רגע אחד, אבל סדרה של צעדים שתאפשר יותר גמישות בשוק, תאפשר שוק יותר פתוח ועובד ותאפשר עזרה במקומות שראוי לעזור, יכולה בצד המיסוי ובצד הריאלי להביא לכך שהבעיה תלך ותרד.

דן מרידור: אני שמחתי לשמוע היום שכ-45,000 או 50,000 התחלות בנייה היו השנה לעומת כ-30,000 בשנה שעברה.

דן מרידור: זה גידול עצום.

דן מרידור: שמעתי היום מאחד מחברי, השר , שמחירי הקרקע במכרזי מינהל מקרקעי ישראל ירדו בזמן האחרון, פעם ראשונה מזה זמן.

דן מרידור: כנראה יש אותות ראשונים של התמתנות בעליית המחירים.

דן מרידור: במחירי הדיור יש בעיה ידועה.

דן מרידור: להבדיל מייצור של ארטיק או קרטיב, דירה לוקח שנתיים או שלוש שנים מתחילת התכנון ועד סוף הבנייה, במקרה הטוב.

דן מרידור: לכן מרגע שמזהים את הצורך, בינתיים עולים המחירים, עד שתקבל תשובה בשוק הדיור, עם מפתח ביד, יעברו שנתיים, שלוש שנים.

דן מרידור: בינתיים נוצר גל סינוסואידה כזה, עלייה וירידה.

דן מרידור: ואנחנו בתוך הגל הזה, ולא צריך להיכנס פה להיסטריה, צריך לפתור את זה באמת וברצינות, ואני מקווה שהממשלה תעשה כך בדרך הנכונה.

דן מרידור: בשביל להביא לכך שאנשים שלא יכולים לגור בלב מנהטן, או בלב לונדון, או בלב פריס, ולכן הולכים לגור בקווינס או בברוקלין או הולכים לגור בפרברים אבל מגיעים מהר העירה, חצי שעה או שעה נסיעה, צריך להמשיך לשפר את מערכת הכבישים, הדרכים, הרכבות.

דן מרידור: נעשה לא מעט.

דן מרידור: התחיל בזה, זיכרונו לברכה, יצחק רבין, כשהיה ראש הממשלה בשנות ה-90, אחר כך היתה ירידה מסוימת.

דן מרידור: יש עלייה לא מעטה בהשקעה בדרכים, ברכבות.

דן מרידור: תראו את כביש 6, תראו כבישים בצפון.

דן מרידור: יש שינוי, עדיין לא מספיק.

דן מרידור: היתה עלייה עצומה ומבורכת, האוכלוסייה גדלה, ולכן צריך להמשיך לבנות את הדרכים כדי שגם מי שגר לא בלב העיר, ולא כל אחד יכול לגור שם, יוכל להגיע במהירות לעבודה או למרכזי התרבות של הערים.

דן מרידור: זאת תוכנית שאין לה פתרון קסם מיידי, זאת תוכנית שתביא תוצאות בטווח יותר ארוך.

דן מרידור: כמו שחשבו שהממשלה הזאת לא תצליח לטפל באבטלה, כך איימו עלינו אנשים בכוונה טובה, שהכול יתמוטט, ואנחנו ירדנו באבטלה והצמיחה גדלה.

דן מרידור: יש לנו 4% ומשהו צמיחה ו-5.7% אבטלה, לא היה דבר כזה שנים בישראל, ואנשים עובדים, ברוך השם, והמשק נראה טוב.

דן מרידור: גם זה לא מובטח, אגב, גם זה יכול להשתנות, אנחנו עוד מושפעים מהעולם.

דן מרידור: זה לא היה קל, אנחנו שם.

דן מרידור: אני חושב שגם פה מדיניות ארוכת טווח תביא תוצאות, ובינתיים צריך לפעול בתבונה ולא בהיסטריה.

דן מרידור: אני חושב שהממשלה נוהגת נכון, ואני מודה לחבר הכנסת אריאל על הצגת דבריו, זה תפקידו, ותפקידנו להשיב.

דן מרידור: אני מבקש להסיר את ההצעה מסדר-היום.

דן מרידור: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לסגן ראש הממשלה, השר דן מרידור.

מגלי והבה: הודעה לסגן מזכיר הכנסת, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הספורט (תיקון מס' 7), התשע"א–2011, שהחזירה ועדת החינוך, התרבות והספורט.

נאזם בדר: תודה.

מגלי והבה: תודה לסגן המזכיר.

מגלי והבה: 1.

מגלי והבה: כישלון ממשלת נתניהו בתחום הכלכלי גורם לעליות מחירים בכל ענפי המשק;

מגלי והבה: 3.

מגלי והבה: מצוקת הדיור הארצית כולל במגזר הערבי;

מגלי והבה: ראשון המתדיינים מקדימה – חברת הכנסת רונית תירוש.

מגלי והבה: ואחריה – חבר הכנסת .

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, הצעת האי-אמון של קדימה מדברת על התחום הכלכלי: כישלון הממשלה בתחום הכלכלי שגורם לעליות מחירים בכל ענפי המשק.

רונית תירוש: תראו, אני ישבתי והקשבתי לכמה שרים שעלו כאן וענו, החל מסגן השר במשרד האוצר, השר במשרד האוצר, איציק כהן.

רונית תירוש: אני חייבת לומר לכם, הממשלה הזאת פשוט מנותקת.

רונית תירוש: הוא הזכיר את הנושא של נתינת פטור למשרדים על מס שבח.

רונית תירוש: רבותי, הוא לא יודע?

רונית תירוש: אתמול ישבנו, ועדת הכספים, בכפר-המכבייה והוחלט שאנחנו לא ממשיכים עם החוק הזה.

רונית תירוש: כל הדיונים שנקבעו השבוע נמחקו מסדר-היום, אבל עושה רושם שמשרד האוצר אפילו לא מודע לכך.

רונית תירוש: אומר השר כחלון, ואני מאוד מאוד מעריכה אותו – הוא מזכיר את ההישגים של הממשלה, הוא מדבר על ירידה באבטלה, שהוצהר עליה היום, הוא דיבר – הוא לא דיבר אבל הוא כיוון להישגים שלנו ב-OECD.

רונית תירוש: רבותי, אני אומרת לכם, אנחנו לא מדינה, לא צריכים להיות מדינה שמעניינות אותה הסטטיסטיקות; צריכה להיות פה מדינה שמעניינים אותה האנשים, מה קורה לאנשים, האם הם מסוגלים לגמור את החודש בכבוד, או שבאופן מובנה יש אצלם פער בין רמת השכר שהם מקבלים לבין רמת יוקר המחיה.

רונית תירוש: ואני אומרת לכם, בכינוס האחרון שעשיתי הובהר מעל לכל ספק, על-פי נתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, על-פי נתוני הממ"מ – מרכז המחקר של הכנסת – יש פער מובנה, ואם אתה לא הולך לבנק לבקש הלוואה אין לך סיכוי לגמור את החודש.

רונית תירוש: ואני לא מדברת על העניים.

רונית תירוש: חוכמה קטנה, שהכניסו יותר אנשים למעגל העבודה ויש פחות אבטלה, אבל באיזה שכר הכניסו אותם?

רונית תירוש: בשכר מינימום.

רונית תירוש: הגדילו את המעגל של העוני במדינת ישראל, הורידו את מעמד הביניים גם למעמד של עוני.

רונית תירוש: רבותי, אני רוצה לתת לכם נתון מדהים: 60% מהמשתכרים בישראל משתכרים עד 7,000 שקל.

רונית תירוש: סך ההכנסות הכולל של כל 60% האנשים הללו במדינה מגיע ל-22% בהכנסה של כל המדינה, בעוגת ההכנסה.

רונית תירוש: אותם 22% בעוגת ההכנסה הם בדיוק משכורותיהם של – אני לא אגיד אפילו העשירון העליון – החמישון העליון, אפילו פחות.

רונית תירוש: 2.7% מהמשתכרים במשק מעל 35,000 שקלים מרוויחים 22% בעוגה הכללית של ההכנסות.

רונית תירוש: זאת אומרת, יש לנו פה כמעט 3% שחוגגים, ו-60% שנמנע מהם לחגוג.

רונית תירוש: כך נמחק מעמד הביניים במדינת ישראל.

רונית תירוש: זה נתון מדהים, זה נתון שצריך לטפל בו.

רונית תירוש: אני אומרת לשר מרידור – הוא אמר כאן:

רונית תירוש: לא כולם צריכים לגור במנהטן.

רונית תירוש: אילו הייתם דואגים קודם כול לפריפריה, לתשתיות בפריפריה, לתחבורה, לחינוך, למקומות עבודה, הייתי אומרת – בצדק, תשלחו אותם לפריפריה.

רונית תירוש: אבל מי ירצה לגור בפריפריה?

רונית תירוש: באים ראשי ערים ועיירות פיתוח ובוכים בוועדת הכספים, ואומרים שהורידו להם ממענקי האיזון, שאין להם יכולת לפתוח את הספרייה הציבורית, שאין להם יכולת לפתוח את המתנ"ס.

רונית תירוש: אז מי ירצה ללכת לפריפריה?

רונית תירוש: אז – זה מס שפתיים, מה שאתם אומרים.

רונית תירוש: רבותי, הממשלה הזאת פשוט אטומה רגשית, ואטומה חברתית, ואני אומרת, דרוש לנו ראש ממשלה, אומרים היום – חברתי; הייתי אומרת – כחלוני.

רונית תירוש: עם רגישות כזאת אני בטוחה שכל הבעיות שלנו תוכלנה להיפתר.

רונית תירוש: אני לא רוצה לתת פה את כל עשרים הזיגזוגים של הממשלה הזאת ושל העומד בראשה.

רונית תירוש: כשאני אומרת הממשלה, זה גם שרים בממשלה.

רונית תירוש: אחת לחודש וחצי מזגזגים פה בקבלת החלטות.

רונית תירוש: אני לא אפרט שוב את הפער בין השכר הממוצע ליוקר המחיה.

רונית תירוש: אני לא אפרט את העובדה שהשכר הוקפא בעשור האחרון.

רונית תירוש: המדינה, יש בה צמיחה של 30%, ואף אחד לא נהנה ממנה חוץ מבעלי ההון, כי הממוצע במשק לא נהנה, משום שהשכר שלו הוקפא, לא היתה עלייה בשכר.

רונית תירוש: לא אפרט על עליית המסים העקיפים, מס הבלו על הדלק, על תוספת של 23% בבנזין, 33% בגז.

רונית תירוש: אני לא אדבר על מחירי החשמל – תראו איזה אטימות.

רונית תירוש: חברי ש"ס, אתם המפלגה לכאורה החברתית, השבוע אנחנו נתבשר על עליית מחירי החשמל.

אברהם מיכאלי: לא לכאורה, אנחנו באמת.

רונית תירוש: באמת.

רונית תירוש: עליית מחירי החשמל.

רונית תירוש: רבותי, מישהו פה – בעל-הבית השתגע.

רונית תירוש: השתגע.

רונית תירוש: בימים האלה מעלים מסים?

רונית תירוש: אפילו אם מוצדק להעלות מסים, כי מחירי הדלק והגז והנפט ומה לא, עלו בעולם – רבותי, תספגו.

רונית תירוש: למדינה הזאת יש יתרות במשרד האוצר, תספגו עליות מחירים, זה לא הזמן להעלות מחירים.

רונית תירוש: והעובדה שמעלים מחירים, והעובדה שמחיר החשמל יעלה, סימן שיש לנו פה אטימות ממשלתית.

רונית תירוש: ואני אזכיר, ממש בשורה, את הרופאים, שהזניחו אותם, ש-100 ימים ויותר לוקחים אותם ומתעללים בחולים, מתעללים במרפאות חוץ, אין קבלת חולים, אין קבלת קהל, את אף אחד זה לא מעניין.

רונית תירוש: אני אתן רק דוגמה אחת, ברשותך.

רונית תירוש: יש לי כאן מכרז שהוציא משרד השיכון בשיתוף מינהל מקרקעי ישראל.

רונית תירוש: אומרים: אושרו מכרזים לבניית 1,000 דירות להשכרה בראש-העין ובבאר-שבע.

רונית תירוש: פנה אלי יזם מארצות-הברית והוא אומר: יש לי ניסיון בבניית דירות להשכרה.

רונית תירוש: תקשיבו, זה סיפור אמיתי.

רונית תירוש: הוא אומר לי: אני רוצה לדבר עם מי שכותב את המכרז, כי יש פה כמה דברים שהוא צריך לדעת עליהם.

רונית תירוש: פניתי למשרד השיכון, אמרו לי: על מה את מדברת; עוד אין מכרז, עוד לא קמה ועדה שתקבע את המכרז.

רונית תירוש: אז למה מפרסמים בעיתונים?

רונית תירוש: למה משקרים לנו?

רונית תירוש: למה עובדים עלינו בעיניים?

רונית תירוש: הסטודנטים אומרים: אל תמרחו אותנו; אני אומרת לכם, מורחים אותנו, את כולנו.

רונית תירוש: ולסיום אני אומרת, אם מפרסמים בעיתון מודעה, אני הייתי מציעה לפרסם אותה במודעת "דרושים": דרוש לנו מנהיג מהימן, אמין, בעל יכולת ראייה אסטרטגית, בעל חזון, אדם שמסוגל לקבל החלטות בלי לזגזג.

רונית תירוש: דרוש מנהיג למדינת ישראל.

מגלי והבה: תודה לחברת הכנסת רונית תירוש.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת .

מגלי והבה: הוא הספיק להגיע לכאן; בבקשה, אדוני.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, האמת היא שאנחנו בבעיה.

דוד רותם: המחירים עולים, יכול להיות שהמדד לא עולה, השר מרידור – –

דן מרידור: עולה, עולה.

דוד רותם: – – אבל בוא נאמר ככה, מי שרוצה לרכוש דירה ומשווה את המחיר למה שהיה לפני שלוש שנים – רואה כמה זה עלה.

דן מרידור: עלה מאוד.

דוד רותם: מי שקנה "קוטג'" לפני שנה – – –

מגלי והבה: הוא היה שר האוצר.

דוד רותם: הוא היה שר האוצר לפני הרבה שנים.

מגלי והבה: הוא היה שר אוצר טוב.

דן מרידור: אז הדירות היו בזול.

רונית תירוש: הוא התפטר בגלל האלכסון.

רונית תירוש: על דברים יותר גרועים לא מתפטרים.

דוד רותם: רבותי היקרים, קודם כול, הוא התפטר, למה אתם מזכירים את זה כל הזמן?

דוד רותם: גמרנו, התפטר, הוא כבר לא השר.

דן מרידור: זה לכבוד גדול.

דוד רותם: אבל אני רוצה לומר לך משהו, השר מרידור.

דוד רותם: עמדת כאן והתחלת להסביר למה אנשים מתיישבים בכל מיני מקומות, כדי לשלוט.

דוד רותם: לך לשיטתך; האם גוש-עציון הוא אותו אזור שיצורף למדינת ישראל?

דן מרידור: הלוואי.

דוד רותם: מה זה הלוואי?

דן מרידור: אני בעד.

דוד רותם: אתה בעד.

דוד רותם: למה אי-אפשר לבנות בגוש-עציון?

דוד רותם: אני אספר לך על עיר בגוש-עציון שנקראת אפרת – –

רונית תירוש: כי זיגזגו.

דוד רותם: – – יש לי הכבוד להתגורר שם.

דוד רותם: זה רבע שעה נסיעה מהכנסת.

דוד רותם: יש שם תוכניות מאושרות ל-1,000 יחידות דיור.

דוד רותם: אפשר לבנות אותן, זה רק תלוי בחתימה של זה שיושב לידך.

דוד רותם: אבל הוא לא חותם.

דן מרידור: בן-גוריון היה אומר – – –

מיכאל בן-ארי: זה תלוי בממשלה שאתה חבר בקואליציה שלה.

דוד רותם: תודה לך, חבר הכנסת בן-ארי.

מיכאל בן-ארי: אתה חבר בקואליציה של ההקפאה.

דוד רותם: אני חבר בקואליציה, וזה נכון, אבל אני עכשיו מדבר עם השר מרידור, שמייצג אותי בממשלה, ואני תומך בממשלה הזאת, לכן אני קצת נותן לו מוסר.

דוד רותם: מותר לי.

דוד רותם: אתם יודעים, אני כל הזמן מנסה להבין מה רוצים בעצם באופוזיציה.

דוד רותם: זה נכון, המחירים עולים, אין יחידות דיור, הציבור במצוקה, וצריך לפתור את הבעיה.

דוד רותם: ואני מודיע לכם, לא ה"סופר-טנקר" ולא הטנק-סופר יפתרו את הבעיה הזאת.

דוד רותם: אבל אני רוצה לשאול אתכם שאלה – אנחנו נפיל היום את הממשלה.

דוד רותם: נפיל את הממשלה.

דוד רותם: הצעת האי-אמון שלכם תקבל רוב של 69 חברי כנסת.

דוד רותם: ואז מה קורה?

דוד רותם: אנחנו הולכים לבחירות, הכול יהיה קפוא חצי שנה, ואז ייקח לכם זמן ואתם תקימו ממשלה.

עפו אגבאריה: גם ככה זה קפוא.

רונית תירוש: אני אעשה הסכם: לא נפיל את הממשלה, אבל תעשו.

רונית תירוש: תעשו.

דוד רותם: רגע, סליחה, אני אומר לכם שאנחנו דנים בהצעת אי-אמון – אתם מבקשים להפיל את הממשלה.

דוד רותם: אני שמעתי שאתם מחפשים ב"דרושים" – מחפשים מנהיג למדינה.

רונית תירוש: נכון.

רונית תירוש: אין לנו אמון בדרכה של הממשלה, ואתה מסכים אתי.

דוד רותם: יש לך הצעות למנהיג הזה?

רונית תירוש: בוודאי.

דוד רותם: כי אני מסתכל פה ואני קורא את השמות, תאמיני לי, אף אחד מהם לא מוכשר יותר.

דוד רותם: אף אחד מהם לא מתאים יותר.

רונית תירוש: תן לנו לנסות, נראה לך.

דוד רותם: לתת לכם לנסות?

רונית תירוש: תנסה אותנו.

דוד רותם: חברת הכנסת רונית תירוש, מדינת ישראל היא דבר הרבה יותר מדי חשוב והרבה יותר מדי יקר מכדי שאני אעשה עליה ניסיונות ואתן לכם לנהל אותה.

דוד רותם: זו הבעיה.

רונית תירוש: אנחנו עשויים להפתיע.

דוד רותם: אתם עשויים להפתיע, בינתיים עוד לא הפתעתם – –

רונית תירוש: יותר מההפתעה של ראש הממשלה.

דוד רותם: – – עוד לא הפתעתם בכלום.

מגלי והבה: תודה, חבר הכנסת רותם.

מגלי והבה: סיכום.

דוד רותם: המחסור בדירות לא נוצר בשנתיים האחרונות.

רונית תירוש: דיור ציבורי, רוני בר-און אישר, מה קרה עם זה?

רונית תירוש: בנימין נתניהו דחה את זה בחוק ההסדרים.

דוד רותם: רבותי היקרים, המדינה היא לא דבר – – –

רונית תירוש: החוק של רן כהן.

דוד רותם: – – – הדברים הם דברים רציניים, וצריך לפתור אותם ברצינות.

רונית תירוש: נכון.

מגלי והבה: תודה.

דוד רותם: זה עניין של זמן – –

רונית תירוש: אין זמן.

דוד רותם: – – תנו לראש הממשלה, תנו לשר השיכון, תנו לשר האוצר, הם יפתרו את הבעיה הזאת במהלך הזמן.

מיכאל בן-ארי: מה עם ההקפאה – – –

דוד רותם: תודה רבה לך, חבר הכנסת בן-ארי.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת .

רונית תירוש: כשדירה באפרת עולה 2 מיליון ו-300,000 – –

דוד רותם: כי לא נותנים – – –

רונית תירוש: – – נו, לאן הגענו?

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים בסדר של המתדיינים באי-אמון.

מגלי והבה: חבר הכנסת זאב – כמובן הרב נסים זאב, אבל זאב נשאר זאב.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש ססמה של חב"ד שאומרת: We need mashiach now,We need mashiach now .

עפו אגבאריה: – – –

נסים זאב: זה אחר כך.

נסים זאב: קמו ארגונים למיניהם – We need an apartment now.

נסים זאב: רוצים הפגנה, רוצים עכשיו בית, ולכולם, ברוך השם, יש בתים עכשיו; כל אחד לקח את האוהל שלו ועשה לעצמו בית.

נסים זאב: גם יעקב אבינו נטה אוהל – – –

רונית תירוש: מי אמר שש"ס לא מלמדים ליבה?

נסים זאב: רק דקה.

נסים זאב: רק דקה.

רונית תירוש: לא לא, הנה אנגלית.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שהיום הייתי בוועדת הווד"לים – וד"לים, נקרא – –

גאלב מג'אדלה: – – –

רונית תירוש: כמו נדל.

נסים זאב: – – וראיתי איזו תחרות פרועה באופוזיציה.

נסים זאב: אני רוצה להזכיר לכם: כשהייתי צעיר הייתי יוצא לפעמים לקנות פלאפל, ובחנות הפלאפל היה כתוב: "מלך הפלאפל".

נסים זאב: שאלתי: מה זה מלך הפלאפל?

נסים זאב: מי שמוכר פלאפל הוא גם מלך?

נסים זאב: אמרו לי: לא, הפלאפל שלו הכי טעים.

נסים זאב: הסתובבתי לרחוב השני, אני רואה עוד פעם "מלך הפלאפל" – –

זאב בילסקי: מלך המלכים.

נסים זאב: – – לא "מלך פלאפל", "מלך הפלאפל".

נסים זאב: שאלתי: איך יכול להיות כל כך הרבה?

נסים זאב: הלוא אין שני מלכים בכתר אחד.

דן מרידור: מלך מלכי המלכים.

נסים זאב: אמרו לי שכל אחד מחליט לעצמו שהוא המלך של הפלאפל.

נסים זאב: אני אומר לכם, זה מה שקורה באופוזיציה.

נסים זאב: מי שיוביל עכשיו, הוא יהיה מלך של הדיור הציבורי.

נסים זאב: הוא המוביל, הוא הלוחם, הוא המנהיג.

נסים זאב: תפסיקו עם אחיזת העיניים הזאת, הלוא זה הכול בלוף, אנחנו יודעים את האמת.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אתה יודע מתי התחילה המצוקה?

נסים זאב: אני אומר לך: כאשר רן כהן הביא את הצעת החוק של הדיור הציבורי, מדינת ישראל החליטה באותה שנה – –

רונית תירוש: – – –

נסים זאב: – – שהיא מוכרת באפס כסף את הדירות.

רונית תירוש: 10%.

נסים זאב: 10%.

נסים זאב: מה, מדינה עשירה כמו מדינת ישראל, למה לא? רק בירושלים, אדוני היושב-ראש, מכרו יותר מ-3,000 דירות.

נסים זאב: הלוא פעם היה היצע; משפחה שהיתה באמת בקריטריונים, בנהלים של משרד השיכון, אז – משפחה היתה ברוכת ילדים, משלושה חדרים היו מעבירים אותה לארבעה חדרים, כי היה במלאי.

נסים זאב: היום אין כלום במלאי – –

מיכאל בן-ארי: מי הקפיא – – –

נסים זאב: – – חיסלו את המלאי.

מיכאל בן-ארי: מי הקפיא – – –

נסים זאב: זה בממשלת אולמרט, זה ממשלת קדימה.

נסים זאב: אני אומר לך, אם תסתכל – – –

רונית תירוש: אתה לא יכול להביא דברים – – –

מיכאל בן-ארי: מי הקפיא – – –

נסים זאב: לא, אני אומר – אני אומר שרוב הדירות נמכרו באותה תקופה.

רונית תירוש: אה, נמכרו.

מיכאל בן-ארי: חבר הכנסת – – –

נסים זאב: רוב הדירות נמכרו באותה תקופה.

מיכאל בן-ארי: מי הקפיא – – –

נסים זאב: אז על מי אתם מלינים היום?

רונית תירוש: נתניהו.

נסים זאב: מה, בשנתיים האחרונות פתאום בעיית הדיור צצה?

נסים זאב: והכול שמים בראשו של ראש הממשלה?

נסים זאב: – –

רוברט טיבייב: אבל זה עובד.

נסים זאב: – – מצאתם פראייר?

נסים זאב: אני רוצה לשאול אתכם.

נסים זאב: לא.

רונית תירוש: מחפשים מנהיג.

נסים זאב: מחפשים מנהיג, והמנהיג התחיל את העבודה.

נסים זאב: הממשלה הזאת עשתה מה שאף ממשלה לא עשתה, אל תהיו צבועים.

רוברט טיבייב: מצדיע – – –

נסים זאב: אבל אתם רוצים את הכול, We need mashiach now.

נסים זאב: את המשיח – את הגאולה – הם רוצים עוד היום.

נסים זאב: הם רוצים שכל מפגין, תהיה לו מחר בבוקר דירה.

מגלי והבה: תודה.

מיכאל בן-ארי: אבל אתם הקפאתם את הבנייה – – –

נסים זאב: אנחנו לא הקפאנו.

מיכאל בן-ארי: אתם הקפאתם – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: זה המפד"ל, זה המפד"ל.

נסים זאב: אנחנו לא הקפאנו.

נסים זאב: אנחנו היינו נגד הקפאה.

מיכאל בן-ארי: – – –

נסים זאב: אני רוצה להזכיר לך, אנחנו לא היינו בממשלה הזאת – –

מגלי והבה: תודה, חבר הכנסת בן-ארי.

נסים זאב: – – ואנחנו היינו נגד ההקפאה הזאת, אז אל תיתן לי עכשיו – – –

מיכאל בן-ארי: – – –

נסים זאב: אתה לא זוכר היסטוריה של ארבע-חמש שנים, מה אני אגיד לך.

מגלי והבה: חבר הכנסת בן-ארי, הוא סיים את הזמן שלו, ואתה עוזר לו.

נסים זאב: לא, הזמן שלי אף פעם לא מסתיים, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: אולי סיימתי לדבר, אבל לא את הזמן שלי.

נסים זאב: ברוך השם, אני עוד צעיר.

מגלי והבה: אני מדבר על הזמן שלך כאן, סיימת אותו, ואני מודה לך.

נסים זאב: אני רק מציע – אני ממש מסיים במשפט אחד.

מגלי והבה: לפני שתסיים, אתה אמרת, למען כבודם – – –

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, תן לו מזמני דקה.

מגלי והבה: סליחה, רק רגע.

מגלי והבה: חבר הכנסת, אני מעיר לו משהו חשוב.

גאלב מג'אדלה: הוא מדבר דברים – – – תן לו מזמני דקה.

מגלי והבה: למען כבודם של השובתים.

מגלי והבה: אמרת: כל אלה שיש להם אוהלים, יש להם דירות, אז אני מבקש שתתקן את זה.

מגלי והבה: לא כל מי – – –

נסים זאב: לא, לא אמרתי משפט כזה.

מגלי והבה: זה מה שאני רשמתי, מלה במלה.

נסים זאב: לא לא, אני אמרתי מי שיש לו – יש לו דירה?

נסים זאב: לא.

נסים זאב: אמרתי: מצפים.

נסים זאב: לא, אדוני היושב-ראש.

מגלי והבה: אוקיי, אז תבהיר את זה.

מגלי והבה: אני נותן לך את הזמן.

נסים זאב: מצפים שכל מי שיש לו היום אוהל, תהיה לו דירה.

מגלי והבה: אה, אתה רוצה שכל אלה שיש – – –

נסים זאב: אני בעד שיהיו להם דירות, אבל כולנו יודעים – – –

מגלי והבה: בסדר, הבהרת את זה.

נסים זאב: אני מבהיר את זה, מה פתאום.

נסים זאב: אין מצב, אחרי שהמדינה מוכרת את כל הנכסים שהיו לה, מדובר באלפים רבים, אדוני היושב-ראש, ומחר בבוקר – – –

מגלי והבה: תסכם.

נסים זאב: מדברים היום על דיור שיהיה – איך אומרים – זמין.

נסים זאב: אני אומר לכם, כדי להביא לדיור זמין, זה לא רק בשכירויות.

נסים זאב: צריכים קודם כול להפשיר קרקעות באופן רציני, להוריד את המע"מ, ואני אומר לכם – יש תוכניות, שהממשלה הזאת עומדת להביא בימים הקרובים.

נסים זאב: תנו להם את הזמן.

נסים זאב: מה טבעת החנק הזאת?

מגלי והבה: תודה.

נסים זאב: מה זה יקדם?

נסים זאב: מחר בבוקר אנחנו נראה עוד דירות?

נסים זאב: אנחנו לא נראה.

נסים זאב: ואני רוצה לומר לך, מיכאל בן-ארי, תדע לך שאחד המחדלים הגדולים של המחסור בדיור היה במשך השנים שמדינת ישראל היתה יכולה לבנות ממעלה-אדומים עד יריחו לפחות 100,000 יחידות דיור, והיא לא עשתה את זה, בתקופת הליכוד, וזה המחדל של כל ממשלות ישראל.

מגלי והבה: תודה רבה.

נסים זאב: אז לא היה כל העולם נגדנו.

נסים זאב: אז מה, היום מטיחים את כל האשמה על ראש ממשלה שמנסה לעשות – –

מיכאל בן-ארי: – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת זאב, תודה.

נסים זאב: – – את הכול כדי לקדם את הפרויקטים?

נסים זאב: ובנושא של הווד"לים, אדוני היושב-ראש – –

מגלי והבה: לא, בנושא שלנו.

נסים זאב: – – לא יכול להיות שתהיה פה צביעות – שיצאו נגד החוק ויצאו נגד קיצור ההליכים התכנוניים.

מגלי והבה: חבר הכנסת נסים זאב, נתתי לך את הזמן שלך.

נסים זאב: תודה, אדוני.

נסים זאב: תודה וסליחה.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

מגלי והבה: אחריו – יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת משה גפני.

מגלי והבה: בבקשה.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, מכובדי עמיתי חברי הכנסת – – –

קריאה: נסים – – –

גאלב מג'אדלה: אתה לא נותן לי את ההקשבה שנתתי לך.

נסים זאב: אני מקשיב, כולי אוזן.

גאלב מג'אדלה: ואפילו יותר מזה, נתתי לך דקה מזמני, ואתה את כל זה לא מעריך, ונוסף על כל זה, אנחנו במחנה שמתחת לקו העוני, בהבדל אחד – אני מנסה להוציא את הציבור שלי מתחת לקו העוני, אתם מנציחים אותו כדי שיישארו מתחת לקו העוני.

גאלב מג'אדלה: זה ההבדל היחידי.

נסים זאב: – – – אומרים בערבית.

גאלב מג'אדלה: עכשיו – אתה מגן על ראש הממשלה.

גאלב מג'אדלה: תגיד לי אתה, אתה לא מרגיש סתירה פנימית בינך לבין עצמך ומצפונך?

גאלב מג'אדלה: ראש הממשלה שהקפיא את הרפורמה ברישוי, והיה יכול לאפשר פתרון – עשרות אלפי דירות, ואחר כך נבוא לתוכנית שלו – הרפורמה בבנייה, שהוא רוצה להעשיר את העשירים דרך זה שהוא מטפל בעניים ובמצוקת הדיור.

גאלב מג'אדלה: אבל סדר-היום שלו הפוך: קודם כול להעשיר את המחנה שלו, הקבלנים הגדולים, ודרך זה פותרים חלק מהבעיה של הדיור, ואתה עוד מגן עליו.

גאלב מג'אדלה: זה שאתה מגן על ראש הממשלה בגלל הקואליציה – בסדר, אבל לא עד כדי חירוף נפש.

גאלב מג'אדלה: עוד מעט היית מתעלף, חס וחלילה.

גאלב מג'אדלה: היינו זקוקים ליותר מרופא, חס וחלילה.

גאלב מג'אדלה: עכשיו, חברך מתלונן על הקפאת הבנייה.

גאלב מג'אדלה: אין בנייה, הבנייה מוקפאת בכל התחומים, מעבר ל"קו הירוק", בתוך "הקו הירוק", אצל היהודים, אצל החרדים, אצל הערבים, בגליל, בנגב, אצל כולם מוקפאת.

גאלב מג'אדלה: זו ממשלה שמדברת – זה "סופר סטאר" של דברנים.

גאלב מג'אדלה: ראית איך מחאו לו כפיים בקונגרס?

גאלב מג'אדלה: עכשיו מה אתה אומר לאלה שבאוהלים, שגם כן יצטרפו למחיאות כפיים?

גאלב מג'אדלה: אלה לא ילדים שלכם?

גאלב מג'אדלה: אלה לא הילדים שנלחמו כדי לבנות חברה ישראלית שראוי לחיות בה, מיטב בניכם?

גאלב מג'אדלה: מה תגידו עליהם עכשיו – פרזיטים?

גאלב מג'אדלה: לא ראויים?

גאלב מג'אדלה: אנשים לא רציניים?

גאלב מג'אדלה: לא יודעים מה הם רוצים?

גאלב מג'אדלה: מיטב הדור הצעיר, לך תתחכך אתם, תראה אותם, תדבר אתם – תענוג לשמוע אותם, והם לא מפלגתי.

נסים זאב: תענוג גם לשמוע אותך.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

נסים זאב: אני ממש נהנה.

גאלב מג'אדלה: לא היה לי ספק בזה לרגע אחד.

נסים זאב: כל מה שאתה אומר, תראה איזה נחת רוח אתה עושה.

מגלי והבה: חבר הכנסת זאב, הסכמנו – – –

גאלב מג'אדלה: תראה איזה כפיות טובה.

גאלב מג'אדלה: נתתי לך מזמני דקה, אתה עוד מפריע לי.

גאלב מג'אדלה: איזה חינוך קיבלת?

גאלב מג'אדלה: תמיד הייתי גאה בש"ס, אמרתי, ש"ס לכול א-נאס מימי דרעי עד היום, מה קרה לך?

גאלב מג'אדלה: אתה מוציא דיבה של השם הזה.

קריאה: – – – נאס לכול א-נאס – – –

מגלי והבה: אתה יכול לתרגם את זה, חבר הכנסת נסים זאב?

נסים זאב: לא, אין צורך.

גאלב מג'אדלה: אנחנו צריכים היום להתאחד סביב – – –

נסים זאב: – – – לדבר את השפה הערבית.

גאלב מג'אדלה: עוד פעם?

גאלב מג'אדלה: זה שפה שנייה על אפך ועל חמתך.

נסים זאב: חמותי, תשאיר אותה בצד.

גאלב מג'אדלה: חמתך, אני יודע שאתה רוצה שאני אתקוף אותה, אני לא אתקוף אותה, אני אברך אותה.

גאלב מג'אדלה: אנחנו היום מתבקשים משמאל ומימין, חרדים ודתיים, ערבים ויהודים, לחזק את תנועת המחאה של האוהלים, ולומר להם יישר כוח.

גאלב מג'אדלה: טוב שהציבור מתחיל להתעורר ולגלות את הפרצוף האמיתי של הממשלה הזאת – ממשלת הדברנים והדיבורים, והשקרים והססמאות, במקום להתמודד עם הבעיות האמיתיות של החברה הישראלית של כולנו; כך הייתי רוצה לראות אותך.

גאלב מג'אדלה: תודה לאדוני היושב-ראש.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

נסים זאב: – – – של הממשלה.

מגלי והבה: מה אתה אומר?

נסים זאב: שהוא היה פטפטן שנה וחצי.

מגלי והבה: – – – הוא דיבר ונתן לך מחמאות, אז תכבד אותו.

מגלי והבה: חבר הכנסת משה גפני, יושב-ראש ועדת הכספים, בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מבקש לחרוג מנושא הדיון שבו אנחנו עוסקים.

משה גפני: אני רוצה לתאר בפני חברי הכנסת את הלימוד בישיבה.

משה גפני: בישיבה לומדים במשך כל השבוע, לומדים בחברותות.

משה גפני: יש כל יום שיעור לקבוצה מהתלמידים.

משה גפני: שיא הלימוד בישיבה, הרמה של ההתעלות הרוחנית והאינטלקטואלית, זה השיעור הכללי של ראש הישיבה.

משה גפני: מחכים לזה כל השבוע; אז מתאספים כל תלמידי הישיבה בהיכל הישיבה – ראש הישיבה מכין את השיעור שלו.

משה גפני: זה באמת הרמה וההתעלות הרוחנית והאינטלקטואלית, השיא של כל השבוע בישיבה.

משה גפני: כך היה ביום חמישי האחרון בישיבת "בית שמעיה" בבני-ברק.

משה גפני: התאספו כל 350 התלמידים בהיכל הישיבה שהיה מלא מפה לפה.

גאלב מג'אדלה: איזה ישיבה?

משה גפני: ישיבת "בית שמעיה", ישיבה של בחורים ספרדים מהאליטה אצלנו, מהאליטה של עולם התורה.

משה גפני: התאספו, האולם היה מלא מפה לפה, לא היה מקום לזוז, וראש הישיבה אומר את השיעור.

משה גפני: לפתע נכנסים שני בחורים עם כיפות סרוגות, ניגשים ואומרים: אנחנו באנו לביקורת, אנחנו מבקשים להפסיק את השיעור, אנחנו רוצים תעודות זהות של כל התלמידים.

משה גפני: היכל הישיבה מלא מפה לפה, ראש הישיבה אומר: אני ממשיך ללמד.

