ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 263, 2011-07-19 00:00

ראובן ריבלין: באין שר, גבירותי ורבותי חברי וחברות הכנסת, היום יום שלישי, י"ז בתמוז – תחילת ימי בין המצרים – התשע"א, 19 בחודש יולי 2011, יום צום י"ז בתמוז.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 51) (השקעה בהפקות מקומיות בשפה האמהרית), התשע"א–2011, של חברי הכנסת יריב לוין וציון פיניאן; והצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 187) (נקודות זיכוי למסיים תואר אקדמי בתחום עיסוק שנדרשת בו התמחות), התשע"א–2011, של חברת הכנסת ליה שמטוב.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטה בדבר חלוקת הצעת חוק למניעת אלימות במוסדות רפואיים, התש"ע–2010, לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בנושא: הגבלת גיל בחוגי לימוד מסוימים במוסדות להשכלה גבוהה, רפואה, עבודה סוציאלית ועוד, הצעתו לסדר-היום של חבר הכנסת מסעוד גנאים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה למזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: היום י"ז בתמוז.

ראובן ריבלין: הואיל ויש מבין חברי הכנסת שצמים את צום י"ז בתמוז, ישיבת הכנסת תארך היום זמן קצר יותר.

ראובן ריבלין: אנחנו נקיים נאומים בני דקה, ולאחר מכן – כמה הצעות חוק, ולאחר מכן הכנסת תסיים את דיוניה.

ראובן ריבלין: אני אנהל את כל ישיבת אחר הצהריים.

ראובן ריבלין: אנחנו נתחיל בנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: נא להצביע, מי שרוצה להשתתף.

ראובן ריבלין: ראשונת הדוברים היא חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי.

אנסטסיה מיכאלי: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, השתתפתי היום בדיון מאוד מאוד חשוב, שקשור לכל הנושא של ספרי הלימוד.

אנסטסיה מיכאלי: אני מזהירה ומאוד מבקשת, חברי הכנסת, לשים את כל הכוחות לבדוק את הנושא ביחד.

אנסטסיה מיכאלי: שנתיים אני בכנסת.

אנסטסיה מיכאלי: מאז התחלתי לטפל בנושא, הנושא לא קודם, ועכשיו אנחנו מנסים להעביר את כל ספרי הלימוד לאינטרנט.

אנסטסיה מיכאלי: אומנם זה מאוד חשוב בעידן הטכנולוגי, אבל אני מזהירה שאנחנו כהורים נצטרך לשלם הרבה יותר כסף, וההשלכות יהיו הרבה יותר קשות, כי כל מיני מעגלים של אנשים התעניינו לקדם את הנושא הזה בעסקים שלהם, ואנחנו אחר כך, בסופו של דבר, נצטרך לבדוק את הנושא גם מבחינת הווירוסים, גם מבחינת מערכות ההפעלה של כל דור העתיד של ספרי הלימוד באינטרנט, וצריך להיות מוכנים לזה.

אנסטסיה מיכאלי: אני מבקשת לבדוק את זה.

אנסטסיה מיכאלי: עם דניאל בן-סימון היינו בישיבה הזאת.

אנסטסיה מיכאלי: שמעתי גם את הדעות שלך.

אנסטסיה מיכאלי: צריך להיות מגובשים לקראת שנת הלימודים החדשה.

אנסטסיה מיכאלי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: משרד החינוך מטפל בעניין?

אנסטסיה מיכאלי: זה לא מספיק.

ראובן ריבלין: טוב, תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יעקב כץ – בבקשה, כצל'ה, ואחריו – חבר הכנסת שיח' אברהים צרצור.

יעקב כץ: תודה.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קראתי באיזשהו מקום שהיתה פגישה של חברי הכנסת החרדים עם ראש הממשלה בקשר למצוקת הדיור.

יעקב כץ: חבל שלא קראתם לי, אולי הייתי עוזר לכם, כי היו הרבה פגישות של חברי הכנסת החרדים, שהם הסובלים הגדולים ביותר – ברוך השם בגלל ריבוי המתחתנים והברכה, ברכת הילדים והנערים שיש להם בבית.

יעקב כץ: ואני חשבתי שהיו לכם הרבה פגישות, לסיעת אגודת ישראל, עם ראש הממשלה בשנתיים וחצי האחרונות, ואתם בקואליציה, ויש שר חרדי, אטיאס, ובתים אין.

יעקב כץ: לכן, אם הייתם שואלים אותי לפני כן, הייתי אומר לכם לא לדבר אתו כללית, אלא להגיד לו איפה אתם רוצים לבנות, שזה מעשית.

יעקב כץ: למשל בביתר, במקום 300 אפשר לבנות שם מחר 1,200 יחידות דיור; בקריית-ספר יש עוד 1,800 יחידות דיור שמחר זה עובר לעשייתן; בתל-ציון אפשר להתחיל מחר עוד 700 יחידות דיור.

יעקב כץ: אבל כשמדברים אתו כללית, אז הוא אומר לכם, כמו שהוא אמר בשנתיים וחצי האחרונות: יהיה בסדר, אל תדאגו, הבתים ייבנו.

יעקב כץ: ואתם סומכים עליו וסומכים עליו, ובתים אין.

יעקב כץ: אז הייתם שואלים אותי – הייתי אומר לכם: תדברו אתו ספציפית על מקומות מסוימים.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב כץ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שיח' אברהים צרצור, ואחריו – חבר הכנסת טיבייב.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, בריאיון ל"ישראל השבוע" שר החינוך גדעון סער מחזיר אש, ואני מצטט: נחנך לערכי הציונות.

אברהים צרצור: הוא מתחייב.

אברהים צרצור: הוא דוחה את הביקורת על השינויים בלימודי האזרחות, מאמין בביקורי התלמידים בחברון, ואף החליט להקדים את הפרויקט.

אברהים צרצור: הוא מבהיר גם שלא יאפשר שבבתי-הספר בישראל ילמדו את הנרטיב הערבי שלפיו הקמת מדינת ישראל היתה נכבה.

אברהים צרצור: סער מזהיר גם, ואני מצטט: מטרת הפלסטינים אינה שתי מדינות לשני עמים, אלא שתי מדינות לעם אחד.

אברהים צרצור: הם לא רוצים או אינם בשלים לסוף הסכסוך.

אברהים צרצור: שאלתי, כבוד היושב-ראש: האם שר החינוך מתכוון לכפות את לימודי הציונות על בתי-הספר הערביים?

אברהים צרצור: ודבר שני – עם חינוך כזה, כבוד היושב-ראש, לא נגיע רחוק.

אברהים צרצור: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אדוני שאל אותי, כמובן, בצורה רטורית.

ראובן ריבלין: אתה לא מצפה שאני אענה לך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבייב, ואחריו – חבר הכנסת בן-סימון, ואחר כך – אייכלר.

רוברט טיבייב: תודה, אדוני היושב-ראש, שאתה משתדל.

רוברט טיבייב: כמו תמיד, אני מקריא את הדברים הנוראים שקרו לנו בכבישים במדינת ישראל במשך השבוע: יום שלישי – בת 21 נהרגה; יום רביעי – שלושה נפצעו בהתהפכות רכב בחיפה.

רוברט טיבייב: נהג בן 20 נהרג, שני צעירים נוספים נהרגו; יום חמישי – צעירה בת 17 נדרסה בתאונת פגע וברח; יום שבת – רוכב אופנוע נפצע; יום שבת – עוד רוכב אופנוע נפצע; יום ראשון – ילד בן תשע נדרס בתאונת פגע וברח.

רוברט טיבייב: רוכב אופנוע נהרג; יום שני – נהגת נהרגה.

רוברט טיבייב: מקום המדינה נהרגו 31,127 אזרחי מדינת ישראל.

רוברט טיבייב: תודה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-סימון, ואחריו – חבר הכנסת אייכלר.