משה גפני: קשה לי להבהיר למי שלא למד בישיבה מה המשמעות של העניין.

משה גפני: רואה אחד מהם שלא נענים לבקשתו, מישהו אמר לו בחוץ: תחכה, עוד רבע שעה מסתיים השיעור, תעשה את הביקורת.

משה גפני: הוא עולה ליד ארון הקודש, בבימה, בהיכל הישיבה, דופק על השולחן להפסיק את השיעור.

משה גפני: זה הסיפור שהיה ביום חמישי.

מגלי והבה: אתה מדבר על מציאות שהיתה?

משה גפני: מציאות שהיתה ביום חמישי האחרון.

מגלי והבה: תאר בנפשך אם זה היה קורה במדינה אחרת?

משה גפני: תיכף נגיע למדינה אחרת.

משה גפני: אני רוצה לספר לכם על ספרות הילדים שאני עברתי.

משה גפני: אני אספר לכם על ספרות הילדים שעד היום אני בטראומה ממנה.

משה גפני: בספרות הילדים שאני קראתי, יושב ראש הישיבה ואומר שיעור בהיכל הישיבה והתלמידים יושבים סביבו והוא מלמד אותם.

משה גפני: נכנס קלגס רומאי ששלחה אותו ממשלת רומא – אני זוכר את הציור מספר הילדים שקראתי – עם החנית ביד, והוא אומר לראש הישיבה: תפסיק את השיעור – בשליחות ממשלת רומא – אם לא – אני לא יודע מה הוא אמר, אם לא אני אפסיק את התקציבים, או אם לא אני אקח אותך לבית-סוהר.

משה גפני: אז אמרתי לעצמי בתור ילד, אם חס וחלילה אני במהלך חיי – אני נולדתי בארץ, כמעט לא יצאתי לחו"ל.

משה גפני: אם חס וחלילה אני אתקל אי-פעם במישהו שמזכיר את הקלגס הרומאי הזה, אני אעמוד מולו בגופי.

משה גפני: אני לא אהיה שותף למי ששולח קלגסים להפסיק שיעור במדינת ישראל, שאני לא חושב שזה באירופה של לפני המלחמה באיזה מדינה אנטישמית.

משה גפני: אני לא זוכר מקרה כזה, שלא לדבר על כך שאנחנו נמצאים במדינה שוויונית.

משה גפני: בואו נעצום את העיניים ונחשוב – האם זה היה קורה באיזו אוניברסיטה אצל מרצה זוטר לעשרה סטודנטים?

משה גפני: האם בכלל השומר היה נותן למבקר הזה להיכנס?

משה גפני: האם זה היה יכול להיות בתקציב התרבות שהוא 750 מיליון שקל שנותנים ללהקת מחול שיש שם 15 רקדנים?

משה גפני: האם מישהו במדינת ישראל שלח ביקורת לראות אולי אין 15 רקדנים, אולי יש רק 14?

משה גפני: אולי יש שמונה?

משה גפני: האם הלכו לבדוק, לעשות ביקורת לאיזה תקציב שהמדינה נותנת?

משה גפני: האם הלכו לבדוק כמה יש שם?

משה גפני: יש רק גוף אחד שהמדינה – לא רוצה להגיד מה אני חושב עכשיו על המדינה הזאת – שהמדינה שולחת מבקרים להעמיד את התלמידים, תלמידי חכמים, ליד הקיר להוציא תעודת זהות ולא צילום של תעודת זהות.

יעקב כץ: הם עושים את זה גם בישיבות לכיפות סרוגות.

משה גפני: תעודת זהות מקורית.

יעקב כץ: אל תגיד כיפות סרוגות.

משה גפני: אתה אומר הלל ביום העצמאות, אני לא.

יעקב כץ: כי גם לנו הם עושים את זה.

משה גפני: – – – תגיד הלל ביום העצמאות על המדינה שלך ששולחים קלגסים.

משה גפני: קלגסים הם שולחים, המדינה שלך.

מגלי והבה: חבר הכנסת כץ.

יעקב כץ: – – – שר החינוך של הקואליציה שלך.

משה גפני: אל תפריע לי.

יעקב כץ: אתה מפריע לי.

משה גפני: אל תפריע לי.

יעקב כץ: הוא אמר שניים עם כיפות סרוגות.

מגלי והבה: לא, הוא אמר אלה שבאו לבדוק – – –

יעקב כץ: הם עושים את זה גם לישיבות הציוניות עם הכיפות הסרוגות – – – הוא בקואליציה ששולחת – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת כץ, הוא אמר אלה שבאו לבדוק אותו, לבדוק את הישיבה.

יעקב כץ: מה זה משנה – – – כיפות?

מגלי והבה: הוא מתאר מה שהיה, אז אתה רוצה לשנות את העובדות?

מגלי והבה: מה אתה רוצה ממנו?

יעקב כץ: הוא בקואליציה והוא בא בטענות אלינו.

מגלי והבה: אוקיי.

מגלי והבה: הבהרת את הכוונה.

יעקב כץ: – – –

מגלי והבה: תודה, תודה.

מגלי והבה: תנו לחבר הכנסת גפני לסיים.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, זה מפריע לי, אני פשוט לא יכול להתרכז.

מגלי והבה: אני אתן לך דקה.

מגלי והבה: לא יפריעו לך.

משה גפני: מה שאני אמרתי, אדוני היושב-ראש, תיארתי את תיאור המקרה.

משה גפני: ותיאור המקרה היה כמות שהוא היה ביום חמישי האחרון, זה מה שהיה.

משה גפני: שהולכים לישיבות ציוניות – יכול להיות, אני מניח שכן.

משה גפני: שהולכים לישיבות בציונות הדתית שלומדים שם תורה, יכול להיות שכן, אז אני מוחה גם על זה.

משה גפני: אתה לא עושה את זה.

יעקב כץ: טוב.

מיכאל בן-ארי: – – – תקציבים גם.

משה גפני: אתה לא עושה את זה.

יעקב כץ: אני לא מוחה.

משה גפני: זה רק כדי לפגוע בעולם התורה.

משה גפני: מחכים, אולי ימצאו מישהו שתעודת הזהות שלו זה רק צילום, כדי שיוכלו להגיד שהישיבה לא עומדת בביקורת.

משה גפני: אולם מלא, מלא מפה לפה, אתה רואה, חתיכת אינפנטיל שכמוך.

משה גפני: אתה רואה שכולם נמצאים.

משה גפני: מה זה, מדובר בשב"חים?

משה גפני: אתה יודע מה זה שיעור כללי בישיבה?

משה גפני: קיבלתי על עצמי כשהייתי ילד קטן, שאם ניתקל בקלגס רומאי כזה, לא נהיה שותף לו, לא אצביע אמון בממשלה.

יעקב כץ: אוה, זה מה שרציתי לשמוע.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת גפני.

מגלי והבה: חבר הכנסת כץ, תאמין לי שהוא יודע להסתדר.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: אני מזמין את חברת הכנסת עינת וילף.

מגלי והבה: חבר הכנסת בן-ארי, מה זה התופעה הזו שאתה מטייל ומפריע?

מגלי והבה: אתה אוהב שאני אוציא אותך, נכון?

מגלי והבה: יפה.

מגלי והבה: עכשיו אני אתייחס אליך כחבר כנסת.

עינת וילף: כבוד היושב-ראש, תודה רבה לך, השרה, חברי חברי הכנסת, טוב, ברור לכולם שאנחנו לא עוסקים בדיור, והמחאה, גם אם היא התחילה מהדיור, לא בכך היא באמת עוסקת ולא על כך הזעם והכעס.

עינת וילף: זו מחאה שקשורה במובן מסוים, ואולי לא נעים לדבר עליו, למה שנאמר כאן לפני.

עינת וילף: זו מחאה של אותו שליש שתמיד התבדחו – שיש שליש במדינת ישראל שמשלם מסים, שליש שעובד ושליש שמשרת בצבא, רק שבמדינת ישראל זה אותו שליש.

עינת וילף: ובמשך הרבה זמן השליש הזה קיבל על עצמו שזה תפקידו, והאמין שיש חוזה שאם נותנים אז גם מקבלים, ולכן המשיך לתת והמשיך לתרום, וגם ראה זהות בין העשייה שלו לבין המדינה.

עינת וילף: ולאט לאט הוא ראה שההסכם הזה נפרם – יש מי שנותנים, ויש מי שמקבלים, ואלה בכלל לא אותם אנשים.

עינת וילף: וכשכבר אין הכסות האידיאולוגית, שלפחות נותנת לך את התחושה שזה שאתה נותן ועושה יותר מכולם אז זה לפחות נותן לך את התחושה שזה מוצדק, כשהדבר הזה הולך ונפרם, אז בא הכעס ובא הזעם.

עינת וילף: בלי האנשים האלה, כולנו כאן אבודים.

עינת וילף: ולכן התשובה שצריכה להינתן היא לא רק בתחום הדיור.

עינת וילף: אנחנו מדברים כאן על שינוי מהותי בתפקידה של המדינה, ודווקא כאן אני חושבת שאם רוצים להיות הוגנים, הממשלה עשתה צעדים חשובים להחזיר למדינה כמה תפקידים, לקחת בחזרה את הנכסים של המדינה, בין שזה בגז, בין שזה להגן על חופים שהשתלטו עליהם, בין שזה במאבק שאני מקווה שיגיע עד הסוף הנדרש שלו, המאבק בריכוזיות, ואפילו בהכרה בצורך של המדינה לתת הרבה יותר כדי לאפשר דיור במחירים סבירים.

עינת וילף: אבל כל הדברים האלה נעשו כתגובה, כי מבינים שצריך לעשות משהו.

עינת וילף: אבל יכול להיות שהגיע הזמן – לא יכול להיות, אין לי ספק שהגיע הזמן – לקפוץ באופן מלא למים ולהגיד: למדינה יש תפקיד בתחומים מסוימים, והיא לא מוותרת עליהם.

עינת וילף: חינוך ציבורי, בצורה ברורה.

עינת וילף: הקץ ל"מוכר שאינו רשמי", חינוך פרטי במימון ציבורי.

עינת וילף: חינוך ציבורי, נקודה.

עינת וילף: בריאות ציבורית.

עינת וילף: חינוך ובריאות – אלה שני תחומים שדווקא מי שנותן אותם בצורה ציבורית, נותן מוצר טוב יותר, איכותי יותר לציבור.

עינת וילף: תחבורה ציבורית.

עינת וילף: אלה דברים שצריך להגיד אותם בריש גלי.

עינת וילף: ולהגיע לחברה שבמקום שזה שליש-שליש-שליש, זו חברה שבה כולם עובדים, כולם משלמים מסים וכולם משרתים את המדינה.

עינת וילף: זו הסולידריות האמיתית, נותנים ומקבלים.

עינת וילף: על זה המאבק, ולזה אנחנו צריכים לתת את המענה הפוליטי.

עינת וילף: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחברת הכנסת עינת וילף.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת יעקב כץ.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מצוקת הדיור, או כל צעדי המחאה שאנחנו רואים היום, של האוהלים – האמת, אני קורא היום, ואנחנו קוראים גם לכל הציבור הערבי להצטרף.

מסעוד גנאים: אבל גם צריך להזכיר משהו.

מסעוד גנאים: אנחנו, כנציגי ציבור זה, זעקנו את זעקת המצוקה הזו אצלנו בכפרים ובערים הערביים, אבל אני לא יודע למה – אולי אני יודע – הזעקה הזו לא חלחלה, וכאילו כאשר אנחנו זועקים שבערים ובכפרים הערביים יש מצוקה, ומצוקה אמיתית, והציבור הערבי צריך עשרות אלפים יחידות דיור, כאשר אנחנו אומרים שצריך להרחיב את שטחי השיפוט שם, צריך לאשר את תוכניות המיתאר, כאילו הזעקה הזו אינה זעקה אזרחית לגיטימית.

מסעוד גנאים: כאילו היא פוליטית או ביטחונית, או משהו כזה.

מסעוד גנאים: למרות זה אני קורא לכולם היום בציבור הערבי כן להצטרף.

מסעוד גנאים: למרות שיש כאלה שמבדילים בין אוהל לאוהל.

מסעוד גנאים: אחרי הריסת כל בית במגזר הערבי, יש שמה גם אוהל, אוהל מחאה.

מסעוד גנאים: אבל האוהל שמה – אני לא יודע, כאילו הוא לא לגיטימי או לא חוקי.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה קרא לשרי הממשלה לרדת מתחת לאלונקה כדי לשאת ולפתור את הבעיה.

מסעוד גנאים: אבל הוא לא יודע, אולי הוא יודע, שהאלונקה קשה מנשוא, כי שמה, על האלונקה, יש מדינה שלמה.

מסעוד גנאים: משום שהבעיה היא לא רק בעיית הדיור, וצריך לעשות את הלינק הזה, את היריעה הרחבה.

מסעוד גנאים: הבעיה לא רק הדיור, הדיור הוא סימפטום.

מסעוד גנאים: לפי דעתי זו קריסה של אידיאולוגיה, של השקפת עולם, שהיא לאט-לאט מזניחה את מדינת הרווחה, שהיא למען אזרחיה, והיא רק מחזקת את החזקים ואת אלה העשירים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, נאמר שביתי הוא מבצרי.

מסעוד גנאים: הכוונה שהבית הוא המקום הבטוח לאדם.

מסעוד גנאים: אבל המקום הזה מתערער היום בכל רחבי המדינה.

מסעוד גנאים: לכן כולם זעקו, ואני מאחל באמת שיהיו מאבק ומחאה חזקה שישנו את כל המצב הזה, כי סוף-סוף אני רואה בישראל שלפחות הולכים אחרינו, אנחנו הערבים.

מסעוד גנאים: בעולם הערבי היה מידאן אל-תחריר, כולם יצאו נגד המשטרים האלה, בגלל מצוקה פוליטית, כלכלית, חברתית.

מסעוד גנאים: סוף-סוף בישראל הולכים אחרינו, ואני מאחל להם הצלחה.

מסעוד גנאים: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

מגלי והבה: חבר הכנסת יעקב כץ, ואחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

מגלי והבה: בבקשה.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, מכובדתי השרה, חברי חברי הכנסת, אני כבר אמרתי כמה פעמים פה, מעל במה זו, שכל התרגילים והניסיונות, אדוני היושב-ראש, של ראש הממשלה לנסות לקצר הליכים בדרך לא מקצועית, לצערי הרב – –

רוברט טיבייב: אוי ואבוי.

רוברט טיבייב: מה אתה אומר, יעקב?

יעקב כץ: – – לא יביאו לפתרון של הבעיה של הדיור שאנחנו נתקלים בה היום ולהמשך עליית מחירי הדיור.

יעקב כץ: ואני רוצה לומר כך: שלושה אלמנטים, או שלושה דברים חשובים שהיו יכולים לפתור את הבעיה: קודם כול, צריך שר שיודע לעבוד.

יעקב כץ: שר שיכון.

רוברט טיבייב: יש מלא.

יעקב כץ: צריך שר שיודע לעבוד במובן זה שמסוגל לשדר לקבלנים וליזמים שהוא באמת איש עבודה ואיש בנייה.

יעקב כץ: אם אדם לא מתאים לזה, אז הוא יכול להיות יפה ונקי ועם תוכניות יפות, אבל זה לא עובד בשטח, כי יש איזה שידור לאנשים שהאדם לא היה במלט בחיים שלו, לא טבל במלט ולא יודע איך בונים.

יעקב כץ: וזה משודר הלאה.

יעקב כץ: דבר שני, הנושא של ההקפאה.

יעקב כץ: כשממשלה מקפיאה בנייה בירושלים ובכל המטרופולין של ירושלים, המחירים ימשיכו לעלות.

יעקב כץ: כשראש ממשלה נותן הוראה שבמעלה-אדומים ובביתר ובמקומות האלה לא בונים – ואני רוצה לומר שהציבור שסובל הכי הרבה, ויותר מכל הציבורים בישראל בנושא הדיור, זה הציבור החרדי.

יעקב כץ: הציבור החרדי, שהוא הציבור עם משפחות ברוכות ילדים, הוא ציבור שיש לו היום שר שהוא שר שיכון, ושר השיכון הזה במקומות שהוא יכול לבנות, כמו בביתר, כמו בקריית-ספר, כמו ברמות, כמו בהר-חומה, כמו בגבעת-שאול, לא בונה בית אחד.

יעקב כץ: וכשלא בונים, או בונים מעט, אם אין בתים, הציבור הזה סובל.

יעקב כץ: ולכן הציבור החרדי בירושלים, שחפץ לגור בירושלים, ודווקא בירושלים – הציבור החרדי היום חי בעליות-גג, חי במרתפים, חי במחסנים, חי בחנויות וחי בחניות.

יעקב כץ: הפתרון היחידי – יש עוד בעיה אחת קטנה, כבוד היושב-ראש, ובזה אני אסיים.

מגלי והבה: בבקשה.

יעקב כץ: והבעיה היא המסתננים.

יעקב כץ: כל שנה – אני יושב-ראש ועדה, אני מסיים את תפקידי, ייכנס במקומי עוד מעט חבר הכנסת ניצן הורוביץ, בתחילת אוגוסט – גם השנה, כמו בשנה הקודמת, מגיעים 15,000 מסתננים מאפריקה.

יעקב כץ: הם לא הולכים להתנחלויות, הם לא גרים בקרוונים, הם לא גרים בקרווילות, הם גרים בדירות, בעיקר בתל-אביב.

יעקב כץ: ומשום מה – וזה תמוה – למה אנשי תל-אביב, שיושבים ברוטשילד, לא אומרים מי תופס להם את הדירות בדרום תל-אביב, בשכונת-התקווה?

יעקב כץ: לא מזכירים אותם.

יעקב כץ: קרוב ל-40,000 מסתננים, 10% מתושבי תל-אביב, גרים היום בדירות של הזוגות הצעירים.

יעקב כץ: ולכן – הפתרון היחידי – היחידי – ואני אומר עוד פעם: היחידי – שראש הממשלה, אם היה שומע לי, אבל הוא לא שומע לי, לצערי, הוא שומע לכל פתרונות הקסם, שאף אחד מהם לא יחזיק מים.

יעקב כץ: הוא היה צריך היום למנות, קודם כול, מישהו שיודע לבנות.

מגלי והבה: תודה.

יעקב כץ: ב.

יעקב כץ: את הבנייה היה צריך, כבוד היושב-ראש, כולל בכפרים הדרוזיים, לעשות בבנייה תקציבית, והיום להחליט על 100,000–120,000 יחידות דיור כמו שבנינו בזמנו ב-1990–1992, עם אריאל שרון, ואז, בתוך שנה, שנה וחצי, יש פה 100,000 יחידות דיור.

יעקב כץ: כל פתרון אחר שהוא ינסה לעשות, כמו הפתרון שהוא יעשה בעוד יום-יומיים, הכול לא יחזיק מים.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת יעקב כץ.

מגלי והבה: חבר הכנסת מוחמד ברכה.

מגלי והבה: אחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון.

מגלי והבה: בבקשה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יצא לי – הכבוד – להיות בשבת בתל-אביב, ולהיות שותף לרוח הרעננה שמנשבת במאבק החברתי במדינת ישראל.

מוחמד ברכה: שנים רבות הדיבור על צדק חברתי היה נחלתם של מעטים, גם בציבור וגם בבית הזה.

מוחמד ברכה: אני שמח שחוגים רחבים, ובעיקר ציבור רחב, ובעיקר צעירים, הולכים ומצטרפים למעגל של המאבק הזה.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

מוחמד ברכה: אבל אני רוצה כאן להגיד שהתמימות היא דבר יפה, אבל אינה מספקת כדי להשיג הישגים במאבק הזה.

מוחמד ברכה: לבוא ולומר שהמאבק לא יכול להיות פוליטי זה פשוט כאילו לחלום חלומות שווא.

מוחמד ברכה: בלי לחבר את המשבר של הדיור עם תפיסה חברתית-כלכלית ברורה, שקובעת מה סדר העדיפויות הנכון, שקובעת ורואה במה צריך להשקיע ובמה לא צריך להשקיע, שיכולה לראות את האוריינטציה של הממשלה הזאת, שמחסלת את מעמד הביניים אחרי שהשכיבה את העניים על הקרשים, בלי לראות את זה, אני חושב שהמאבק הזה יהיה מין הפחת תקוות, תקוות יפות, נכונות, אבל בלי מצע, בלי דרך לשינוי אמיתי.

מוחמד ברכה: הדבר השני שמתבקש – אם רואים את הראייה הזאת, החברתית – לחבר את העניין החברתי עם העניין הפוליטי הגדול.

מוחמד ברכה: אני אומר שאי-אפשר לנתק את הצדק החברתי מהדמוקרטיה, ואי-אפשר לנתק את הדמוקרטיה מהשלום.

מוחמד ברכה: אלה שלושה יסודות שעליהם – – –

מגלי והבה: מה זה צריך להיות?

מגלי והבה: אפשר לשמור על שקט שם?

מגלי והבה: בבקשה.

איתן כבל: אני הבנתי את המסר.

מגלי והבה: הבנת, יפה מאוד.

מוחמד ברכה: אלה שלושה יסודות, אדוני היושב-ראש, וצריך לגבש ראייה ברורה: העניין של השלום הוא עניין של בחירה מהו סדר העדיפויות האמיתי, אם הוא לכיוון מיליטריזציה וכיבוש, או לכיוון של רווחה.

מוחמד ברכה: ובעניין של החיבור בין המאבק החברתי לבין הדמוקרטיה – אי-אפשר לנהל מאבק לצדק חברתי תוך הדרה של ציבור שלם ממניעים של גזענות או ממניעים של מבוכה.

מוחמד ברכה: ואני מפנה את הדברים האלה לאו דווקא לאנשי הקואליציה, שאין לי ציפיות מהם; אני מפנה את הדברים האלה לחברי באופוזיציה, על כל מרכיביה.

מוחמד ברכה: אם רוצים להבטיח שינוי אמיתי של השלטון, של הדרך, של סדר העדיפויות, צריך לראות בציבור הערבי שותף אמיתי למאבק הזה, ולא כשפוגשים ערבי באיזו הפגנה מרגישים מבוכה, או שצריך להסתיר אותו לבל יחשבו אנשי הימין שמא המאבק הזה הוא משותף של יהודים וערבים.

מוחמד ברכה: על כן, אלה שלושה יסודות שעל-פיהם ייקבע גורל המערכה הזאת, אם היא תצליח, או אם תהיה זעקה שעוד מעט תימוג, או שראש הממשלה יזמין את יושב-ראש התאחדות הסטודנטים ויגיד לו כמה מלים וינסה לבלף פה ושם, ואז יושב-ראש התאחדות הסטודנטים שולח מכתבים למפלגות לא לערב את המפלגות.

מוחמד ברכה: אלא איך אפשר לעשות שינוי?

מוחמד ברכה: עושים את השינוי כאן, עושים את השינוי גם כאן, גם בכנסת, גם במפלגות פוליטיות, גם בתפיסה פוליטית, ולא רק בהפרחת תקוות, שהן נכונות, אני מזדהה אתן, אבל זה עדיין לא יכול להיות מכשיר לשינוי אמיתי.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

מגלי והבה: אני מזמין את חברת הכנסת זהבה גלאון.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, המחאה המוצדקת בשדרות-רוטשילד, ברחובות, בראש-העין, בכפר-סבא, בכל הארץ, המחאה המוצדקת הזאת היא מחאה פוליטית.

זהבה גלאון: ומי שמנסה להתנער מההיבטים הפוליטיים שלה חוטא למאבק; חוטא למאבק.

זהבה גלאון: אני לא מדברת על מחאה מפלגתית, אני מדברת על מחאה פוליטית.

זהבה גלאון: החלטות מתקבלות בזירה הפוליטית.

זהבה גלאון: והמאבק הוא לא רק על צדק חברתי, כי אי-אפשר לנתק את המאבק – אמר בצדק חבר הכנסת ברכה, ואמרו כאן חברי קודם לכן – אי-אפשר לנתק את המאבק לצדק חברתי מהמאבק להגנה על הדמוקרטיה ומהמאבק לסיום הכיבוש ולהסדר שלום, כי הכול קשור.

זהבה גלאון: הכול כרוך האחד בשני, ומי שמבקש לנתק את זה מבקש לעשות לעצמו חיים קלים, ויש כאן גורמים בכנסת הזאת שנוח להם רק להתמקד במאבקים חברתיים.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, יש כסף לבנייה, יש הרבה כסף לבנייה, וכשהממשלה רוצה היא בונה.

זהבה גלאון: היא בונה כבישים עוקפים בשטחים, והיא בונה המון דירות בשטחים.

זהבה גלאון: היא רק לא בונה בתוך מדינת ישראל, והיא לא משקיעה את אותם משאבים שהיא משקיעה בשטחים כדי לקצר את הכבישים ואת דרכי התחבורה בין הפריפריה למרכז.

זהבה גלאון: אומרים לאנשים המפגינים בתל-אביב: מה אתם, מפונקים?

זהבה גלאון: כולם צריכים לגור בתל-אביב?

זהבה גלאון: תגורו בפריפריה.

זהבה גלאון: אבל כבר שמענו, גם בפריפריה אין עבודה, וגם הנגישות – הדרך ממרכז הארץ היא ארוכה, וגם המשכורות נמוכות יותר, ומחירי הדיור גבוהים יותר.

זהבה גלאון: אבל, חברי חברי הכנסת, זה לא רק מאבק על דיור.

זהבה גלאון: זה מאבק כולל על תפיסת עולם, זה מאבק נגד המדיניות הניאו-ליברלית של ראש הממשלה, שמוביל אותה באופן קבוע ראש ממשלה שמבקש לחזק רק בעלי הון, רק טייקונים, ולא דואג לאזרח הפשוט.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, היום היית בדיון בוועדת הכספים ביוזמתו של חבר הכנסת וקנין וביוזמתי.

זהבה גלאון: דיברנו איך הטייקונים, שכשהם נקלעים לחובות הם לא מכניסים את היד לכיס שלהם.

זהבה גלאון: כשהם לא מסוגלים לפרוע את החובות שלהם, הם מגלגלים את החובות שלהם על הציבור.

זהבה גלאון: אני שואלת אתכם, חברי חברי הכנסת, לו חבר הכנסת ברכה או גילאון היו לוקחים משכנתה מהבנק ולא מסוגלים לפרוע אותה – אני לא מדברת עליהם, אבל האזרח הרגיל – הרי היו מגלגלים אותם לרחוב, מוציאים נגדם צו עיקול ומוציאים אותם מהבית.

זהבה גלאון: מה שמתאים לטייקונים הגדולים – ראש הממשלה פועל כסוכן של הטייקונים הגדולים, כאיזה טיל שיוט שבא לשרת את האינטרסים שלהם – לא דואגים באופן הזה לאזרח הפשוט, לא דואגים לרווחה, לא דואגים לבריאות.

זהבה גלאון: ארבעה חודשים נמשכת שביתת הרופאים; איפה היה ראש הממשלה?

זהבה גלאון: והערה אחרונה, אדוני היושב-ראש, ברשותך.

זהבה גלאון: אני יודעת שזה קל להתגולל על שר האוצר.

זהבה גלאון: בימים האחרונים שמענו דיבורים – צריך לפטר את שר האוצר.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני רוצה להזכיר לכם, אומנם שר האוצר שטייניץ הוא שר בממשלת נתניהו – הוא הציע להפחית את מס החברות, הוא הציע להפחית מסים עקיפים, לא להעלות את המסים העקיפים.

זהבה גלאון: שר האוצר-על, ראש הממשלה נתניהו, חתך את היוזמה הזאת שלו.

זהבה גלאון: יש כאן ראש ממשלה – שלא יחפש אשמים.

זהבה גלאון: יש לו מדיניות אחת, שמבקשת להמשיך את התפיסה שלו על האלונקה, על האיש השמן והאיש הרזה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, באמת משפט אחרון; היום שוכני האוהלים בשדרות-רוטשילד יושבים שם, מנהלים את המחאה שלהם.

זהבה גלאון: אני מאוד מודאגת, כיוון שראש הממשלה הוא אדם מסוכן, וספטמבר בפתח, והפלסטינים בדרך לאו"ם – אני מאוד מודאגת שראש הממשלה יעביר את המחאה מהאוהלים בשדרות-רוטשילד למחאה של אוהלים של אנשי מילואים.

זהבה גלאון: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

מגלי והבה: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, אני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 30), התשע"א–2011, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נאזם בדר: מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בנושא: חובות הטייקונים שמגולגלים לציבור, הצעתם של חברי הכנסת זהבה גלאון ויצחק וקנין.

נאזם בדר: תודה.

מגלי והבה: תודה לסגן המזכיר.

מגלי והבה: 1.

מגלי והבה: כישלון ממשלת נתניהו בתחום הכלכלי גורם לעליות מחירים בכל ענפי המשק;

מגלי והבה: 3.

מגלי והבה: מצוקת הדיור הארצית כולל במגזר הערבי;

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת אורי אורבך.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

מגלי והבה: בבקשה.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, טוב לקחת טרמפיסטים, אני ממליץ לקחת טרמפיסטים, אני רק לא ממליץ לכם אף פעם, כשאתם עוצרים למישהו, בתור טרמפיסט, בדרך, לתת לו להעיף את הנהג ולשבת במקומו.

אורי אורבך: אני מזדהה עם המחאה.

אורי אורבך: המחאה צודקת.

אורי אורבך: המצוקה – מצוקת הדיור, מצוקת הצעירים, ולא רק צעירים, גם רווקים וגם זוגות – היא מצוקה אמיתית, והיא חוצה את כל המגזרים.

אורי אורבך: בכל מגזר יש לה מאפיינים אחרים: במגזר החרדי המאפיינים של המצוקה, אפילו במגזר הדתי-לאומי, שנע בין העולמות, גם שם יש מאפיינים מסוימים.

אורי אורבך: ובכל זאת, אנשים דתיים רבים נרתעים או נמנעים מלבוא למחאה הזאת, למרות ההזדהות שלהם.

אורי אורבך: ואם הם באים, הם באים על קצות האצבעות, כדי שלא יראו אותם, זהבה גלאון, אתכם, עם הטרמפיסטים של המחאה הזאת, שתפסו את כיסא הנהג.

אורי אורבך: כן, כי הכול פוליטיקה, והכול קשור.

אורי אורבך: את יודעת מה קשור?

אורי אורבך: אתם יודעים, חברי, אחי מהשמאל, מה זה "הכול קשור"?

אורי אורבך: גם כשלא בונים ביהודה ושומרון די הצורך, גם זה קשור למצוקת הדיור; וגם כשמאפשרים לעובדים זרים לא חוקיים – אני מדגיש: לא חוקיים – לבוא לפה ולגור פה – ואנשים צריכים לגור, אני לא רוצה שיגורו ברחוב, גם אנשים שנמצאים כאן באופן לא חוקי – גם זה עוזר למצוקת הדיור.

אורי אורבך: וגם כשכולנו רוצים שלא יבנו בפראות בשטחים ירוקים – בצדק אנחנו לא רוצים – גם לזה יש מחיר.

אורי אורבך: כי הכול קשור.

אורי אורבך: אבל כשאתם אומרים שזאת הפוליטיקה, וחלק מהמלחמה בכיבוש, לא תמצאו אותנו שם, במחאה הזאת.

אורי אורבך: כי אנחנו, חוץ מזה שאנחנו בעד בניית – – –

זהבה גלאון: איזו מצוקת דיור?

זהבה גלאון: אין לך מצוקת דיור, זה הכול.

אורי אורבך: את טוענת שאין לנו מצוקת דיור.

אורי אורבך: טוב לשמוע.

זהבה גלאון: אין בשטחים מצוקת דיור.

אורי אורבך: בסדר.

אורי אורבך: בשטחים – ביהודה ושומרון – יש מצוקת דיור.

אורי אורבך: את תגידי: אין, אני אגיד – את שמחה גם שיש, כן?

זהבה גלאון: לא, אני לא שמחה, אני לא חושבת שהפתרון זה שמחה.

זהבה גלאון: אני חושבת שהפתרון הוא – – –

אורי אורבך: ואני לא חושב שהפתרון למצוקת הדיור זה רק בנייה ביהודה ושומרון.

אורי אורבך: אני לא מבקש גם מאנשים שלא רוצים לגור שם, או שזה לא רלוונטי לגביהם, לגור בעופרה כי אין להם דירה בתל-אביב, או בגבעתיים או בפתח-תקווה.

אורי אורבך: הממשלה צריכה לדאוג שיהיו דירות לאנשים במקום שלבם חפץ ובמגבלות האפשר.

אורי אורבך: אבל כשהמחאה הזאת לא מתעניינת – בעיקר מחוגי השמאל, לא מחוגי המפגינים האותנטיים – לא איפה יגורו הצעירים האלה; מה שמעניין אותם זה לא מי גר באוהלים, אלא מי גר ברחוב בלפור בירושלים.

אורי אורבך: אתם רוצים שבנימין נתניהו לא יגור בבית ראש הממשלה, ולכן אתם משתמשים – בתרומות של אוהלים, בתרומות של כוח-אדם, באנשים, של הקרן החדשה, של השמאל הלאומי – אני לא יודע אם למרצ יש האמצעים, כנראה פחות – כדי שהאיש שגר ברחוב בלפור לא יגור שם.

אורי אורבך: זה מה שמעניין אתכם – –

מגלי והבה: תודה.

אורי אורבך: – – ולזה אנחנו לא רוצים ולא יכולים להיות שותפים.

אורי אורבך: לכן אומר רק משפט לסיום, ואני אומר את זה למפגינים, שאני באמת חש הזדהות אתם – בני כל המגזרים – וטוב שיש מחאה, והממשלה הזאת צריכה להזיז את עצמה ולבנות, ולעודד בנייה, בכל המקומות, בכל הארץ.

אורי אורבך: אני אומר גם להם: כן תלמדו דבר מסוים גם מהציבור החרדי, וגם מהציבור הדתי-לאומי: יש אפשרויות, לפעמים, אפילו בקבוצות, ללכת לגור – לא ביהודה ושומרון, מי אני שאציע לכם לגור ביהודה ושומרון – אבל באור-יהודה, ובלוד, וברמלה, וביהוד.

אורי אורבך: הילדים שלנו הולכים – בגרעינים, בקבוצות – לגור במקומות האלה, בפאתי הערים.

אורי אורבך: ובתל-אביב, ובמרכז תל-אביב, לכשירווח, נבוא ונגור גם שם.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אורי אורבך.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

מגלי והבה: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת.

ג'מאל זחאלקה: למודי ניסיון אנחנו; לא רק שהממשלה לא עושה שום דבר כדי לפתור את מצוקת הדיור ביישובים הערביים, אלא שיש תוכניות לפתור מצוקת דיור במגזר היהודי על חשבון היישובים הערביים.

ג'מאל זחאלקה: מדובר בעיר המתוכננת חריש, מדובר ביישוב צמוד – מכל הנגב – צמוד לשגב-שלום, לשגב-א-סאלם, ומדובר ביישובים שמתוכננים כדי למנוע בעתיד את התפתחותם של היישובים הערביים.

ג'מאל זחאלקה: לפתרון כזה אנחנו לא מסכימים.

ג'מאל זחאלקה: לא רק שאנחנו לא מסכימים, אנחנו מתקוממים נגדו.

ג'מאל זחאלקה: ואני קורא לציבור לא ליפול בפח.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה מתכננת להביא עשרות ומאות אלפי חרדים לוואדי-עארה כדי ליצור ריב ומדון בין ערבים לבין חרדים, ואני קורא לציבור החרדי לא לעשות זאת, ולא להסכים לדבר הזה.

ג'מאל זחאלקה: לא להסכים שפתרון של בעיית הדיור האמיתית שיש להם יהיה על חשבון הציבור הערבי.

מגלי והבה: מה זה שם?

מגלי והבה: שיהיה שקט בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: לא יכול להיות שהממשלה תמשיך במדיניות הנוכחית, שרק מעצימה את מצוקת הדיור ביישובים הערביים.

ג'מאל זחאלקה: התוכניות שדיבר עליהן השר אטיאס, של בניית ארבע דירות על דונם אחד – ויש כאן סיפור של גלגול עיניים למתקדמים, או למתחילים.

ג'מאל זחאלקה: הרי הם יודעים ששום משפחה ערבית לא תבנה ארבע דירות על דונם אחד בבת-אחת.

ג'מאל זחאלקה: אין דבר כזה.

ג'מאל זחאלקה: מי שעובר ליד טייבה, למשל, רואה ארבע קומות וחמש קומות על דונם אחד, אבל אף פעם לא עושים את זה בבת-אחת, כי משפחה לא יכולה לבנות את הבניין הענק הזה בבת-אחת.

ג'מאל זחאלקה: זה לא דומה בכלל למנטליות של המתיישב – של המתנחל הישראלי המצוי, שבא למקום, המדינה מקצה לו קרקע, או שהיא נותנת לו תוכנית "בנה ביתך", או שבונים בית והוא הולך לקנות אותו, ונותנים לו הטבות.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב, כבוד היושב-ראש, שצריך ללחוץ על הממשלה לשנות את הקריטריונים של מתן המענק של 100,000.

ג'מאל זחאלקה: לא יכול להיות שהאנשים שזקוקים לו הכי הרבה לא יוכלו לקבל אותו.

ג'מאל זחאלקה: יש מעט מאוד – מדובר בעשרות, ואנחנו יודעים איפה זה, עשרות משפחות בנצרת ובסח'נין, שיכולות לקבל את זה.