ראובן ריבלין: רבותי, תשמחו ודאי לשמוע שפרלמנטרים מגרמניה הגיעו כאורחיו של חבר הכנסת יעקב אדרי, שהוא יושב-ראש אגודת הידידות ישראל–גרמניה.

ראובן ריבלין: אנחנו מקבלים אתכם בברכה.

ראובן ריבלין: Auf Wiedersehen, Welcome.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-סימון.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, במקרה או שלא במקרה, החודש ב-1789 פרצה המהפכה הצרפתית, והיא פרצה על דבר אחד – על תחושת האי-צדק שרווחה בשכבות רחבות בחברה הצרפתית.

דניאל בן-סימון: נוצרה צבירה של מועקות ושל כאב, שהביאה לנפילת המלוכה, ובעצם לפתיחת עידן חדש בציוויליזציה, העידן שבו כל האזרחים מרגישים, או לפחות חשים, שיש להם איזשהו שוויון.

דניאל בן-סימון: אנחנו היום נמצאים במצב כמעט דומה לפריצת מהפכה.

דניאל בן-סימון: אנחנו בעצם במהפכה שקטה, בלי אלימות, בלי צבא, אבל יש תחושה שהדיור הוא הסימפטום שלו – או, סליחה, מה שפרויד קרא לו: העידן של האי-נחת, the age of discontent.

דניאל בן-סימון: עמדתי פה לפני שנה וחצי, אדוני היושב-ראש, כשאחד בשם טורבוביץ סיים את השירות הממלכתי, וקראתי בעיתונות הכלכלית שאו-טו-טו הוא כבר משתכר 15 מיליון פה, 10 מיליון פה, ואמרתי: אוי ואבוי, אנשים לא מבינים מה זה עושה.

דניאל בן-סימון: ומי שקורא את העיתונות הכלכלית לא יכול שלא לראות את העוולות האלה על בסיס יומי.

דניאל בן-סימון: בין אלה – הפערים האלה שנוצרו בשוויון בהכנסות, אי-שוויון בחיים, אי-שוויון במדינה קטנה אחת, שבה חלק משתולל, נוגע בשמים, והחלק השני שוכב למטה.

דניאל בן-סימון: ולכן, אדוני היושב-ראש, זה לא הדיור, זה לא השכירות, זו תחושה שמשהו לא טוב, משהו חולה קורה בחברה הישראלית.

דניאל בן-סימון: ועלול להתפתח מצב, שאם לא יתוקן, אם השולחן בממשלה הזאת לא יבין שזה סימפטום של מחלה יותר גדולה – שהאזרח מרגיש שהוא לא שייך, שהוא לא שווה – לכן, אני מזהיר מפני המצב הזה.

דניאל בן-סימון: צריך לשים לו קץ, והמדינה יכולה לעמוד במשא הזה, לתת לכולם תחושה של שוויון.

דניאל בן-סימון: לצערי זה לא המצב היום.

דניאל בן-סימון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הרי אמר הפילוסוף הצרפתי שהשוויון בא לידי ביטוי בכך שכולם יכולים לישון תחת הגשר.

דניאל בן-סימון: אם תיתן לי עוד דקה, אני יכול להרחיב בנושא הזה.

ראובן ריבלין: בסוף, ייתכן מאוד.

דניאל בן-סימון: בבקשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אייכלר – בבקשה, אדוני.

ישראל אייכלר: אם אין להם לחם, שיאכלו עוגות.

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: זה היה לפני המהפכה.

ראובן ריבלין: זו היתה הסיבה למהפכה.

ישראל אייכלר: כן.

ישראל אייכלר: אנחנו היום בצום הרביעי, אדוני היושב-ראש, שבו נשתברו הלוחות, ובוטל התמיד, והובקעה העיר, ושרף אפוסטמוס את התורה והועמד צלם בהיכל.

ישראל אייכלר: ביום הזה אני רוצה להתריע על נבלה שנעשתה בישראל והארץ לא הזדעזעה ת"ק פרסה על ת"ק פרסה.

ישראל אייכלר: בשנים עברו היו יהודים פוחדים כשנמצאה גופה של ילד, שמא יעלילו על היהודים שהם שחטו את הילד הזה, עד שפעם באה בשורה ואמרו: ברוך השם, זה ילד יהודי שנרצח, אין חשש.

ישראל אייכלר: השבוע נשרף יער ירושלים, זה היה יכול להסתיים באסון גדול של שרפת שכונות שלמות.

ישראל אייכלר: ברוך השם שמכבי האש ויחידת המטוסים הצליחו להשתלט על האש בזמן, אבל באותו היום הופיע איש הקרן הקיימת ברדיו הממלכתי ואמר משפט חמור ביותר, ואני רוצה שהכנסת תגנה את זה: ההצתות החלו משכונת הר-נוף.

ישראל אייכלר: תושבי הר-נוף מציתים את יער ירושלים, וכולנו יודעים מי גר בהר-נוף, אמר האיש של הקרן הקיימת לישמעאל.

ישראל אייכלר: אני כל כך כועס עליו ועל הקרן הקיימת, ואני דורש התנצלות.

ישראל אייכלר: ניסתי היום לברר מי האיש.

ישראל אייכלר: הקרן הקיימת לא הסכימו לתת את השם של האיש המסית הזה.

ישראל אייכלר: היום התפרסם שתושב בית-זית, שזה בצד השני של היער, נעצר בחשד להצתה ברשלנות.

ישראל אייכלר: אם זה היה קורה במקום אחר בעולם, שמישהו היה מעז להגיד שבשכונה יהודית – משם יצאו המציתים, עוד לפני שזה נעשה, הארץ היתה מזדעזעת.

ישראל אייכלר: ופה זה עובר בשקט.

ישראל אייכלר: אני מבקש למחות ולדרוש מהקרן הקיימת לישראל להתנצל בפני כל תושבי הר-נוף וכל הציבור הישראלי שנחשד בהצתות יערות.

ראובן ריבלין: תכתוב לי בבקשה מכתב, אנחנו נעביר לקרן הקיימת, ונדרוש מייד את גילוי שמו של אותו אדם אשר הוציא דיבתה של שכונה רעה.

ראובן ריבלין: בהחלט אני חושב שאתה צודק.

ישראל אייכלר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – לקדימה מגיע – חבר הכנסת אביטל.

ראובן ריבלין: בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, היום אישרה הוועדה המיוחדת את חוק הווד"לים, וזוהי בשורה רעה מאוד לאזרחי ישראל.

דב חנין: כל הנציגים של הממשלה שהשתתפו בדיון בחוק הזה אמרו לנו בגילוי לב שאנחנו משלמים מחירים תכנוניים מאוד כבדים בחוק שמכוון להאיץ בצורה קיצונית את הליכי התכנון.

דב חנין: תהליכי תכנון ייקחו שבעה ימים, חמישה ימים, עשרה ימים, 20 יום, ואם הם לא מתוכננים טוב, הם בכל זאת יאושרו.

דב חנין: אבל מרגע שהתוכניות יאושרו, אותם קבלנים שיקבלו את התוכניות המאושרות לא יצטרכו לבנות.

דב חנין: אין שום מנגנון שמחייב אותם לבנות עם התוכניות המאושרות האלה, לכן זה לא חוק להאצת הבנייה – זה חוק לשבירת מערכת התכנון.

דב חנין: אכזבה נוספת, אדוני היושב-ראש, לאזרחי ישראל, היא שאין בחוק הזה שום מנגנון של דיור בר-השגה, בניגוד לכל ההבטחות, לכל הדיבורים ולכל הספינים.

דב חנין: כל ההצעות – והיו הצעות רבות בפני הוועדה בעניין של דיור בר-השגה – נדחו על-ידי הוועדה בלחצו של ראש הממשלה.

דב חנין: אני מצטער על היום הזה, אני חושב שזה יום רע לחברה הישראלית, זה יום רע לאלה שמחכים לפתרונות דיור, זה יום רע לכולנו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין, אני מבין את הצורך אולי לטפל בכשל שוק, אבל מה שאתה אומר הוא מדהים.