ג'מאל זחאלקה: אלפי משפחות אחרות לא יכולות ליהנות מזה, כי אין בנייה כזאת, שהיא בנייה על-ידי יזמים, בנייה רוויה של ארבע דירות על דונם אחד.

ג'מאל זחאלקה: לא יכול להיות שיוקצו סכומי ענק ויגידו: היישובים הערביים כלולים, אבל אף אחד לא יוכל לממש את הזכות הזאת, בגלל המגבלה.

ג'מאל זחאלקה: איך אומרים – סוללים דרך ושמים מכשול בה.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

מגלי והבה: אני מזמין את חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשבוע שעבר ביקרתי במאהלי המחאה ברחבי הארץ.

ציפי חוטובלי: אני חייבת להגיד לכם שאפילו בעיר שבה גדלתי, רחובות, הקימו מאהל מחאה.

ציפי חוטובלי: יש צד – באמת כל אזרח במדינת ישראל מרגיש שיש כאן משהו אמיתי, יש כאן מחאה מוצדקת.

ציפי חוטובלי: אנחנו באמת רוצים לתמוך בדבר הכל-כך בסיסי הזה, שכל אדם במדינת ישראל, כל זוג צעיר, יוכל לרכוש דירה.

ציפי חוטובלי: אבל – וזה "אבל" חשוב – המחאה הזאת היתה יכולה להיות הרבה יותר צודקת אם היא לא היתה צבועה בצבע פוליטי כל כך חריף ועז, שברור לנו לחלוטין מה הוא רוצה להשיג.

ציפי חוטובלי: והצבע הפוליטי הזה, יותר משחשוב לו להוריד את מחירי הדירות, רוצה להוריד את הממשלה הזאת מהשלטון.

ציפי חוטובלי: וכשזאת המטרה, אני חייבת להודות שקשה לגייס את כל המוני עם ישראל להיות שותפים ומזדהים, כי החלוצים החדשים לא רוצים ליישב את הנגב והגליל; החלוצים החדשים לא רוצים להקים התיישבות חדשה.

ציפי חוטובלי: החלוצים החדשים מוחים ובוכים ורוצים להמשיך לגור בשדרות-רוטשילד.

רונית תירוש: זה לא פייר, ציפי.

רונית תירוש: אין תשתיות בפריפריה; למה הם יבואו?

ציפי חוטובלי: החלוצים החדשים לא קוראים ליישב את כל חלקי הארץ הזאת.

ציפי חוטובלי: המחאה הזאת הרי יכולה היתה להיות הזדמנות נהדרת.

ציפי חוטובלי: המשבר הזה הוא הזדמנות מצוינת לשנות את פניה של המפה הישראלית.

ציפי חוטובלי: מי שמסתכל ממעוף הציפור על מדינת ישראל מגלה את הנתון המדהים הבא: 75% מהאוכלוסייה מרוכזים בין חדרה לאשדוד.

ציפי חוטובלי: זה דבר שאין לו אח ורע במדינות העולם.

ציפי חוטובלי: בארצות-הברית רק 45% מהאוכלוסייה מרוכזים במרכזי הערים.

ציפי חוטובלי: רק במדינת ישראל כולם רוצים לגור בין חדרה לאשדוד.

מרינה סולודקין: ומה עם סינגפור?

ציפי חוטובלי: ואני אומרת לכם, יש כאן הזדמנות אמיתית לשנות את פניה של מדינת ישראל, לבנות ערים בצפון, בדרום, וגם במזרח – כן, גם במזרח.

ציפי חוטובלי: אחד הכתבים, בן כספית, כתב בשבוע שעבר, שכל האסון הגדול הזה נובע מהבנייה בהתנחלויות.

ציפי חוטובלי: אפילו ב"גלובס" כתבו לא מזמן שהקפאת הבנייה היא הסיבה למחסור בדיור, ולא להיפך.

ציפי חוטובלי: ולכן אני חושבת שברור לכולנו היום שמי שמנסה לכבול את ידי איזו ממשלה ולומר: אנחנו רוצים דירות אך ורק במרכז הארץ – גוזר על מדינת ישראל להמשיך לכרוע תחת הנטל הזה של אוכלוסייה שאינה מפוזרת ברחבי הארץ.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, בפרשת השבוע שלנו, פרשת מסעי, מתארים את התהליך שעם ישראל עובר מהמדבר לכניסה לארץ.

ציפי חוטובלי: הוא עובר מעם שמתגלגל ממקום למקום באוהלים לעם שצריך להקים מדינה ולבנות לעצמו ריבונות בצורה מסודרת.

ציפי חוטובלי: ומה משפט המפתח בין ארעיות של אוהלים לבין מדינה וריבונות?

ציפי חוטובלי: – והורשתם את הארץ וישבתם בה כי לכם נתתי את הארץ.

ציפי חוטובלי: השאלה היא אם אנחנו מוכנים ליישב את כל חלקי הארץ הזאת.

ציפי חוטובלי: כשאני שומעת את השר מרידור אומר כאן דברים כל כך חמורים על זה שאסור לנו לבנות באזורים שלא בטוח שיישארו בשליטה ישראלית, אני חייבת למחות.

רונית תירוש: תסדרו את זה בממשלה.

ציפי חוטובלי: אין לנו זכות לומר: אנחנו לא נבנה ביהודה ושומרון, כי שום ממשלה במדינת ישראל, כולל הממשלה הזאת, לא החליטה – לא קיבלה החלטת ממשלה – שאנחנו מוותרים על חבלי הארץ האלה.

ציפי חוטובלי: וכשאנחנו לא קיבלנו את ההחלטה הזאת, זה אומר – – –

איתן כבל: ציפי, אתם בשלטון, מה אתם מתבכיינים עלינו?

ציפי חוטובלי: – – – זה אומר שאנחנו יכולים לומר: צריך לבנות ביהודה ושומרון – –

איתן כבל: עוד לא החלטתם מה אתם?

אורית זוארץ: אולי תחליטו.

אורית זוארץ: אולי תחליטו.

ציפי חוטובלי: – – צריך לבנות ערים.

ציפי חוטובלי: חברים, צריך לבנות ערים.

איתן כבל: אז תבנו, מה אתם רוצים מאתנו?

איתן כבל: את כועסת עלינו?

ציפי חוטובלי: אני רוצה להגיד לך שהמחאה הזאת לא התחילה היום.

ציפי חוטובלי: הרי כולם יודעים שמשבר הדיור הוא משבר ארוך שנים.

ציפי חוטובלי: איפה הייתם בממשלה הקודמת?

איתן כבל: גם בזה אנחנו אשמים?

ציפי חוטובלי: איפה הייתם?

ציפי חוטובלי: איפה הייתם לפני שנתיים, לפני שלוש שנים, לפני ארבע?

ציפי חוטובלי: הרי המשבר הזה לא נוצר עכשיו, הוא רק תוצאה של מדיניות מתמשכת, שבמשך שנים ארוכות לא החליטה על בניית התיישבות יהודית חדשה בצפון, בדרום ובמזרח.

ציפי חוטובלי: ואנחנו צריכים לבנות ערים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: בשנות ה-50 בנו כאן ערי פיתוח שהתפתחו לאשדוד ובאר-שבע, והאתגר של המדינה הזאת הוא לבנות עוד מודיעין, ועוד שוהם ועוד אשדוד, אבל הפעם בצפון, בדרום וביהודה ושומרון.

ציפי חוטובלי: תודה לך.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת ציפי חוטובלי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת – השר מרידור.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: רציתי להזמין את המשנה לדבר.

דן מרידור: תזמין אותו.

ראובן ריבלין: אדוני סגן ראש הממשלה, אני בטוח שיש לך תשובה לכל אחד מהמתווכחים, אבל אני מבקש להבהיר לקואליציה שאין משתמשים בסגן ראש הממשלה לפיליבסטר, אלא רק לדבר לעניין.

ראובן ריבלין: אני בטוח שאדוני בחמש-שש דקות יוכל למצות את הדברים, שכן הוא בדרך כלל בהיר מחשבה ויכולת להביע את מחשבתו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

רוני בר-און: הבעיה היא בשומעים, לא בדוברים.

דן מרידור: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, איך עלה על דעתו של אדוני – אדוני היושב-ראש, איך עלה על דעתו של אדוני שמישהו יכול להשתמש בשר בישראל לפיליבסטר?

דן מרידור: זה לא יעלה על הדעת בכלל.

דן מרידור: מוזר שאדוני חושב מחשבות כאלה.

ראובן ריבלין: אני לא חושב מחשבות כאלה.

ראובן ריבלין: האמת היא שגם אני תמים כמוך, אבל היו דברים מעולם.

ראובן ריבלין: היו דברים מעולם.

דן מרידור: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הדיון התארך ושמענו הרבה הצעות שמביעות אי-אמון בממשלה.

דן מרידור: אני רוצה לומר – ההצעות האלה עסקו בעניין משבר הדיור, ונדמה לי שההגינות מחייבת לומר שכפי שהצלחותיה של הממשלה בכלכלה אינן רק הצלחותיה שלה, אלא גם של קודמותיה במשך שנים לא מעטות, ששמרו על כלכלה הגונה ויציבה, כך גם הקשיים והבעיות שמתעוררים היום לא נולדו אתמול.

דן מרידור: בהגינות, בעולם הכלכלי בדרך כלל הדברים אינם קורים בן-לילה – יש גם כאלה – הרי בעולם הבנייה המחזור הוא ארוך, וכשיש לנו היום קשיים, יכולתי לומר: למה לא התחלתם לבנות לפני שלוש שנים, כשהיתה ממשלה אחרת, אבל לא אעשה את זה, כפי שאני לא מחלק ציונים, לא לממשלה ולא לאופוזיציה, שעוסקים בעניין ברצינות.

דן מרידור: ברצינות, המצב הכלכלי של ישראל הוא טוב, הוא אפילו טוב מאוד.

דן מרידור: בתוך החברה הישראלית, למרות זאת, נתפתחו פערים שצריך לטפל בהם, נותרו כיסים של קשיים, גם של עוני, שצריך לטפל בהם, ויש בעיה של מחירי הדיור והיצע הדירות שיצרו קושי שצריך לטפל בו.

דן מרידור: דא עקא שאין טיפול מהיר שפותר את הבעיה מייד.

דן מרידור: צריך לפעול בצורה נבונה לטווחים יותר ארוכים.

דן מרידור: הבעיה בעיקרה איננה בעיה של ביקוש אלא של היצע, ולכן, זה שייתנו כסף לאנשים לקנות עוד דירות, כשאין עוד דירות, התוצאה תהיה רק העלאת מחירים, ולא יותר דיור.

דן מרידור: צריך לדאוג לכך שתהיינה יותר דירות.

דן מרידור: אנחנו לא רוצים לפעול בשיטה שכבר נכשלה במדינה הענקית שקראו לה ברית-המועצות, שהמדינה בונה, והמדינה משלמת, והמדינה מחזיקה את הדירות, והמדינה מחליטה מי יגור איפה.

דן מרידור: אנחנו מאמינים בכוחות השוק, אבל כוחות השוק אינם כוחות להפקר, יש גבולות שצריך לא לחצות אותם, ויש כללי שוק, וגם כללי משחק, שהממשלה צריכה לדאוג, ככל שהיא יכולה, לכך שהם יאפשרו תחרות – תחרות טובה ותחרות הוגנת.

דן מרידור: הממשלה מזהה כמה כשלים במערכת הזאת.

דן מרידור: וראש הממשלה, כפי שנאמר כאן, כבר עומד, בזמן הקרוב, להביא הצעה מפורטת שתטפל בשאלות האלה כולן.

דן מרידור: אבל גם ראש הממשלה לא יציע מחר לפתור את הבעיות בן-לילה, כי אין להן פתרון בן-לילה.

אלי אפללו: תגידו את זה ליושבים באוהלים.

אלי אפללו: תגידו להם: אין לנו פתרון.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אפללו, אנחנו מאוד מעריכים.

ראובן ריבלין: שמענו את קריאתך.

דן מרידור: אמרתי לחבר הכנסת אפללו, ממשלה לא צריכה לעסוק בחלוקת האשמות, ואני לא רוצה לשאול איפה היו קודמינו.

דן מרידור: האחריות היא עלינו, ואנחנו צריכים לטפל בזה, וזה מה שאנחנו עושים, ואני מקווה שבימים הקרובים תישמע תוכנית מפורטת יותר, שתשכנע גם את אלה שאינם משוכנעים עדיין.

דן מרידור: לא שהפתרון הוא בהישג יד בתוך ימים או שבועות, אלא שהדרך היא נכונה, והיכולת של הממשלה לטפל בכך מספיקה כדי לפתור בעיה קשה ורצינית כזאת.

דן מרידור: אדוני היושב-ראש, הרצון לקשור את הוויכוח הפוליטי הלגיטימי על יהודה ושומרון וההתיישבות שם לנושא מצוקת הדיור – – –

ראובן ריבלין: אבקש מכולם לשבת, שכן ברגע שסגן ראש הממשלה יסיים את דבריו אנחנו נתחיל בהצבעה.

ראובן ריבלין: אז אני מציע לכולם לשבת.

דן מרידור: אדוני היושב-ראש, הניסיון שהיה כאן לקשור את שאלת ההתיישבות ביהודה ושומרון – שהיא שאלה שיש מחלוקת עליה בבית הזה ובציבור הישראלי – לשאלת המחסור בדיור איננו ניסיון צודק, והוא לא מיוסד על אדנים של ניתוח נכון של המציאות.

דן מרידור: הבנייה ביהודה ושומרון קשורה למדיניות הממשלתית לגבי יהודה ושומרון.

דן מרידור: יש עליה מחלוקות, יש עליה דיונים, הלוואי שנגיע לרגע שבו נצטרך להכריע – שתהיה לנו אפשרות להכריע – אם להגיע להסכם, אם נכון להגיע להסכם, מה תנאי ההסכם, ואז גם ייקבעו גבולות המדינה שבתוכם נתיישב ומעבר אליהם לא נתיישב.

דן מרידור: בינתיים הוויכוח איננו על הזכות של יהודים לגור בכל מקום בארץ-ישראל אלא על התבונה בהתיישבות בנקודה זאת או אחרת, כל אחד לפי השקפת עולמו; וכפי שהיה אפשר להתרשם, גם בתוך הממשלה, ואפילו בתוך התנועה המרכיבה אותה, תנועת השלטון, הליכוד, יש דעות שונות בנושא הזה.

דן מרידור: אבל בין זה לבין שאלת המצוקה של הדיור, מחירי הדיור, המחסור בדירות, אין כמעט כל קשר, ולכן, לא הייתי מציע לחברים לערב מין בשאינו מינו.

ראובן ריבלין: ולסיכום, כבוד סגן ראש הממשלה.

דן מרידור: לסיכום הדברים, נדמה לי, אדוני היושב-ראש, שהממשלה, שכבר נמצאת בתפקידה מאז חודש מרס 2009, כלומר עוד מעט שנתיים וחצי, קיבלה לידיה משק שהיה במצב טוב אבל עם משבר עולמי מאיים מאוד, וניווטה נכון את העולם הכלכלי, ועוסקת בעשייה בשטחי פעולה שונים, בדרך כלל בהצלחה.

דן מרידור: גם הבעיה הזאת, שניצבת היום לפנינו, צריכה פתרון, וזאת הממשלה שתשקיע את כל מה שהיא יודעת להשקיע, בהובלתו של ראש הממשלה, כדי להגיע לפתרון נכון של הבעיה הזאת.

ראובן ריבלין: לסיכום.

דן מרידור: לכן, אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, חברי הכנסת, נדמה לי שנכון יהיה שארבע ההצעות האלה תוסרנה מסדר-היום, והממשלה תזכה לאמון.

דן מרידור: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מודה לסגן ראש הממשלה השר דן מרידור.

ראובן ריבלין: רבותי, נא לשבת.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו נצביע.

ראובן ריבלין: מי שיאחר, או לא יכול היה, שיבוא בטענות לעצמו.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה על ארבע הצעות אי-אמון, והראשונה שבהן: הצעת סיעת קדימה, שנומקה על-ידי חבר הכנסת מאיר שטרית, בכותרת:

ראובן ריבלין: כישלון ממשלת נתניהו בתחום הכלכלי גורם לעליות מחירים בכל ענפי המשק.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, רבותי השרים, אני מבקש מכם להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד האי-אמון?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

יואל חסון: נגד הממשלה האטומה הזאת.

ראובן ריבלין: לא לקרוא קריאות ביניים, פרט למצליפים.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 37 נגד – 52 נמנעים – אין הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 37 בעד, 52 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעתה של סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעתן של סיעות העבודה ומרצ להביע אי-אמון בממשלה בכותרת:

ראובן ריבלין: הרס המרקם החברתי והעמקה מכוונת של הפערים והעיוותים בדיור, בבריאות ובחינוך והפגיעה בדמוקרטיה, שנומקה על-ידי חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות העבודה–מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 39 נגד – 53 נמנעים – אין הצעת סיעות העבודה–מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 39 בעד, 53 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעות העבודה ומרצ לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון השלישית, של סיעות בל"ד, חד"ש ורע"ם-תע"ל, בכותרת:

ראובן ריבלין: מצוקת הדיור הארצית כולל במגזר הערבי, שנומקה על-ידי חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

ראובן ריבלין: רבותי, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד האי-אמון?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד הצעות סיעות בל"ד–חד"ש–רע"ם-תע"ל להביע אי-אמון בממשלה – 18 נגד – 53 נמנעים – 9 הצעות סיעות בל"ד–חד"ש–רע"ם-תע"ל להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 18 בעד, 53 נגד, תשעה נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שגם הצעתן של סיעות בל"ד, חד"ש ורע"ם-תע"ל לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון האחרונה ליום זה, בכותרת:

ראובן ריבלין: מדיניות הקפאת הבנייה בירושלים וביהודה ושומרון הגוררת את המדינה למשבר חמור בתחום הדיור, של סיעת האיחוד הלאומי, שנומקה על-ידי חבר הכנסת אורי אריאל.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעת האיחוד הלאומי להביע אי-אמון בממשלה – 8 נגד – 54 נמנעים – 13 הצעת סיעת האיחוד הלאומי להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: שמונה בעד, 54 נגד, 13 נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שגם הצעת האי-אמון של סיעת האיחוד הלאומי, שנומקה על-ידי חבר הכנסת אורי אריאל, לא נתקבלה ונפלה.

ראובן ריבלין: [מס' כ/402; "דברי הכנסת", חוב' ל"ז, עמ' 21345; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום, רבותי, והסעיף הבא בסדר-היום: הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 30), התשע"א–2011, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות להציג הצעת חוק זו, שאין לה הסתייגויות, כי ההסתייגויות הוסרו.

ראובן ריבלין: מייד לאחר הצגתה נצביע בקריאה שנייה, וגם בקריאה שלישית.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני 12 יום הגיע לוועדה דיון בהכנה לקריאה ראשונה של הצעת חוק נפגעי פעולות איבה.

ראובן ריבלין: אדוני השר הנכבד וחבר הכנסת השר לשעבר שטרית, זהו, לכו, אתם פשוט מפריעים לדובר.

ראובן ריבלין: אדוני המשנה לראש הממשלה, אדוני השר החשוב, שר הבינוי והשיכון.

חיים כץ: איציק.

ראובן ריבלין: אתם מפריעים.

ראובן ריבלין: אתם רוצים, תצאו החוצה, אין אונס.

ראובן ריבלין: אנחנו בדמוקרטיה, הנבחרים יכולים – – –

חיים כץ: יוסי.

ראובן ריבלין: רבותי.

חיים כץ: אדוני השר.

ראובן ריבלין: השרים פלד וסער, אני מבקש.

ראובן ריבלין: תאפשרו ליושב-ראש הוועדה לקיים את מצוות שליחותו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

חיים כץ: לפני 12 יום הגיעה לוועדה הצעת חוק לפיצוי נפגעי פעולות איבה.

חיים כץ: עמדנו פה על הדוכן, אמרתי שאני אעשה כמיטב יכולתי להעביר את החוק הזה בפגרה.

חיים כץ: במהלך הדיונים – – –

שלמה מולה: עד הפגרה.

חיים כץ: עד הפגרה, עד הפגרה.

ראובן ריבלין: לפני הפגרה.

חיים כץ: לפני הפגרה.

חיים כץ: במהלך הדיונים, אתה יודע, ב-small talks, שמענו את הסיפורים ושמענו את כל מה שמסביב.

חיים כץ: סיפרתי שם לאחת מהיתומות, מאיה שור, אמרתי: אני היום, דרך אגב, עומד בפעם ה-74 על הדוכן ומציג בשם הוועדה הצעת חוק לקריאה שנייה ושלישית; בפעם ה-74 עכשיו, יש לנו עוד שניים היום.

חיים כץ: בפעם אחת, אדוני ראש הממשלה, בפעם אחת, אדוני ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: זה הכול בגלל העוזרים שלך.

חיים כץ: לא, לא, הפעם זה בגלל ראש הממשלה.

חיים כץ: הפעם הראשונה שאמרתי, כשעמדתי פה בעניין אלמנות צה"ל, אמרתי: באתי בחולצה לבנה.

חיים כץ: אני לא בא בחולצה לבנה בדרך כלל.

חיים כץ: ואחת היתומות, מאיה שור, אמרה לי: גם להצעת החוק הזאת תבוא בחולצה לבנה.

חיים כץ: אני לא התכוננתי שזה יעלה היום, אבל לכבודך באתי בחולצה לבנה.

חיים כץ: אני חושב שנגיד הרבה תודות בסוף על החוק הזה, אבל קודם כול – למציעים, חברת הכנסת דליה איציק וחבר הכנסת זבולון אורלב.

חיים כץ: ואללה, תאמינו לי, כשהגיע החוק לא האמנתי שהוא מחכה כל כך הרבה שנים.

חיים כץ: כמה?

חיים כץ: חמש?

חיים כץ: חמש שנים, חמש שנים יותר מדי.

חיים כץ: ארבע, חמש, שלוש, אבל כל זה, זה כבר היה, היה יותר מדי.

חיים כץ: אז תודה רבה על היוזמה.

חיים כץ: לראש הממשלה שתמך ועזר ובא להצביע בפעם הראשונה ונתן את התמיכה שהחוק הזה יעבור, תודה רבה.

חיים כץ: לשר האוצר, שישבתי אתו ונתן תמיכה, ואז אם שר האוצר אז גם השר איציק כהן, שנתן תמיכה.

חיים כץ: ולשרה לימור לבנת שהיתה ה-backing לישיבות הממשלה בעניין, תודה רבה.

חיים כץ: במיוחד תודה רבה – אני מקדים את התודות, למה ברור לי שהחוק יעבור – אני מקדים את התודות ליועצת המשפטית של הוועדה, שמרית גיטלין, שישבה וטרחה וגמרה לכתוב את זה לפני בערך 20 דקות ואמרה לי: ואללה, ואמרתי: תשמעי, זה צריך להיות גמור היום.

חיים כץ: העוול הזה שעשינו צריך להסתיים ולא נחכה למחר ונעשה את זה היום.

חיים כץ: ואז באנו וביקשנו פטור מחובת הנחה, למה הצעת החוק הזאת עברה היום את הוועדה להכנה לשנייה-שלישית.

חיים כץ: אחר כך לפרח, שגם כן דחפה קצת ועזרה איפה שהיה צריך וכן הלאה וכן הלאה.

חיים כץ: ועכשיו אנחנו ניגש להצעת החוק.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, אני ממש מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 30), התשע"א–2011, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

חיים כץ: את הצעת החוק הזאת יזמו חברת הכנסת דליה איציק וחבר הכנסת זבולון אורלב, ואני מברך אותם על היוזמה.

חיים כץ: הצעת חוק זו עוסקת ביתומים אשר שני הוריהם נרצחו בפיגועי טרור נפשעים, כאשר המטרה הניצבת בבסיסה הינה להבטיח כי מדינת ישראל תעמוד לצדם של אלה שאיבדו את היקר מכול וכל עולמם חרב עליהם, ולהקל את התמודדותם היומיומית והכלכלית תוך מתן ביטוי למחויבותה של מדינת ישראל כלפיהם.

חיים כץ: חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה אומנם מכיר בייחודיות הטיפול בנפגעי פעולות איבה, אך הוא אינו כולל פתרון מספק אשר יאפשר לאותם יתומים להתמודד במהלך שנות חייהם עם האובדן ויהלום את מורכבות מצבם וידאג לשלומם ולרווחתם לאורך שנות חייהם.

חיים כץ: על כן מבקשת הצעת חוק זו להגדיל את התגמול החודשי המשתלם ליתום משני הוריו בהגיעו לגיל 18 ולהשוותו לתגמול החודשי המשתלם לאלמנה לפי חוק משפחות חיילים שנספו במערכה, התש"י–1950, וכן לקבוע כי תגמול זה ישולם ליתום משני הוריו למשך כל ימי חייו.

חיים כץ: בנוסף, מוצע בהצעת החוק להשוות את יתר ההטבות והמענקים הניתנים ליתום משני הוריו להטבות ולמענקים הניתנים לאלמנה כאמור.

חיים כץ: ראוי להדגיש כי הצעת חוק זו אינה מבחינה בין יתומים לפי מועד פטירת הוריהם בפעולות איבה והיא תחול על כל אותם יתומים ששני הוריהם נרצחו מראשית קום המדינה ואילך.

חיים כץ: זוכרת, מירי?

חיים כץ: אמרתי: החוק לא יעבור אם לא יכסה גם אותך, ופה יש תמיכה של יושב-ראש הכנסת, שאמר: לא יכול להיות.

חיים כץ: אז גם לו מגיע הרבה הרבה, הרבה הרבה תודות.

חיים כץ: מה שהרווחת, הרווחת ביושר.

ראובן ריבלין: כמה שלא חשובים אורחינו, אסור לנו לדבר מהאולם אליהם.

ראובן ריבלין: הם מבינים שאנחנו – – –

חיים כץ: יתירה מכך, הצעת החוק כוללת מתן פיצוי בסך 550,000 שקלים חדשים ליתומים משני הוריהם שהוצאו מתחולתם של תיקונים קודמים לחוק ושלא היו זכאים לתגמולים לפי אותם תיקונים.

חיים כץ: ובנוסף לכך, הצעת החוק מחילה את כל ההוראות החלות על יתומים משני ההורים לפי חוק נפגעי פעולות איבה גם על יתומים ששני הוריהם הם חללי צה"ל או שאחד מהם הוא חלל צה"ל והשני נפטר בפיגוע איבה.

חיים כץ: באמצעות תיקון חשוב זה מחבקת המדינה אל חיקה את אותם יתומים ופורעת, למרות שאי-אפשר לפרוע, חלק מחובתה המוסרית כלפיהם, תוך תקווה כי יש בכך כדי לסייע להם להתמודד בצורה הטובה ביותר עם אובדנם במשך חייהם.

חיים כץ: הצעת החוק מוגשת ללא הסתייגויות.

חיים כץ: היו הסתייגויות דיבור, אבל אני מודה עוד פעם למציעים ולחבר הכנסת אריה אלדד שוויתרו על ההסתייגויות, ואני קורא לכם לאשרה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

חיים כץ: ולפני שנעבור להצבעה אני מודה לצוות הוועדה, למנהלת, לעוזרים הפרלמנטריים שעבדו עבודה מאומצת, מרוכזת.

ראובן ריבלין: המנהלת, תאמר את שמה.

חיים כץ: המנהלת וילמה מאור, לצוות המשפטי, לעוזרי הפרלמנטריים – איילת השחר בסיום דרכה, לאילן מרסיאנו, ללי, לכל אלה שעמלו וטרחו; לעוזרים של זבולון, לעוזרים של דליה, שעשו ב-12 יום הצעת חוק צודקת, שהיתה צריכה לבוא ולפתור הרבה מאוד מצוקות.

חיים כץ: אני מקווה שחברי הכנסת יתמכו בהצעת החוק ונביא סוף לסאגה הזאת.

חיים כץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו מודים כולנו ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות על חוק חשוב זה, המתקן עיוותים.

ראובן ריבלין: אנחנו נצביע בקריאה שנייה שכן כל ההסתייגויות הוסרו ואין הסתייגויות לחוק זה.

ראובן ריבלין: ולכן נצביע את הקריאה השנייה במקשה אחת.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 30), התשע"א–2011, קריאה שנייה.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד, מי נגד, מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 5 בעד סעיפים 1–4 – 64 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–4 נתקבלו.

ראובן ריבלין: ברוב של 64, באין מתנגדים, באין נמנעים, אני קובע שהצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הוועדה, האם להצביע בקריאה שלישית?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: כדי להכניס את החוק לספר החוקים אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: קריאה שלישית: הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 30).

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 62 נגד – אין נמנעים – אין חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 30), התשע"א–2011, נתקבל.

ראובן ריבלין: 62 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 30) עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: רבותי, בדרך כלל אנחנו מאפשרים רק לאחד להודות, אבל כאן יש לנו שני יוזמים, ובאופן חד-פעמי, יוצא דופן, ובלי שהדבר ישמש תקדים, לאחר שאני יודע שהם הסירו את הסתייגויות הדיבור שלהם, אני מאפשר לשני היוזמים לומר מילות תודה וברכה על חוק חשוב זה.

ראובן ריבלין: בהחלט, אני מזמין את זבולון אורלב, ואחריו – את חברת הכנסת דליה איציק.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: מייד.

ראובן ריבלין: הם רק מודים.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, אני מאוד מודה לך על הנכונות והפתיחות שלך.

זבולון אורלב: המדינה משיבה היום חוב של כבוד, חוב מוסרי וחוב אנושי, כמובן, נוסף גם על החוב הכלכלי.

זבולון אורלב: זה ביטוי לאומי של ערבות הדדית בין מדינה לבין אזרחיה.

זבולון אורלב: במובן האלגורי הפכנו כולנו, כנסת וממשלה, לאבא ולאמא של היתומים, של היתומים מרצח נוסעי אוטובוס "אגד" שנפגע בידי מרצחים ב-1954 במעלה-עקרבים, ועד רצח משפחת פוגל באיתמר לפני חודשים ספורים – 25 משפחות, כ-80 יתומים.

זבולון אורלב: אני רוצה להודות לעמיתתי חברת הכנסת דליה איציק על השותפות המופלאה והפורייה; ליושב-ראש הוועדה, חיים כץ, שעשה עבודה מרשימה, מדהימה, דוגמה ומופת ליושב-ראש ועדה בקידום חוק; לראש הממשלה בנימין נתניהו ולעוזרתו פרח לרנר, שטרחו הרבה; לשר האוצר – מוזר שעומד כאן חבר הכנסת ומודה לשר האוצר, אני עושה את זה בלב מלא ושלם כי הוא באמת עזר וטרח – השר יובל שטייניץ ועוזרו אביעד שי; לשר הרווחה משה כחלון; למנהלת הוועדה וילמה מאור; ליועצת המשפטית שמרית גיטלין, שנשאה את החוק על גבה.

זבולון אורלב: רבותי, גם זה לא רגיל, להודות לעיתונאי ולעיתון: לצביקה ברוט ו"ידיעות אחרונות", שפעלו, ותמכו, ונתנו גיבוי לאורך כל הדרך; לשני העוזרים הפרלמנטריים: ליועץ החקיקה שלי, גיל ברינגר, וליועץ החקיקה של דליה איציק, סהר פינטו.

זבולון אורלב: לכולם, הרבה תודה.

זבולון אורלב: היום זאת היתה הצבעת אמון במדינה ובחברה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת דליה איציק, בבקשה.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מסתכלת כאן על הילדים החסרים, כפי שהם קוראים לעצמם, ואני אומרת לעצמי: אתם לא האמנתם.

דליה איציק: מישהו כתב לי עכשיו איזה אימייל מאוד נוגע ללב, מאותם ילדים חסרים – אולי אפילו מותר להגיד: משפחה שאיבדה את האבא ואת האמא ואת שלושת ילדיה, ועוד אחות שנפצעה קשה.

דליה איציק: והוא כתב לי: החזרת לי את האמון בפוליטיקאים.

דליה איציק: אני חושבת שאתם לא חשבתם שזה יקרה כל כך מהר, כשהתחלנו, עוד כשהנשיא סרקוזי הגיע לכאן, לארץ, וממש באקראי התוודעתי לנושא.

דליה איציק: תראו איך התחברו להם כאן אנשים טובים, שלקחו את הנושא הזה מאוד ברצינות, דחפו אותו.

דליה איציק: שום דבר לא יפצה אתכם.

דליה איציק: מה שצריך אולי כן בכל זאת לעשות לכם משהו זה העובדה שהבטחנו לכם שלא נניח לזה ולא נשקוט עד שזה יקרה, וזה מה שקורה היום.

דליה איציק: אמרתי לכם – הבטחתי לכם שחבר הכנסת אורלב וחבר הכנסת חיים כץ, ובוודאי אנוכי, שנחשפתי לזה עוד בהתחלה, לא נעזוב את זה עד שיגיע לכם – מגיע לכם, כל מה שמגיע לכם – החל, אגב, ממחר בבוקר, תחולת החוק, ככל שהיא צריכה להיכנס לתקנון.

דליה איציק: אני רוצה גם להגיד תודה לכל אלה שעשו במלאכה – הוזכרו שמותיהם – אבל בעיקר לחברי חברי הכנסת, שכשנודע להם הסיפור, בדיוק כפי שנודע לי, גם הם כולם התגייסו.

דליה איציק: ותודה גם לראש הממשלה, שאני יודעת שגם הוא בסוף נתן את הדחיפה האחרונה.

דליה איציק: תודה רבה לכם, ואיך אומרים?

דליה איציק: שניפגש בשמחות.

ראובן ריבלין: אמן.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [מס' מ/568; "דברי הכנסת", חוב' כ"א, עמ' 17771; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

ראובן ריבלין: אני מזמין את יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות להציג חוק נוסף:

ראובן ריבלין: הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים, של הממשלה, לקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: לחוק זה אין הסתייגויות.

ראובן ריבלין: האם יושב-ראש הוועדה רוצה לעלות, או שאתה רוצה הפסקה?

ראובן ריבלין: אני מוכן, אין לי בעיה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 21), התשע"א–2011, שהגישה הממשלה, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

חיים כץ: הצעת החוק המונחת לפניכם מבקשת להאריך בשנה אחת את תקופת ההגנה על מידע סודי שנמסר אגב רישום תכשיר רפואי, הקבועה בסעיף 47ד לפקודת הרוקחים [נוסח חדש], התשמ"א–1981.

חיים כץ: תקופת ההגנה האמורה היא למעשה תקופה שבה ניתנת בלעדיות לשיווק תרופה אתית ונאסר לשווק – שיווק של תרופות גנריות המתבססות על אותה תרופת מקור.

חיים כץ: תרופה אתית היא תרופה שפיתחה חברת תרופות, המכילה חומר פעיל חדש או שילוב חדש של חומרים פעילים.

חיים כץ: תרופה גנרית מכילה חומר פעיל זהה לזה של תרופה אתית, ומהווה העתק שלה.

חיים כץ: פיתוח תרופה אתית חדשה וייצורה נמשכים שנים ארוכות ומצריכים השקעה ומשאבים רבים.

חיים כץ: כדי לעודד מחקר ופיתוח של תרופות חדשות שישרתו את טובת הציבור, ניתן לחברות המפתחות ומייצרות תרופות אתיות תמריץ כלכלי בדמות הפטנט, אשר מונע מחברות אחרות לייצר ולשווק תרופה דומה למשך תקופת הפטנט.

חיים כץ: חברה גנרית רשאית לייצר העתק לתרופה אתית ולשווק אותה לאחר סיום תקופת הפטנט על אותה תרופה.

חיים כץ: בשל הזהות לתרופה האתית, היתרון בתרופה גנרית הוא העלות הנמוכה שלה יחסית לתרופה האתית, היקרה יותר, שכן תהליך הפיתוח שלה מהיר וזול יותר ונשען על מחקרים שנערכו לצורך פיתוח תרופת המקור.

חיים כץ: לכן יש אינטרס ציבורי בפיתוח תרופות גנריות, אשר יביאו לתחרות בשוק התרופות ולהוזלתן.

חיים כץ: בשל כך, ברוב המדינות, וכך גם בישראל, רישום תרופה גנרית בפנקס התכשירים נעשה בהליך מקוצר; היצרן הגנרי אינו נדרש לערוך מחקרים להוכחת יעילותה או בטיחותה של התרופה אלא רק להוכיח את הזהות בינה ובין התרופה האתית.

חיים כץ: כדי לאזן בין השאיפה לעודד את החברות האתיות להמציא ולפתח תרופות חדשות, תוך אפשרות להרוויח מהשקעתן בכך, לבין הרצון לאפשר כניסה של תרופות גנריות לשוק, לשם הורדת מחירי התרופות, נעשה שימוש באמצעים משפטיים שונים כדי להגן על היצרן האתי ולאפשר לו לשווק את התרופה האתית שייצר למעשה ללא תחרות של תרופה גנרית לתקופות שונות.

חיים כץ: היבט אחד הוא כאמור דיני הפטנטים, אשר מקנים ליצרן האתי הגנה מפני תחרות לתקופה של 20 שנה.

חיים כץ: היבט נוסף של ההגנה האמורה הוא הגנה על מידע סודי שנמסר אגב רישום תכשיר רפואי, שבו עוסקת הצעת החוק שלפניכם.