ראובן ריבלין: החוק – קראתי אותו, לי היה ברור שהתכנון הוא על מנת לבנות.

דב חנין: אבל אין שום מנגנון שיבטיח את הבנייה הזאת.

ראובן ריבלין: אם זה רק מנגנון שבא לאפשר לקבלנים להוסיף עוד יכולת להמתין עד אשר יעלו המחירים, כדי שימכרו את הדירות, אז מה הועילו חכמים בתקנתם את חוק הווד"ל?

ראובן ריבלין: אם זה צורך וכורח שבא כתוצאה מכשל שוק, הרי מטבע – האם אדוני הגיש הסתייגות בעניין זה?

דב חנין: בוודאי, הגשתי הסתייגויות בעניין זה.

ראובן ריבלין: פשוט קשה לי להבין.

ראובן ריבלין: ההיגיון שאתה מדבר בו, אני מבין; אבל אם כל התוכנית היא לאפשר העברה מהירה של תוכניות ולא מחייב את אותן תוכניות מאושרות לביצוע מיידי, אז מה הועילו חכמים?

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, למען הדיוק, הייתי שם וזה מחייב אותו לפחות 20% מהתשתיות להתחיל בתוך שלוש שנים וחצי, ואני חושב שזה זמן ארוך מדי.

דב חנין: שלוש שנים וחצי – 20% מהתשתיות.

ראובן ריבלין: מה היתה הבהלה בווד"לים אם זה בעוד שלוש שנים וחצי?

דב חנין: 20% מהתשתיות.

ראובן ריבלין: יש פה איזשהו דבר שנדמה לי שצריך הסבר רציני ביותר, כי אם הווד"ל בא כדי לטפל – כי אנחנו מדלגים על תוכניות שצופות פני הדורות הבאים, ואם אנחנו באים ואומרים שאנחנו עושים הנחה לבוני הדור הזה, גם אם תהיה פגיעה כזאת או אחרת בגלל כשל שוק, ואנחנו אומרים להם: אנחנו מאשרים לכם, אבל עכשיו תבנו מתי שאתם רוצים – מה הבהלה?

ראובן ריבלין: מה הבהלה?

ראובן ריבלין: אני לא מבין.

ראובן ריבלין: נדמה לי שאדוני צודק.

ראובן ריבלין: אני אבקש מהממשלה מייד להעביר לנו הסבר של עניין זה.

ראובן ריבלין: המשנה לראש הממשלה נמצא פה.

ראובן ריבלין: האם אדוני יכול להסביר מדוע הווד"ל הוא כל כך דחוף, כאשר אין מחויבות אלא לבנות 20% מהתוכניות המאושרות – בתוך שלוש שנים להתחיל את התשתיות?

ראובן ריבלין: בדרך כלל כשאנשים משקיעים בתשתית הם בונים את הבניין, הם לא פילנתרופים כל כך גדולים לבנות תשתיות ולהשקיע כסף בלי שהם מקבלים את התמורה.

ראובן ריבלין: אבל באמת, אם כבוד המשנה יוכל להסביר לנו את זה – הוא לא יכול.

ראובן ריבלין: אנחנו נשאל את שר השיכון.

ראובן ריבלין: אני מבקש מחבר הכנסת חנין להכין שאילתא דחופה על חשבון הנשיאות, ואני אבקש משר הבינוי והשיכון להשיב מייד.

ראובן ריבלין: פשוט לא ברור לי.

ראובן ריבלין: האם כבר אמרתי חבר הכנסת דורון אביטל?

ראובן ריבלין: ואחריו – חבר הכנסת אריה אלדד.

ראובן ריבלין: את דברי התורה נשאיר לסוף פרק זה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

דורון אביטל: חברי הכנסת, כבוד היושב-ראש, במעבר חד לנושא אחר.

דורון אביטל: רציתי לשתף את חברי הכנסת, או לנצל את ההזדמנות הזאת כדי לדבר על תת-אלוף ניצן אלון, מפקד אוגדת יהודה ושומרון.

דורון אביטל: הזדעזעתי, אני מניח כמו רבים אחרים, לראות בתוכנית הטלוויזיה ביום שישי את עוצמת ההתנכלות וחוסר הכבוד והדרך ארץ והביקורת הנמתחת, אולי על אחד הקצינים המוכשרים ביותר שאני פגשתי בקריירה הצבאית שלי, קצין שהוא מעמודי התווך של צה"ל, והנחנו אותו אולי באחת החזיתות הכי קשות וטעונות מבחינה פוליטית במדינת ישראל.

דורון אביטל: תראו, אני לא מאמין גדול באינפלציה של דברי שבח, אני לא מאמין במושגים כמו "מצוינות"; אולי בהצטיינות.

דורון אביטל: אבל אני רוצה להגיד לכם שיש הבחנה אחת שאני מאמין בה, והיא אותם קצינים, או אנשים, או כשרונות, שמשנים משחק ברגע האמת.

דורון אביטל: פגשתי את ניצן גם בתור לוחם, גם בתור קצין, גם בתור מפקד מבצע תחת פיקודי.

דורון אביטל: זה קצין שמשנה משחק ברגע האמת.

דורון אביטל: אומה שתפגין חוסר כבוד כזה לבכיר בניה, לקצין מוכשר כל כך, שהיא מניחה אותו בחזיתות הכי קשות שלה – כישלונו יהיה כישלוננו.

דורון אביטל: אז אני מתריע בפני כולנו, חברי הכנסת ובוחריהם: היזהרו בכבודו של ניצן אלון.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אביטל.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריה אלדד.

ראובן ריבלין: במקרה את שניכם אני צריך.

ראובן ריבלין: נפגשתי היום עם אנשי המילואים של צה"ל, ונדמה לי שאנחנו צריכים להכין דבר שיהיה מיועד סוף-סוף, אחרי 63 שנים, לאותם משרתי מילואים מדרגה מסוימת שנמצאים במילואים 100 יום בשנה.

ראובן ריבלין: נדמה לי שגם אביטל וגם חבר הכנסת אלדד יוכלו לסייע ביוזמה של הכנסת.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה, יום 17 בתמוז הוא יום שהובקעה בו החומה.

אריה אלדד: לפני 2,500 שנה, 2,000 שנה, אלה היו חומות של אבן.

אריה אלדד: היום החומות הביטחוניות שלנו עשויות מחומרים אחרים, בין השאר מחומרים שהשתיקה יפה להם.

אריה אלדד: ולכן הופתעתי הבוקר לשמוע כי בארצות-הברית, הרחק מעינה של הצנזורה הישראלית, התפרסם ספר על הפעלתו של ארנון מילצ'ן כסוכן המוסד, או מי שנרתם לטובת המוסד.

אריה אלדד: יכול להיות שהכול נכון, יכול להיות שבאמת רק בעזרת מפעל שהוא הקים בקליפורניה הגיעו לארץ סרטוטים של צנטריפוגות שדרושות כדי להסתובב מהר.

אריה אלדד: אבל למה נשיא המדינה שמעון פרס מתראיין לספר כזה?

אריה אלדד: למה הוא מאשר את העובדות הללו?

אריה אלדד: לא מספיק בעיות יש לנו ביחסים עם ארצות-הברית כדי שיהיה עוד מישהו מטעם הלק"ם שהופעל בארצות-הברית, באישורו או בגיבוי של מי שהיה אז בוודאי מסייע לעניינים ביטחוניים אבל היום הוא נשיא מדינת ישראל?

אריה אלדד: חומה שחבל שהובקעה היום הזה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אריה אלדד.

ראובן ריבלין: האם אמרתי כבר מי הבא אחריו?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע – בבקשה, אדוני.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לברך את הארגונים אשר שלחו את הספינה "כראמה" כדי לנסות לשבור את השקט והשתיקה הבין-לאומית על מה שנעשה לעם שלם בתוך רצועת-עזה.