חיים כץ: הסדר כזה אוסר על המדינה לעשות שימוש במידע שהוגש על-ידי היצרן האתי ואשר מצוי בתיק הרישום של התרופה האתית.

חיים כץ: סעיף 47ד(ב) לפקודת הרוקחים קובע, כי כדי להגן על מידע שנמסר במסגרת רישום תכשיר אתי שעליו מסתמכת תרופה גנרית, אין לרשום את התרופה הגנרית ולאשר אותה לשיווק בהליך המקוצר אלא אם כן מתקיימת אחת מארבע חלופות.

חיים כץ: החלופה הרלוונטית לענייננו היא שהאישור לשיווק התרופה הגנרית יינתן רק לאחר תקופה של חמש שנים ממועד רישום התרופה המקורית בארץ או חמש שנים וחצי מרישומה במדינה מוכרת, לפי המוקדם.

חיים כץ: כלומר, הסדר של בלעדיות בשיווק לתקופה של חמש שנים או חמש וחצי שנים.

חיים כץ: בדוח שפרסמה נציגות הסחר האמריקני נטען כי בשל משך הזמן הארוך לרישום תרופות במשרד הבריאות בישראל, ההגנה על מידע בתיקי רישום תרופות עומדת למעשה על שלוש וחצי עד ארבע שנים בלבד, וכי מדיניות זו היא בלתי הוגנת כלפי החברות האתיות, המקבלות בישראל הגנה חלשה יחסית.

חיים כץ: בפברואר 2010 נחתם הסכם בין ממשלת ישראל לבין ממשלת ארצות-הברית, ולפיו התחייבה ממשלת ישראל להגיש הצעת חוק להארכת תקופת ההגנה על מידע סודי שמוגש במסגרת בקשה לאישור שיווק של תרופות לשש שנים ממועד רישום התרופה המקורית בארץ או שש שנים וחצי מרישומה במדינה מוכרת.

חיים כץ: אני רוצה להודות לצוות הלשכה המשפטית של הוועדה, עורכת-הדין שמרית שקד-גיטלין, עורכת-הדין נועה בן-שבת, עורך-הדין אייל לב-ארי, לצוות הוועדה בראשות המנהלת וילמה מאור ולמזכירות הוועדה מעיין, אתי וענת, לעוזרי הפרלמנטריים, איילת השחר, אילן ולי, שעסקו במלאכה ותרמו לקידומה של הצעת החוק.

חיים כץ: הצעת החוק הוגשה על-ידי הממשלה ואושרה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות ללא הסתייגויות, והיא מובאת היום לאישורכם בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

חיים כץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, אדוני יושב-ראש הוועדה.

ראובן ריבלין: זה ברשימת כץ כבר החוק ה-62, לא?

חיים כץ: 75.

ראובן ריבלין: 75.

ראובן ריבלין: בבקשה, נא לשבת.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, הואיל ואין הסתייגויות אנחנו מצביעים על הצעת החוק בקריאה שנייה, מקשה אחת.

ראובן ריבלין: נא להצביע – הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 21), התשע"א–2011, קריאה שנייה.

ראובן ריבלין: מי בעד, מי נגד, מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 7 בעד סעיפים 1–2 – 28 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

ראובן ריבלין: 28 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, להצביע בקריאה שלישית?

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 21), קריאה שלישית, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד, מי נגד, מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 8 בעד החוק – 31 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 21), התשע"א–2011, נתקבל.

ראובן ריבלין: 31 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שלישית ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל, עם פרסומה.

ראובן ריבלין: אדוני סגן ראש הממשלה ושר הפנים יעלה ויבוא ויגיע לדוכן על מנת להביא את בקשת הממשלה להאריך בצו את תוקפו של חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ג–2003 – דיון והצבעה.

ראובן ריבלין: רבותי, הרשימה תיסגר בעוד דקה בדיוק.

ראובן ריבלין: נרשמו 24 חברי כנסת; מי שרוצה עוד להירשם, יש לו דקה.

ראובן ריבלין: אדוני סגן ראש הממשלה, בבקשה.

אליהו ישי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הוראת שעה זו, זה אחד החוקים שמוכרים מאוד לכנסת, מאריכים אותה במסגרת החוק שנחקק ב-2003, שניתן יהיה, לפי הצורך ועל-פי המלצת גורמי הביטחון, להאריך מעת לעת.

אליהו ישי: גם ב-2005 היה תיקון להצעת החוק, ושם קבעה הכנסת כי אנשים שהם בעלי סיכון ביטחוני מופחת, אפשר יהיה לתת להם אפשרות, מטעמים הומניטריים ועוד.

אליהו ישי: גם ב-2007 הוקמה ועדה מקצועית שתייעץ לשר הפנים באיזה מקרים ניתן ובאיזה מקרים לא ממליצים.

אליהו ישי: ב-2008 רצועת-עזה נכללה ברשימה – ששם מתבצעות פעילויות שעלולות לסכן את ביטחון מדינת ישראל.

אליהו ישי: לפיכך נקבע כי לא יינתנו רשיונות ישיבה או היתרי שהייה לתושבי רצועת-עזה.

אליהו ישי: ב-2010 החוק שוב הוארך, ונכון להיום הממשלה מבקשת ארכה נוספת, כאשר במקביל הממשלה שוקדת על הצעת חוק שתסדיר את העניין באופן ברור יותר ותמנע מאתנו, אולי בעתיד, להביא להוראות שעה מתחדשות.

אליהו ישי: מכל מקום, אני מבקש, אדוני היושב-ראש, לאשר את הצעת הממשלה.

ראובן ריבלין: טוב, רבותי, 24 חברי כנסת נרשמו, אני סוגר את הרשימה.

ראובן ריבלין: אחרון הדוברים יהיה אורי אורבך.

ראובן ריבלין: ראשונת הדוברים – חברת הכנסת זהבה גלאון.

ראובן ריבלין: לכל אחד מהדוברים שלוש דקות.

ראובן ריבלין: שלוש דקות, זה כמו בקריאה ראשונה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי את שר הפנים.

זהבה גלאון: אדוני שר הפנים אלי ישי, עולה על הדוכן, אני לא יודעת, מ-2003, אני כבר לא יכולה לספור כמה פעמים – 10, 11 פעמים – ומנמק למה הכנסת צריכה להאריך את הוראת השעה שמבקשת למנוע איחוד משפחות בין אזרחי ישראל הערבים לקרובי משפחתם או לבני-זוגם הפלסטינים.

זהבה גלאון: כל פעם מחדש משנים את התירוץ כדי להכשיר את השרץ, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: אני שומעת את הדברים, והדבר שצץ ומבצבץ זו הגזענות בכסות הפחד.

זהבה גלאון: ממשלת ישראל עוסקת במסע של הפחדה נגד האזרחים.

זהבה גלאון: מפחידים אותנו מארגוני זכויות אדם, מפחידים מפני ערבים אזרחי ישראל, בכסות ההפחדה מעלים את מחיר ה"קוטג'" והדיור, בכסות ההפחדה מחוקקים חוקים כמו חוק החרם, שרק עושים דה-לגיטימציה למדינת ישראל בעולם, ועכשיו גם מאריכים את הוראת השעה שמונעת איחוד משפחות מערבים אזרחי ישראל.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, זו הפעם העשירית, במסווה של חקיקה זמנית – אני לא שומעת את עצמי – – –

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת שם, אתם מפריעים לדוברת.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, זו הפעם העשירית, שבמסווה של חקיקה זמנית, שרי הממשלה הם חותמת גומי להפיכת הוראת שעה זמנית לנורמה קבועה וגזענית.

זהבה גלאון: אני קוראת לכם, חברי חברי הכנסת: אל תהיו גם אתם חותמת גומי.

זהבה גלאון: הרי אתם יודעים, שמזה 60 שנה או יותר מתקיימת אפליה מכוונת וממוסדת כלפי אזרחי ישראל הערבים, שהשיא שלה בא לידי ביטוי בחקיקה הגזענית והמפלה הזאת שהיום אתם עומדים להצביע עליה; חקיקה שמטילה מגבלות דרקוניות על חופש הנישואים של אזרחי ישראל הערבים, מביאה לפירוקן של משפחות שלמות וקורעת אלפי ילדים מהוריהם.

יואל חסון: למה?

יואל חסון: הם יכולים להתחתן.

זהבה גלאון: איך ניתן להשלים עם כך, חבר הכנסת חסון, שהחוק במדינת ישראל מפלה אזרחים בשל ההשתייכות האתנית והלאומית שלהם?

זהבה גלאון: רק התירוץ משתנה כל פעם כדי להכשיר את השרץ.

זהבה גלאון: התירוץ הזה שהם יכולים להתחתן אבל שילכו לגור שם.

זהבה גלאון: זה נראה סביר שאנחנו, במדינה מתוקנת, כל פעם אנחנו מוכנים להיתלות בטיעון של הסיכון הביטחוני?

זהבה גלאון: כל פעם אומרים: המצב הביטחוני יכול להידרדר.

זהבה גלאון: עכשיו הטענה החדשה היא שלקראת ספטמבר המצב הביטחוני יכול להתערער.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לעדכן אותו ואת חברי הכנסת: כשהחוק עבר לפני כמה שנים שוב, ב-2007, עתרתי לבג"ץ – הייתי גם בין העותרות הראשונות – ביחד עם ארגוני זכויות אדם אחרים, בג"ץ שנקרא "בג"ץ גלאון ואחרים".

זהבה גלאון: ובדיון שהיה בבית-המשפט לפני כשנה או שנתיים, אני לא זוכרת, פרקליטות המדינה כל פעם היתה צריכה להצדיק את החוק הגזעני והמפלה הזה – אז בדיון הקודם פרקליטות המדינה שלפה את השד הדמוגרפי מהבקבוק.

זהבה גלאון: אתם מכירים את האיומים האלה, שאם החוק הזה יבוטל תהיה כאן הצפה של אלפי פלסטינים, שיהיו סיכון ביטחוני.

זהבה גלאון: מין האשמה קולקטיבית שהופכת את כל אזרחי ישראל הערבים למפגעים בפוטנציה.

זהבה גלאון: שימו לב, חברי חברי הכנסת – רק עוד משפט אחד, ברשותך, אדוני – השופטת אילה פרוקצ'יה, שפרשה מבית-המשפט העליון לאחרונה, כשהיא דנה בחוק הזה בפעם הקודמת, בדיון הקודם, השוותה את החוק לפסק-הדין האמריקני הידוע לשמצה – פסק-דין שאישר במלחמת העולם השנייה להכניס אזרחים אמריקנים ממוצא יפני למחנה הסגר.

זהבה גלאון: הסנקציה הזאת הוטלה על קהילה שלמה על סמך החשדה כללית בבגידה.

זהבה גלאון: השופטת פרוקצ'יה השתמשה בדוגמה הזאת לרמז לכך שהחוק הזה עומד על בסיס גזעני.

זהבה גלאון: אני אומרת לכם, חברי חברי הכנסת, אנחנו חייבים – חייבים – לבטל את הנורמה הזאת.

זהבה גלאון: אין קבוע כמו הזמני.

זהבה גלאון: הוראת שעה שבמשך תשע השנים האחרונות מוארכת עשר פעמים מפסיקה להיות זמנית והופכת להיות נורמה קבועה – וגזענית.

זהבה גלאון: אני קוראת לכם – אל תצביעו בעד החוק הזה.

מגלי והבה: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

מגלי והבה: חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת ברכה.

יואל חסון: אני רשום?

יואל חסון: אני נרשמתי, אני חושב.

מגלי והבה: אתה רשום.

מגלי והבה: כל מי שהיה רשום לפני תחילת הדיון רשום כאן.

מגלי והבה: בבקשה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני דווקא מצאתי את הסעיף שאני רוצה לתמוך בו בחוק.

אילן גילאון: כתוב ככה, תסתכל, כתוב: "חוק זה יעמוד בתוקפו עד ליום כ"ט בתמוז תשע"א, 31 ביולי 2011".

אילן גילאון: סבבה, זה מספיק, לא? תראה, בוא נגיד את הדברים בצורה קצרה ופשוטה.

אילן גילאון: זו איוולת להתמודד עם בעיות דמוגרפיות על-ידי מניעת איחוד משפחות.

אילן גילאון: איחוד משפחות, עוד בנושא הזה של פגיעה בעניין של קדושת המשפחה, בכלל נראה לי מאוד מורכב.

אילן גילאון: אתה יודע, אצלנו במקורות, אדוני היושב-ראש, יש מקרה רות המואבייה, שבזכותה היה בסופו של דבר דוד המלך, אתה יודע, אבל זה נימוק קטן מאוד.

אילן גילאון: הבעיה המרכזית היא שהחוק הזה מאפשר – –

מאיר שטרית: התגיירה.

אילן גילאון: – – ונותן בידיים של שר הפנים סמכויות, שהן פשוט בלתי מתקבלות על הדעת.

אילן גילאון: מתי הן הכי בלתי מתקבלות על הדעת?

אילן גילאון: תאר לך ששר הפנים יהיה בן-אדם כמו אלי ישי.

אילן גילאון: תאר לך שיום אחד יבוא, ואלי ישי יהיה שר הפנים של מדינת ישראל, מה יקרה עם התוצאות של החוק הזה?

אילן גילאון: ולכן, תאריך פקיעתו של החוק הזה – באמת הוא הגיע לפרקו, וכדאי להגיד עליו "אילי פת – מת", מה שנקרא, אין לו שום משמעות.

אילן גילאון: מדינה שצריכה להתמודד עם האתגרים הדמוגרפיים שלה על-ידי הפרדת משפחות או על-ידי הרחקת קטינים ממשפחותיהם, תאמינו לי, אין לה שום תקומה.

אילן גילאון: ואצלנו במדינת ישראל היום עושים – אגב, לא באפליה גדולה, רק – ברור שהחוק הזה מופנה רק לגבי פלסטינים – ובמצב נורמלי דווקא להיפך, היה טוב מאוד איחוד משפחות, כי זה היה יכול להיות בדיוק גשר להסתדר.

אילן גילאון: הבעיות הביטחוניות, אדוני, יש כל האמצעים כדי לאתר אותן.

אילן גילאון: מי שהוא פצצה מתקתקת, אז – הרי אנחנו לא צריכים – הוא לא בא להתחתן בדיוק.

אילן גילאון: אין הסתברות כזאת.

אילן גילאון: ולכן, החוק הזה בא לעולם בחטא, והחוק הזה צריך ללכת מן העולם בחדווה.

אילן גילאון: ומובן שסיעתנו התנגדה לו מתמיד, כפי שאמרה חברתי זהבה גלאון, ואנחנו גם נמשיך להתנגד להוראת השעה האומללה הזאת מעכשיו והלאה, והשעה לא תהיה אומללה אילו החוק הזה לא יתקבל, והיא תהיה אומללה אם באמת הוראת השעה תימשך גם הלאה.

אילן גילאון: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת ברכה.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

מוחמד ברכה: איוולת.

אילן גילאון: איוולת ורעות רוח.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מה לא נאמר על התועבה החוקתית הזאת?

מוחמד ברכה: ראשית, קראו לה בשם המכובס "הוראת שעה", כאילו שזה זמני, ונתנו לזה הצדקות כאילו כדי להילחם בגל מסוים של אנשים שכביכול עשו פיגועים, שיצאו מתוך האנשים שבאו בברית נישואים עם אזרחים ערבים במדינת ישראל, והגזענות אינה משתכנעת אפילו שהמציאות השתנתה.

מוחמד ברכה: אף אחד לא מדבר על פיגועים היום.

מוחמד ברכה: גם אין.

מוחמד ברכה: הנסיבות שבהן כביכול – –

יואל חסון: אתה יודע למה אין פיגועים.

מוחמד ברכה: – – אושרה הוראת השעה, הן שונות לחלוטין.

מוחמד ברכה: היום משא-ומתן לשלום מחכה בפתח שייאות ראש הממשלה ויפסיק את מבצע הטרור שלו בשטחים נגד העם הפלסטיני – אם קוראים לזה גדר ואם קוראים לזה התנחלויות, וכל מה שלא יהיה – והממשלה מתעקשת שנה אחר שנה להביא את חוק הגזע המוצהר.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, יש חוקים שלובשים, כאילו, עטיפה אוניברסלית, שכאילו זה חל על כולם.

מוחמד ברכה: הוראת השעה הזאת מדברת על אנשים מסוימים, רק היה חסר לכתוב "פלסטינים", אבל לא כתבו "פלסטינים"; "תושב האזור" – מה זה "האזור"?

מוחמד ברכה: זה הגדה המערבית ורצועת-עזה.

מוחמד ברכה: בפירוש.

מוחמד ברכה: אם צריך להגדיר חוק גזע מהו, זה חוק גזע, אין לו שום שם אחר.

מוחמד ברכה: ועל אף זאת ולמרות זאת, וגם לאחר ש – כביכול – ההצדקות הביטחוניות נפלו, הדמוגרפיות המתועבות נפלו, שום דבר – כנראה יצר הגזענות יותר חזק בראשה של הממשלה הזאת, יותר מכול דבר אחר.

מוחמד ברכה: באמת, מה אני אגיד היום שלא אמרתי לפני שנה ולפני שנתיים, וחברי שמתנגדים לחוק הזה מה יאמרו, אלא דבר אחד – שכנראה הממשלה הזו מתעקשת להפיץ דברי תועבה חוקתיים.

מוחמד ברכה: אנחנו נצביע נגד, כמובן, והממשלה והקואליציה יצביעו בעד, לא יהיה לזה שום אפקט, אלא להתעמר באנשים שבחרו להיקשר אחד עם השני או אחד עם השנייה או האחת עם השני בברית נישואין, והמדינה – מדינת ישראל, ממשלת ישראל – חושבת שיש לה דעה בעניין הזה, והיא יכולה להתערב בזה.

מוחמד ברכה: חברי חבר הכנסת גילאון אמר:

מוחמד ברכה: לא פותרים בעיה דמוגרפית בהתערבות בענייני נישואים, אם אני מדייק – אני לא יודע, אבל משהו כזה.

מוחמד ברכה: אני אומר: עצם הדיבור על בעיה דמוגרפית זה דבר מתועב בעצמו.

מוחמד ברכה: להתייחס לבני-אדם כבעיה זה דבר מתועב.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת ברכה.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת דב חנין.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

מגלי והבה: בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, עמיתי חברי הכנסת, החוק הזה הוא אחד החוקים הנוראים שחוקקה כנסת ישראל – חוק שפוגע בכבוד האדם וחירותו, פוגע בעקרון השוויון, פוגע בזכות לחיי משפחה, חוק שאומר לאנשים: אתם צריכים לבחור בין המדינה שאתם חיים בה ובין מי שאתם אוהבים, מי שאתם רוצים לשאת ולחיות אתו חיי זוגיות, כפי שזכותם של בני-אדם לחיות, לפי אמנות בין-לאומיות, לפי ההיגיון, לפי הצדק הטבעי.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, מה עוד לא נאמר על החוק הנורא הזה?

דב חנין: מה אמר בית-המשפט העליון על החוק הזה?

דב חנין: הוא אמר, בין היתר, שהוא מוכן לחיות אתו רק מכיוון שהוא רואה את הקץ, הוא רואה את תאריך התפוגה.

דב חנין: אבל בכנסת כנראה אין תאריך תפוגה, לכל דבר רע יש אפשרות של מיחזור.

דב חנין: כל דבר רע יכול לחזור לחיים ולחזור להארכה נוספת בכנסת.

דב חנין: כך, עמיתי חברי הכנסת, פוגעים בבני-אדם, כך פוגעים בעתיד שלהם, בחיים שלהם, כך פוגעים באושר שלהם, כך פוגעים בכבוד שלהם, כך פוגעים בזכויות שלהם.

דב חנין: מדברים על ביטחון המדינה?

דב חנין: החוק הזה פוגע בביטחון המדינה.

דב חנין: זה חוק שמייצר כעס, ובצדק, מייצר שנאה, מייצר אכזבה, מייצר תסכול.

דב חנין: זה חוק שפוגע במישרין בביטחון המדינה.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה לעמוד על נקודה נוספת, שאותה לא מספיק הדגשנו קודם, והיא הגרעין של הצעת החוק הזה.

דב חנין: הגרעין של הצעת החוק הזה אומר, בסעיף 2: בתקופת תוקפו של חוק זה, על אף האמור בכל דין, שר הפנים לא יעניק לתושב אזור או לאזרח או לתושב של כל מדינה המנויה בתוספת, אזרחות ולא ייתן לו רשיון לשהייה בישראל לפי חוק הכניסה בישראל.

דב חנין: אני שואל אתכם, עמיתי חברי הכנסת, מה זה?

דב חנין: הרי שר הפנים שייך לממשלה; הוא לא רוצה לתת למישהו אישור כניסה לישראל?

דב חנין: הוא לא ייתן אישור כניסה.

דב חנין: החוק הזה הוא חוק של אי-אמון בשר הפנים.

דב חנין: הוא אומר לשר הפנים: אסור לך לתת.

דב חנין: גם אם שר הפנים פתאום השתכנע, אתם יודעים – גם לאלי ישי יש לפעמים, יכול לקרות, אדוני היושב-ראש, למרות מה שאתה חושב, רגעים של טוב לב יוצאי דופן – –

זהבה גלאון: – – – שבו בחנו בחינה פרטנית כל בן-אדם שביקש בקשה שכללה תושבות – – – אז מה?

זהבה גלאון: לזה צריך לחזור.

דב חנין: – – החוק הזה אומר: לא.

דב חנין: גם אם לאלי ישי במקרה יהיה איזשהו רגע של טוב לב יוצא דופן, והוא יגיד: השתכנעתי; באמת, קראתי את הבקשה והתחלתי לבכות מרוב התרגשות על הזוג הזה, שני אנשים טובים שרוצים לחיות יחד, ואני רוצה לתת להם אישור לרשיון לחיות בישראל – אומר החוק: לא.

דב חנין: החוק הזה הוא חוק של אי-אמון בשר הפנים.

דב חנין: אני אומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, אני כבר מזמן הבנתי שלראש הממשלה אין אמון בשר הפנים.

דב חנין: ראיתי את זה גם בחוק הווד"לים, שלוקח לו את כל הסמכויות ומעביר אותן לראש הממשלה.

דב חנין: אבל אני אומר, יש גבול גם לזלזול בכבודו של שר בממשלת ישראל.

דב חנין: למה שר הפנים מסכים שכך יתייחסו אליו?

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, החוק הזה הוא חוק שאין בו טעם, אין בו צורך, יש בו המון נזק, יש בו הרבה פגיעה, יש בו התעללות בבני-אדם.

דב חנין: הכנסת תעשה טוב אם תדחה אותו, ותעשה רע מאוד אם תאשר אותו פעם נוספת.

דב חנין: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

מגלי והבה: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת אברהים צרצור.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, משום מה החוק הזה נקרא חוק האזרחות.

עפו אגבאריה: אני בעד שיחליפו את השם של האזרחות, כי זה סירוב האזרחות, או סירוב התיישבות של אנשים במדינה שלהם.

עפו אגבאריה: מה אומר החוק?

עפו אגבאריה: החוק אומר שהוא חל – זו הוראת שעה – שהוא חל על תושבי השטחים הכבושים, שזה יהודה, שומרון וחבל-עזה, ומה עוד?

עפו אגבאריה: בתוספת: אירן, לבנון, סוריה ועירק.

עפו אגבאריה: הייתי ממליץ לכולם, לאלה שרצו להאריך את תוקף החוק הזה, להוציא את המלה "עירק", כי הם יודעים שעירק זה כבר לא רק לא רלוונטי, אלא הביקורים הלוך וחוזר בין העירקים ובין ישראל הם כל כך גלויים כבר, שאולי את זה, את מסכת השקר הזאת, כדאי להוריד.

אברהים צרצור: – – – דרום-סודן.

עפו אגבאריה: טוב, לא הזכירו פה את סודן, אבל דרום-סודן זה חלק מהעניין גם.

עפו אגבאריה: מדוע החוק הזה הוא כל כך רע, והוא רק נגד הפלסטינים בעיקר, ולא נגד האנשים האחרים?

עפו אגבאריה: זאת אומרת, אם מישהו מירדן או מערב-הסעודית, או מכוויית, רוצה לבוא, האם באמת הוא יכול להשתקע?

עפו אגבאריה: אנחנו רואים שגם זה שקר, שזה גם לא נכון.

עפו אגבאריה: רק עכשיו, לפני כמה דקות, היה פה – לפני שעה, אולי שעתיים – השר מרידור, ואמר:

עפו אגבאריה: אתם יודעים שלפי החוק יהודי יכול להתיישב בכל מקום בעולם.

עפו אגבאריה: וזה אמת.

עפו אגבאריה: אתם יודעים כמה יהודים הצליחו כבר אחרי שנות ה-90 לחזור וחזרו לאוסטריה, לגרמניה, לרוסיה, לאוקראינה, אפילו שחלקם עדיין גרים פה – ואנחנו בעניין הדיור, ויש כל כך הרבה דירות פנויות, שהבעלים שלהן קיבלו אזרחות, שזה כמו תעודת ביטוח של מדינה אחרת, אפילו בגרמניה, ואפילו באוסטריה, אז זה מותר ליהודים; מותר ליהודי שסבא שלו היה יהודי וגר באוסטריה, ועכשיו הוא יכול לקבל אפילו אזרחות אוסטרית.

עפו אגבאריה: אבל פה, במדינה הדמוקרטית הזאת, לערבי שהוא נשוי עם מישהי מהמשפחה שלו, בת-דוד שלו, בת-דודה שלו, או מישהו שהוא קרוב משפחה שלו, רק מה, הוא פלסטיני, אבל הוא מהשטחים הכבושים, אסור לו להיות במדינה הזאת ואסור לו לשהות פה.

עפו אגבאריה: אני לא רוצה לדבר על הפן האנושי, על האנשים שלא יכולים לקיים את חוק היסוד של איחוד המשפחה, שהמשפחה תחיה יחד; על ענייני הבריאות, על ענייני החינוך.

עפו אגבאריה: אבל איך יכולים להרשות לעצמם האנשים להגיד שהם דמוקרטים ולעשות חוק כזה גזעני שמופנה נגד אוכלוסייה מסוימת?

עפו אגבאריה: אני פונה לעם ישראל, ואני אומר, שכמה שהממשלה הזאת משקרת אתכם, כמה שהממשלה הזאת גורמת לשקרים, בבוקר ובערב, הן בעניין הדיור, הן בעניין החינוך, הן בעניין הבריאות – מספיק כבר להפחיד את האנשים עם "ביטחון", מה שאומרים.

עפו אגבאריה: זה שקר וכזב.

עפו אגבאריה: אנשים, תתעוררו.

עפו אגבאריה: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

מגלי והבה: חבר הכנסת שיח' אברהים צרצור.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, בנוסח המונח בפנינו, שאנחנו אמורים להצביע עליו עכשיו, נקבע כך, או נאמר כך: החוק קובע כי ככלל שר הפנים לא יעניק אזרחות או רשיון ישיבה בישראל לתושב האזור, יהודה שומרון וחבל-עזה, או לאזרח של מדינה המנויה בתוספת: אירן, לבנון, סוריה ועירק, ומפקד האזור לא ייתן לתושב האזור היתר שהייה בישראל".

אברהים צרצור: אלה הדברים שנקבעו.

אברהים צרצור: הכלל הוא ששר הפנים איננו יכול בשום פנים ואופן לתת אישור אזרחות או רשיון של מאן דהוא מהאזורים שנקבעו בנוסח הזה.

אברהים צרצור: עכשיו, הנוסח הזה, כפי שאמר עכשיו חבר הכנסת עפו אגבאריה, לא כולל את ירדן, שבינה ובין ישראל יש יחסים דיפלומטיים – יש קשרים דיפלומטיים, והנוסח הזה גם איננו מזכיר את מצרים, שבינה ובין ישראל גם יש קשר או יחסים דיפלומטיים.

אברהים צרצור: השאלה שנשאלת היא: האם מישהו – האם מאן דהוא מירדן או ממצרים שהתחתן עם מישהי שהיא אזרחית ישראל יכול לקבל אזרחות או רשיון ישיבה בישראל לפי הנוסח הזה?

אברהים צרצור: לצערי הרב, כבוד היושב-ראש, התשובה היא, לפי דעתי: לא.

מגלי והבה: לא, שלילי.

אברהים צרצור: שלילי, נכון.

אברהים צרצור: אז כן, יש דוגמאות – יש כל כך הרבה דוגמאות שהובאו לידיעתי, הובאו לפי מיטב ידיעתי לידיעתם של כל חברי הכנסת הערבים, וגם חלק מחברי הכנסת היהודים, שאכן גם אזרחי ירדן וגם אזרחי מצרים שהחליטו להתחתן עם מישהי מישראל, אזרחית ערבית מאזרחי ישראל, לא קיבלו את הדבר הזה, הנשגב, שנקרא אזרחות או רשיון ישיבה.

אברהים צרצור: עכשיו, לכלל הזה יש מה שנקרא חריגים, ואני רוצה למנות את החריגים האלה לפי הנוסח שנמצא לפנינו, ולבחון במסגרת של מה שנקרא מבחן התוצאה אם החריגים האלה, החריגים לכלל, הם חריגים אמיתיים, שאפשרו לשר הפנים מתן רשיון אזרחות או רשיון ישיבה בישראל.

אברהים צרצור: הראשון: לשר הפנים יש שיקול דעת לאשר בקשת תושב האזור למתן היתר בכל התנאים, בכל הדברים האלה, בכל הכללים האלה, בכל החריגים האלה.

אברהים צרצור: דרך אגב, חוזרים על אותו מושג: "שר הפנים רשאי", "רשאי", "רשאי", דהיינו, לשר הפנים ניתנות סמכויות מעל ומעבר, בצורה כזאת שהיא הופכת את שר הפנים לבעל הבית בסוגיה הזאת, ואין לממשלה, אין לבתי-המשפט, אין לארגונים כאלה או אחרים באמת דעה בקטע הזה.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, הדבר שהפתיע אותי מאוד היום בבוקר, שהחוק הזה קיבל רוח גבית, קיבל תמיכה מדמות שכיכבה בימים האחרונים בצורה בלתי מוסברת.

אברהים צרצור: האדם הזה נקרא אנדרס ברייוויק.

אברהים צרצור: בוודאי אתם מכירים את האיש הזה, הרוצח מנורבגיה.

אברהים צרצור: מציטוטים שפורסמו היום בעיתון "ישראל היום" – הרוצח הזה הביע הערצה בלתי מסויגת לישראל ולמדיניותה כלפי האוכלוסייה הערבית בתוכה וכלפי העם הפלסטיני.

אברהים צרצור: ואיך עשה זאת?

אברהים צרצור: מהציטוטים הרבים שצוטטו מהאתר שלו האישי: בבואו להשוות בין מה שהוא תיאר כג'יהאד דמוגרפי של המוסלמים באירופה והלחימה הישראלית העקשנית והעיקשת באיום הדמוגרפי על-ידי שלילת זכויות של המיעוט הערבי, בבואו לעשות השוואה בין שני המושגים האלה, בין שתי הדמויות האלה, הדוגמאות האלה, הוא פשוט מביע הערצה בלתי מסויגת, בלתי מוגבלת, למדיניותה של ישראל.

אברהים צרצור: ואני חושב שכתוצאה מהדבר הזה הספציפי, כל חבר כנסת שפוי חייב להצביע נגד החוק הדרקוני הזה.

אברהים צרצור: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אברהים צרצור.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, זו הצעת חוק שדגל שחור מתנוסס מעליה.

טלב אלסאנע: זו הצעת חוק שאסור להרים בעדה יד.

טלב אלסאנע: זו הצעת חוק שבושה וחרפה שהיא נמצאת בספר החוקים בכלל.

טלב אלסאנע: המשפחה זה אבן היסוד בכל חברה מתוקנת.

טלב אלסאנע: זו הזכות שקיימת עוד לפני שקמה מדינה בכלל עלי אדמות.

טלב אלסאנע: כל יצור חי יש לו הזכות של זכר ונקבה להקים תא משותף.

טלב אלסאנע: לבוא היום, בחברה המתיימרת להיות דמוקרטית, לפגוע בדבר הבסיסי, הדבר היסודי, של בני-זוג לחיות ביחד, ולהגדיר את זה כחוק, וגם כהוראת שעה אין-סופית, וגם להמשיך ולהגדיר את המדינה כמדינה דמוקרטית.

טלב אלסאנע: תסתכלו על החוק עצמו.

טלב אלסאנע: אומרים שאנחנו שולטים כאן על-ידי שר הפנים, ואנחנו שולטים שם על-ידי אלוף הפיקוד, על-ידי מפקד הגזרה.

טלב אלסאנע: מי ששולט בגדה זה אלוף צה"ל, הוא צריך לתת אישור מי נכנס, מי יוצא, ומי שמחליט כאן זה שר הפנים.

טלב אלסאנע: מדינת ישראל שולטת כאן ושולטת שם, והיא לא מאפשרת להתאחד שם והיא לא מאפשרת להתאחד כאן.

טלב אלסאנע: אז איך יחיו אנשים?

טלב אלסאנע: איך יחיו אנשים?

טלב אלסאנע: הדבר השני, מדברים על ועדה הומניטרית.

טלב אלסאנע: שאלתם את עצמכם כמה פעמים התכנסה הוועדה הבין-משרדית ההומניטרית?

טלב אלסאנע: כמה מקרים, היא דנה בהם?

טלב אלסאנע: כמה מקרים, אישרה אותם?

טלב אלסאנע: יש מקרים קשים של בן-זוג שסובל ממחלה ממאירה במצב קשה, והבקשות מונחות על שולחן הוועדה הבין-משרדית, ולא מקיימת דיונים.

טלב אלסאנע: זה התעללות באנשים, זה התאכזרות, וממשיכים לדבר על הומניזם.

טלב אלסאנע: ועדה בין-משרדית הומניטרית.

טלב אלסאנע: איזה הומניטריזם?

טלב אלסאנע: הרי הדבר הבסיסי זה כשבני-זוג חיים ויש להם ילדים.

טלב אלסאנע: זה כשלעצמו נימוק טוב להיענות לו.

טלב אלסאנע: מדברים על מכסה.

טלב אלסאנע: שר הפנים לא עלה כאן, לא אמר לנו כמה נענה, כמה הגישו בקשות, כמה אישרו אותן.

טלב אלסאנע: והדבר החמור ביותר, זה נותן לשר הפנים סמכות לא רק לאשר כניסה או יציאה, זה נותן לו סמכות שיפוטית.

טלב אלסאנע: אם מישהי חיה בישראל ויש לה ילדים, בני-הזוג – יש להם ילדים מבוגרים, ומישהו, קרוב משפחה, שחי בגדה, מעורב או יש חשד למעורבות, מייד שוללים ממנה את זכות השהייה בישראל.

טלב אלסאנע: אפילו לא שימוע ולא זכות טיעון.

טלב אלסאנע: יש לו סמכות שיפוטית.

טלב אלסאנע: זה חוק קשה, זה חוק רע.

טלב אלסאנע: אסור לתמוך בחוק הזה, ולדעתי בית-המשפט העליון היה עושה טוב אם היה מבטל את החוק הרע הזה.

טלב אלסאנע: כנראה שבית-המשפט העליון נרתע, פשוט מאוד נרתע, בגלל ה"עליהום" של חברי כנסת כאן.

דוד רותם: לא מדברים נגד בית-המשפט העליון.

טלב אלסאנע: אני מדבר בעדו.

טלב אלסאנע: אני מחזקו, כנגד האיום שאתה מאיים, מטיל אימה.

טלב אלסאנע: אתה וכמותך מטילים אימה על השופטים – –

מגלי והבה: נא לסיים.

טלב אלסאנע: – – מטילים אימה על בתי-המשפט.

טלב אלסאנע: אתם רוצים, פשוט מאוד, למנות רק אנשים עם כיפה וזקן.

טלב אלסאנע: זה הקריטריון היחידי לאנשים שיתמנו לבתי-המשפט בישראל.

טלב אלסאנע: ללא הכשרה, ללא שום כישורים, רק להיות נגד ערבים, להיות גזענים, כיפה וזקן, ואז הם מוכשרים.

מגלי והבה: תודה, אדוני.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

מגלי והבה: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

מגלי והבה: אם הוא לא יהיה כאן – חבר הכנסת איתן כבל.

מגלי והבה: בבקשה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לא יודע למה צריך ביטחון ישראל תמיד לעבור דרך פילוג משפחות ושלילת אזרחות.

מסעוד גנאים: זה לא חוק אזרחי, זה חוק שלילת אזרחות, כי הוא מנוגד לעיקרים הבסיסיים של זכויות האדם, של זכותו לבחור בבן-זוג ולבנות משפחה.

מסעוד גנאים: האם זה מסוכן לביטחון המדינה?

מסעוד גנאים: האם המדינה הזו צריכה תמיד לסגוד לאל המלחמה הזה?

מסעוד גנאים: עד מתי?

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, זה מצב אנטי-דמוקרטי, זה מצב גזעני, משום שאתה אומר שזו אוכלוסייה מסוימת, היא מסוכנת, לכן אני שולל ממנה את זכותה הבסיסית לעשות קשר זוגי, טבעי, בסיסי, לגיטימי, ולבנות בית, וכל זה בשם הסכנה ובשם הביטחון.

מסעוד גנאים: מתי זה יסתיים?