טלב אלסאנע: בעזה יש ילדים, יש זקנים, יש חולים, יש נשים, אשר כולם סובלים ונענשים בבית-הסוהר הגדול ביותר על פני האדמה, שהוא רצועת-עזה, אך ורק מסיבה אחת – שהם פלסטינים.

טלב אלסאנע: האנשים שהגיעו בספינה "כראמה" מסמלים את המצפון האנושי – אומנם מצרפת או מכל מדינה אחרת, אבל שאינם מוכנים להשלים עם עוולה, אפילו אם העוולה הזאת נעשית על-ידי ישראל.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הציוד שהם הביאו יועבר מייד מאשדוד, אין שום בעיה.

ראובן ריבלין: דרך אגב, גלעד שליט יושב בעזה רק בגלל שהוא יהודי.

טלב אלסאנע: עוול לא מצדיק עוול.

ראובן ריבלין: אני לא אמרתי.

ראובן ריבלין: אתה אמרת את דבריך, אני שמעתי, אני רק אמרתי את דברי.

טלב אלסאנע: אני מוכן להיות שותף לגשר בעזה בעניין הזה וגם בעניין השני.

ראובן ריבלין: אני בטוח.

ראובן ריבלין: אני מבטיח לך שאם העניין הזה ייפתר ולא יירו על אזורנו, לא תהיה שום בעיה.

ראובן ריבלין: הרי אני לא אתן לירות על הבדואים, לא אתן לירות על שבט כעביה בשום פנים ואופן.

ראובן ריבלין: לא נאפשר להם מרצועת-עזה להפגיז את שבט כעביה.

טלב אלסאנע: אין מחלוקת, אני אתך.

טלב אלסאנע: שלא יתפרש שאני מסכים לירי על ישראל.

טלב אלסאנע: שלא יתפרש כך בשום פנים ואופן.

ראובן ריבלין: בוודאי.

ראובן ריבלין: בבקשה, עכשיו לפי הרישום.

ראובן ריבלין: נשאר אחד שהצביע, וזה חבר הכנסת גנאים.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו רואים את המחאה ההולכת ומתעצמת בעניין מצוקת הדיור בתל-אביב ובשאר רחבי הארץ.

מסעוד גנאים: אבל מצוקה זו היא חמורה והיא גדולה יותר בחברה הערבית, בכפרים וביישובים הערביים.

מסעוד גנאים: אנחנו זועקים את הזעקה הזאת מזמן, אבל אני לא יודע למה המחאה על מצוקת הדיור במרכז במגזר היהודי היא אזרחית ומקובלת, אבל כאשר אנחנו מוחים על מצוקת הדיור אצלנו – כאילו שזאת מחאה פוליטית, לא אזרחית, ולא כל כך לגיטימית.

מסעוד גנאים: כאשר אנחנו מדברים על מצוקת הדיור במגזר הערבי אנחנו גם מדברים לא רק על התייקרות הדירות או האדמות, אלא אנחנו מדברים על אי-הרחבת שטחי השיפוט של הערים והכפרים הערביים, אי-אישור תוכניות המיתאר שם.

מסעוד גנאים: לפני כמה ימים הייתי בכפר קטן ששמו ראס-אל-עין, ראש-העין – לא ראש-העין ליד כפר-קאסם.

מסעוד גנאים: ראס-אל-עין זה כפר בדואי בצפון ליד נחל צלמון, ואדי סלאמה.

מסעוד גנאים: שם חלק מהבתים – שלושה בתים – אמרו להם השלטונות, מועצה אזורית משגב, משרד הפנים, כולם, שהבתים האלה בלתי חוקיים.

מסעוד גנאים: הגיעו להסדר שעל הבתים האלה הם לא יבנו, ויפצו אותם, ייתנו להם מגרשים באזור שני.

מסעוד גנאים: כל זה בתוכנית בשם "גן לאומי נחל צלמון".

מסעוד גנאים: אני רוצה לתת דוגמה למצוקת הדיור במגזר הערבי.

מסעוד גנאים: שולחים להם שבתיהם צריכים להיהרס, לא נותנים להם לבנות עליהם, הפקיעו את אדמתם לטובת הגן הלאומי, וגם לא נתנו להם מגרשים במקום הבתים שלהם.

מסעוד גנאים: תודה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: המנהיגות של אזרחי ישראל הערבים צריכה לשכנע שאותן עיירות שהפכו לערים יסכימו לבנות לגובה.

ראובן ריבלין: אני רואה בטייבה, כשאני עובר על כביש 6, ארבע, חמש ושש קומות, צריך גם לבנות לגובה.

ראובן ריבלין: דרך אגב, אמרתי כעביה.

ראובן ריבלין: ראס-אל-עין הוא ליד האזור של כעביה.

מסעוד גנאים: ואדי סלאמה.

ראובן ריבלין: נכון.

ראובן ריבלין: השבט של טלב אלסאנע הוא שבט אלסאנע.

ראובן ריבלין: גם עליו לא ניתן לירות, חבר הכנסת אלסאנע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי, ותסיים – חברת הכנסת עינת וילף.

ראובן ריבלין: אם ירצה חבר הכנסת ציון פיניאן, גם הוא יקבל רשות לדבר, אם ירצה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פיניאן, האם זה נכון שתוכניות הווד"ל, אפשר לממש אותן רק שלוש שנים לאחר אישורן?

ציון פיניאן: לא.

ראובן ריבלין: הרגע אמר חבר הכנסת חנין – כי אם אנחנו מבצעים תוכניות כדי שיתבצעו בעוד שלוש שנים, מה הבהלה לאשר אותן?

ציון פיניאן: הערתך צודקת, אבל זה לא נכון.

אברהים צרצור: היושב-ראש, אם אין הכרח בהצעת החוק.

ראובן ריבלין: אם אין הכרח – אנחנו בוול"ל באנו וקבענו שהבנייה תהיה מיידית.

ציון פיניאן: הכול מיידי.

ציון פיניאן: העלו את זה.

ראובן ריבלין: העלה את זה חבר הכנסת חנין, אבל תשמע, מה זה בתוך שלוש שנים?

ראובן ריבלין: זה כשל שוק, מדובר פה בדבר שבאה הממשלה וביקשה מאתנו להעלות זאת מייד על סדר-היום.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, אני מתנצל.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, פרשת השבוע שלנו היא פרשת מטות, ובעניין אחד לפחות הפרשה הזאת היא המשכה של הפרשה הקודמת, פרשת פנחס, שמזכירה את העניין שלנו עם המדיינים.

מיכאל בן-ארי: שם נאמר בפרשה: "צרור את המדיָנים – – – כי צֹררים הם לכם".

מיכאל בן-ארי: המלה צורר, המלה צר, שונה מן המלה אויב, ועמד על זה בצורה מאוד מדויקת, לטעמי, הסופר, שגם היה כתב בעיתון "דבר" המון שנים, אברהם קריב, ואמר: צורר זה אחד שהוא נגדך בלי שיש לו עילה, בלי שהתחלת אתו, בלי שיש לך קשר אתו, ואילו אויב – זה יכול להיות בעקבות סכסוך כזה או סכסוך אחר.

מיכאל בן-ארי: באמת, רש"י הביא את המדרש שהם נכנסו לריב לא להם.

מיכאל בן-ארי: אבל כשמעיינים בעניין הזה של המדיינים – בזה נאמר עוד שניים-שלושה משפטים.

מיכאל בן-ארי: המדיינים הם שבטי נוודים.

מיכאל בן-ארי: אחד הדברים שמאפיין את שבטי הנוודים זה התנועה ממקום למקום בעקבות בצורות.

מיכאל בן-ארי: ודבר נוסף שמאפיין אותם – שאין להם מלך אחד, אין להם מנהיג אחד.