מסעוד גנאים: זו אוכלוסייה שלמה שסובלת.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, החוק הזה רומס את הדמוקרטיה, רומס את המובן הנכון של האזרחות, כי הוא הופך את אלוף הפיקוד, שר הפנים, לדיקטטור בשם החוק.

מסעוד גנאים: בשם החוק הוא מבטל ושולל זכות בסיסית.

מסעוד גנאים: יש מקרה שהוא חריג מאוד; אני הייתי בכפר, אולי גם חברי היו בכפר ברטעה במשולש.

מסעוד גנאים: לברטעה יש שני חלקים, ברטעה מזרחית וברטעה מערבית.

מסעוד גנאים: בשנת 1948 זה היה כפר אחד, וזה גם משפחה אחת, משפחת כבהא.

מסעוד גנאים: אחרי 1948 – החצי המזרחי הוא בירדן, החצי המערבי בישראל.

מסעוד גנאים: אפילו, אומרים, היתה שמה מרפאה באמצע הכפר.

מסעוד גנאים: מה עשו?

מסעוד גנאים: עשו שתי דלתות.

מסעוד גנאים: דלת מצד מערב, אלה שבישראל נכנסו לרופא משם, ודלת מהצד המזרחי, אלה שבירדן, בגדה, נכנסו גם מהצד השני.

מסעוד גנאים: הסבל של הכפר הזה הוא עד היום, ואחת הסיבות זה החוק הזה, משום שזאת משפחה אחת.

מסעוד גנאים: הסבל היום הוא יותר.

מסעוד גנאים: למה?

מסעוד גנאים: משום שהגדר לא הפרידה בין השניים, אלא גם ברטעה המזרחית היא מערבה ולא מזרחה מהגדר.

מסעוד גנאים: הם חיים ביחד, אבל הם צריכים היתר כדי להסתובב.

מסעוד גנאים: ואם אחד נשוי לבת-זוג שהיא מברטעה המערבית, ישראל, הוא לא יכול לפי החוק הזה, ששולל את איחוד המשפחות.

מסעוד גנאים: הוא עובר על החוק, והוא יכול להיענש.

מסעוד גנאים: יש שמה סבל רב, בכפר הזה.

מסעוד גנאים: זו אחת הדוגמאות למה שעושה חוק אנטי-דמוקרטי וגזעני כזה.

מסעוד גנאים: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, ואחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

מגלי והבה: ואם לא יהיה כאן – אז חברת הכנסת מירי רגב.

יואל חסון: ואם היא לא תהיה כאן?

מגלי והבה: אז חבר הכנסת אורי אריאל.

יואל חסון: ואם הוא לא יהיה כאן?

מגלי והבה: יהיו אחרים.

מגלי והבה: בבקשה.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, שמעתי חלק מדבריו של חבר הכנסת שיח' אברהים צרצור לגבי מצרים וירדן.

גאלב מג'אדלה: למען גילוי נאות – רותם, אתה מקשיב?

דוד רותם: כל מלה.

יואל חסון: זה היה בשנת 2008, החוק?

דוד רותם: מ-2008 כבר מבקשים.

גאלב מג'אדלה: ב-2005 החוק הזה חוקק בוועדת הפנים בראשותי.

גאלב מג'אדלה: זה היה פשרה, ואני אפילו מגלה לכם סוד, בישיבה סגורה של ועדת הפנים בראשות גאלב מג'אדלה, ומצד שני – ראש השב"כ.

יואל חסון: אז אתה אישרת את החוק.

גאלב מג'אדלה: רק שתבין לאן זה הגיע.

גאלב מג'אדלה: והיתה התערבות של שרת המשפטים ציפי לבני והיועץ המשפטי לממשלה מזוז.

גאלב מג'אדלה: ועוד דבר אני אגלה לכם.

דוד רותם: והם אישרו את החוק.

גאלב מג'אדלה: ועוד דבר אני אגלה לכם: המדינה היתה מספר ימים ללא חוק, כך שהמשמעות – מבין אותה דיכטר – שיכלו להיכנס לישראל בלי חוק.

גאלב מג'אדלה: מה אני מספר לכם?

גאלב מג'אדלה: שזה מ-2005.

דוד רותם: מי היה אז ראש השב"כ?

גאלב מג'אדלה: מי שסיים את תפקידו לא מזמן.

גאלב מג'אדלה: חברים יקרים, הגיע הזמן שהוראת השעה הזאת תחלוף מן העולם.

גאלב מג'אדלה: אתה אומר: מדינה יהודית ודמוקרטית.

גאלב מג'אדלה: אתה מתכוון ל"יהודית" – "דמוקרטית" זה בכלל לא בסדר-היום שלך, כי החוק הזה בדיוק אומר את מה שאתה חושב.

יואל חסון: למה נתת לו לעבור?

יואל חסון: היית יושב-ראש ועדת הפנים.

קריאה: אתה הצבעת – – –

גאלב מג'אדלה: אתה יודע, כיושב-ראש ועדה, אחת הוועדות החשובות – ביקורת המדינה – אתה יכול להיות בדעה מסוימת, והרוב בוועדה הוא משהו אחר.

גאלב מג'אדלה: קרה לך דבר כזה בעניין הכרמל.

קריאה: לא.

גאלב מג'אדלה: רצית שמבקר המדינה יחקור את שרפת הכרמל – –

דוד רותם: למה – – –

גאלב מג'אדלה: – – והיה לך רוב נגדך בוועדה.

דוד רותם: למה – – –

יואל חסון: – – – ועדת חקירה ממלכתית – – –

גאלב מג'אדלה: כן, רצית שהדבר ייחקר, ולא היה לך רוב.

גאלב מג'אדלה: ואני בוועדת הפנים עמדתי באותו מצב, מפני שאני חושב שזה חוק לא ראוי.

גאלב מג'אדלה: צריך להסדיר את העניין הזה במחשבה תחילה במה שנוגע לביטחון אזרחי ישראל.

גאלב מג'אדלה: ואני אומר לך, אין שום קשר בין הביטחון של אזרחי ישראל לבין החוק הזה, שצריך לחלוף מן העולם.

גאלב מג'אדלה: עכשיו – יותר מזה.

גאלב מג'אדלה: כבוד השר לשעבר דיכטר, כדאי שתקשיב.

גאלב מג'אדלה: גם את החוק הזה משרד הפנים לא מכבד, ולא מיישם ולא מבצע.

גאלב מג'אדלה: אתן לך דוגמה.

גאלב מג'אדלה: גברת – ואני מקווה שהיא לא שומעת אותי – בשם נרמין נאסר מטירה במשולש רוצה שבעלה, שהתחתן אתה כדת וכדין, מירדן – ירדני, לא פלסטיני, מדינה שיש לה הסכם שלום עם ישראל – רוצה שיבוא לשבועיים לטירה כדי לעשות טקס נישואין בקרב המשפחה כדי שביישוב ידעו שהיא נשואה כדת וכדין, שידעו בציבור דבר כזה.

גאלב מג'אדלה: לא נותנים לבן-אדם יותר משנה לבוא.

גאלב מג'אדלה: מטרטרים אותה בכל מיני שאלות ומשאלות ומסמכים וניירות בניגוד לחוק.

אורי מקלב: נא לסיים.

יואל חסון: למה היא לא הולכת אליו?

גאלב מג'אדלה: היא הולכת, כל חודש.

יואל חסון: שתישאר שם.

גאלב מג'אדלה: אה, זה הפתרון שלך?

יואל חסון: כן, אם היא רוצה.

גאלב מג'אדלה: מצוין.

יואל חסון: אני מכיר הרבה אנשים שהלכו אחרי האהבה שלהם – שתלך אחרי האהבה שלה.

גאלב מג'אדלה: אתה לא תקבע מי ילך אחרי האהבה שלו.

גאלב מג'אדלה: אם אתה דמוקרט – – –

יואל חסון: לא, אני – – – שתישאר.

יואל חסון: אבל אם היא רוצה להיות עם האהבה שלה שתלך אחרי האהבה שלה.

גאלב מג'אדלה: למה שהוא לא יבוא לכאן?

יואל חסון: אי-אפשר.

גאלב מג'אדלה: למה חתמת הסכם שלום עם ירדן?

אורי מקלב: חבר הכנסת חסון, זה כבר אחרי – – –

גאלב מג'אדלה: למה חתמת הסכם שלום עם ירדן?

דוד רותם: זה שאלה טובה.

גאלב מג'אדלה: הסכם שלום, יש לו מחיר.

גאלב מג'אדלה: זה המחיר שלו, בין היתר.

קריאה: לא.

גאלב מג'אדלה: אז תגיד שאתם נגד הסכם שלום.

קריאה: חס וחלילה.

קריאה: שאלה טובה.

אריה אלדד: מה הקשר?

גאלב מג'אדלה: עכשיו – זה לא פלסטיני, זה ירדני.

אריה אלדד: אבל מה הקשר?

אורי מקלב: נא לסיים.

גאלב מג'אדלה: הקשר שהם נשואים – – –

אריה אלדד: יש לנו שלום עם שווייץ, ואני לא יכול להיות אזרח שוויצרי.

גאלב מג'אדלה: לא ביקשו, לא ביקשו – – –

אריה אלדד: – – – את הקשר הזה.

גאלב מג'אדלה: כבוד הפרופסור, היות שאני מעריך אותך כאינטלקטואל, אל תטעה את הציבור.

גאלב מג'אדלה: היא לא ביקשה שהוא יהיה אזרח ישראלי, היא ביקשה שהוא יבוא לביקור בישראל, בטירה, לשבועיים, כדי לעשות טקס נישואין, ואחרי זה היא תפעל על-פי חוק ישראל שאתה מכבד, ותלך לאיחוד משפחות כתושב ישראל – על-פי חוק.

אריה אלדד: כתושב.

גאלב מג'אדלה: כתושב.

גאלב מג'אדלה: ולא מכבדים את החוק.

גאלב מג'אדלה: משרד הפנים, רשות ההגירה לא מכבדת את החוק שאנחנו דנים בו עכשיו.

גאלב מג'אדלה: אל תתבלבלו, היריב, האויב – איך שאתה רוצה – זה הפלסטיני.

גאלב מג'אדלה: זה לא ירדני, זה לא המצרי.

אריה אלדד: ירדני, פלסטיני – זה אותו דבר.

גאלב מג'אדלה: אני חושב שאתה תרחיב את זה – – – את העולם הערבי כולו.

אריה אלדד: אתה ביקשת.

אורי מקלב: חברי סגן יושב-ראש הכנסת – – –

גאלב מג'אדלה: לסיים?

גאלב מג'אדלה: אני מכבד את פניית סגן היושב-ראש ואני מסיים – – –

יואל חסון: אדוני היושב-ראש – – – אנשים ברשימה.

יואל חסון: אמרו שהרשימה סגורה.

אורי מקלב: – – – האחרון שציפיתי שתעיר על זה.

גאלב מג'אדלה: אני אסיים בזה, אדוני היושב-ראש, שמן הראוי שנדע לשלם מחיר של שלום, ולכבד גם את החוק שלנו שאנחנו מחוקקים אותו כאן, ושמשרד הפנים יפעל על-פי חוק זה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

אורי מקלב: וחבר הכנסת מיכאל בן-ארי מכל אלה שלא נמצאים.

מיכאל בן-ארי: – – – לקרוא את השמות.

אורי מקלב: חבר הכנסת איתן כבל – לא נמצא, חברת הכנסת מירי רגב – לא נמצאת, חבר הכנסת אורי אריאל – לא נמצא, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – לא נמצא, חבר הכנסת שלמה מולה – לא נמצא, חבר הכנסת מיכאל בן-ארי – נמצא, ויעלה ויבוא.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השר הנעלם, אנחנו ממש צריכים להתנצל, ממש צריכים לבקש סליחה, רבותי חברי הכנסת, שאנחנו באמת מחוקקים כזה חוק שאנחנו לא מאפשרים לחסל את מדינת ישראל – פשוט בושה.

מיכאל בן-ארי: למה אנחנו לא מאפשרים להם, לבדואי להתחתן עם עשר נשים מחברון, ואשה מטירה להתחתן עם ירדני, ושיבואו לפה, ושתהיה להם אזרחות?

מיכאל בן-ארי: הרי יש שלום, הרי בשביל השלום אנחנו מוכנים לעשות הכול.

מיכאל בן-ארי: מה אנחנו לא מוכנים לעשות בשביל שלום?

מיכאל בן-ארי: הורדנו את הרגל הזאת, ואת הרגל הזאת, את היד הזאת, אז עכשיו ניתן את הראש.

מיכאל בן-ארי: רבותי חברי הכנסת, זה באמת באמת לא מכובד שאנחנו לא מאפשרים להם לבוא לכאן ולהפוך כאן לרוב, לנצל את מוסדות הרווחה שלנו – באמת לא מכובד.

מיכאל בן-ארי: אבל אני רוצה לפנות רגע בשאלה תמימה לכל הדוברים פה, שקודם באו בטענות למה אנחנו לא נותנים להם פה אזרחות.

מיכאל בן-ארי: הסיבה היא מאוד פשוטה.

מיכאל בן-ארי: אחרי ששמענו אתכם פה בחודשים האחרונים אומרים שהמדינה הזאת היא גזענית, היא מדינה שרודפת את מיעוטיה, אחרי ששמענו שהמדינה הזאת סותמת פיות, אחרי ששמענו שהמדינה הזאת מקארתיסטית, אחרי ששמענו שהמדינה הזאת לא דואגת לאזרחיה, אנחנו פשוט לא רוצים להתאכזר לאנשים נוספים.

מיכאל בן-ארי: המדינה הזאת כל כך רעה – אתם כל הזמן נואמים לנו, ופתאום.

מיכאל בן-ארי: היא כל כך רעה, היא כל כך נוראית, היא כל כך אכזרית, שאתם מתחננים שאנחנו לא נותנים אזרחות לכל מי שנמצא פה בסביבה.

מיכאל בן-ארי: רבותי, צריך איזה סוג של יושר אינטלקטואלי, לא אידיאולוגי.

מיכאל בן-ארי: אם המדינה רעה, אם המצב פה כל כך קשה ונורא, לא כדאי להיות פה.

מיכאל בן-ארי: להיות אזרחים של ירדן זה אחלה, להיות אזרחים במצרים, אביב העמים, האביב הערבי יהיה שם.

מיכאל בן-ארי: לכו לאביב הערבי, מה יש לכם במדינה המקארתיסטית הזאת שאני נמצא בה, עם בן-ארי שעושה לכם ורודף אתכם?

מיכאל בן-ארי: לא כדאי, כדאי להיות במקומות אחרים.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה מלה אחרונה לכמה אנשי שמאל פה שמטיפים לנו שצריך לברוח מיהודה ושומרון, וכן הלאה.

מיכאל בן-ארי: רציתי גם לשאול היום את גברת זהבה כיבוש: אם היא רוצה לגרש 300,000 יהודים מיהודה ושומרון, איפה בדיוק היא מתכוונת לשכן אותם?

מיכאל בן-ארי: או שהם בעצם לא בני-אדם, אותם לא צריך לשכן.

מיכאל בן-ארי: ראינו מה קרה בשנתיים של הקפאה, מה התוצאות, איך המציאות טופחת על הפנים.

מיכאל בן-ארי: אבל כשאין יושר אינטלקטואלי, כשהכול מונע מתוך שנאה, מתוך כוונה להשמיד את מדינת ישראל, אז אלו הדברים.

מיכאל בן-ארי: אז, רבותי חברי הכנסת, אנחנו לא צריכים להתנצל.

מיכאל בן-ארי: צריכים להצביע בעד החוק הזה לא בגלל טרור, לא טרור, אלא למנוע מהאויבים שלנו להטביע אותנו באביב הערבי.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

אורי מקלב: חבר הכנסת יעקב כץ – לא נמצא.

אורי מקלב: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

אורי מקלב: אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת היא הצעת חוק חשובה, היא הצעת חוק הגיונית, היא הצעת חוק כמו הצעות חוק רבות שמדינות דמוקרטיות מהנאורות ביותר מקדמות.

יואל חסון: נתנו רק כמה וכמה פעמים דוגמאות, ואני יכול גם לפרט, אבל חבל על הזמן, של מדינות סקנדינביה ומדינות אחרות שאנחנו אוהבים לתת דוגמאות מהן על כמה הן נאורות ומתקדמות בחוקי ההגירה שלהן, בשמירת הכללים שלהן גם בנושאים האלה, של נישואים – מאוד מאוד קפדנים.

יואל חסון: כדאי גם לשים לב לתופעה יוצאת דופן בכנסת: החוק הזה הוא חוק שזוכה לתמיכה מקיר אל קיר.

יואל חסון: אין כאן עניין של ימין ושמאל, אין כאן עניין של מרכז ואין כאן עניין של פוליטיקה.

יואל חסון: יש כאן עניין של האופי וצורת החיים של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

יואל חסון: ואנחנו רוצים, ויש לנו הזכות המלאה, לשמור על המדינה הזאת באופי היהודי, לעשות כל מה שאפשר כדי להבטיח את הרוב הזה בדרכים מקובלות.

יואל חסון: אגב, צריך גם לומר – החוק הזה התחיל, כידוע לכם, בתקופתו של אריאל שרון.

יואל חסון: אריאל שרון הוא זה שהחל – ממשלת שרון היא זאת שהחלה את תהליך החקיקה הזה.

יואל חסון: מאז החוק הזה עובר תהליך של אישורים מחדש, ואני מקווה שיבוא יום שנוכל גם להסדיר את החוק הזה בצורה שאולי גם תעזור ותתקן עוולות מסוימות שקיימות בו.

יואל חסון: אני מקבל את זה.

יואל חסון: אבל העיקרון של החוק הוא עיקרון חשוב, וכל עוד אין אפשרות לגבש הצעת חוק כוללת צריך להמשיך לתמוך בהוראת השעה הזאת, וזה בלי קשר לתפיסתי הברורה, שהפתרון הנכון למדינת ישראל הוא פתרון של שתי מדינות, וחלוקה בינינו לבין הפלסטינים – מדינה פלסטינית שבה יחיו הפלסטינים, וכל מי שרוצה לחיות כפלסטיני יחיה במדינת פלסטין, כל עוד הוא לא אזרח ישראל – אזרחי ישראל הערבים כמובן יכולים להמשיך לחיות במדינת ישראל – – –

מוחמד ברכה: – – –

יואל חסון: סליחה?

מוחמד ברכה: אני מודה לך על נדיבות הלב.

יואל חסון: אני מאמין באמונה שלמה שהרוב הערבי במדינת ישראל זכאי וראוי לחיות כאן כאזרחים שווי זכויות.

יואל חסון: אני מאמין שזה אינטרס לאומי של כולנו שהזכויות יהיו שוות עד כמה שיותר – גם שהנאמנות למדינה, כמובן, תהיה.

יואל חסון: וכל מי שהוא אזרח המדינה, גם יהודי וגם ערבי, צריך שיהיה לו שוויון זכויות במדינה הזאת.

מוחמד ברכה: – – – מה שאתה אומר עכשיו לא מתיישב עם מה שאמרת בתחילת דבריך.

מוחמד ברכה: הרי הכול בנוי על שקר.

מוחמד ברכה: באמת, טוב, תמשיך.

יואל חסון: אני אומר לך עוד פעם: אפשר להתווכח על זה, ואין ספק שיש כאן שאלות מוסריות והומניות, אני לא מתווכח על זה, אבל יש גם עיקרון.

יואל חסון: גם בארצות-הברית הגדולה, ובמדינות אחרות, אנשים, גם אם הם מתחתנים, לא יכולים להביא כל אחד שמתחתנים אתו להיות מחר בבוקר אזרח מדינת ארצות-הברית או מדינות אחרות.

יואל חסון: זה דבר שהוא מקובל.

יואל חסון: זה דבר שהוא אולי לא נעים, הוא פוגע, אין ספק, אבל הוא לא מונע נישואים.

יואל חסון: אמרתי קודם: מישהי אוהבת מישהו אחר במקום אחר – היא יכולה ללכת אחרי האהבה.

יואל חסון: למדינת ישראל יש מלוא הזכות להגן על אופיה היהודי באופן דמוקרטי.

יואל חסון: מהו האופן הדמוקרטי?

יואל חסון: הכנסת תקבל עכשיו, באופן דמוקרטי, ותאשרר את החוק הזה ברוב קולות, בבית שהוא הריבון, שאתה חלק ממנו.

אורי מקלב: תודה רבה.

מוחמד ברכה: הנימוק של ממשלת שרון, הנימוק שהיה – אתה עכשיו הלכת ושכללת את זה, את הנימוק האמיתי, שהוא הנימוק הגזעני הדמוגרפי.

מוחמד ברכה: בסדר.

יואל חסון: משפט אחרון, ברשותך.

יואל חסון: אני לא רואה בנימוק דמוגרפי נימוק גזעני.

יואל חסון: אפשר לעשות את זה, זה בסדר, זה נוח לטיעונים ולוויכוחים, זה נימוק לגיטימי.

יואל חסון: מדינת ישראל, דרך הרוב הדמוקרטי שלה, בבית הזה, הריבון הזה, שאתה חלק ממנו, קובעת שזה מה שהיא רוצה, וכל עוד הרוב רוצה שזה מה שיקרה, באופן דמוקרטי, אז – זאת מדינה יהודית ודמוקרטית.

יואל חסון: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

אורי מקלב: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ולאחר מכן – חבר הכנסת מגלי והבה.

אורי מקלב: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני הייתי כאן כשהחוק הזה חוקק, בשנת 2003.

ג'מאל זחאלקה: הנימוק שניתן לו היה נימוק ביטחוני, שיש פיגועים ויש אנשים ש – "מתאזרחים", ככה נקראו, ויש סיכוי גדול יותר או סכנה גדולה יותר שהם ישתתפו בפיגועים.

ג'מאל זחאלקה: ועמדו כאן שרים וחברי כנסת וניסו לשכנע אותנו, גם בוועדת הפנים, שזה הנימוק היחיד, ויעבור זעם – יעבור החוק, ולכן הוא הוראת שעה.

ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, חבר הכנסת שטרית, זה היה הנימוק של המדינה בבג"ץ.

ג'מאל זחאלקה: המדינה בבג"ץ לא השתמשה בכלל בנימוק הדמוגרפי, אלא אך ורק בנימוק הביטחוני.

ג'מאל זחאלקה: והנה, עבר זעם, ואין פיגועים, אבל החוק נשאר.

ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, אני וחברי, איך אומרים, התנבאנו אז, ב-2003 – אפשר לחזור לפרוטוקולים – שגם אם לא יהיה שום דבר, ויהיה שקט, החוק הזה ימשיך.

ג'מאל זחאלקה: כי מאחורי הקלעים דובר על הנימוק הדמוגרפי כנימוק האמיתי שעומד מאחורי החוק הזה.

ג'מאל זחאלקה: הדברים שנשמעים כאן, כאילו שמדובר בסקנדינביה, וכאילו מדובר במדינות אירופה, ושאנשים באים מאפריקה הרחוקה, או מאמריקה הלטינית, או מכל מיני מקומות בעולם, שבאים לגור באירופה – זה כמו – איך אומרים – אחמד מבאקה-אל-ע'רביה שמתחתן עם עיישה מבאקה-אל-שרקיה.

ג'מאל זחאלקה: נו, באמת.

ג'מאל זחאלקה: נו, באמת, נו באמת.

ג'מאל זחאלקה: הנימוק האחר ששמעתי היה הנימוק שזה לא פוגע באזרחים אלא זה – איך אומרים – בשער הכניסה.

ג'מאל זחאלקה: גם זה נימוק שעומד על כרעי תרנגולת, כי זה פוגע בזכותו של אזרח להינשא ולחיות עם אשתו ולחיות עם ילדיו.

ג'מאל זחאלקה: לכן זה פגיעה באזרח, קודם כול.

ג'מאל זחאלקה: החוק הזה גרוע יותר מחוקי האפרטהייד.

ג'מאל זחאלקה: הנה, קבע בית-המשפט העליון בדרום-אפריקה, בפסק-דין תקדימי וחשוב מאוד, בשנת 1983, שהקמת משפחה זו זכות קדושה, שעומדת מעל חוקים אחרים.

ג'מאל זחאלקה: החוק הזה פוגע פגיעה חמורה בזכות הזאת.

ג'מאל זחאלקה: בדרום-אפריקה בית-המשפט העליון מנע – –

מוחמד ברכה: של האפרטהייד.

ג'מאל זחאלקה: של האפרטהייד, 1983.

ג'מאל זחאלקה: – – מנע הפרדה של זוג מטעמי אפרטהייד, ואמר: אי-אפשר – כל החוקים צריכים להיות כפופים לזכות הקדושה להקים משפחה.

ג'מאל זחאלקה: ומה החוק הזה?

ג'מאל זחאלקה: תקראו אותו.

ג'מאל זחאלקה: אם הילד עבר 14 שנים, ואם האשה כזאת, ואם הזה – מה זה?

ג'מאל זחאלקה: זה חוק שמתערב, נכנס לתא המשפחתי – אתה פה, את שם.

אורי מקלב: נא לסיים.

ג'מאל זחאלקה: זה חוק אכזרי, בלתי אנושי, גזעני, אות קלון.

ג'מאל זחאלקה: ואם מדובר בקונסנזוס בכנסת, אז זו כנסת גזענית.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

אורי מקלב: חבר הכנסת מגלי והבה – לא נמצא; חברת הכנסת עינת וילף, בבקשה.

אורי מקלב: לאחר מכן – חבר הכנסת אריה אלדד.

עינת וילף: כבוד היושב-ראש, תודה רבה לך, השר העסוק וחברי חברי הכנסת, הרומנטיקה, תמיד, כשדנים בחוק הזה: העיניים המצועפות, הסיפורים על ההתאהבות, ההליכה אחר האהבה.

עינת וילף: אז – בואו נסדיר כמה דברים, כדי שיהיה ברור: אין זכות לנישואים במובן של הגירה.

עינת וילף: יש לאדם, ודאי, זכות להתאהב, להינשא, להקים משפחה, אבל אין בשום מקום הגדרה שזכותו של אדם, כזכות אנוש, מעל ומעבר לכל חוק מדינה, שאהבתו, שזו אשר רצה לבו, או להיפך, גם תהפוך לאזרחית המדינה שבה הוא חי.

עינת וילף: בשום מקום זו לא זכות יסוד.

עינת וילף: הזכות להתאהב היא דבר נפרד, וכדאי שלא נבלבל את הדברים, כי לפעמים נדמה ששיח הזכויות וזכויות האדם קצת משכיח מאתנו את השכל הישר.

עינת וילף: והתחום הזה, של איחוד משפחות והגירה, הוא תחום שבהגדרה – – –

מוחמד ברכה: – – –

עינת וילף: סליחה?

מוחמד ברכה: את מנחשת את הדברים האלה, או שאת יודעת?

עינת וילף: אני יודעת בפירוש.

מוחמד ברכה: מאיפה את יודעת אותם?

עינת וילף: כי זאת זכות יסוד – – –

מוחמד ברכה: – – – ריבונו של עולם, על מה את מדברת?

עינת וילף: אין זכות אדם שמוגדרת כזכות – – –

עינת וילף: יש לאדם זכות להתאהב, זכות להקים משפחה, אבל – –

מוחמד ברכה: הזכות לשמור על התא המשפחתי.

אורי מקלב: חבר הכנסת ברכה.

אורי מקלב: חבר הכנסת ברכה.

עינת וילף: – – אין לו את הזכות שמי שהוא רוצה להתחתן אתו יהפוך בהכרח לאזרח של המדינה שבה – – –

מוחמד ברכה: הזכות לאיחוד התא המשפחתי.

עינת וילף: לא נכון.

מוחמד ברכה: שמעת על זה או לא שמעת?

עינת וילף: בשום מקום – – –

אורי מקלב: חבר הכנסת ברכה, קיימת לה הזכות להשמיע את דעתה.

עינת וילף: בשום מקום לא מוגדר שהזכות של אדם – –

אורי מקלב: – – – להשמיע את דעתה זה ודאי זכותה?

מוחמד ברכה: איפה את חיה?

מוחמד ברכה: היא זכות יסוד – –

עינת וילף: – – גוברת על זכותה של המדינה – – –

מוחמד ברכה: – – זו דמוקרטיה.

עינת וילף: בכלל לא.

אורי מקלב: להשמיע את דעתה זו ודאי זכותה?

עינת וילף: זו לא זכות אדם שגוברת על זכותה של מדינה להגדיר את האזרחות, זה שכל ישר בסיסי.

עינת וילף: ואכן, לפעמים שיח זכויות האדם, נדמה שהוא מעוות את השכל הישר, ולמדינה יש הזכות להגדיר.

עינת וילף: איחוד משפחות זו דרך מאוד אופיינית לאמצעי הגירה, ולכל מדינה בעולם יש הזכות להגדיר מהן המגבלות על התחום הזה.

עינת וילף: ואם האינטרסים של המדינה, בין אם זה אינטרסים ביטחוניים, אינטרסים של אופיה של המדינה, הם כאלה שלא עולים בקנה אחד עם איחוד משפחות, למדינה יש מלוא הזכות להגדיר שהזכות להקמת משפחה ולהינשא לא תהיה זכות גוברת על זכותה של המדינה להגדיר מי נכנס אליה.

עינת וילף: וזה דבר בסיסי בכל מדינה דמוקרטית.

מוחמד ברכה: זה חיבור בין גזענות לבורות.

עינת וילף: זה לא בורות וזה לא גזענות – –

מוחמד ברכה: את לא יודעת על מה את מדברת.

מוחמד ברכה: בורות.

עינת וילף: – – להיפך, אתם מנסים – – –

מוחמד ברכה: תהיי כמו יואל חסון, האיש אומר: זה דמוגרפיה.

עינת וילף: לא קשור.

עינת וילף: אתם מנסים להפחיד אנשים במלים – –

מוחמד ברכה: מה את מדברת?

עינת וילף: – – כמו "בורות" ו"גזענות", אבל יש כאן דבר שהוא מאוד בסיסי.

מוחמד ברכה: שהוא מה?

עינת וילף: ושוב, אל תפחידו אנשים בכך שייעלם להם השכל הישר – –

זהבה גלאון: בסיסי זה הזכות לחיי משפחה.

עינת וילף: – – וזכותה של מדינה לקבוע מי נכנס אליה – –

מוחמד ברכה: – – – שמעת על זה?

אורי מקלב: חבר הכנסת ברכה, נא לאפשר לגברת לסיים.

עינת וילף: – – ואיחוד משפחות אינו זכות שגוברת על זכותה של מדינה לקבוע מיהם אזרחיה.

עינת וילף: זו הזכות הבסיסית ביותר שיש לכל מדינה, וזכותו האישית של אדם להקים את משפחתו אינה גוברת עליה.

עינת וילף: לכן – צריך להבהיר את זה, צריך להבהיר כאן ששיח הזכויות לא יגרום לנו לשכוח את השכל הישר.

עינת וילף: זה דבר מאוד בסיסי, שלמדינת ישראל יש הזכות לקיים.

עינת וילף: לכן החוק הזה הוא חשוב, וכמובן אני מצטרפת לכל הדוברים האחרים בכך שהגיע הזמן שמדינת ישראל תציע חקיקה כוללת לתחום ההגירה.

עינת וילף: אין בזה שום בעיה, ומדינת ישראל יכולה להגדיר את גבולותיה, מי נכנס, ושיהיה חוק כולל שמגדיר איך נכנסים, איך הופכים להיות ישראלים, ולא נידרש לדון בזה כל חצי שנה.

עינת וילף: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחברת הכנסת עינת וילף.

אורי מקלב: חבר הכנסת אריה אלדד, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, אני ציוני.

אריה אלדד: כציוני אני מעלה תביעה שנשענת על לקחים היסטוריים מרים מאוד, מכל בני העם היהודי, לעלות לארץ-ישראל ולגור במדינת הלאום שלהם, כי למדתי שלא טוב היות מיעוט לאומי, וכציוני אני מאמין שמדינת ישראל שייכת לעם ישראל, ומדינת ישראל צריכה להיות ותהיה לעולמי עולמים מדינה יהודית.

אריה אלדד: ולפיכך העיקרון המונח בבסיסו של החוק נכון, צודק, ראוי, ולא יצליחו לבלבל אותנו בכל הטיעונים של זכויות אדם שאינם באים לשרת אלא את אויבי המדינה, שבאים בגלוי לגמרי – –

זהבה גלאון: זכויות אדם זה ביטחון, דמוקרטיה זה ביטחון.

זהבה גלאון: כמה זמן?

אריה אלדד: – – שבאים בגלוי לגמרי לסייע לאויבי ישראל, חברת הכנסת גלאון.

זהבה גלאון: לא, זכויות אדם זה ביטחון.

יריב לוין: – – – כמה אפשר?

אריה אלדד: את מתכוונת לסייע לאויבי ישראל להפוך את מדינת ישראל ממדינה יהודית – –

זהבה גלאון: חבר הכנסת אלדד, אין לך מונופול – – –

אריה אלדד: – – למשהו אחר.

זהבה גלאון: אין לך מונופול – – –

אריה אלדד: את לא רוצה שמדינת ישראל תהיה מדינה יהודית.

זהבה גלאון: חבר הכנסת אלדד, אין לך מונופול על הזכות – – –

אריה אלדד: הלוא את טוענת, בשם הדמוגרפיה – –

אורי מקלב: חברת הכנסת גלאון.

אריה אלדד: – – שאנחנו צריכים לצאת מיהודה ושומרון.

אריה אלדד: בשם הדמוגרפיה.

זהבה גלאון: אתה צריך לצאת מיהודה ושומרון.

אריה אלדד: אז בצד אחד, בצביעות האופיינית לשמאל הישראלי – –

זהבה גלאון: אתה צריך לצאת מיהודה ושומרון ואתה צריך לצאת מיהודה ושומרון.

אריה אלדד: – – בצביעות הבלתי-נסבלת שנמשכת עשרות שנים, את דורשת בשם הדמוגרפיה לעזוב את ארץ-ישראל, כדי שלא יהיה פה רוב ערבי, ובדלת השנייה – –

זהבה גלאון: לא, אתה – – –

אריה אלדד: – – את פותחת אותה לכל הערבים שרוצים להיכנס ולהפוך את מדינת ישראל למדינה דו-לאומית.

אריה אלדד: לא יעזור לך, רוב הציבור בארץ שפוי.

אריה אלדד: רוב חברי הכנסת יש להם שכל ישר – –

זהבה גלאון: – – – ואתה מייצג אותם.

אריה אלדד: – – ולא ייתנו לפטפוטים הללו לבלבל את מוחנו.

זהבה גלאון: אתה מייצג את חברי הכנסת הלא-שפויים כאן.

אריה אלדד: יש לי רק טענה אחת לחוק הזה – הנימוקים שלו, הנימוקים שלו חלשים.

אריה אלדד: הטיעונים הביטחוניים לא מחזיקים הרבה מאוד מים – –

זהבה גלאון: יצא המרצע מהשק.

אריה אלדד: – – והטיעון הפשוט והנורמלי – –

אורי מקלב: חברת הכנסת גלאון.

אורי מקלב: חברת הכנסת גלאון.

אריה אלדד: – – שאומר:

אריה אלדד: זאת תהיה מדינה יהודית לעולמי עולמים, ולא ניתן להציף אותה בערבים, לא בכניסה האחורית, ולא בדלת מסתובבת ולא בדלת הראשית – לא ניתן להציף את המדינה בערבים, כי יש לנו מלחמה בערבים בארץ-ישראל, ולכן אנחנו לא רוצים שמדינת ישראל תהיה מדינה דו-לאומית.

אריה אלדד: גם אם היית רוצה שיהיה ככה, הרוב היהודי הציוני במדינת ישראל לא ייתן לך.

אריה אלדד: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת אריה אלדד – ולעמידה בלוח הזמנים.

אורי מקלב: חבר הכנסת נסים זאב – לא נמצא.

אורי מקלב: הדובר אחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית.

דוד רותם: מה פתאום, אני.

אורי מקלב: סליחה, חבר הכנסת מאיר שטרית.

אורי מקלב: אצלי רשום מאיר שטרית קודם, אבל – – –

מאיר שטרית: – – –

אורי מקלב: לפי הרשימה אצלי מאיר שטרית קודם, אבל – שלוש דקות, חבר הכנסת דוד רותם.

מאיר שטרית: היושב-ראש קרא לי.

דוד רותם: מאיר, אתה יודע שאליך – אני תמיד נותן לך לפני.

אורי מקלב: חבר הכנסת רותם, אצלי ברשימה חבר הכנסת מאיר שטרית 24, אתה 25, 23 זה – – –

דוד רותם: – – –

אורי מקלב: אין התאמה בין הרשימה שלי, אבל – אני מתנצל.

דוד רותם: זה בסדר גמור, אדוני.

דוד רותם: חבר הכנסת שטרית.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת – – –

אורי מקלב: כשאתה קרוב אלינו אנחנו יותר רגועים.

דוד רותם: תמיד לחבר הכנסת שטרית יש זכות – – –

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני לא אומר שאני מתלהב מהחוק הזה.

מאיר שטרית: אני לא מתלהב מהחוק הזה, וברור שצריך להסדיר את העניין של ההגירה למדינת ישראל בחוק מוסדר ומסודר על אופניו ולקבוע כללים ברורים מי רשאי להיכנס באיחוד משפחות, מהם התנאים שצריכים להתקיים, כמו שמקובל בכל מקום בעולם.

מאיר שטרית: זו הסדרה מסודרת.

מאיר שטרית: זה לא שלא ניסיתי להסדיר את זה.

מאיר שטרית: אני הגשתי הצעת חוק שעמדה בכנסת להצבעה.

מאיר שטרית: מתוך ניסיון, באמת, לשנות את המצב, הכנו הצעת חוק מסודרת, שחתמו עליה כל חברי קדימה, אולי גם חלק מאנשי העבודה.

מאיר שטרית: הצעת החוק עברה דיון מאוד ארוך, עם מה שנקרא ארגון מציל"ה, שכולל את פרופסור אבינרי, פרופסור רות גביזון, משפטנים בעלי שם שמכירים ובקיאים בנושא של הגירה ושל אוכלוסין.

אילן גילאון: חבר הכנסת שטרית, לא מדובר בחוק הגירה, מדובר בחוק איסור לאיחוד משפחות.

זהבה גלאון: בדיוק.

מאיר שטרית: אני לא מדבר על החוק הזה.

מאיר שטרית: דיברתי על החוק שהגשתי, שבא להסדיר את חוק ההגירה.

אילן גילאון: אנחנו מדברים על משהו אחר.

אילן גילאון: זה חוק אנטי – – –

מאיר שטרית: אבל תסלח לי, אמרתי הרי – אני מנסה להסביר לך, חבר הכנסת גילאון, אתה מקשיב לחלק מהדברים שלי.

מאיר שטרית: פתיחת דברי היתה שאני לא מתלהב מהחוק הזה, וניסיתי לשנות את זה על-ידי הגשת חוק מסודר שמסדיר את בעיות ההגירה – –

מוחמד ברכה: לא מתלהב, אל תצביע בעד.

מוחמד ברכה: מה קרה?

מוחמד ברכה: יורים ובוכים.

מאיר שטרית: – – את הבעיות של העובדים הזרים, את הבעיות של כל מי שנמצא ומעמדו לא ברור.

מאיר שטרית: החוק מסדיר את זה, קובע כללים ברורים למי מותר, באילו תנאים, כמה זמן זה צריך לקחת, כמו שמקובל בכל מדינות העולם.

מאיר שטרית: ובצער אני אומר שממשלת ישראל החליטה להתנגד לחוק שלי בלי שום נימוק.

מאיר שטרית: הקימו ועדה בראשות נאמן שתדון.

מאיר שטרית: כבר עברה מאז כמעט שנה, שום דבר לא קרה, והממשלה ממשיכה לדרוך במקום.

מאיר שטרית: לכן, אדוני היושב-ראש, יחד עם זה, כל עוד אין חוק, חבר הכנסת גילאון, אני תומך בהוראת השעה הזאת.

אילן גילאון: בכל מדינות העולם אנשים מתחתנים – – –

זהבה גלאון: איך אתה יכול לתמוך בהוראת השעה הזאת?

מאיר שטרית: בכל מדינות העולם יש שלום הרבה שנים.

מאיר שטרית: אנחנו לא במצב של שלום.

מאיר שטרית: אנחנו במצב, לצערי, של סכסוך, ואני מקווה שגם זה יום אחד ייגמר.

מאיר שטרית: אבל תדע לך, כדי שלא תהיינה אי-הבנות – אנשים מזלזלים בנימוק הביטחוני; שמעתי את חבר הכנסת אלדר אומר:

מאיר שטרית: הנימוק הביטחוני – חבר הכנסת אלדר, אני רוצה שתדע – –

יואל חסון: אלדד.

מאיר שטרית: אלדד.

מאיר שטרית: – – הוא מרכזי.

מאיר שטרית: כשהצגתי את הוראת השעה כשר הפנים, עמדתי מעל הבמה הזאת – אני חוזר על דברי:

מאיר שטרית: לצערי הרב, ב-25% מפיגועי – אתה שומע את המספרים, חבר הכנסת אלדד – ב-25% מפיגועי הטרור בתקופת האינתיפאדה השנייה היו מעורבים אנשים שנכנסו לארץ בעקבות איחוד משפחות.

מאיר שטרית: שמעתם?

מוחמד ברכה: זה לא נכון.

מוחמד ברכה: זו המצאה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת ברכה – – –

מוחמד ברכה: אני אומר לך שזאת המצאה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת ברכה – – –

מוחמד ברכה: זה שקר שאתה חוזר עליו, שאתה לא צריך אותו עכשיו.

מאיר שטרית: למה לך? יש לי הנתונים.

מוחמד ברכה: אתה לא צריך את השקר הזה היום – –

מאיר שטרית: זה לא שקר, יש לי את הנתונים ביד.

מוחמד ברכה: – – השתמשת בזה פעם.

מוחמד ברכה: מספיק.

מאיר שטרית: יש לי הנתונים ביד.

אילן גילאון: מאיפה יש לך?

מאיר שטרית: ואתה לא יכול לתקוע לידי שבין אלה שנכנסים בצורה הזאת לא יהיו מחר מחבלים רדומים נוספים שמחכים ליום פקודה, וזכותה של המדינה להגן על עצמה כל עוד אין חוק הגירה.

מאיר שטרית: ואני מציע לממשלה להפסיק לגרור רגליים ולהביא את החוק הזה מחדש אחרי הפגרה, שיאשרו את חוק ההגירה, שיסדיר בצורה מוסדרת, כמו שמקובל בכל העולם כולו, הסדרת ההגירה.

מאיר שטרית: באמת יש זכויות, אני מסכים עם חבר הכנסת ברכה, צריך לבחון לגופו כל אדם שרוצה לעשות איחוד משפחה; לברר שהוא לא מחבל, שהוא בא מרצון לעשות נישואי אמת ולא נישואי שקר – –

מוחמד ברכה: אפשר שאתה ואני נסמוך על אלי ישי שיעשה צדק?

מוחמד ברכה: באמת.

מאיר שטרית: – – שהוא לא ביגמי, שהנישואין האלה הם לא ביגמיה ולא פוליגמיה, כמו שקורה לצערי במגזר הערבי.

מאיר שטרית: את הדברים האלה אפשר לבדוק ולאפשר למי שבאמת ראוי להיכנס, להיכנס.

מאיר שטרית: אבל זכותה של כל מדינה בעולם לקבוע קווטה כמה אנשים חדשים ייכנסו בשנה.

מאיר שטרית: זכותה של כל מדינה בעולם, אף אחד לא מתווכח עם שום מדינה בעולם, רק עם ישראל מתווכחים.

מאיר שטרית: אני אומר, זכותנו לקבוע קווטה כמה אנחנו רוצים לקלוט ולקבוע את התנאים של אותם אנשים שמצטרפים להיות אזרחי ישראל.

מוחמד ברכה: מה זה אנשים?

מאיר שטרית: בעיני, אמרתי כל הזמן, זכותנו לקבוע את זה לא רק לגבי ערבים, גם לגבי יהודים.

מאיר שטרית: מדינה זכותה לקבוע מי נכנס להיות אזרח שלה.

זהבה גלאון: אתה היית שר הפנים, היתה לך האפשרות לעשות את זה.

מאיר שטרית: הרי כשר הפנים הצעתי לבטל את חוק השבות.

מאיר שטרית: אם זה תלוי בי, צריך לקבוע את זה לגבי כולם.

מאיר שטרית: מדינת ישראל, זכותה לקבוע מי ייכנס לגור בה, לקבוע ולבחור את האנשים.

אורי מקלב: תודה רבה.

מאיר שטרית: ולכן אנחנו תומכים בחוק הזה, אמרתי, אפילו שאינני מתלהב ממנו.

מאיר שטרית: אני חושב שכרגע אין ברירה אלא לתת עדיין פתרון ביניים נוסף.

מאיר שטרית: ואני באמת קורא לממשלה להפסיק לסחוב רגליים.

מאיר שטרית: אין לכם פתרון.

מאיר שטרית: יש לנו פתרון טוב שהגשנו אותו, באמת מסודר, שאי-אפשר לערער עליו.

מאיר שטרית: תאשרו את החוק הזה, נוכל באמת לפתור את הבעיה הזאת אחת ולתמיד, ואל תחכו ליום שבג"ץ יחליט ככה ויחליט ככה.

זהבה גלאון: אתה היית שר הפנים, היתה לכם אפשרות לעשות תהליך מדורג.

אורי מקלב: חבר הכנסת דוד רותם, בבקשה.

מוחמד ברכה: הוא לא היה ברשימה.

אורי מקלב: זה בסדר, הכול בסדר.

מוחמד ברכה: מה בסדר?

אורי מקלב: הכול מסודר.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אין שר?

דוד רותם: אין שר, אז אני מדבר עכשיו בלי שעון.

אורי מקלב: השר נמצא.

משה כחלון: יש שר – שני שרים.

דוד רותם: סליחה, שני שרים.

דוד רותם: הפעם האחרונה שנפגשתי זה היה עם מי שהיה שלושה שרים, אל תהיה גאה.

דוד רותם: רבותי, בואו נשים את הקלפים על השולחן.

דוד רותם: ממתי יש לאדם שאיננו אזרח מדינה זכות לקבל אזרחות או תושבות במדינה אחרת?

דוד רותם: כאשר אדם שאיננו אזרח המדינה הוא רוצה להיכנס למדינה, אין למדינה חובה להכניס אותו.

דוד רותם: המדינה זכאית לקבוע מי נכנס אליה ומי לא נכנס אליה.

דוד רותם: אז אל תבלבלו עם זכויות האזרח, כי אין פה אזרח שיש לו זכויות.

דוד רותם: עכשיו באים ואומרים, תשמע, אזרח ערבי רוצה להתחתן עם מישהי מיהודה ושומרון או עם מישהי ירדנית ורוצה להביא אותה הנה.

דוד רותם: מהיכן לקוחה הזכות הזאת להביא אותה הנה?

דוד רותם: מאיפה הבלבול הזה כאילו זה קיים בזכויות האזרח?

דוד רותם: על כל אדם צריך להסתכל כפי שהוא.

דוד רותם: מי שהוא אזרח של מדינה אחרת או תושב של מקום אחר, אין לו זכות מוקנית להיכנס למדינה ולקבל בה תושבות או אזרחות, בין אם הוא מתחתן, בין אם הוא לא מתחתן, אין זכות כזאת.

דוד רותם: כל מדינה בעולם – אתם יודעים מה?

דוד רותם: בואו ניקח את אנגליה הגדולה, אם הדמוקרטיות.

דוד רותם: האם באנגליה מי שמתחתן עם אזרחית אנגליה יש לו זכות מוקנית להיכנס לאנגליה?

דוד רותם: התשובה היא לא.

דוד רותם: בארצות-הברית, האם יש זכות מוקנית לקבל אזרחות או תושבות בארצות-הברית למי שהתחתן עם אזרח אמריקני?

דוד רותם: לא, הוא צריך לעמוד בתנאים והמדינה תאפשר לו להיכנס או לא תאפשר לו להיכנס.

דוד רותם: מי שרוצה להפוך את מדינת ישראל למדינה דו-לאומית, מי שרוצה לממש את זכות השיבה בדרך של נישואין, שלא יחשוב שהוא יכול לעבוד עלינו.

דוד רותם: יש לנו בעיית ביטחון רצינית מאוד, ולכן, בצדק, באה הממשלה ואומרת, אני רוצה לבדוק את מי שנכנס, אני אקבע כללים שמי שעבר גיל מסוים, כי אז אני יודע, כשמדובר בגבר שעבר את גיל 35, זה באמת נישואין, זה לא נישואין על מנת להגר.

דוד רותם: ולכן, בצדק, באה הממשלה ואומרת, אני מבקשת להאריך את תקופת החוק הזה.

דוד רותם: רבותי, אם כולכם חושבים שזה לא בסדר, יש פה בית-משפט עליון.

דוד רותם: זהבה גלאון כבר הגישה פעם עתירה בעניין הזה.

זהבה גלאון: העתירה שלי עדיין תלויה ועומדת.

דוד רותם: העתירה שלך עדיין תלויה ועומדת, זאת אומרת שבית-המשפט מתייחס אליה – – –

מוחמד ברכה: אתה רק מתבלבל בכיוון, בית-המשפט לא פה, אלא שם.

דוד רותם: שם.

דוד רותם: בית-המשפט העליון כנראה מתייחס אל העתירה שלך בצורה רצינית מאוד שכבר עשר שנים הוא דן בה.

זהבה גלאון: לא, זו עתירה חדשה, היתה עתירה ב-2003, וזו עתירה ב-2007.

דוד רותם: אין שום בעיה, אז תגישי גם עתירה ב-2011.

זהבה גלאון: בסדר.

דוד רותם: בואי נאמר ככה, לפחות יהיה פרסום בעיתון שהגשת עתירה.

דב חנין: חבר הכנסת רותם, אבל בית-המשפט גם אמר, דיבר על החוק הזה.

דוד רותם: כן, ומה אמר?

דוד רותם: שבהוראת שעה זה בסדר.

דב חנין: אבל זו הוראת שעה לנצח.

דוד רותם: לא לנצח, עד שהבעיה תיפתר ולא תהיה לנו הסכנה של כניסתם של כל מיני גורמים עוינים למדינת ישראל.

דוד רותם: אלא שאתם מנסים לתפוס את זה ככה: כשבית-המשפט פוסל את החוק הזה, בסדר.

דוד רותם: כשהוא לא פוסל את החוק, זה לא בסדר.

דוד רותם: רבותי היקרים, צריך להגן על המדינה הזאת.

דוד רותם: לא נאפשר את זכות השיבה, לא בדרך ישרה ולא בדרך עקיפה.

דוד רותם: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת דוד רותם.

אורי מקלב: חבר הכנסת אורי אורבך.

אורי מקלב: ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לא חשוב הגיל העיקר זו הרומנטיקה – יש כזה שיר – ופה הלב יוצא, כל כך הרבה סיפורים רומנטיים.

אורי אורבך: ישראלי-ערבי, בן לוקח בת מהשומרון, ממקומות אחרים, ואנחנו, המדינה היהודית הרשעה, מונעת מהם להקים משפחה כאן בארץ.

אורי אורבך: הלב ממש יוצא.

אורי אורבך: דמעות נקוות בעיני.

אורי אורבך: אני לא יודע למה, אבל קצת בדקתי, מסתבר, שאין הרבה מקרים הפוכים, שבן לוקח בת והם רוצים לגור שם, בסוריה, במצרים, בירדן, באירן.

אורי אורבך: זאת אומרת, שהאהבה הזאת הכל-כך נוגעת ללב, היא אהבה תלויה בדבר, והדבר הזה שבו תלויה האהבה הוא גם לגור במדינה מסודרת יחסית, דמוקרטית יחסית, שנותנת זכויות וביטוח לאומי וחיים קצת יותר תקינים ומסודרים.

אורי אורבך: זה לא שמדובר פה – – –

טלב אלסאנע: אם היו נוהגים במיעוט יהודי במדינה כלשהי בעולם כפי שאתם נוהגים במיעוט הערבי, מה היית אומר, זה היה מקובל עליך?

טלב אלסאנע: היית אומר: אנטישמים.

יריב לוין: הוא לא היה אומר כלום.

אורי אורבך: למה אתה אומר?

אורי אורבך: חבר הכנסת אלסאנע, למה אתה אומר מה הייתי אומר, אני אגיד לך מה אני אומר לך עכשיו, המנוח נמצא לפניך.

אורי אורבך: הייתי אומר כך: אם איזשהו מיעוט יהודי היה מביע בפרלמנט שלו, בארצות-הברית, באנגליה או באיזה מקום, תמיכה ביהודים אחרים, לא הם עצמם, שמתפוצצים באוטובוסים או שנאבקים נגד המדינה, אם היו יהודים כאלה, אז לטענה שלך היה מקום.

אורי אורבך: אבל כאן יושבים ערבים, אזרחים טובים כמוך, והם מביעים תמיכה באחיהם הערבים, הלא אזרחים, שנלחמים במדינה הזאת.

אורי אורבך: זה חתיכת הבדל.

טלב אלסאנע: אתה אינטליגנט מדי לתשובה.

אורי מקלב: חבר הכנסת אלסאנע, הוא לא בדו-שיח אתך עכשיו.

אורי אורבך: ולכן אני אומר, אם האהבה היתה דו-צדדית, בן לוקח בת ועוברים לשם, בת לוקחת בן ועוברים לכאן, היה מקום לדון איכשהו בעניין הזה של מי אנחנו המדינה שנעמוד כחיץ בפני האהבה היוקדת שמתפתחת לה.

אורי אורבך: אבל אנחנו לא מתאבדים שיעים וגם לא מתאבדים יהודים ואנחנו לא ניתן לאהבה לקלקל את השורה, משום שלמדינה הזאת יש מטרות, ואף שלאזרחים, יהודים וערבים, יש זכויות, אנחנו צריכים לעבוד בתבונה ובשכל ולהבין מול פני מה אנחנו עומדים.

אורי אורבך: במסווה של רומנטיקה קורים הרבה דברים, אתם יודעים.

אורי אורבך: אנחנו נלחמים בעוד תופעות, שלא קשורות דווקא לאוכלוסייה הערבית, שגם הן תחילתן ברומנטיקה.

אורי אורבך: בסדר.

אורי אורבך: יש לנו השקפת עולם שבמכלול השיקולים שלה מביאה גם את האהבה הכנה שבין שני בני-זוג.

אורי אורבך: וכיוון שלא מדובר רק באהבה ורק ברומנטיקה ורק בכנות אלא בעוד ניסיון, עוד ניסיון אחד, בשם זכויות האדם ובשם זכויות האזרח, לשנות את פניה של מדינת היהודים היחידה, לכן אנחנו נותנים כלים בידי הממשלה ובידי שר הפנים להגיד – לא להגיד שהכול אסור ואף פעם לא, אלא להגיד שצריך לבדוק, שצריך להסתכל מתי כן ומתי לא.

אורי אורבך: זה איזון נכון, איזון ראוי, ואל תבואו לנו עם סיפורי אהבה קטנים ונוגעים ללב, כי כל סיפורי האהבה הקטנים האלה, שגם אני חש הזדהות אתם, עומד מאחוריהם סיפור אחד גדול של שנאת האויב למדינת ישראל.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת אורי אורבך.

אורי מקלב: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

מוחמד ברכה: אורבך, זה לא – – –

אורי אורבך: לא מתאים לי.

מוחמד ברכה: זה היה מתאים לזה, הכהניסט ההוא מהשורה האחרונה שם.

זהבה גלאון: זה מתאים לאריה אלדד, כשהוא מדבר על המדינה הוא מתלהם – – –

מוחמד ברכה: זה לא מתאים לך.

מוחמד ברכה: באמת שזה לא, זה לא – – – זה לא הנאום הטוב שלך.

אורי מקלב: נא הכר את האויב.

זהבה גלאון: זה מתאים לאריה אלדד.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שמעתי פה את הדוברים שמדברים על זכויות אדם, זכויות יסוד, אמנה.

נסים זאב: מאיפה הבלוף הזה נוצר?

נסים זאב: באיזה מדינה בעולם מוזכר שזה חלק מהאמנה, או של זכויות האדם?

נסים זאב: הזכויות שלנו הן קודם כול לחיות במדינה שלנו בשלום ובבטחה.

נסים זאב: זה הזכות שלנו.

שלמה מולה: איפה זכויות הנשים שלכם?

נסים זאב: כאשר בא משכונה בירושלים תושב ירושלים ועושה טבח ב"מרכז הרב", פה, לידכם, מאות מטרים, אולי 200, 300 מטר מפה, והוא ערבי-ירושלמי, אנחנו יכולים להפקיר את המדינה הזאת ובשם מימוש זכויות אנחנו צריכים להיות כל כך הומניים, כאשר אנחנו צריכים להגן על עצמנו, על הבית שלנו, על התושבים שלנו?

נסים זאב: תראו מה קורה בעולם.

נסים זאב: בארצות-הברית למשל, שזו באמת מדינה פתוחה, נאורה, דמוקרטית, אתה, חבר הכנסת גילאון, אתה יכול לקבל שם אזרחות?

נסים זאב: "בוקרה פיל מישמיש", גם אם תהיה שם 20 שנה.

אילן גילאון: אפילו אתה, חבר הכנסת זאב, אפילו אתה יכול לקבל אזרחות.

נסים זאב: לא ייקחו אותך בכלל.

אילן גילאון: אפילו אתה.

נסים זאב: קודם כול, אתה במרצ, לא יעזור לך, אבל אני אומר לך, יש שם כללים.

נסים זאב: קודם כול, אתה חייב להישבע אמונים.

נסים זאב: מה ההפקרות הזאת?

נסים זאב: בגלל איזושהי אהבה?

נסים זאב: אדרבה, אם אתה כל כך אוהב אותה ואתה רוצה אותה ואתה חפץ בה, לך אחריה.

נסים זאב: לכתך אחרי במדבר.

נסים זאב: מה אתה מביא אותה לפה?

נסים זאב: איפה הנאמנות שלכם, אתם הפלסטינים?

נסים זאב: להביא אותם, לעשות אותם ישראלים?

נסים זאב: איפה הנאמנות שלכם לפלסטינה?

נסים זאב: אני פשוט מתפלא עליכם.

נסים זאב: אתם הייתם צריכים לדרוש מממשלת ישראל – שכל מי שרוצה להיות ישראלי הוא בוגד.

מוחמד ברכה: אני מתפלא עליך.

נסים זאב: אני אומר לך, אני הייתי מצפה ממך שאתה, מוחמד ברכה, תביא חוק ותאמר:

נסים זאב: אני לא מוכן לראות שפלסטיני מעזה או מיהודה ושומרון יהיה ישראלי, כי אנחנו נאמנים לפלסטינים.

מוחמד ברכה: ובכל זאת אני מתפלא עליך.

נסים זאב: אנחנו מייצגים את עמנו, הפלסטינים.

נסים זאב: איפה הנאמנות שלכם?

מוחמד ברכה: למה אני מתפלא עליך?

מוחמד ברכה: כי האזרחות שלך – – – העירקית ואתה לא לוקח את זה.

מוחמד ברכה: שמעת?

אורי מקלב: בבקשה, תמשיך בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, שלא תהיה לנו שום אשליה, יש כאן זחילה מתמשכת של מימוש זכות השיבה של הפלסטינים, והכול במעטפת של איחוד משפחות.

נסים זאב: כולם מוכנים להתאחד, כולם נקבצו באו לך כדי להרוס את הנושא הדמוגרפי, שזה ציפור נפשנו.

נסים זאב: ורוצים להביא לפה רוב.

נסים זאב: מה פתאום אנחנו צריכים להכיר באיזה אחד שגר בדרום ומביא איזה עשר נשים מעזה?

גאלב מג'אדלה: ארבע, ארבע.

נסים זאב: ארבע או עשר, לא משנה.

טלב אלסאנע: – – –

נסים זאב: ומביא אחרי זה 100 ו-150 ילדים, אנחנו צריכים להכיר בו באיחוד משפחות?

טלב אלסאנע: זה הטעות היחידה – – –

גאלב מג'אדלה: אתה צריך להכיר בדת שלנו.

נסים זאב: אני לא ראיתי מדינה כזאת אטומה ועיוורת למה שמתרחש מול עיניה.

נסים זאב: ואנחנו מכירים בהם.

נסים זאב: איחוד משפחות – הוא כל כך רוצה אותה, היא רוצה אותו, שילך אחריה לעזה, שילכו ליהודה ושומרון.

אורי מקלב: נא לסיים.

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שכל הטרוריסטים והמעשים הנוראים שהיו בירושלים, הטרקטוריסטים האלה – אנחנו אסור לנו לשכוח מה שהיה ברחוב יפו פעמיים.

אורי מקלב: משפט אחרון.

נסים זאב: משפט אחרון.

נסים זאב: מה שהיה, ניסיון של רצח ורצח ממש, והם כולם תושבי ירושלים.

נסים זאב: אנחנו לא יכולים להתעלם מכך שערבים שהם תושבי יהודה ושומרון, וגם ירושלים, הם היו שותפים לרצח.

נסים זאב: ועכשיו אנחנו ניקח על עצמנו איחוד משפחות כאשר אנחנו נמצאים בעידן של מאבק מזוין מול הרשות הפלסטינית?

נסים זאב: כל עוד אין שלום, החוק הזה לא צריך להיות בהוראת שעה, אדוני.

נסים זאב: חייבים להעביר את זה פעם ולתמיד ולומר: השעה היא, כל עוד יש מלחמה, כל עוד אין שלום, זה הוראת השעה, ולא צריכים כל שנה לחזור על הפסטיבל הזה ועל ההצגה הזאת.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: רבותי, אנחנו נעבור מייד להצבעה.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: רבותי, נא לשבת במקומות.

אורי מקלב: אנחנו עוברים להצבעה על בקשת הממשלה להאריך בצו את תוקפו של חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ג–2003.

אורי מקלב: בבקשה, מי בעד ומי נגד?

אורי מקלב: הצבעה מס' 9 בעד הבקשה – 34 נגד – 10 נמנעים – אין בקשת הממשלה להאריך בצו את תוקפו של חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ג–2003, נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 34, נגד – 10, אין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך אני קובע שבקשת הממשלה להאריך בצו את תוקף החוק אושרה.

אורי מקלב: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת, בבקשה.

אורי מקלב: חבר הכנסת יריב לוין, בבקשה.

אורי מקלב: זו הודעה ללא הצבעה.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

): אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, אני מודיע בזאת על חילופי אישים בוועדה לענייני ביקורת המדינה, מטעם סיעת קדימה: במקום חברת הכנסת מרינה סולודקין יכהן חבר הכנסת רוני בר-און; וכן על חילופי אישים בוועדת הכלכלה, מטעם סיעת העבודה: חבר הכנסת גאלב מג'אדלה יכהן כממלא-מקום קבוע במקומו של חבר הכנסת אחמד טיבי.

): תודה.

אורי מקלב: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

דוד רותם: – – –

): הודעתי כבר בשבוע שעבר.

): .

דוד רותם: לא, חילופים חזרה.

): לא, לא קיבלתי מכתב.

): [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/593).

): ]

אורי מקלב: אוקיי, רבותי, אם כך, אנחנו עוברים להצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 128), התשע"א–2011, קריאה ראשונה.

אורי מקלב: יציג את הצעת החוק שר הרווחה והשירותים החברתיים, השר משה כחלון, בבקשה.

אורי מקלב: אנחנו הוספנו את מי שביקש ואנחנו סוגרים את הרשימה.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת החוק מבקשת לתקן הוראות סעיף החוק ולהאריך את תקופת התשלום הרטרואקטיבי של קצבאות הזיקנה שאינן מותנות והעמדתן על 36 חודשים במקום 12.

קריאה: – – –

משה כחלון: 128, הוא אמר.

אורי מקלב: 128.

דוד רותם: מופיע 129.

אורי מקלב: אדוני המזכיר, מה מופיע?

משה כחלון: כן?

משה כחלון: בסדר?

אורי מקלב: 128.

משה כחלון: חבר הכנסת רותם, יש לי שניים, מה שתבקש.

יואל חסון: באתי מוכן.

משה כחלון: בסדר, אדוני היושב-ראש?

אורי מקלב: כן, כן, אתה יכול להמשיך.

משה כחלון: מדובר פה על קריאה ראשונה.

משה כחלון: הצעת החוק באה – ואני אעשה את זה בקצרה למרות שזה דבר חשוב וזה עוול של הרבה מאוד שנים:

משה כחלון: הצעת החוק באה לתקן איזה עוול שנמשך הרבה מאוד שנים, שגרם למעשה לאפליה בין מבוטחים אשר הגישו בקשה לקצבת זיקנה באיחור.

משה כחלון: ועכשיו תשאלו, באופן טבעי: אדם שמגיע לגיל 67, מה, הוא צריך להגיש בקשה?

משה כחלון: הרי צריכים לתת לו.

משה כחלון: אז עכשיו גם את זה תיקנו, כבר יפנו אליו.

משה כחלון: אבל אני מדבר על אנשים שבעבר נפגעו מזה, וזה יכול להיות אוכלוסיות – בדרך כלל זה אוכלוסיות חלשות, שפחות מכירות, יכולים להיות גם עולים חדשים, שפחות מכירים את המערכות והגישו באיחור.

משה כחלון: עד עכשיו החוק אפשר להם לקבל רק שנה רטרואקטיבית, ואנחנו מתקנים את זה לשלוש שנים; שיוכלו לקבל רטרואקטיבית שלוש שנים, ויוכלו, כמובן, לתקן את העוול הזה.

משה כחלון: גם אם איחרו או לא ידעו או שטעו, הם לא צריכים להיענש על זה.

משה כחלון: אלה בכל זאת הזכויות שלהם, ואנחנו באנו לתקן את זה היום.

משה כחלון: אני מבקש מהכנסת, כמובן, לתמוך בזה; זו הצעת חוק חברתית, צודקת, נכונה.

משה כחלון: ואני גם מבקש להעביר את זה, לאחר מכן, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת להמשך הליכי חקיקה.

משה כחלון: תודה.

אורי מקלב: תודה לשר משה כחלון.

אורי מקלב: חבר הכנסת יואל חסון, ואחריו – חבר הכנסת דוד רותם, אחרון הדוברים; ברשימה.

אורי מקלב: מה, היום יש לך טענות על אפליה?

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אדוני שר הרווחה, השר – איך זה נקרא?

יואל חסון: השר לשירותים חברתיים.

אורי מקלב: שר הרווחה והשירותים החברתיים.

יואל חסון: שר הרווחה והשירותים החברתיים.

יואל חסון: החוק הזה הוא חוק חשוב, הוא חוק חברתי משמעותי, שבאמת משנה מציאות לרבים רבים מאזרחי מדינת ישראל.

יואל חסון: אבל אי-אפשר להתעלם, גם כשמעבירים חוק חשוב כזה, אי-אפשר להתעלם ברגע הזה, בזמן הזה, ממה שקורה כמה קילומטרים בודדים מאתנו, ברחובות ירושלים.

יואל חסון: מאות צעירים, מאות צעירים צועדים עכשיו אל בית ראש הממשלה ומביעים את מחאתם על האטימות הממשלתית – – –

יריב לוין: לא, על ההחלטות – – –

יואל חסון: – – – על האטימות הממשלתית של הממשלה האטומה ביותר בתולדות מדינת ישראל, חבר הכנסת לוין.

יואל חסון: לא היה דבר כזה מעולם.

עינת וילף: – – –

יואל חסון: לא היתה ממשלה ש"זכתה" למחאה ציבורית חברתית דרמטית כל כך כמו המחאה הזאת.

יואל חסון: שנתיים, שנתיים היתה לכם הזדמנות.

ציון פיניאן: לא היתה – – –

יריב לוין: – – –

יואל חסון: שנתיים היתה לכם הזדמנות לתקן את המציאות, לתת הזדמנות אמיתית לדיור, לאנשים שהגיעו למצב – – –

קריאות: – – –

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, תגן עלי.

יואל חסון: תגן עלי בפני האטימות כלפי גם, יחד כלפי הצעירים – – –

אורי מקלב: היה נראה לי שאתה נהנה מקריאות הביניים האלה.

יואל חסון: איזו ממשלה.

יואל חסון: מה אתם עושים – –

אורי מקלב: רבותי, חבר הכנסת ציון פיניאן, הוא לא – – – קריאות ביניים.

יואל חסון: – – אתם, אחי חברי הליכוד?

יואל חסון: הרי באתי מהמפלגה הזו.

יואל חסון: גדלתי במפלגה הזו.

יואל חסון: יש לי כבוד אדיר להיסטוריה שלה ולערכים שהיו לה עד שבנימין נתניהו חדר אליה.

יריב לוין: עד ש – – –

יואל חסון: בנימין נתניהו הפך אתכם לחלק מהמכונה הקפיטליסטית – –

אורי מקלב: חבר הכנסת לוין.

יואל חסון: – – האנטי-חברתית, הפך, תנועה חברתית לאומית מדהימה, הפך אותה לתנועה חסרת רגישות, שאיבדה את הרגישות החברתית שלה.

ציפי חוטובלי: – – –

עינת וילף: – – –

יואל חסון: יושבים היום, אני מכיר, אני רואה את האנשים האלה.

יואל חסון: תקשיבו לקולות בירושלים.

יואל חסון: הם נכנסים לתוך ההיכל הזה, היכל הדמוקרטיה.

יואל חסון: ואומר לכם: היום, היום מה שעשיתם בוועדת הכלכלה, לא היה כדבר הזה.

יואל חסון: לקחתם את המושג הפופולרי שנקרא "דיור בר-השגה".

יואל חסון: לקחתם אותו.

יואל חסון: זו הכותרת, על זה כולם מדברים; הכנסתם אותו – – –

זאב אלקין: – – –

כרמל שאמה-הכהן: אם תדע להסביר מה זה "דיור בר-השגה", אני מחזיר – – –

יואל חסון: הכנסתם אותו – חבר הכנסת שאמה-הכהן.

יואל חסון: אתה?

יואל חסון: ממך ציפינו, אבל אתה נהיית עושה דברו של ראש הממשלה.

כרמל שאמה-הכהן: – – –

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, תגן עלי ותוסיף לי עוד דקה.

יואל חסון: תוסיף לי עוד דקה.

אורי מקלב: כן, אני אוסיף לך.

אורי מקלב: רבותי, אני אוסיף עוד שתי דקות לא רק עוד דקה אחת.

כרמל שאמה-הכהן: – – – אתם לא יודעים על מה אתם מדברים.

יואל חסון: אדוני יושב-ראש ועדת הכלכלה, אדוני יושב-ראש ועדת הכלכלה, אתה לקחת את המושג, אתה וחבריך בקואליציה, מהפחד מיושב-ראש הקואליציה וראש הממשלה שלכם.

כרמל שאמה-הכהן: מי זה יושב-ראש הקואליציה?

יואל חסון: אתם לקחתם את המושג הזה, דיור בר-השגה, שהציבור הישראלי מתחנן למלא אותו בתוכן, ושמתם אותו כאות מתה על חוק הווד"לים הזה שלכם.

יואל חסון: לא עשיתם דבר, אין בו מהות, הוא לא ישנה דבר.

כרמל שאמה-הכהן: החוק הזה ישאיר אתכם באופוזיציה – – –.

כרמל שאמה-הכהן: כשהמחירים ירדו אתם תישארו באופוזיציה עוד הרבה שנים.

יואל חסון: מתי ראינו?

יואל חסון: מתי ראינו סיטואציה שבה הוכנס דבר רב משמעות ללא הגדרה בחוק?

יואל חסון: אף אחד לא יודע מה המשמעות של "דיור בר-השגה" בחוק שאתה אישרת.

כרמל שאמה-הכהן: אם לא היית בא בסוף הדיון היית שומע את – – –

אורי מקלב: יושב-ראש ועדת הכלכלה – – –

יואל חסון: חבר הכנסת שאמה-הכהן, אתם יודעים את האמת, שקמה זעקה בישראל של מעמד הביניים, של אנשים שלא חיים מקצבאות אלא מתפרנסים ועובדים ולומדים.

יואל חסון: הם קמו ואומרים לכם: די.

יואל חסון: שנתיים היתה לכם הזדמנות.

יואל חסון: שנתיים היתה לכם הזדמנות לתקן.

כרמל שאמה-הכהן: מי דאג למעמד הביניים?

כרמל שאמה-הכהן: מי דאג למעמד הביניים, הירשזון ואולמרט?

קריאות: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת שאמה-הכהן, אני רוצה להגיד לך מניסיון: קריאות ביניים לא משפיעות.

יואל חסון: אתה, כיושב-ראש ועדה היתה לך יכולת להשפיע.

יואל חסון: יש לך היכולת להשפיע.

יואל חסון: יש לך הניסיון להשפיע.

יואל חסון: אם היית פועל על-פי צו מצפונך, יחד עם כל החברים שלך, ולא הייתם הופכים להיות עושי דברו של ראש ממשלה, שלא מזיז דבר ועושה רפורמות של קרטון, כמו שהוא מעלה מטוסים מקרטון.

יואל חסון: לסיכום, חברי חברי הכנסת, צר לי – – –

רחל אדטו: – – – 128 ימים שביתת רופאים ואפילו – – –

אורי מקלב: סליחה, סליחה, זה תיקון 128 לחוק ביטוח לאומי, אבל זה לא 128 ימים.

יואל חסון: חברתי חברת הכנסת אדטו מדייקת גם בעניין הרופאים.

יואל חסון: אבל בחייאת, בחייאת, חברי הכנסת של הליכוד: תתעוררו, תתעוררו, תעשו גם דברים שנוגדים את התפיסה הקפיטליסטית הכלכלית של ראש הממשלה נתניהו, שהיא לא תפיסה ליכודית.

יואל חסון: היא לא תפיסה חברתית, היא לא תפיסה של מנחם בגין.

יואל חסון: אתם יודעים שהיא לא קשורה אליכם.

יואל חסון: ואתם עדיין עושי דברו של נתניהו, ויחד אתו הציבור בישראל יוריד אתכם וידרדר אתכם, ויביא אתכם קרוב-קרוב לאופוזיציה.

אורי מקלב: תודה רבה.

יריב לוין: – – –

יואל חסון: אנחנו ניתן לכם שיעורים פרטיים איך זה להיות אופוזיציה בישראל.

יואל חסון: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לדובר.

אורי מקלב: אנחנו מבקשים מחבר הכנסת דוד רותם, בבקשה, בהצעת חוק הביטוח הלאומי – תיקון 128.