מיכאל בן-ארי: אנחנו רואים גם בפרשה שלנו שיש כמה מלכי מדיין, ובמקום אחר שבו מופיע המאבק עם המדיינים – זה בספר שופטים, עם גדעון – אי-אפשר להילחם בהם כי "כָּאַרְבֶּה לָרֹב", ויש להם זבח וצלמונע ועורב וזאב; יש המון המון מנהיגים מקומיים, זה דבר נוסף שמאפיין אותם.

מיכאל בן-ארי: לכן צריך כאן את העניין של הנקמה.

מיכאל בן-ארי: נקמה זה עניין של הרתעה.

מיכאל בן-ארי: מלחמה זה דבר אחד, נקמה זה עניין של הרתעה: אל תתחילו אתנו פעם נוספת.

מיכאל בן-ארי: ולכן כתוב בפרשה שלנו: "נקֹם נקמת בני ישראל מאת המדיָנים".

מיכאל בן-ארי: וכשמשה יוצא למלחמה הוא אומר: נקמתי נקמת ה', כי שפלותם של ישראל – חילול שמו.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חברת הכנסת עינת וילף.

ראובן ריבלין: מי שנמצא באולם ועדיין לא דיבר, יוכל גם הוא לדבר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה אחריו.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לקחת אתכם לחופשה קצרה בבריטניה.

נחמן שי: מי שעוקב אחר התקשורת הבריטית בשבועיים האחרונים רואה מחזה עגום וחמור כאחד, של החיבור של הון, שלטון ועיתון.

נחמן שי: על התקשורת הבריטית ברובה השתלט בעל הון בשם רוברט מרדוק, שרכש עיתון אחרי עיתון וכלי תקשורת אחד אחרי השני באמצעים דמוקרטיים, באמצעות תשלומים, והכול נראה היה באותו רגע תקין.

נחמן שי: אבל היום, במבט לאחור, מתברר שיחד עם העיתונים שלו וכלי התקשורת האלקטרוניים הוא רכש גם את הממשלה בבריטניה, את ראשי הממשלה בבריטניה, והיווה, ללא ספק, בדרכו שלו, סכנה לדמוקרטיה הבריטית.

נחמן שי: הוא גם מעורב בתקשורת האמריקנית, וגם שם עוקבים אחרי זה.

נחמן שי: היום בבריטניה עומדים למנות ועדת חקירה ממלכתית, או שכבר מינו, לעניין הזה, ולבחון איך קרו הדברים, ובעיקר מה היתה הפעילות של כלי התקשורת בבעלותו של מרדוק, ואיך הדבר הזה התרחש.

נחמן שי: אני אומר את הדברים האלה ושם למולם שתי הערות.

נחמן שי: אחת – גם אנחנו בתקשורת הישראלית, שהיא קטנה יותר אבל בעלת השפעה, צריכים לבחון היטב את קשרי הגומלין המגוונים בין בעלי עיתונים לבין בעלי אינטרסים אחרים במשק הישראלי.

נחמן שי: ייתכן שאי-אפשר בלי, אבל יחד עם זאת צריך לבחון היטב את זה ואת ההשפעות שיש לזה, אדוני היושב-ראש, על הדמוקרטיה הישראלית, שאני יודע שאתה מאוד חרד לה.

נחמן שי: הדבר השני שאני רוצה להגיד – שיש בישראל רק כלי תקשורת אחד שאין עליו בעלות פרטית והוא רשות השידור.

נחמן שי: זה השידור הציבורי, הוא בבעלות כולנו.

נחמן שי: אנחנו נקדיש לזה זמן מחר בישיבת המליאה, אבל אני כבר רוצה לומר שגם רשות השידור, שאין בה בעלות פרטית, יש בה סכנות גדולות; מתפתחות בה סכנות גדולות מאוד לעצמאות שלה, ותהליך מסוכן של פוליטיזציה.

נחמן שי: זה רק מגביר את העניין שצריך להגן על השידור הציבורי במדינת ישראל.

ראובן ריבלין: נדמה לי שגם ל"גלי צה"ל" אין בעלות פרטית.

נחמן שי: נכון, וגם הטלוויזיה החינוכית, אבל רשות השידור היא הגוף העיקרי, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: נדמה לי שגם ערוץ הכנסת אין בו – – –

נחמן שי: ניצחת אותי.

ראובן ריבלין: אני מעביר לחברת הכנסת עינת וילף.

עינת וילף: תודה רבה, כבוד היושב-ראש, השר וחברים חברי הכנסת, אני שמחה לדווח על הצלחה מסחררת בשבוע שעבר של נאום בן דקה.

עינת וילף: בשבוע שעבר דיברתי על הרצון לבחון רעיון לתת הוקרה לאנשים שעשו דברים למען העולם, ישראל, העם היהודי, בעקבות המקרה של ג'ודי פלד-קאר.

עינת וילף: ביום שישי כבר התפרסם שנשיא המדינה החליט על הקמת עיטור הנשיא בדיוק למטרה זו.

עינת וילף: אז ככל הנראה מקריות מוצלחת, אבל לפעמים דברים קורים כך.

נחמן שי: שיגן על הדמוקרטיה באותה הזדמנות.

עינת וילף: אני רוצה היום לברך על דבר חיובי מאוד, על חמישה תלמידים שהביאו חמש מדליות מאולימפיאדת פיזיקה בתאילנד; הביאו לישראל את ההישג הטוב ביותר אי-פעם: מקום 13 מתוך 84; הטוב ביותר זה 20 שנה שישראל משתתפת.

עינת וילף: מדובר באסף רוזן מתיכון עירוני ג' על שם מוטה גור במודיעין, שזכה במדליית זהב; גל דור מתיכון אחד העם בפתח-תקווה, שזכה במדליית זהב; בן פינשטיין מעירוני ב' על שם רבין במודיעין, שזכה במדליית כסף; גור פרי מתיכון רבין במזכרת-בתיה, שגם זכה במדליית כסף, ואביב פרנקל מ"אורט יד ליבוביץ" בנתניה, שזכה במדליית ארד.

עינת וילף: הם כולם הוכיחו יכולת אישית נדירה, ברק ויצירתיות, עבודה קשה, התמדה, והם אות ומופת לגבהים שאליהם אנחנו יכולים לשאוף ואף להגיע כשאנחנו מתגייסים לשם כך.

עינת וילף: גם תודה מיוחדת צריך לתת למורים שהשקיעו בהם ואפשרו את ההישג הזה, וכולנו בכנסת כאן מתברכים בהם ובמוריהם.

עינת וילף: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, בבקשה, ואחרון הדוברים, אלא אם כן יהיה מישהו שירצה עוד לדבר, חבר הכנסת מיכאלי.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, מעל 100 ימים הרופאים שובתים, המתמחים שובתים, מוחים, אנשים סובלים, והממשלה הולכת וחוזרת, יושבת, נעלמת.

שלמה מולה: היא פשוט הופכת להיות לפעמים אילם לפעמים חירש.

שלמה מולה: אני לא מבין.

שלמה מולה: יש במדינת ישראל שר בריאות, לא בכדי קוראים לו נתניהו, גם ראש ממשלה, גם שר בריאות.

שלמה מולה: אם הוא לא מוכן לפתור את הבעיה, שיתפטר.

שלמה מולה: יודיע לנו שזה מעל לו, הוא לא מסוגל, הוא לא יכול.

שלמה מולה: אבל לא יעלה על הדעת, אדוני היושב-ראש: הדיונים על המשא-ומתן מתקיימים בבית-דין לעבודה.

שלמה מולה: איפה שר האוצר?

שלמה מולה: איפה ראש הממשלה?

שלמה מולה: איפה כל ה-39 שרים וסגני שרים?

שלמה מולה: חלקם מרחפים באוויר.

שלמה מולה: אבל החמור מכול, אדוני היושב-ראש: החולים, הניתוחים נדחים, לא אכפת לאף אחד.

שלמה מולה: אתה יודע מתי יתעוררו?

שלמה מולה: כאשר החולים יעמידו אוהלים מתחת לבית-חולים וידרשו ניתוחים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מיכאלי, בבקשה.

אברהם מיכאלי: תודה, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, במסגרת המלחמה בתאונות הדרכים קראתי על פנייה שהיתה לשר התחבורה להעלות את גיל הנערים או הנערות שמקבלים את רשיון הנהיגה לגיל 18, סוגיה שבאמת דורשת דיון מעמיק אם אכן יש מקום לעשות זאת.

אברהם מיכאלי: התאונות הרבות שבהן בני-הנוער, שהם פחות מבני 18, מעורבים, הן באמת מטרידות ומדאיגות, ויש צורך אולי, כנראה, לעשות חשיבה מחדש, עם כל הליברליות שלנו, שנתנו עד עכשיו רשיונות נהיגה לפחות מגיל 18 וסמכנו על בני-הנוער, ואנחנו ממשיכים לסמוך על בני-הנוער האלה; האם לגבי העניין הזה של ריבוי תאונות דרכים יש מקום לעשות חשיבה, ואולי אפילו הכנסת יום אחד תגיע לזה ותדון בזה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאלי.

ראובן ריבלין: האם יש מישהו מחברי הכנסת שנוכח באולם ולא דיבר?

ראובן ריבלין: בבקשה, חברת הכנסת חוטובלי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פיניאן, בבקשה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת חוטובלי, ואחריה – חבר הכנסת פיניאן.

ציפי חוטובלי: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פיניאן, בבקשה.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, רציתי רק לומר כמה מלים בעקבות דבריו של אלסאנע.

ציון פיניאן: כשהוא דיבר על המצור על עזה, הוא לא דיבר על המצור של עוטף-עזה, של כל מאות האלפים של ישראלים שחיים שם.

ציון פיניאן: הוא לא הזכיר במלה אפילו את המצור הקשה של גלעד שליט, ואתה הזכרת לו, אדוני היושב-ראש.

ציון פיניאן: אבל אני רואה פה תופעה שרוב חברי הכנסת מהמגזר יותר דואגים לאנשים ולערבים מחוץ למדינת ישראל ושכחו את מי שבחר בהם – תושבי מדינת ישראל.

ציון פיניאן: אז כדאי שתקדישו רגע מחשבה, מה שאתם חייבים לבוחרים שלכם.

ציון פיניאן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: נא להנמיך מעט את הרמקול.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת חוטובלי, בבקשה.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום י"ז בתמוז, אחד מארבעת צומות החורבן, וכידוע לנו, חורבן ירושלים לא אירע ביום אחד אלא בתהליך.

ציפי חוטובלי: אנחנו מציינים ביום הזה את העובדה שאנחנו יודעים לראות תהליכים היסטוריים בפרספקטיבה של זמן ולא רק לציין את היום עצמו שבו מתרחש החורבן.

ציפי חוטובלי: ולהבדיל, אני רוצה לציין לגנאי פסיקה מאוד חמורה של בית-המשפט העליון אתמול, שמאפשרת לגדול המרצחים, מוסטפא דיראני, לקבל פיצויים ממדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: יש משהו מעוות כל כך: אדם שארגונו החזיק את רון ארד, ויש לנו חייל שאפילו לא מקבל ביקור של הצלב-האדום, כמו גלעד שליט, ובית-המשפט העליון שלנו שולח מסר שמדינת ישראל תפצה על כך שאותו רב-מחבלים מיצה את הדין ומדינת ישראל מיצתה אתו את הדין – יש בזה מסר מאוד מאוד שלילי בעיני בעניין של איך שאנחנו תופסים את המאבק שלנו בטרור.

ציפי חוטובלי: לכן אני רוצה לומר: יש לנו מאבק אמיתי, בין-לאומי, סביב כל נושא היחס שלנו למחבלים.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שהמסר הזה ששולח בית-המשפט העליון הוא מסר שלילי ביותר.

ציפי חוטובלי: נראה לי שחבר הכנסת דורון אביטל – אתה היית באותה תקופה מפקד סיירת מטכ"ל, בתקופה שהוא נחטף.

ראובן ריבלין: נדמה לי שבית-המשפט יכול לפרש רק את החוק, ייתכן שצריך לשנות את החוק.

ציפי חוטובלי: אני באמת חושבת שבהקשר הזה יש כאן פשוט – – –

ראובן ריבלין: – – – יוזמה.

ציפי חוטובלי: לא, יש כאן ניצול לרעה של עצם העובדה – – –

אלכס מילר: ניצול לרעה של הסמכות – – –

ציפי חוטובלי: לא, זה דבר שהוא אמור להיות – – –

ראובן ריבלין: כדאי לומר דברים כאלה אם בטוחים בעניין הזה, לא לנחש.

ראובן ריבלין: אנחנו לא בית-משפט לערעורים על בית-המשפט.

ראובן ריבלין: אם החוק מחייב אותנו להגיב, החוק יגיב, זאת אומרת המחוקק יכול לומר את דברו בחוק; בית-המשפט מפרש את החוק.

ראובן ריבלין: אם המחוקק חושב שבית-המשפט מפרש את החוק לא נכון, הוא יכול לשנות את החוק.

ראובן ריבלין: לכן אני מציע שנכבד את בית-המשפט, כי אנחנו דורשים ממנו לכבד אותנו; לא מבקשים ממנו, דורשים ממנו לכבד אותנו.

ציפי חוטובלי: אפשר לבקר – – –

ראובן ריבלין: בוודאי ובוודאי, אין על זה ויכוח, רק נדמה לי שביקורת, אם בית-המשפט בא ואומר שהחוק מחייב אותו לתת פיצוי, אז אנחנו צריכים לבדוק אם לא לשנות את החוק.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת מילר.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, תודה, אתמול ועדת החינוך בראשותי קיימה דיון על מצב החינוך הטכנולוגי.

אלכס מילר: אני לא מדבר על בתי-הספר, אלא על המכללות.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, אנחנו לפני משבר עצום במדינה, ובתוך כמה שנים אנחנו נישאר ללא כוח מקצועי, אם זה הנדסאים או טכנאים, בגלל שלממשלה אין תוכנית מסודרת להצלת החינוך הטכנולוגי.

אלכס מילר: כפי שעשו בעבר במערכת ההשכלה הגבוהה, כאשר היא כמעט כולה קרסה, והביאו לשינוי עם תוספת תקציבית מסודרת, עם תוכנית לחמש השנים הקרובות, כך צריך לעשות עם החינוך הטכנולוגי.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, אני פונה גם אליך וגם אל השר סילבן שלום, שהוא השר שאחראי לגליל ולנגב: רבותי, כל החברות יצאו החוצה בגלל שאין להן כוח-אדם.

אלכס מילר: אם המערכת לא תדע להוציא כוח אדם מקצועי, ולא תטפח רק את האקדמיה בצורה אובססיבית, אז בסופו של דבר נאבד פה משאב מאוד חזק של מדינת ישראל, וזה תחום ההיי-טק וה-low-tech.

אלכס מילר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מילר.

ראובן ריבלין: תמו דבריהם של חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: אם כבוד השר רוצה להשיב או להתייחס למשהו – לא רוצה.

ראובן ריבלין: [מס' כ/382; "דברי הכנסת", חוב' כ"ט, עמ' 19727; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להמשך סדר-היום.

ראובן ריבלין: אני מזמין את ממלא-מקום יושב-ראש ועדת החוקה, חבר הכנסת אברהם מיכאלי, להציג בפנינו לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק הבחירות (דרכי תעמולה) (תיקון מס' 29), התשע"א–2011.

ראובן ריבלין: אין הסתייגויות.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, הנני מתכבד, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, להביא בפניכם את הצעת חוק הבחירות (דרכי תעמולה) (תיקון מס' 29), התשע"א–2011.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, מדובר פה בהצעת חוק לתיקון סעיף 16ד לחוק הבחירות, שהוגשה ביוזמתו של חבר הכנסת ציון פיניאן.