קריאות: – – –

יואל חסון: – – –

אורי מקלב: חבר הכנסת חסון.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, אני מציע שתקשיבו טוב טוב לחבר הכנסת יואל חסון.

דוד רותם: איך הוא אומר לכם?

דוד רותם: אתם תהיו קרובים לאופוזיציה.

דוד רותם: זה נכון.

דוד רותם: אנחנו נמצאים בצד שמאל כקואליציה, הם נמצאים בצד ימין, זה די קרוב.

דוד רותם: אבל אתם תישארו קרובים לאופוזיציה והם יישארו באופוזיציה.

דוד רותם: אדוני השר, שתי טענות לי בקשר לחוק הזה.

דוד רותם: לא ברור לי למה בהגיעי לגיל שמגיעה לי קצבה בלתי מותנית אני צריך להגיש תביעה.

דוד רותם: הביטוח הלאומי יודע בן כמה אני, הביטוח הלאומי יודע אם אני חי או מת, הביטוח הלאומי יודע איפה אני גר, הוא יודע את כל הפרטים עלי.

דוד רותם: בהגיעי לגיל 67 מגיעה לי קצבה בלתי מותנית, תתחילו לשלם לי.

חיים כץ: – – – שאתה – – –

דוד רותם: לא חשוב.

דוד רותם: קצבה בלתי מותנית איננה תלויה בהכנסה.

רחל אדטו: אתה רוצה – – –

דוד רותם: אני רוצה שלא יהיה צריך להגיש תביעה.

דוד רותם: דבר שני, גם אם אתה עומד על כך שצריך יהיה להגיש תביעה – – –

משה כחלון: לא תביעה, תגיש פרטים.

דוד רותם: צריך להגיש פרטים, אדוני יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה.

דוד רותם: אם אני חייב לביטוח הלאומי עשר שנים הם יגבו ממני עשר שנים.

דוד רותם: והם יגבו את כל החוב, כי הם עובדים בגבייה מינהלתית – – –

חיים כץ: – – – לוועדה, לא יוצאים כמו שנכנסים.

דוד רותם: אני מציע לך, ואני מניח, אדוני השר, שאתה תיאנס בנושא הזה, אבל לא תהיה לך ברירה: תקבע שאין מגבלת זמן.

דוד רותם: חבר הכנסת כץ, לא חשוב אם הגשתי תביעה אחרי חמש שנים, אחרי שמונה שנים, זה כסף שמגיע לי.

דוד רותם: המדינה לא צריכה להתעשר.

דוד רותם: אנחנו מדברים על קצבאות זיקנה של אנשים שמגיע להם הכסף בכל מקרה.

דוד רותם: בואו נהיה חברתיים.

דוד רותם: בואו נדאג לציבור הזה, שמקבל קצבה זעומה: בלי הגבלת זמן.

דוד רותם: מרגע שהוא הגיש את התביעה – מגיל 67 ועד אותו יום, מגיעה לו הקצבה, ולא חשוב אם זה שנה, שנתיים, שלוש, ארבע, חמש.

דוד רותם: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר-הכנסת דוד רותם.

יצחק וקנין: אם כן, הסתיים הדיון.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה – הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 128), התשע"א–2011.

יצחק וקנין: אני אמתין לכם.

יצחק וקנין: קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: אני ממתין לדוד רותם, שיגיע למקומו.

יצחק וקנין: מי בעד, רבותי?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה, רבותי.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 25 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 128), התשע"א–2011, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יצחק וקנין: 25 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק תועבר להכנתה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יצחק וקנין: רבותי, לפרוטוקול אני אומר: כיוון שהתחלפתי עם חבר הכנסת מקלב, ועדיין לא שינו את זה במחשב, נקלט כאילו הצבעתי במקום מקלב ומקלב הצביע כאילו פעמיים.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: לא היתה הצבעה, אוקיי.

יצחק וקנין: אז זה לפרוטוקול, אנחנו אומרים את זה.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/604).

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 129) (תקופת אכשרה לעובדים יומיים), התשע"א–2011, קריאה ראשונה.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: אמרתי.

יצחק וקנין: הודעתי שזה הולך.

יצחק וקנין: קריאה ראשונה, רבותי.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק שר הרווחה והשירותים החברתיים, השר משה כחלון.

יצחק וקנין: רבותי, רשימת הדוברים נסגרה.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מדובר בהצעת חוק שמנסה לעשות שוב איזה איזון ולתקן איזו עוולה, לצערי, שגם כן עלינו עליה.

משה כחלון: יש שני סוגים של שיטת חישוב: אנשים שעובדים יומית, כך הם יכולים לעבוד שישה ימים בשבוע, ואנשים שעובדים חודשית, שעובדים חמישה ימים בשבוע.

משה כחלון: אותם אנשים שעובדים חמישה ימים בשבוע, קשה להם מאוד לצבור – אם דרושים 360 ימי עבודה ששולמו בעדם דמי ביטוח אבטלה, מתוך 540 הימים שקדמו – אותם אנשים צריכים לצבור 360 ימי עבודה, ועובד יומי – 300 ימים בלבד.

משה כחלון: זה גורם לאיזה עיוות, חוסר איזון – אנשים שעבדו שבועית או חודשית, יותר קשה להם לצבור את הימים האלה.

משה כחלון: אנחנו רוצים עכשיו לתקן את זה, ומה שנקרא "ליישר קו": מי שעובד יומית יצבור את אותם ימים שהעובד החודשי צובר, וחמישה ימי העבודה של החודשיים – יהיו קצת יותר רכים וייחשבו כאילו הם שישה ימים, או יצטרכו לצבור קצת פחות.

משה כחלון: לכן אנחנו נוכל להשוות ביניהם.

משה כחלון: זה סוג של הצעת חוק שבאה לתקן איזה עוול.

משה כחלון: היא באמת תשווה את התנאים של עובד יומי ועובד חודשי.

משה כחלון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשר כחלון, שר הרווחה והשירותים החברתיים.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים, רבותי, בהצעת החוק – חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, ולאחריו – חבר הכנסת .

יואל חסון: אני מוותר.

יצחק וקנין: מוותר.

יצחק וקנין: אם כן, חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

יצחק וקנין: אם היא לא תהיה – חבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: אני מקווה שגם הוא יוותר.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק הביטוח הלאומי – תקופת אכשרה לעובדים יומיים – כמובן, חוק חשוב שאנחנו נתמוך בו.

מיכאל בן-ארי: אבל אני רוצה להתייחס למחאה שפושטת בכל הארץ.

מיכאל בן-ארי: ישנה אמרה בזוהר שאומרת כך: "אתא משה אתא קול".

מיכאל בן-ארי: המשמעות של זה בעברית: כשהגיע משה, הגיע יחד אתו הקול.

מיכאל בן-ארי: אבל ממשיך שם הזוהר הקדוש, ואומר שעם משה לא הגיעה המלה.

מיכאל בן-ארי: המלה, זה מלים, מלשון מלה, word, לא הגיעה יחד אתו.

מיכאל בן-ארי: היה לו רק קול.

מיכאל בן-ארי: אין לו מלה.

מיכאל בן-ארי: משמעות הדברים היא כזאת: משה אומר: ואנוכי ערל שפתיים.

מיכאל בן-ארי: למה אתה מקטין את עצמך?

מיכאל בן-ארי: משה רבנו, כשהוא מגיע למציאות ורואה איש מצרי מכה איש עברי מאחיו, הוא מבין שזאת מציאות לא נורמלית.

מיכאל בן-ארי: הוא רואה את העם של העבדים, הוא רואה שזאת מציאות לא נורמלית.

מיכאל בן-ארי: זאת מציאות שחייבים לשנות אותה.

מיכאל בן-ארי: והוא מכה את המצרי.

מיכאל בן-ארי: אבל כשהוא בא לפני הקדוש-ברוך-הוא, הוא אומר לו: אני יודע מה לא טוב.

מיכאל בן-ארי: אבל אני עדיין לא יודע מה כן.

מיכאל בן-ארי: לאן ללכת.

מיכאל בן-ארי: לאן אני צריך להוביל.

מיכאל בן-ארי: לאן אני צריך להגיע.

מיכאל בן-ארי: זה ההבדל בין הקול לבין המלה.

מיכאל בן-ארי: זה ההבדל בין אדם שיודע מה רע לו אבל הוא עדיין לא יצור נגאל.

מיכאל בן-ארי: כל מי שגידל תינוק יודע שיש השלב הארוך הזה, שהתינוק הוא חסר אונים.

מיכאל בן-ארי: הוא בוכה – אתה לא יודע אם הוא רוצה מוצץ, רוצה בקבוק, רוצה שתחליף לו או רוצה שתנדנד אותו.

מיכאל בן-ארי: אתה עושה לו את כל הדברים, בסוף סתם גירד לו משהו בגב.

מיכאל בן-ארי: אתה לא יכול לדעת, כי אין לו את המלה שתגאל אותו, ולהגיד: מגרד לי בגב.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה מוצץ – שהיא תגאל אותו.

מיכאל בן-ארי: התחושה שלי היא שאנחנו נמצאים היום באותה מציאות בדיוק.

מיכאל בן-ארי: המצוקה של הדיור היא מצוקת אמת.

מיכאל בן-ארי: אבל כשאני רואה – כמו שאמרה היום חברת הכנסת ציפי חוטובלי – שכולם רוצים לגור בדיזינגובה-שיניקינובה-פינת רוטשי

מיכאל בן-ארי: לדובה – כולם רוצים לגור שם – אני מבין שהם מבינים מה רע אבל לא מבינים מה טוב.

מיכאל בן-ארי: כולם יכולים לגור בשינקין?

מיכאל בן-ארי: נגיד ש"מגדלי אקירוב" היו מתרוקנים, והשר ברק היה מוותר על חלק ניכר מביתו ונותן לאנשים לגור – כמה יכלו לגור שם?

יצחק וקנין: אני מציע שלא ננקוב בשמות – – –

מיכאל בן-ארי: בסדר.

מיכאל בן-ארי: אני חוזר בי.

מיכאל בן-ארי: אני חוזר בי.

מיכאל בן-ארי: אני דווקא מלמד עליו זכות, כי אני נגד הקומוניזם הזה.

יצחק וקנין: זה לא זכות, זה לא היה במקום.

מיכאל בן-ארי: בן-אדם צבר את רכושו, צבר את רכושו.

מיכאל בן-ארי: אנחנו לא קומוניסטים.

מיכאל בן-ארי: העולם כבר פגש את הקומוניזם ב-100 השנים האחרונות, וראינו את תוצאות החלוקה השווה והשוויוניות והקומונות וכל זה.

מיכאל בן-ארי: ראינו כבר את התוצאות.

מיכאל בן-ארי: פגשנו את זה בגולאגים – אני אסיים תיכף.

מיכאל בן-ארי: לכן אני אומר:

מיכאל בן-ארי: צריך בתוך כל הסחף הזה, גם לאנשים האלה, לעשות "רגע חושבים": לאן אנחנו הולכים מכאן; לאן אנחנו מובילים מכאן.

מיכאל בן-ארי: כל אחד ימשוך את זה לכיוון הפוליטי שלו.

מיכאל בן-ארי: אני אמשוך את זה לכאן שאין בנייה ביהודה ושומרון.

מיכאל בן-ארי: ההוא ימשוך את זה שהטייקונים – כל אחד ימשוך לכיוון אחר.

מיכאל בן-ארי: אבל צריכה להיות כאן חשיבה אמיתית כיצד אנחנו פותרים את הבעיה הזאת, והיא לא רק בעיה של קבלנים וקרקעות.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

יצחק וקנין: חברת הכנסת ציפי חוטובלי – איננה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב?

נסים זאב: – – –

יצחק וקנין: מוותר.

יצחק וקנין: אתם רואים?

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 129) (תקופת אכשרה לעובדים יומיים), התשע"א–2011, קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד, מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 25 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 129) (תקופת אכשרה לעובדים יומיים), התשע"א–2011, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יצחק וקנין: 25 בעד, נגד – אין, נמנעים – אין.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק תועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/403).

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 51) (השקעה בהפקות מקומיות בשפה האמהרית), התשע"א–2011.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת יריב לוין, יושב-ראש ועדת הכנסת.

יצחק וקנין: רבותי, אני סוגר את רשימת הדוברים שמונחת לפני.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, אני בהחלט שמח להציג בפני הכנסת הצעת חוק שהיא במובנים רבים תקדימית, ובאה לתקן עוול ממושך; הצעת חוק שהיא פרי יוזמה משותפת של חבר הכנסת ציון פיניאן עמיתי ושלי.

יריב לוין: ישנו בארץ ציבור גדול מאוד, ציבור קהילת יוצאי אתיופיה, שכולל בתוכו קבוצת אוכלוסייה לא מבוטלת של אנשים מבוגרים יחסית שאינם שולטים בעברית ושעבורם ערוץ טלוויזיה שמשדר בשפה האמהרית הוא אמצעי הבידור, אולי אמצעי התקשורת המרכזי, אם לא היחיד.

יריב לוין: הערוץ הזה שמשדר היום סובל משורה ארוכה של בעיות, ובראשן בעיות כלכליות קשות כתוצאה מהעובדה שמדובר כאן בציבור שאיננו בעל יכולת כלכלית רבה.

יריב לוין: מטבע הדברים, אין תנועה וכניסה של פרסומות בהיקף שיכול להחזיק ערוץ כזה או אפילו להתקרב לכך, וכתוצאה מכך נמצאנו במצב שבו נדרשת פעולה מהירה של המדינה על מנת לממן, ולו באופן חלקי, את השידורים על מנת שהערוץ הזה לא ייסגר וקהילת יוצאי אתיופיה תישאר בלא שידורים.

יריב לוין: אני אומַר בגילוי לב דבר שהוא אולי נדיר.

יריב לוין: אני כמציע החוק אומר לך, חבר הכנסת שלמה מולה, שהבעת בעבר התנגדות לחוק הזה – ואני מקווה שאולי תשנה את דעתך – אני אומר לך: כן, החוק הזה רחוק מלהיות מושלם.

יריב לוין: אני אומר לך יותר מזה: אני חושב שהעובדה שכדי לקלוט את שידורי הערוץ הזה יש צורך להתחבר לשירותי הכבלים או הלוויין, ויש צורך לשלם דמי מנוי – גם עבור הערוץ וגם עבור שירותי הכבלים והלוויין – דבר לא טוב ולא נכון.

יריב לוין: ראוי שקהילת יוצאי אתיופיה תוכל לקבל ערוץ פתוח, חינמי, שכולם יוכלו לצפות בו.

יריב לוין: זה נכון, אין לי בכלל ויכוח.

יריב לוין: נכון גם שהכרחי שערוץ כזה ישדר לאורך כל היום, לפחות לאורך מרבית שעות היום.

יריב לוין: אין שום טעם בשידורים ייעודיים שמשודרים ב-02:00 או ב-03:00, לפנות בוקר, בשעות שבהן אין פרסומות ואין צופים.

יריב לוין: אני חושב שהקהילה הזאת זכאית לערוץ שישדר במספר שעות משמעותי לאורך היום, כולל בשעות צפיית שיא.

שלמה מולה: מה הוא משדר, אתה יודע?

יריב לוין: תיכף אני אענה לך גם על זה.

יריב לוין: את כל הדברים האלה אנחנו מבטיחים כאן, כאשר בפעם הראשונה, לראשונה מזה עשרות שנים, הצלחנו, חבר הכנסת פיניאן ואני, לקבל הסכמה של הממשלה, של משרד האוצר, ואני מודה על כך לשר האוצר, לתקצב את הערוץ הזה, וכרגע על-פי נוסח הצעת החוק מדובר ב-4.5 מיליון שקלים בשנה.

רחל אדטו: למה דווקא באמהרית?

יריב לוין: לא לא לא.

יריב לוין: לתקצב ערוץ לקהילה האתיופית.

יריב לוין: עכשיו אני אסביר.

יריב לוין: החוק שאנחנו מדברים בו, בדיוק נועד למצב שבו מבחינתנו, הנכון והטוב ביותר זה שתהיה תחרות; שיבואו כמה מציעים, כמה יזמים, כמה גורמים שמוכנים להפעיל שידורים כאלה, יציעו הצעות והטוב ביותר ייבחר.

יריב לוין: והדבר הזה נעשה על-ידי כך שהכסף לא הולך לערוץ מסוים אלא הוא מיועד להפקות מקומיות בשפה האמהרית; שייתנו, אגב, תעסוקה ליוצרים, לזמרים, לתסריטאים, לבמאים, שכולם מבני הקהילה.

יריב לוין: החוק מייעד 4.5 מיליון שקלים בפעם הראשונה, שיועברו למועצת הכבלים והלוויין, והיא ורק היא תחלק ותעביר אותם למי שיעמוד בקריטריונים הנוקשים שקבועים כאן, כולל מסגרת שעות שידור וכולל קריטריונים שנוגעים לתכנים.

יריב לוין: אני חושב שזה הישג אדיר, חבר הכנסת מולה – –

שלמה מולה: לא, ממש לא.

יריב לוין: – – דבר שלא היה עד היום, ואני אומר לך בצורה ברורה: אם לא נאשר את החוק הזה, לא יהיה אף פעם.

שלמה מולה: אתה תשמע אותי תיכף.

יריב לוין: לא יהיה אף פעם.

רחל אדטו: מה לך ולאמהרית?

יריב לוין: עכשיו אני אומר לך משהו על התכנים.

רחל אדטו: למה אתה ואמהרית – – –

יריב לוין: מה לי ולאמהרית, אני אגיד לך בדיוק.

יריב לוין: הם אחים שלי כמו כל אחד אחר.

יריב לוין: אני דואג למי שהגיע מרוסיה, למי שהגיע ממרוקו ולמי שהגיע מאתיופיה אותו דבר.

יריב לוין: את כולם אנחנו מייצגים.

יריב לוין: איזה מין שאלה זאת בכלל?

יריב לוין: מה, למישהו יש מונופול על העניין הזה?

יריב לוין: איפה זה נשמע, חברת הכנסת אדטו?

יריב לוין: אני מציע שתמשכי את ההערה הזאת.

רחל אדטו: לא אמשוך את ההערה כי אתה תיכף תשמע את – – –

יריב לוין: לא מכובד.

יריב לוין: לא מכובד.

יריב לוין: אני גאה לייצג את הציבור הנאמן הזה, שיש לו תרומה אדירה, והגיע הזמן שהוא גם יקבל; לא רק יתרום למדינה, גם יקבל ממנה.

יריב לוין: וסוף כל סוף הצלחנו להוציא כאן תקציב שהציבור הזה בפעם הראשונה יקבל.

יריב לוין: עכשיו אני אומר לך משהו על התכנים, חבר הכנסת מולה.

יריב לוין: אני שמעתי את מסעות ההפחדה האלה על ערוץ שכביכול משדר תכנים נוצריים – סיפורי סבתא – ואתה יודע את זה טוב מאוד.

יריב לוין: אבל אני אגיד לך יותר מזה – – –

שלמה מולה: אתה ראית את – – – אתה מכיר – – –

יריב לוין: אני אגיד לך יותר מזה.

יריב לוין: הרב הראשי של יהודי אתיופיה מברך אותנו על החוק ותומך בו.

יריב לוין: אתה מעלה בדעתך שהוא היה תומך בערוץ שמשדר שידורים נוצריים?

שלמה מולה: אתה לא מכיר – – –

יריב לוין: אבל אני אגיד לך, כדי שלא תדאג.

שלמה מולה: אתה לא מכיר – – –

יריב לוין: חבר הכנסת מולה, כדי שלא תדאג.

יריב לוין: גם אני לא אתן את ידי לבדל שידור שיש בו בדל של חשש שיביא אותנו למקום כזה, ולכן זה כל כך חשוב שבפעם הראשונה ישדרו כאן לא את מה שמביאים מאתיופיה אלא את מה שיוצרים כאן.

יריב לוין: ישדרו כאן הפקות מקוריות מכאן, שנעשו על-ידי יוצרים מכאן, מתוך קהילת יוצאי אתיופיה מכאן, עם תכנים שלנו.

יריב לוין: בדיוק את זה אנחנו מבטיחים בהצעת החוק הזאת, בפעם הראשונה.

יצחק וקנין: תודה.

יריב לוין: ולכן, אני מבקש מחברות וחברי הכנסת לתמוך בהצעה הזו, ולהודות ליושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת כרמל שאמה-הכהן, על קידום החוק עד לשלב הזה.

יריב לוין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יריב לוין.

יצחק וקנין: אם כן, אני עובר לרשימת הדוברים.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת דב חנין – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורי אריאל – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יעקב כץ – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יואל חסון.

קריאה: איננו.

יואל חסון: היית רוצה.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת שלמה מולה.

קריאה: ואחריו?

יצחק וקנין: נסים זאב.

קריאה: ואחריו?

יצחק וקנין: הרשימה סגורה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת, באופן עקרוני כוונתה היא כוונה טובה וחיובית, אבל יש בה בעיות.

יואל חסון: אני מאוד מציע להקשיב לחבר הכנסת שלמה מולה, שיודע והוא בן העדה ובוודאי מכיר היטב, ודאי את השפה האמהרית – –

ציון פיניאן: – – –

יואל חסון: – – בוודאי את שידורי הערוץ המדובר.

יואל חסון: אני מציע לכם להקשיב לו היטב, ואני מתאר לעצמי שאם חבר הכנסת שלמה מולה היה חושב שהערוץ הזה, שהדרך הזאת היא הדרך הנכונה, כמו שהוא תמך בחוקים אחרים של הממשלה, הוא היה תומך גם בחוק הזה, ואני סומך את ידי על חבר הכנסת שלמה מולה בעניין הזה.

יואל חסון: אני מציע – – –

ציון פיניאן: שנה לקח לשכנע את האוצר.

ציון פיניאן: שנה.

יואל חסון: מאה אחוז, האוצר – – –

ציון פיניאן: שנה.

יריב לוין: אבל אתם לא מבינים שלא יהיה – – –

יצחק וקנין: רבותי, נא לא להפריע לו.

ציון פיניאן: לא יהיה כלום.

יריב לוין: במקום להגיד תודה שסוף-סוף יש כסף.

יריב לוין: באמת.

יואל חסון: תראה, קודם כול, אתם – – –

יריב לוין: איזה חוסר אחריות זה.

יצחק וקנין: רבותי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יריב, הסברת את זה בטוב טעם.

יצחק וקנין: למה אתה צריך להפריע לו?

יואל חסון: חבר הכנסת פיניאן, חבר הכנסת לוין, שניכם חברי כנסת רציניים, שאני מקווה וגם יודע שלא עושי דברו של האוצר, ואם האוצר הסכים לנוסחה הזאת דווקא, אולי זה דווקא אומר שזו הנוסחה המצמצמת ביותר, אולי המצומצמת ביותר.

יריב לוין: הפוך.

יואל חסון: צריך לבוא ולראות ולהבין איפה הצעת החוק הזאת לא מלאה, איפה היא לא נותנת מענה אמיתי.

יואל חסון: אולי היא הרבה יותר ממה שהיה, אבל היא עדיין לא מספיק.

יואל חסון: ולכן אני אומר לכם.

יואל חסון: חבר הכנסת לוין, אני התרשמתי מאוד מהביטחון, מהדרך שבה הצגת את הדברים – הדרך הבטוחה שבה אתה בטוח שזו הדרך הנכונה.

יואל חסון: אני סומך את ידי על חבר הכנסת שלמה מולה, סומך את ידי על בני העדה האתיופית, שכתבו, אמרו, פנו והתריעו שזה לא הדבר המלא והשלם שהיינו רוצים.

יואל חסון: לכן, אני מקווה מאוד שההצעה הזאת, אם אכן נצביע נגדה, לא תעבור, אבל אם היא תעבור, תהיו קשובים בשלב הבא, לקראת הקריאה השנייה והשלישית, לתיקונים הדרושים, ולהביא את זה להיקף רחב יותר של האוכלוסייה האתיופית ולא לקהל מצומצם, שאולי הוא זה שדווקא פחות יצרוך את הערוץ הזה, אלא למי שזקוקים, אלה שיש להם את "עידן פלוס" לדוגמה.

יואל חסון: לכן, אנא היו קשובים לדברים האלה.

יואל חסון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יואל חסון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת שלמה מולה, ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת נסים זאב.

דוד רותם: נסים, תעשה טובה.

נסים זאב: אני עשיתי טובה קודם ולא דיברתי.

דוד רותם: – – – כל היום לעסוק בחסד.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מולה, לרשותך שלוש דקות.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יריב, אני רוצה בבקשה את הקשבתך.

שלמה מולה: אין לי ספק שלך ולציון ולהרבה מאוד אנשים יש כוונות טובות.

שלמה מולה: אני לא מטיל דופי כהוא זה.

שלמה מולה: אני עוד יותר שמח שהצעות החוק לא באות רק ממני, בגלל שאני שייך לעדה האתיופית.

שלמה מולה: זה גם בסדר.

שלמה מולה: אני מנסה להסביר – אני שמח שהשר כחלון נכנס.

שלמה מולה: אני אנסה שלא להתעסק באמת בדברים לא נכונים.

שלמה מולה: אני אנסה לנמק מדוע אני מתנגד.

שלמה מולה: במדינת ישראל יש 40,000 משפחות של יוצאי אתיופיה, ומתוכן רק 16,000 מחוברים לכבלים ול"הוט", לשידור שמביא תוכניות מאתיופיה לארץ.

שלמה מולה: 24,000 אינם מחוברים.

שלמה מולה: ה-16,000 האלה שמחוברים לכבלים משלמים 230 שקל ופלוס 16 שקל ביחד.

שלמה מולה: 24,000 המשפחות האלה לא מסוגלים לשלם כל חודש, ולכן לא צורכים טלוויזיה באמהרית, בעיקר – רובם הם צרכני הביטוח הלאומי.

שלמה מולה: מה אתם מציעים עכשיו בהצעת החוק הזאת?

שלמה מולה: אתם באים ואומרים: קודם כול יש להם את השידור מאתיופיה – ואני אומר לך, יריב, תקשיב לי בבקשה.

שלמה מולה: אני אומר לך: יהודי אתיופיה – יהדותם נשמרה; אך ורק חיים יהודיים היו להם.

שלמה מולה: הטלוויזיה שמגיעה מאתיופיה לכאן איננה עוזרת מאומה לקליטת יהודי אתיופיה בארץ.

שלמה מולה: אל תפחידו אותי, אל תשכנעו אותי.

שלמה מולה: אני רוצה תוכנית הפקות מקור בארץ.

שלמה מולה: אני רוצה שהתוכניות שיהיו כאן יינתנו חינם.

שלמה מולה: אני רוצה שיקבלו חינם; שיהיה להם פיקוח על התכנים שלהם, לא שידורים שאולי העדה האתיופית לא זקוקה להם.

שלמה מולה: אני ביקשתי רק דבר אחד: מי שמפיק את התוכנית הזאת יעשה זאת באמצעות "עידן פלוס".

שלמה מולה: אתם בחוק ההסדרים הכנסתם את "עידן פלוס", אנחנו ביקשנו שיהיה עליו תכנים.

שלמה מולה: ב"עידן פלוס" אנשים צריכים לקבל חינם.

שלמה מולה: מה שאתם באים ואומרים: בגלל שהאוזר, מזכיר הממשלה, הבטיח לתת כסף ל"פסילדן", אתם מנפנפים, באים ואומרים: הנה, אנחנו מעבירים לך 4.5 מיליון שקל.

שלמה מולה: אני אומר לך, אני לא אהיה שותף לשחיתות הזאת.

שלמה מולה: אני לא אסכים בשום פנים ואופן שאתם תעשו קומבינה פוליטית על גבה של העדה.

שלמה מולה: אני, שלמה, לא אסכים.

שלמה מולה: אתם רוצים להעביר – יש לכם רוב, תעבירו, אהלן וסהלן, אין לי שום בעיה, אבל אני לא אהיה.

שלמה מולה: מישהו חושב שאני, שלמה, אהיה נגד שידור בטלוויזיה בשפה האמהרית?

שלמה מולה: אתם העליתם על דעתכם?

שלמה מולה: אבל אני לא אתן שדווקא 24,000 המשפחות של מעוטי היכולת האלה, שלא יכולים להתחבר לכבלים – לשלם 230 שקל לכבלים ועוד 16 שקל לאותו שידור – וגם לשלם לרשות השידור, ומה לעשות?

שלמה מולה: זו המציאות.

שלמה מולה: לכן, אדוני, אני לא רוצה להיגרר לדברים אחרים.

שלמה מולה: לא רוצה להיגרר להשמצות.

שלמה מולה: ואני מציע דווקא לכם, חברי ש"ס, וגם חברי ישראל ביתנו: תחשבו אם זה נכון, אם זה משרת את עולי אתיופיה.

שלמה מולה: זה נכון, גם אני רוצה 12 שעות שידור אמהרית ישראלי נטו.

שלמה מולה: אתה לא יכול, אתה לא מסוגל.

שלמה מולה: תשמע, יש ערוץ-33 שמשדר פעם בשבוע, חצי שעה.

שלמה מולה: מה הבעיה לבוא ולהגיד לרשות השידור, באמצעות ערוץ ממלכתי שישדר ב"עידן פלוס", יוכל לזכות – לאפשר לו לזכות?

שלמה מולה: מה שאתם עושים זה דבר שלא ייעשה.

שלמה מולה: אתם מפקירים 24,000 משפחות.

שלמה מולה: בשביל מה?

שלמה מולה: גם בזה שאתם מחייבים אותם להיות מחוברים לכבלים מאתיופיה שהתועלת שלהם לקליטה היא אפס.

שלמה מולה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת שלמה מולה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: אני אתן לשר לסכם את הדיון.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: השר כחלון ביקש לסכם את הדיון.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כולנו מודעים לצורך החיוני בשידור באמהרית.

נסים זאב: יש 116,000 תושבים דוברי אמהרית שמתגוררים במדינת ישראל.

שלמה מולה: 130.

נסים זאב: זה עלה, ברוך השם.

נסים זאב: כן ירבו.

נסים זאב: בעיית ההסתגלות שלהם בארץ והקשיים חברתיים ידועים לכולנו.

נסים זאב: אני מסכים עם חבר הכנסת שלמה מולה שברמת העיקרון לא כולם יש להם אינטרנט, ולא כולם יכולים להיכנס וליהנות בסופו של דבר ולהיות בתוך החדשות.

נסים זאב: בוא נאמר – 4.5 מיליון שקלים, זה באמת, הייתי אומר, "הא לחמא עניא" – לחם עוני לתת לעדה הזאת.

נסים זאב: אם רוצים להכניס אותם לחיים הפוליטיים ולאפשר להם להיות מעורים יותר בקהילה, זה צריך להיות בדיוק כמו שיש תחנה רוסית – לא אומר באותה רמה, כי שם יש משקיעים, ויש אנשים שיש להם אינטרסים כלכליים.

נסים זאב: אבל אם המדינה באמת רוצה להשקיע – ויש צורך להשקיע, צורך רב, כמו שאני מבין – צריך לתת להם לפחות שעה של שידורים, שכל אתיופי שרוצה לפתוח חדשות יודע שבין השעה 13:00 לשעה 14:00 יש לו אפשרות לפתוח את תחנת הרדיו הרגילה, לשמוע חדשות ולדעת מה קורה בעולם.

נסים זאב: אני חושב שזה דבר מאוד חיוני כדי לשלב אותם – – –

רחל אדטו: לשמוע חדשות כמו שנתניהו רוצה שהם ישמעו.

נסים זאב: לא משנה.

נסים זאב: את יודעת מה?

נסים זאב: שישמעו גם אותך, אין להם בעיה.

נסים זאב: ודאי באופן יחסי זה יתחלק בין כל חברי הכנסת, כי כל אחד יאמר את עמדתו ואת דעתו, והם ישמחו לדעת בדיוק מה כל אחד חושב.

נסים זאב: אבל זה לא העניין.

נסים זאב: עכשיו, בדרך אגב, אני רוצה לומר משפט נוסף, והוא חשוב מאוד.

נסים זאב: קול ישראל בערבית – אדוני השר, מכובדי השרים, אנחנו נמצאים בעידן שמי שמשדר את שידורי ישראל בערבית זה בדיוק חברי הכנסת הערבים, פה, מעל בימת הכנסת.

נסים זאב: הסתה בלתי נפסקת כנגד מדינת ישראל.

נסים זאב: אנחנו שומעים אותם יום-יום.

נסים זאב: מה, אתה לא שומע אותם?

נסים זאב: זה פה, קול ישראל.

נסים זאב: אני אומר את זה בציניות, אבל אני מתכוון למה שאני אומר.

נסים זאב: זה קול הרע מקהיר, וזה קול אירן מטהרן.

נסים זאב: יותר מזה – אני אומר לך, זה פשוט נורא ואיום.

מיכאל איתן: אולי נסגור את – – –

נסים זאב: אני לא יודע, זה החלטת ממשלה.

יצחק וקנין: דרך אגב, אם אתה סוגר את הערוץ, הניזוק הראשון יהיה נסים זאב.

נסים זאב: אני אומר לכם, צריכים להשקיע הרבה יותר בנושאי הסברה לערביי ארץ-ישראל, ששומעים פה רק דברי בלע, ושומעים את חברי הכנסת הערבים, שלא מפסיקים לרגע קט להסית ולהדיח כנגד ממשלת ישראל ומדינת ישראל.

יצחק וקנין: תודה.

דוד רותם: – – –

יצחק וקנין: שמעת שאמרתי לו תודה.

דוד רותם: כן, אבל הוא לא שמע.

נסים זאב: ולכן, אני אומר, אם כבר אנחנו כל כך דואגים לעדה הזאת, אמהרית, צריכים גם לדאוג – והרבה יותר, ביתר שאת – שיהיו באמת שידורים שישדרו לעולם הערבי כולו, אבל ודאי גם לתושבי מדינת ישראל.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון שר התקשורת, השר משה כחלון.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת רותם צודק שהשתכנענו, אבל גם אם לא השתכנענו, אז יש לנו רוב.

משה כחלון: אבל נאמרו פה דברים לטעמי קשים, לא נכונים, ואני לא יכולתי להיות אדיש.

משה כחלון: בוא נאמר קודם כול לעצם הצעת החוק.

משה כחלון: אני ניסיתי כשר התקשורת לגייס 2.5 מיליון שקלים לטובת הפקות באמהרית – נכון, על הפלטפורמה שהזכרת – ולא הצלחתי.

משה כחלון: כמעט שנה וחצי ניסיתי לעשות את זה, כי אני חושב שהשידורים עדיין דלים, ויש עוד הרבה מה להעשיר את השידורים באמהרית.

משה כחלון: תיכף נעבור גם לפלטפורמות, אבל הפלטפורמה הנוכחית.

משה כחלון: הגיעו חברי כנסת שאני אומר לך, כבן העדה, היית פשוט צריך לעמוד פה ולהגיד להם תודה; פשוט להגיד להם תודה על הפעולה שהם ביצעו והצליחו לגייס 4.5 מיליון שקל – לא לשידורים מאתיופיה, אתה פשוט לא מעודכן, להפקות.

משה כחלון: כתוב: להפקות מהארץ, להכניס הפקות מקוריות ומקומיות, לא כדי לקנות סרטים באמהרית.

משה כחלון: הכסף הזה מכניס לתעשייה עובדים, הפקות, הכשרות לצעירים עולי אתיופיה כדי להשתלב בזה.

משה כחלון: אבל בוא, אני לא באתי לעשות נפשות לחוק, אני באתי לעשות פה טיפה צדק.

משה כחלון: הדבר השני, לגבי ה-DTT, לגבי ה"עידן פלוס" – כרגע יש חמישה ערוצים שמשודרים על ה-DTT.

משה כחלון: ביום רביעי, בעזרת השם, אנחנו מביאים לפה את ההצעה על ה-18, וייכנסו שם ערוץ-9 – כפי שהתחייבתי הוא יהיה על ה-DTT – ערוץ 23 יהיה, הערוץ האמהרי יהיה.

משה כחלון: כל מה שעשינו ב-DTT כדי להנגיש את הטלוויזיה לאנשים מעוטי היכולת, או מהשכבות החלשות, זה כדי לשים על הפלטפורמה הזאת, הפלטפורמה של ה-DTT, את השידורים האלה, כדי שבאמת כל המשפחות יוכלו לזכות בזה באמצעות 250 שקלים של קנייה חד-פעמית – ולא 230, ואתה צודק בעניין הזה.

משה כחלון: כי אם אנחנו לא נעלה את זה על ה-DTT, לא עשינו שום דבר.

משה כחלון: אני שוב רוצה להודות לכם.

משה כחלון: באמת הצלחתם איפה שאני נכשלתי, חברי הכנסת – להביא את הכסף הזה.

שלמה מולה: אבל אתה מסכים שבינתיים 24,000 משפחות לא ייהנו.

משה כחלון: אבל כרגע יש "בוקס" אחד ב-DTT, רק "בוקס" אחד.

משה כחלון: אתה רוצה לעשות את זה broadcast, להוציא את ערוץ-2 ולהכניס אותם?

משה כחלון: אין לך.

משה כחלון: יש כרגע "בוקס" של חמישה, אנחנו מרחיבים ל-18.

שלמה מולה: למה אתם מוציאים את 33 מהתחרות, למשל?

משה כחלון: מה זה קשור עכשיו?

משה כחלון: נו, מה, אתה רוצה לעשות סדר בטלוויזיה?

משה כחלון: חבר הכנסת מולה, אתה פשוט לא מעודכן.