אברהם מיכאלי: לפי סעיף 16ד לחוק הבחירות (דרכי תעמולה), התשי"ט–1959, רשאים מועמדים בבחירות הנערכות ברשות מקומית לפרסם, במסגרת רשימת המועמדים שבה הם מתמודדים, תעמולת בחירות ברדיו אזורי, לפי כללים שמטרתם שמירה על שוויון ועל מסגרת תקציב.

אברהם מיכאלי: הזמן לשידורים אלה נכלל במסגרת הזמן המוקצה לבעלי זיכיון לשידורי רדיו לפי חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, התש"ן–1990 – להלן אנחנו נקרא להם "בעלי זיכיון" – לשידור פרסומות.

אברהם מיכאלי: כיום הדין אינו מסדיר תעמולה ברדיו האזורי בבחירות למועצות אזוריות, ומכאן שזו אסורה.

אברהם מיכאלי: הצעת החוק שיזם חברנו חבר הכנסת ציון פיניאן, מטרתה לאפשר למועמדים לראשות מועצה אזורית להשתמש אף הם בכלי של הרדיו האזורי לצורך תעמולת בחירות.

אברהם מיכאלי: בבחירות למועצות האזוריות נבחרים כמה גופים באותו היום.

אברהם מיכאלי: בניגוד לבחירות למליאת המועצה האזורית או לוועד המקומי, הנערכות על-ידי גוף בוחר קטן, הבחירות לראשות המועצה האזורית נערכות על-ידי ציבור גדול יותר, הפרוס על שטח גיאוגרפי נרחב.

אברהם מיכאלי: לפיכך, יש הצדקה לאפשר למועמדים לראשות המועצה, שאינם מוכרים לכלל הציבור הזכאי לבחור, להציג את עצמם תוך שימוש בכלי תעמולה יעיל, שיסייע להגביר את הקשר בין ציבור המצביעים לנבחרים ולחזק את ההליך הדמוקרטי.

אברהם מיכאלי: תפיסה זו עומדת גם ביסוד ההסדרים הקיימים היום, הקובעים שבחירות לראשות מועצה אזורית ממומנות על-ידי המדינה וניהול הכספים מבוקר על-ידי מבקר המדינה.

אברהם מיכאלי: התעמולה שתותר תהיה לקידום מועמדותו של המועמד, ולא של גורמים אחרים המתמודדים למועצה ולוועד המקומי.

אברהם מיכאלי: התיקון אף צפוי לחזק את מעמדן של תחנות רדיו אזוריות כגורם מרכזי בחיים הקהילתיים ולאפשר להן אפיק הכנסות נוסף.

אברהם מיכאלי: כמו כן, השימוש בכלי זה יהיה בו כדי לצמצם את השימוש בכלים אחרים, כגון מודעות מודפסות, ולתרום בכך לשמירת הניקיון ולאיכות הסביבה.

אברהם מיכאלי: להצעת חוק זו, אדוני היושב-ראש, אין הסתייגויות, ואנחנו מבקשים מהכנסת לאשר אותה.

ראובן ריבלין: אני מציע לאדוני – כי יש לי הרגשה שהחוק הולך להיות מאושר – שיודה כבר לכל האנשים.

אברהם מיכאלי: אני באמת חושב שמגיעה תודה קודם כול ליוזם החוק, חבר הכנסת פיניאן, שהביא הצעת חוק מאוד פרקטית ומאוד שימושית בבחירות המתקיימות כבר מזמן בכל מיני רשויות.

אברהם מיכאלי: אני מודה לייעוץ המשפטי של הוועדה – עורכת-דין סיגל קוגוט וכל הצוות המשפטי – למנהלת הוועדה דורית ואג וליושב-ראש הוועדה, שהוא במקרה בסין, אבל כנראה הוא חוזר אלינו מחר.

ראובן ריבלין: גם מרקו פולו חזר מסין.

ראובן ריבלין: הכול בזמן.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי, אין הסתייגויות, ולכן נצביע על הצעת החוק בקריאה שנייה ברגע שיגיע המציג את ההצעה, חבר הכנסת אברהם מיכאלי, למקומו.

ראובן ריבלין: רבותי, הצעת חוק הבחירות (דרכי תעמולה) (תיקון מס' 29), התשע"א–2011, בקריאה שנייה – נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד סעיף 1 – 7 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

אורלי לוי אבקסיס: תוסיף אותי?

ראובן ריבלין: שבעה בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אורלי אבקסיס ביקשה להודיע שגם היא הצביעה בעד.

ראובן ריבלין: אני לא מוסיף אותה, אבל מודיע שהיא התכוונה להצביע רק לא הגיעה למקומה.

ראובן ריבלין: אנחנו ניתן לה אפשרות להצביע בקריאה שלישית, אם יושב-ראש הוועדה ינחה אותי להצביע בקריאה שלישית.

אברהם מיכאלי: – – –

ראובן ריבלין: ובכן, אנחנו עוברים להצביע על חוק הבחירות (דרכי תעמולה) (תיקון מס' 29) בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 8 נגד – אין נמנעים – אין חוק הבחירות (דרכי תעמולה) (תיקון מס' 29), התשע"א–2011, נתקבל.

ראובן ריבלין: שמונה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק הבחירות (דרכי תעמולה) (תיקון מס' 29), התשע"א–2011, עברה בקריאה שלישית, ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא יוזם החוק.

ראובן ריבלין: נדמה לי שזה החוק הראשון שהוא מאשר בקריאה שנייה ושלישית.

ציון פיניאן: לא, השלישי.

ראובן ריבלין: החוק השלישי.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר שאתה אחד מחברי הכנסת – כמו מגיש החוק – שעוסקים בצורכי הכנסת באמונה לאורך ועל ציר של זמן, כל הזמן ספונים בוועדותיכם, ותבואו על הברכה.

ציון פיניאן: תודה רבה.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת פשוט באה לתקן משהו שהיה חלמאי.

ציון פיניאן: ראשי הרשויות טבריה ומגדל סמוכות אחת לשנייה; הן יכלו לשדר תעמולת בחירות ברדיו האזורי, ואילו במועצה האזורית שלידם, מועצה אזורית עמק-הירדן, שבה כ-15 יישובים, לא יכלו.

ציון פיניאן: הצעת החוק באה לתקן את הנושא הזה.

ציון פיניאן: אני שמח שההצעה עברה.

ציון פיניאן: זה הופך את הרדיו האזורי לגורם מרכזי בתוך הקהילה, גורם שיש לו קשר, כי ראש מועצה כמו ראש המועצה האזורית עמק-הירדן – יש לו 15 יישובים, ובכל יישוב אף אחד לא מכיר את השני.

ציון פיניאן: פה אם ראש הרשות יעשה גם תעמולת בחירות ברדיו, זה יעזור לכולנו, ויהפוך את הרדיו, כפי שאמרתי, למוקד קהילתי רב-חשיבות.

ציון פיניאן: אני רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה הקבוע, חבר הכנסת דוד רותם, לידידי, שניהל את שתי הישיבות, חבר הכנסת אברהם מיכאלי, לייעוץ המשפטי ולכולם.

ציון פיניאן: תודה רבה, ובעזרת השם נעשה ונצליח.

ציון פיניאן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת פיניאן.

ראובן ריבלין: [מס' כ/377; "דברי הכנסת", חוב' כ"ד, עמ' 18602; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת חוק העונשין (תיקון מס' 111), שגם אותה יציג חבר הכנסת אברהם מיכאלי בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ראובן ריבלין: גם היא לקריאה שנייה ושלישית, וגם לה אין הסתייגויות.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 111), התשע"א–2011.

אברהם מיכאלי: מדובר בהצעת חוק שבראש היוזמים שלה נמצאת חברתנו חברת הכנסת ציפי חוטובלי, ויחד אתה קבוצה גדולה מאוד של חברי כנסת, שבאו לתקן תקלה מאוד גדולה, שלצערנו קורית בחיי היום-יום.