שלמה מולה: אתה טועה, אדוני.

משה כחלון: אתה לא יודע איפה 33 נמצאת.

משה כחלון: אתה יודע בכלל?

משה כחלון: נו, עזוב.

משה כחלון: אני מציע לך הצעה ידידותית.

משה כחלון: כבן העדה אני חושב שאתה לא יכול להתנגד.

משה כחלון: לא שאין לנו רוב, יש רוב, וזה יעבור.

שלמה מולה: יש לכם רוב, ואני אצביע נגד.

שלמה מולה: אתה לא משכנע.

משה כחלון: אבל אני חושב שאתה עושה פה טעות, כי זה פשוט עובר למשהו אישי, כי אם היא היתה הצעת חוק שלך, אז היא היתה טובה.

משה כחלון: בגלל שזה הצעת חוק של מישהו אחר, אז היא לא טובה.

שלמה מולה: לא נכון.

שלמה מולה: למה אתה אומר?

משה כחלון: אני עליתי לכאן, הרגשתי שאתה השתמשת במלים – – –

רוברט אילטוב: כבוד השר, עוד מעט לא יהיה לך רוב.

משה כחלון: יהיה רוב.

משה כחלון: אתה השתמשת במלים.

משה כחלון: חבר הכנסת אילטוב, תקשיב, הציעו פה הצעת חוק.

משה כחלון: עומד חבר כנסת ואומר: יש פה שחיתות, יש פה קומבינה.

שלמה מולה: נכון.

שלמה מולה: נכון.

משה כחלון: ואני, כאחד שמעורב בזה, חייב להגיד לפחות לפרוטוקול – – –

שלמה מולה: – – –

יצחק וקנין: אדוני השר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מולה, הדיון הסתיים.

משה כחלון: תודה רבה.

יצחק וקנין: רבותי, אני עובר להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 51) (השקעה בהפקות מקומיות בשפה האמהרית), התשע"א–2011, קריאה ראשונה – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 20 נגד – 3 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 51) (השקעה בהפקות מקומיות בשפה האמהרית), התשע"א–2011, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יצחק וקנין: 20 בעד, שלושה נגד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק תועבר לוועדת הכלכלה להמשך הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: [נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להמשך סדר-היום: החלטת ועדת הכלכלה בדבר חלוקה של הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון מס' 17) (סליקת עסקאות בכרטיסי חיוב), התשע"א–2011, מ/566, לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת.

יצחק וקנין: יציג את ההחלטה של ועדת הכלכלה חבר הכנסת כרמל שאמה-הכהן, יושב-ראש הוועדה.

ועדת הכלכלה): אדוני יושב-ראש הישיבה ושותפי לניהול ועדת הכלכלה, תודה רבה, ההצעה על סדר-היום עוסקת, כנסת נכבדה, בבקשה לאישור המליאה לפיצול, חלוקה, של הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון מס' 17) (סליקת עסקאות בכרטיסי חיוב), התשע"א–2011, מ/566.

ועדת הכלכלה): הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון מס' 17) (סליקת עסקאות בכרטיסי חיוב) נדונה בכנסת בקריאה ראשונה ביום י' באדר א' התשע"א, 14 בפברואר 2011, והועברה לוועדת הכנסת לצורך קביעת ועדה לדיון בהצעה.

ועדת הכלכלה): ביום ב' באדר ב' התשע"א, 8 במרס 2011, הודיעה ועדת הכנסת לכנסת כי החליטה להעביר את הצעת החוק לדיון בוועדת הכלכלה.

ועדת הכלכלה): מטרתה של הצעת החוק להגביר את התחרות בשוק כרטיסי האשראי בישראל, תוך התמודדות, בין היתר, עם כשלי השוק הקיימים בכל הנוגע לסליקת עסקאות בכרטיסי חיוב.

ועדת הכלכלה): הצעת החוק קובעת הוראות שונות ביחס לסולקים ומנפיקים בעלי היקף פעילות רחב, וכן ביחס לשירותי ניכיון בעסקאות בכרטיסי חיוב.

ועדת הכלכלה): ביום ט"ז בתמוז התשע"א, 18 ביולי 2011, סיימה ועדת הכלכלה את דיוניה בהצעת החוק, ובכלל זה בסעיף 4 שבה.

ועדת הכלכלה): בסעיף זה מוצעים תיקונים עקיפים לסעיף 15ג לפקודת הבנקאות 1941, שעניינו תאגידים שדינם כדין תאגיד בנקאי.

ועדת הכלכלה): פסקאות (1) ו-(3) לסעיף 4 האמור קשורות להצעת החוק, שכן עיקרן הצעה להחיל גם על סולק הוראות שלפי פקודת הבנקאות חלות, כאמור, על תאגיד בנקאי.

ועדת הכלכלה): לעומת זאת, בפסקה (2) שבאותו סעיף הוצע להחיל הוראות שונות הקבועות בפקודה, שעניינן עיצומים כספיים על סוגי תאגידים שהצעת החוק אינה עוסקת בהם.

ועדת הכלכלה): לאור העובדה שפסקה זו מחייבת לבדוק את הצורך בהחלת הוראות אלה על תאגידים שונים שאינם תאגידים בנקאיים ואינם סולקים, ומאחר שהוראה מוצעת זו אינה קשורה לפתיחת שוק האשראי לתחרות, החליטה ועדת הכלכלה, בהתאם להוראות סעיף 121 לתקנון, לפצל פסקה זו מהצעת החוק.

ועדת הכלכלה): הכנסת מתבקשת לאשר החלטה זו.

ועדת הכלכלה): בבקשה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת כרמל שאמה-הכהן.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת – לא נרשמו דוברים להחלטה זו, ואנחנו עוברים להצבעה, רבותי.

יצחק וקנין: הצבעה על החלטת ועדת הכלכלה לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת בדבר חלוקת הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון מס' 17) (סליקת עסקאות בכרטיסי חיוב), התשע"א–2011.

יצחק וקנין: מי בעד, רבותי?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה – 15 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכלכלה בדבר חלוקת הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון מס' 17) (סליקת עסקאות בכרטיסי חיוב), התשע"א–2011, נתקבלה.

יצחק וקנין: 15 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, ההחלטה נתקבלה.

יצחק וקנין: [נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים לסעיף 10 בסדר-היום: החלטת ועדת הכספים לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת בדבר חלוקת הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 71), התשע"א–2011.

יצחק וקנין: יציג את הצעת ההחלטה יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת משה גפני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, תודה, אני מבקש ממליאת הכנסת לקבל החלטה בדבר חלוקת הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 71), התשע"א–2011.

משה גפני: בהתאם לסעיף 121 לתקנון הכנסת, אני מבקש להרשות לוועדת הכספים להביא לקריאה השנייה ולקריאה השלישית חלק מהצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 71), התשע"א–2011, כך שההצעה לא תכלול את סעיפים 1–5, 6(1), (3)–(5) ו-7–14 להצעת החוק, שעניינם תיקונים שונים לחוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה), התשכ"ג–1963.

משה גפני: הסעיפים הללו יידונו בנפרד.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להסביר למליאת הכנסת מה אנחנו מבקשים.

משה גפני: הממשלה קיבלה החלטה ביחס להוצאת דירות לשוק, כדי שיהיו יותר דירות, וזה יוריד את מחירי הדירות.

משה גפני: הצעת החוק שאושרה במליאת הכנסת בקריאה ראשונה היתה הצעת חוק גדולה, שעיקרה – ליבת החוק היתה שנותנים למי שיש לו דירה שהוסבה לעסקים או לכל מיני דברים אחרים – לעודד אותו במשך התקופה הקרובה, למשך שנתיים, שהוא יוכל למכור את זה, ופוטרים אותו ממס שבח.

משה גפני: ואז יש יותר דירות בשוק, והן יורידו את מחירי הדירות; ככל שההיצע יותר גדול, אז המחיר יהיה פחות.

משה גפני: אותו דבר לגבי דירות שעומדות ריקות.

משה גפני: מי שלא יעשה כן, לאחר מכן לא יהיה לו פטור ממס שבח.

משה גפני: וכך עומד לפניו גם המקל וגם הגזר.

משה גפני: הגזר זה שאם הוא מוכר את זה עכשיו, בתקופה הזאת, הוא פטור ממס שבח לחלוטין, ואם הוא לא ימכור, תהיה החמרה במס השבח.

חיים כץ: גם משרדים?

משה גפני: משרדים ודירות שעומדות ריקות, שזה בערך 150,000 – – –

חיים כץ: קראנו על זה כל כך הרבה בעיתון.

חיים כץ: תן לנו לתמוך בך.

יצחק וקנין: הוא מתכוון שתקצר.

משה גפני: אה, אני מקצר.

משה גפני: חבר הכנסת כץ, אני מקצר, אבל אני רוצה להגיד בסוד לכמה מהחברים דבר מאוד מעניין שאני נתקלתי בו.

משה גפני: משרד האוצר, כשיש דבר שהוא באמת מאוד חשוב – הנושא של הדיור הוא הנושא הכי חשוב עכשיו לכולנו – אז הוא מביא חוק, והחוק הזה על פניו עושה דבר טוב.

משה גפני: לחוק הזה הם הוסיפו רפורמה שלמה במס שבח.

משה גפני: הם נוהגים כנראה לעשות את זה.

משה גפני: רפורמה שלמה.

רחל אדטו: פטור ממס שבח.

משה גפני: כן, כל מיני דברים, כל מיני סעיפים.

משה גפני: והתחלתי ללמוד את הסעיפים האלה, ואני לא – – –

חיים כץ: אנחנו סומכים עליך.

משה גפני: – – – ואני לא מבין מה יש בסעיפים האלה שמעודד דירות.

משה גפני: התחלתי להבין שיכול להיות שמה שהאוצר עושה – הוא עולה טרמפ על החוק, על ליבת העניין, והם עושים כל מיני סעיפים.

משה גפני: לכל הסעיפים האחרים יש התנגדויות רבות: לשכת עורכי-הדין, לשכת רואי-חשבון, יועצי המס – התנגדויות רבות.

משה גפני: עכשיו – הם היו גורמים נזק לשר האוצר.

משה גפני: למה?

משה גפני: מכיוון שאם אתה מביא את הנושא עצמו, אז כולם תומכים בו, אבל אם תביא את כל הסעיפים האחרים תהיה התנגדות.

משה גפני: הוא יופיע בטלוויזיה ויבואו נגדו נציגי לשכת עורכי-הדין, לשכת רואי-חשבון, ויגידו: זה לא בסדר, והסעיף הזה לא בסדר.

משה גפני: מה הציבור יבין?

משה גפני: שאנחנו – – –

רחל אדטו: – – –

משה גפני: בסדר, גם זה רעיון.

משה גפני: לא חשבתי על זה.

משה גפני: אמרתי: אתם יודעים מה?

משה גפני: אני פיניתי את כל השבוע בוועדת הכספים לדון, בגלל שנושא הדירות חשוב לכולנו, עד שתפסתי שאני הולך להיות פה סתם איזה נער שליח על דבר שהוא לא טובת העניין.

משה גפני: החלטתי – ועדת הכספים פה אחד אישרה את זה.

משה גפני: עשינו דיון של שעה בכפר-המכבייה, דיברנו על ליבת העניין, שמי שמוכר את דירת העסקים מקבל פטור ממס שבח למשך שנתיים, ועל זה, אם הוא לא ימכור, נחמיר במס השבח.

משה גפני: קבעתי שש שנים, במקום ארבע שנים.

משה גפני: אמרו לי שזה לא מספיק.

משה גפני: אמר לי את זה גם שר השיכון.

חיים כץ: – – – שנה.

משה גפני: לא, לא.

משה גפני: אז אנחנו נעשה יותר שנים.

משה גפני: אני אעשה מחר רוויזיה בוועדת הכספים, נחליט על יותר שנים, בגלל שצריך גם את המקל וגם הגזר, אני מקבל את זה.

משה גפני: אבל את החוק שנביא לכאן – רק את הנושא הזה של הדירות.

משה גפני: בנושא האחר, בכל הסעיפים האלה, נדון בעזרת השם בחורף, ונדון בכובד ראש.

משה גפני: עכשיו, באוצר מרוגזים עלי.

חיים כץ: לא נורא.

משה גפני: לא נורא.

משה גפני: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת משה גפני.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, גם להחלטה זו לא נרשמו דוברים.

יצחק וקנין: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה – החלטת ועדת הכספים לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת בדבר חלוקת הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 71), התשע"א–2011.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה – 15 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכספים בדבר חלוקת הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 71), התשע"א–2011, נתקבלה.

יצחק וקנין: 15 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, ההחלטה אושרה, נתקבלה.

יצחק וקנין: [מס' /313; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' כ"ג, עמ' 8872; חוב' ל"ז, עמ' 21373; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לסעיף 11 בסדר-היום: הצעת חוק למניעת אלימות במוסדות רפואיים, התשע"א–2011, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת חיים כץ.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת את הצעת חוק למניעת אלימות במוסדות רפואיים, התשע"א–2011, שהציעו חברי הכנסת אלכס מילר, אנסטסיה מיכאלי ודוד רותם.

חיים כץ: הצעת החוק המונחת בפניכם נועדה להתמודד עם מקרי אלימות במוסדות רפואיים בידי מטופלים או בידי מלוויהם כלפי אנשי הצוות.

חיים כץ: הצעת החוק מאפשרת למנהל המוסד הרפואי או מי שהוא הסמיך לכך להוציא אזהרה בכתב לאדם שנקט במתכוון אלימות פיזית או אלימות מילולית כלפי איש צוות במוסד רפואי או שהשחית במתכוון את רכוש המוסד הרפואי, שאם יחזור וינקוט מעשה אלימות פיזית או מילולית או ישחית את רכוש המוסד הרפואי בתוך 12 חודשים, ניתן יהיה למנוע את כניסתו למוסד הרפואי.

חיים כץ: אם מי שהוזהר כאמור, ובתקופת 12 החודשים שבהם הוא מוזהר חזר ובמתכוון נקט אלימות פיזית או מילולית כלפי איש צוות במוסד הרפואי, או השחית את רכוש המוסד הרפואי, יהיה מנהל המוסד הרפואי או מי שהסמיך לכך רשאי להורות על מניעת כניסתו למוסד הרפואי או לחלק ממנו.

חיים כץ: תקופת מניעת הכניסה יכולה להימשך עד שישה חודשים אם המעשה שגרם להפעלתה הוא אלימות פיזית, או עד שלושה חודשים בשל אלימות מילולית או בשל השחתת רכוש.

חיים כץ: עם זאת, ההוראה בדבר מניעת הכניסה לא תחול כאשר נדרש טיפול רפואי לאותו אדם.

חיים כץ: הצעת החוק כוללת הגדרה רחבה של מוסד רפואי, שמאפשרת להחיל את ההוראות בבית-חולים, במרפאה וגם במוסד אחר שתפקידו העיקרי הוא מתן שירות בריאות.

חיים כץ: בנוסף, הגדרת איש צוות במוסד רפואי כוללת גורמים שונים במוסד הרפואי שהפעלת אלימות פיזית או מילולית כלפיהם יכולה לגרור את הפעלת הוראות החוק, החל במטפל כהגדרתו בחוק זכויות החולה, התשנ"ו–1996, המשך בעובדי מינהל ומשק ובכל אדם אחר שנותן שירות במוסד הרפואי, לרבות מי שמתנדב במוסד הרפואי, וכלה במאבטחים באותו מוסד רפואי.

חיים כץ: הגדרת אלימות מילולית כוללת נוסף על איומים גם התבטאויות שיש בהן משום פגיעה או השפלה.

חיים כץ: יצוין כי מהצעת החוק פוצלה ההוראה שנכללה בה בקריאה ראשונה לתיקון חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור, התשס"ה–2005, בנוגע לסמכויות מאבטחים במוסדות רפואיים, כדי לאפשר את הדיון באותה הוראה ביחד עם הצעת חוק ממשלתית באותו נושא שנדונה בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

חיים כץ: ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, שהכינה את הצעת החוק לקריאה השנייה והשלישית, סברה שיש ערך בהעברת מסר שלפיו ניתן יהיה להורות על מניעת כניסה למוסד רפואי ממי שנוקט אלימות פיזית או מילולית או משחית רכוש גם בטרם הוסדר נושא סמכויות המאבטחים.

חיים כץ: כדי לאפשר יישום של מנגנון אזהרה והוראה על מניעת הכניסה, קבעה הוועדה כי למנהל המוסד הרפואי או למי שהוא הסמיך לכך – הסמכה שיכולה לכלול גורמים שונים הפועלים במוסד רפואי – יתאפשר לדרוש מאדם שנוקט אלימות פיזית או אלימות מילולית או משחית רכוש המוסד הרפואי להזדהות, לרבות באמצעות הצגת תעודה מזהה.

חיים כץ: אני רוצה להודות לצוות הלשכה המשפטית: עו"ד נועה בן-שבת, עו"ד אייל לב-ארי ועו"ד שמרית שקד; לצוות הוועדה: המנהלת וילמה מאור, שעדיין פה, למזכירות הוועדה מעיין, אתי וענת; לעוזרי הפרלמנטריים איילת השחר, אילן ולי, שעסקו במלאכה ותרמו לקידומה של הצעת החוק.

חיים כץ: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות.

חיים כץ: אני פונה אליכם לאשר אותה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

חיים כץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת חיים כץ.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, להצעת חוק זו אין הסתייגויות.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: הצעת חוק למניעת אלימות במוסדות רפואיים, התשע"א–2011, קריאה שנייה – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 15 בעד סעיפים 1–7 – 17 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–7 נתקבלו.

יצחק וקנין: 17 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי – אדוני היושב-ראש, אפשר לעבור לקריאה שלישית?

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

יצחק וקנין: הצעת חוק למניעת אלימות במוסדות רפואיים, התשע"א–2011, קריאה שלישית – רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 16 בעד החוק – 14 נגד – אין נמנעים – אין חוק למניעת אלימות במוסדות רפואיים, התשע"א–2011, נתקבל.

יצחק וקנין: 14 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת חוק נתקבלה, ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: [מס' כ/329; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ל"ד, עמ' 11533; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: סעיף 12 בסדר-היום: הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון מס' 15), התשע"א–2011, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת כרמל שאמה-הכהן.

ועדת הכלכלה): תודה רבה.

ועדת הכלכלה): אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון מס' 15), התשע"א–2011.

ועדת הכלכלה): לקוחות פרטיים רבים משלמים בצ'קים ואינם מודעים למאפייניו הייחודיים של הצ'ק, המהווים גם חלק מיתרונותיו המרכזיים לעומת אמצעי תשלום אחרים.

ועדת הכלכלה): ראשית, ככלל, לא ניתן להעלות כנגד פירעון הצ'ק טענות הנובעות מעסקת היסוד; שנית, הצ'ק הוא מסמך סחיר שניתן להעבירו גם לצדדים שלישיים שאינם קשורים לעסקת היסוד, אלא אם כן הסכימו הצדדים על הגבלת סחירותו; כמו כן, רואים אדם המחזיק צ'ק שקיבל לידיו, בין היתר, בתום לב ובתמורה כאוחז כשורה.

ועדת הכלכלה): לכן, הוא רשאי להסב את הצ'ק, ומוקנות לו זכויות משמעותיות לגבי תביעה על-פי השטר ואכיפת תשלומו, וכן הגנה מפני תביעות מסוימות של אחרים.

ועדת הכלכלה): מאפיין ייחודי נוסף של הצ'ק לעומת שטר חליפין אחר נעוץ בכך שהנמשך הוא תאגיד בנקאי, וניתן לפרוע אותו עם דרישה.

ועדת הכלכלה): מכאן שאם הלקוח אינו מגביל את סחירותו של הצ'ק, הוא עלול להיפגע מהאפשרות להעביר את הצ'ק לצד שלישי.

ועדת הכלכלה): כך, למשל, אם לקוח שילם לעוסק את תמורתה של עסקה בצ'ק שסחירותו אינה מוגבלת, הוא עלול למצוא עצמו במצב שבאמצעותו שילם לעוסק נפרע, גם אם הוא לא קיבל את הסחורה שהעוסק התחייב לספק בהתאם לעסקה.

ועדת הכלכלה): זאת, מאחר שהצד השלישי שקיבל את הצ'ק מהעוסק יהיה בדרך כלל עוסק אוחז כשורה.

ועדת הכלכלה): אציין כי גם בית-המשפט העליון נדרש לפער האמור שעלול להיווצר בין כוונת הצדדים לעסקה להגביל את הסחירות של צ'קים לבין דיני השטרות, שקובעים שברירת המחדל היא שצ'ק הוא סחיר, אלא אם כן הוגבלה סחירותו.

ועדת הכלכלה): כך, בערעור אזרחי 1560/90, ציטיאט נ' הבנק הבינלאומי הראשון לישראל, ובערעור אזרחי 6909/00, בנק דיסקונט לישראל נ' קבוצת אריה יצחקי בע"מ, נפסק כי צ'ק מסורטט עם המלים "למוטב בלבד" אינו סחיר.

ועדת הכלכלה): לאור האמור, הצעת החוק קובעת כי ברירת המחדל בהנפקת הצ'קים ללקוח פרטי תהיה הפוכה מזו הקיימת כיום, דהיינו, בטופסי צ'קים שתאגיד בנקאי מנפיק ללקוחו, הצ'קים יהיו מסורטטים ויהיו מודפסות עליהם המלים האוסרות את העברתם, אלא אם כן ביקש הלקוח שיונפקו לו טופסי צ'קים ללא הסרטוט והמלים כאמור.

ועדת הכלכלה): מאחר שתכליתה של הצעת החוק היא להגן על לקוחות פרטיים, שבדרך כלל אינם מודעים למאפייניו של הצ'ק כאמור, החליטה הוועדה שהיא לא תחול לגבי לקוחות שהם תאגידים, בשל ההנחה שתאגידים הם בדרך כלל לקוחות המודעים לזכויותיהם ואין צורך שהמחוקק יתערב ביחסים החוזיים בינם לבין התאגיד הבנקאי.

ועדת הכלכלה): הוועדה היתה מודעת לכך שייתכן שכאשר ברירת המחדל תהיה כזאת שצ'קים לא יהיו עבירים, עלול להיפגע האשראי שתאגידים בנקאיים מעמידים לטובת העסקים הקטנים.

ועדת הכלכלה): ואולם, הוועדה סברה שהתועלת הוודאית שתצמח מההגנה על הלקוחות הפרטיים תעלה על הנזק שלכאורה יכול להיגרם לעסקים הקטנים בכל הנוגע לאשראי שיעניקו להם התאגידים הבנקאיים.

ועדת הכלכלה): כדי לאפשר לתאגידים הבנקאיים להיערך ליישום ההסדר הקבוע בהצעת החוק, הוועדה החליטה כי תחילתו של החוק המוצע תהיה ביום 1 באוקטובר 2011, ולבקשת הממשלה, החליטה שלא תהיה סנקציה עונשית בשל הפרת החוק המוצע.

ועדת הכלכלה): חברי הכנסת, מדובר בהצעת חוק צרכנית, שתסייע ללקוחות הפרטיים של התאגידים הבנקאיים, דהיינו כמעט לכל האוכלוסייה בישראל.

ועדת הכלכלה): להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני מבקש מכם לתמוך בה בקריאה השנייה ובקריאה שלישית – לא לפני שאודה, כמובן, ליוזמת החוק, חברת הכנסת פאינה קירשנבאום, שיזמה, דחפה והקפידה שהחוק יתקדם ויושלם ויגיע לקריאה שנייה ושלישית במליאה.

ועדת הכלכלה): כמובן, עם כל מאמציהם של חברי הוועדה, יחד עמי, וכמובן, בליווי היוזמה והדחיפה של חברת הכנסת קירשנבאום, החוק לא היה מגיע לכלל השלמה ללא הצוות המופלא של ועדת הכלכלה, שעובד – – –

יצחק וקנין: סביב השעון.

ועדת הכלכלה): כן.

ועדת הכלכלה): – – – שעובד בין לבין סביב השעון, גם סביב הצעות חוק ממשלתיות וגם סביב הצעות חוק פרטיות.

ועדת הכלכלה): כמובן, בראשות מנהלת הוועדה הגברת לאה ורון והיועצת המשפטית, המשנה ליועץ המשפטי לכנסת, עו"ד אתי בנדלר, ושאר צוות הוועדה וצוות עוזרי.

דוד רותם: ראש הוועדה, שמבטל נסיעות לחוץ-לארץ בשביל – – –

ועדת הכלכלה): ראש הוועדה, שמבטל נסיעה לסין בראשות ראש משלחת מאוד מוצלח, ונשאר לחוקק חוק, ומקבל עליו גם ביקורת, אבל באהבה.

דוד רותם: – – – מחוקק.

ועדת הכלכלה): וכמובן, העוזר המשפטי – אני חושב שזה החוק האחרון שהוא מציג יחד אתנו במליאה, ואנחנו נפרדים ממנו בצער, אבל בשמחה על זה שהוא היה אתנו, ומאחלים לו הצלחה בהמשך הדרך, ניר ימין.

ועדת הכלכלה): באמת תודה על כל השירות, לא רק בחקיקה הזאת, אלא לאורך כל הדרך – שירות יסודי בסבלנות, בסובלנות.

ועדת הכלכלה): הברכה מכאן גם אליך.

ועדת הכלכלה): חברי הכנסת, אני מקווה שחוק זה, שקשה שתהיה עליו מחלוקת, יתקבל פה-אחד.

ועדת הכלכלה): תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת כרמל שאמה-הכהן.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, כפי שנאמר, אין הסתייגויות לחוק.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון מס' 15), התשע"א–2011, קריאה שנייה – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 17 בעד סעיפים 1–3 – 15 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 התקבלו.

יצחק וקנין: 15 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: ובכן, אדוני היושב-ראש, אפשר להצביע בקריאה שלישית?

ועדת הכלכלה): פאינה, מה את אומרת?

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יצחק וקנין: הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון מס' 15), התשע"א–2011 – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 18 בעד החוק – 15 נגד – אין נמנעים – אין חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון מס' 15), התשע"א–2011, נתקבל.

יצחק וקנין: 15 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת חוק זו נתקבלה, ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/405).

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: סעיף 14 בסדר-היום: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 130) (חישוב הכנסה מרנטה לשם קביעת זכאות של ניצולי השואה לגמלת סיעוד), התשע"א–2011, קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: ההצעה היא של חברי הכנסת חיים כץ ורחל אדטו.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת חיים כץ.

יצחק וקנין: אני סוגר את רשימת הדוברים.

יצחק וקנין: נרשמה חברת הכנסת רחל אדטו, והיא תדבר מייד אחרי יושב-ראש הוועדה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפעמים אני מרגיש בכנסת ישראל שאנחנו ממלאים את יעודנו בצורה הכי טובה שיכולה להיות.

חיים כץ: הצעת החוק הזאת נולדה בעקבות פניות רבות של משפחות ניצולי שואה, שפנו גם אל השר יוסי פלד, שאמון על הנושא, וגם למשרדים.

חיים כץ: הטענות היו שבמדינת ישראל אנשים לעת זיקנה – בדרך כלל אנחנו מדברים על ניצולי שואה, ורק לסבר את האוזן, 20% מהם מעל גיל 90; בסטטיסטיקה בדוקה 20% מהם מעל גיל 90 – מגיעים למצב שאין להם היכולת לסיים את חייהם בכבוד.

חיים כץ: ועל מה מדובר?

חיים כץ: אנשים שמרוויחים או יש להם הכנסה – בגיל 90 הם כבר לא מרוויחים – יש להם הכנסה מכל המקורות, כולל תשלומים מגרמניה או ממדינות אחרות בגלל הסבל שלהם בשואה, לא יקבלו קצבת סיעוד גם אם יעמדו בארבעת הקריטריונים, זאת אומרת לא שולטים על הסוגרים, לא מתלבשים לבד, לא אוכלים לבד, לא מתרחצים לבד.

חיים כץ: המדינה לא תעזור להם.

חיים כץ: אם אנחנו לוקחים אדם כזה שהכנסתו היא 8,000 שקל, להעסיק עובד 24 שעות ביממה יעלה לו 6,000 שקל לערך.

חיים כץ: לאכול הוא לא צריך, כי הוא התרגל אצל הגרמנים לא לאכול; הוא יכול גם לא לאכול פה.

חיים כץ: אבל עולה לו חיתולים, ועולה לו קצת חשמל, ועולה לו קצת תרופות.

חיים כץ: האנשים האלה, שעל נפשם קמה מדינת ישראל – אנחנו כעם רחום וחנון החלטנו שלא מגיע להם.

חיים כץ: אנחנו זוקפים את מה שנותנים להם הגרמנים והאוסטרים ואחרים.

חיים כץ: בגלל סבלם, בגלל שהמשפחות שלהם נשחטו, בגלל שהם עבדו במחנות ריכוז, אנחנו אומרים: את הכסף הזה אנחנו ניקח.

חיים כץ: באה הצעת החוק ואמרה: כל רנטה שמקבלים מכל מדינה שהיא – ואני לא מדבר על תשלומים, ואני מציין במפורש, אני לא מדבר על תשלומים שמדינת ישראל נותנת לניצולי השואה.

חיים כץ: אני מדבר על כסף שבא מבחוץ, שלא ייזקף לגובה ההכנסה שלהם, אז מדינת ישראל תשלם להם עבור 20, 30 או 40 שנה שהם שילמו ביטוח לאומי.

חיים כץ: מה קרה?

חיים כץ: את מי אנחנו מנצחים?

חיים כץ: יש אוכלוסיות שאנחנו לא יכולים לאפשר לעצמנו לנצח – את אלה שהצליחו לשרוד בשואה.

חיים כץ: במקום להצדיע להם על זה שהם הצליחו לשרוד בשואה, שהם עמדו בכל התלאות, בכל ההשפלות, בכל מה שהם עברו, והקימו בית וגידלו משפחות, ולתת להם כמו גדולים לסיים את החיים שלהם בצורה הכי מכובדת, אנחנו באים להתחשבן אתם.

חיים כץ: אומרים: לא, לא מגיע לכם.

חיים כץ: בדרך כלל הם לא יכולים להילחם על כבודם.

חיים כץ: כמו שהם נלחמו על הזכות לחיות שם בגטאות, שם במחנות – פה אנחנו לא נותנים להם להילחם.

חיים כץ: חלק גדול מהם דמנטיים, במצב הכי שפוף, הכי ירוד.

חיים כץ: אז אנחנו, במקום לבוא ולהגיד: קיבלתם, נתנו לכם, בזכותכם קמה המדינה, אתם הסמל של העם היהודי.

חיים כץ: אתם שילמתם מחיר רק בגלל שאתם יהודים – שום דבר אחר לא.

חיים כץ: אם לא הייתם יהודים לא היה קורה כלום.

חיים כץ: ואז התברר לנו שלחסידי אומות העולם ויתרו על הרנטה.

חיים כץ: למה, בגלל שהם גויים?

חיים כץ: להם מגיע ולנו לא, לאלה ששרדו את השואה?

חיים כץ: ואני אומר לך, הצעת החוק הזאת הועלתה, והגישו עליה ערעור שהכעיס אותי.

חיים כץ: אמרתי לשר יוסי פלד: עזוב, בוא אנחנו נעביר את זה, והיא עברה טרומית ביום רביעי בשבוע שעבר והיא עוברת ראשונה היום והיא תעבור שנייה ושלישית לפני סיום המושב, למה כל יום, אבל כל יום, 30 איש מניצולי השואה הולכים לעולמם.

חיים כץ: כל יום.

חיים כץ: כל יום 30 איש.

חיים כץ: אמרתי, 20% מהם מעל גיל 90.

חיים כץ: בסטטיסטיקה לא התייחסנו כמה מהם מגיעים ל-100.

חיים כץ: 80% בערך מעל גיל 80, ואם אנחנו היינו דוחים את זה עד אחרי הפגרה, אז 270 בממוצע – 30 כפול 90 יום, 270 – היינו חוסכים מהם את המעט, את האפשרות, את האפשרות לקנות חולצה לבנה לשמחת תורה ולתת סוכרייה על מקל לנכד או לנכדה.

חיים כץ: על מה אנחנו מדברים?

חיים כץ: על 2,000 שקל שנשארים לבן-אדם אחרי שהוא שילם לעובד הזר, או בני המשפחה שילמו.

חיים כץ: על 2,000 שקל, שהוא יוכל לסיים את חייו בכבוד, לא כנזקק, לא כאומלל?

חיים כץ: אם הוא כבר זוכה לקצבת הביטוח הלאומי ולא שולט על הסוגרים וצריך חיתולים ולא יודע לאכול לבד ולא יודע להתרחץ לבד, זה כבר מספיק.

חיים כץ: זה כבר מספיק.

חיים כץ: ואללה, ואני שמח.

חיים כץ: אני אומר לכם, אני שמח.

חיים כץ: אני מצטער ומלין על זה שהיינו צריכים לעמול כל כך הרבה לשכנע שהצעת החוק הזאת תקבל אישור, ואני שמח שכולם נרתמו, כולם.

חיים כץ: אני אומר לך, תמיכה מיוחדת מהשר יוסי פלד, שהלך ונאבק ונלחם בממשלה והגיש והרים את הפרויקט הזה ועזר, והרבה-הרבה בזכותו, הרבה-הרבה בזכותו וקצת גם בזכות התקשורת, שנרתמה לעניין.

חיים כץ: אתה יודע, התקשורת עושה משהו במדינת ישראל.

חיים כץ: כולי תקווה שהחברים שנשארו פה עכשיו יצביעו להעביר את החוק הזה בקריאה ראשונה.

חיים כץ: אנחנו השבוע נעשה הכנה לשנייה ושלישית ובשבוע הבא נעביר אותו בקריאה שנייה ושלישית ונביא קצת נחמה ונגלה קצת חמלה לאלה שסבלו כל כך הרבה והצליחו בעוצמתם ובחוזקם לשרוד את השואה.

חיים כץ: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת חיים כץ, שביטא את הדברים בצורה הטובה ביותר.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת רחל אדטו, שגם היא שותפה להצעת החוק.

רחל אדטו: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כל מלה אחרי חיים מיותרת.

רחל אדטו: לא זוכרת, אני חושבת פרק נ' בתהילים אומר "אל תשליכני לעת זקנה ככלות כחי אל תעזבני".

רחל אדטו: פרק נ'?

רחל אדטו: ופה לא רק העליבות של הזיקנה, אלא כל מה שקדם לזיקנה העלובה.

רחל אדטו: וכאשר יש חוקים שלא היו צריכים בכלל להגיע לכאן, כי זה כל כך ברור מאליו, זה בכלל לא היה צריך להוות איזו בעיה שמישהו בכלל צריך להתערב כדי לפתור אותה, כי צריך אטימות וצריך חוסר רגש ובעיקר חוסר חמלה כדי לקחת את האנשים האלה ולכלול אותם, ובכלל להמציא את הנושא הזה שרנטה לא נכללת בקצבת הסיעוד.

רחל אדטו: זה רק איזה עיוות אמיתי ובאמת חוסר חמלה קיצוני הביאו את זה לידי ביטוי.

רחל אדטו: ולכן אני מוכרחה להגיד שאני בהחלט מאוד גאה.

רחל אדטו: באמת, אני אומרת את זה, חיים, ממש אני מאוד גאה להיות חברה בוועדה שאתה עומד בראשה, כי האור שבא לעתים כל כך מזומנות, שאני מגלה בעבודת הוועדה – וכמו שאתה תמיד אומר ואנחנו תמיד אומרים שזו לא ועדה של אופוזיציה וקואליציה, אלא זו ועדה שמתגלה בה כל כך הרבה חמלה וכל כך הרבה הבנה למצוקות אמיתיות שמתגלות בחברה.

רחל אדטו: ואני שמחה שיש לך הכוח והיכולת לעורר את הבעיות האלה ולקדם את הבעיות האלה.

רחל אדטו: והנה, זאת הדוגמה הנכונה והראויה באמת לוועדה שעומד בראשה אדם, שגם יש לו הראייה הרחבה – מה ועדה כוועדת העבודה היתה יכולה לעשות כדי לעזור לאותה קבוצת אנשים שלא די מה שיש להם, הם גם סיעודיים בסופו של יום.

רחל אדטו: כמובן, כל מי שנשאר כאן נשאר כדי לתמוך בזה, לכן אין שאלה בכלל לבקש, כי ברור לגמרי שכל מי שיושב כאן, ברור לחלוטין שהוא יחד אתנו בהצעת החוק, ותודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת רחל אדטו, תודה למציעים.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה הראשונה.

יצחק וקנין: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 130) (חישוב הכנסה מרנטה לשם קביעת זכאות של ניצולי השואה לגמלת סיעוד), התשע"א–2011, של חברי הכנסת חיים כץ ורחל אדטו, קריאה ראשונה – רבותי.

יצחק וקנין: הצבעה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 19 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 130) (חישוב הכנסה מרנטה לשם קביעת זכאות של ניצולי השואה לגמלת סיעוד), התשע"א–2011, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יצחק וקנין: עשרה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק תועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: תודה למציעים, תודה לחברי הכנסת.

יצחק וקנין: תם סדר-היום, הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, כ"ד בתמוז התש"ע, 26 ביולי 2011, בשעה 16:00.

יצחק וקנין: ישיבה זו נעולה.