אברהם מיכאלי: מדובר בהצעת חוק שבאה לאסור צילום של נפגע עבירת מין שנעשה תוך פגיעה בפרטיותו.

אברהם מיכאלי: סעיף 352 לחוק העונשין, התשל"ז–1977, קובע איסור פרסום שמו של אדם או כל דבר שיש בו כדי לזהות אדם כמי שנפגע בעבירת מין או כמי שהתלונן כי הוא נפגע בעבירה כאמור.

אברהם מיכאלי: ואולם, הסעיף אינו אוסר על צילום נפגע עבירה כשלעצמו, ולא אחת נפגעי ונפגעות עבירות מין מצולמים על-ידי כלי תקשורת.

אברהם מיכאלי: בעצם הצילום של נפגע עבירת מין, גם אם פרסום התמונה נעשה תוך טשטוש או הסוואה של פניו, עלול להיות משום פגיעה בזכותו לפרטיות ולכבוד, מה גם שלעתים אין בהסוואה כדי למנוע את זיהויו בסביבתו הקרובה.

אברהם מיכאלי: הפגיעה בפרטיות והחשש מחשיפה עלולים להוסיף על הטראומה שעמה נאלצים נפגעי עבירות מין להתמודד ממילא.

אברהם מיכאלי: מטרת התיקון המוצע היא להרחיב את ההגנה על פרטיותם ועל כבודם של נפגעי עבירות מין, למנוע מהם הטרדה על-ידי כלי התקשורת ולהפחית את חששם מחשיפה.

אברהם מיכאלי: לפיכך, מוצע לאסור צילום של נפגע עבירת מין כשהצילום נעשה תוך כדי בילוש או התחקות אחריו, העלולים להטרידו, או תוך הטרדתו בדרך אחרת.

אברהם מיכאלי: הטרדה אחרת כוללת, בין היתר, המתנה לנפגע בבית-המשפט או בתחנת המשטרה.

אברהם מיכאלי: כמו כן, מוצע בהצעת החוק לקבוע כי הצילום בנסיבות האמורות לא יהווה עבירה אם נפגע עבירת המין נתן את הסכמתו לצילום מראש, ובהדגשה – עוד בטרם בוצע מעשה ההטרדה.

אברהם מיכאלי: מוצע לקבוע כי הסכמה כאמור תינתן לעניין בגיר בכתב, ולעניין קטין – בפני בית-המשפט.

אברהם מיכאלי: בנוסף, מוצע להוסיף לסעיף איסור פרסום פרטים מזהים של נפגע עבירת מין הבהרה שאיסור הפרסום נועד למנוע זיהוי הן על-ידי כלל הציבור והן על-ידי סביבתו הקרובה של הנפגע.

אברהם מיכאלי: כמו כן, מוצע לקבוע כי איסור פרסום פרטים מזהים ואיסור הצילום לא יחולו על פרסום או צילום שנעשה על-ידי המשטרה או מטעמה לשם חקירת עבירות, חקירת מוות או איתור נעדרים, כשהפרסום או הצילום חיוני לצורך החקירה או האיתור כאמור, כפי שקבוע גם בחוק הנוער לעניין איסור פרסום פרטים מזהים של קטינים.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, להצעת החוק אין הסתייגויות, ואבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

אברהם מיכאלי: אם אדוני ירשה לי כבר גם להודות באמת לצוות המשפטי שטיפל בחוק הזה – היו לנו כמה וכמה דיונים די נוקבים בסוגיה עד שהגענו להסכמות.

אברהם מיכאלי: אני מודה לעורכת-דין נועה ברודסקי לוי ולצוות המשפטי; למנהלת הוועדה דורית ואג; אני מודה שוב ליושב-ראש הוועדה הקבוע, שבאמת השקיע בדיונים בחוק הזה הרבה מאוד מזמנו.

אברהם מיכאלי: תודה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת מיכאלי.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה מקשה אחת.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: את תקבלי אחרי שזה יאושר.

ראובן ריבלין: את תקבלי.

ראובן ריבלין: את רוצה לברך בטרם עת?

ראובן ריבלין: מה יהיה אם יצביעו נגד?

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה, מקשה אחת, שכן אין הסתייגויות.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 111), ביוזמתה של חברת הכנסת חוטובלי, בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד סעיף 1 – 9 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

ראובן ריבלין: תשעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק העונשין (תיקון מס' 111), עברה בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הוועדה מבקש להצביע בקריאה שלישית?

אברהם מיכאלי: – – –

ראובן ריבלין: לכן אני עובר להצביע על הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 111) בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 10 נגד – אין נמנעים – אין חוק העונשין (תיקון מס' 111), התשע"א–2011, נתקבל.

ראובן ריבלין: עשרה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע, חברת הכנסת חוטובלי, שהצעת חוק שיצאה מתחת ידך כיוזמת עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל – הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 111), התשע"א–2011.

ראובן ריבלין: ברכות.

ראובן ריבלין: אני מזמין אותך לבוא ולברך על המוגמר, שכן עכשיו הוא מוגמר.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברותי חברות הכנסת, אני באמת שמחה ומודה על ההזדמנות להעביר כאן חוק נוסף בקריאה שלישית, שייכנס לספר החוקים, ובעיקר יסייע לכל אותן נשים שנמנעות הרבה פעמים מלהיכנס לכל התהליך הקשה הזה של הגשת תלונה במשטרה בשל העובדה שהתהליך הזה – מעבר לעובדה שאותה אשה הוטרדה, יש תהליך שני של הטרדה תקשורתית: הטרדה של צילומים אינטנסיביים, הטרדה של עיתונאים שרודפים אחרי אותן נשים שכל חטאן היה שהן נפגעו מהטרדה מינית על-ידי אדם כזה או אחר.

ציפי חוטובלי: מאוד חשוב לי לציין שזאת בשורה.

ציפי חוטובלי: זאת בשורה לאותן נשים: אתן מוגנות.

ציפי חוטובלי: מעתה ואילך אין לאף אחד זכות לצלם אתכן, אין לאף אחד זכות לעקוב אחריכן כדי לגבות מכן בכוח צילום ותמונה.

ציפי חוטובלי: לא עוד תמונות מטושטשות של נשים שהולכות לצד עורכות-דינן וכולם יודעים לזהות לפי הבגדים ולפי, הייתי אומרת, הדרך הדי-ברורה שניתן לזהות בה את אותה אשה.

ציפי חוטובלי: הדבר הזה ייעלם מן העולם, וכולם ידעו שנשים מוגנות.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לציין שעברנו מסכת ארוכה מאוד.

ציפי חוטובלי: ידידי, חברי חבר הכנסת אברהם מיכאלי, ששימש כיושב-ראש ועדת החוקה, עברנו דיון אינטנסיבי מאוד כדי לשדר מסר ברור: כל אשה שרוצה להיחשף, כל אשה שרוצה להתראיין, כל אשה שמעוניינת שלא להסתתר תחת מעטה של אנונימיות, מוזמנת לעשות את זה.

ציפי חוטובלי: החוק לא מונע ממנה לעשות את זה.

ציפי חוטובלי: הדבר נקבע במפורש בהצעת החוק, ולכן אין בו חלילה כדי למנוע מנשים שרוצות להיחשף ומבקשות להיחשף לעשות את זה, ולכן החוק הזה בעצם תורם לכל מי שמעוניינת – בין שהיא מעוניינת להישאר אנונימית ובין שהיא מעוניינת להיחשף – בסופו של דבר זה בא להגן על אותן נפגעות תקיפה מינית.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות – מאוד חשוב לי להודות ליושב-ראש ועדת החוקה, חבר הכנסת דודו רותם; לחבר הכנסת אברהם מיכאלי, יושב-ראש ועדת החוקה בפועל, שעבד ועמל קשות כדי שהצעת החוק תהיה הצעת חוק באמת שניתן יהיה לכסות בה את כל הפרטים הקטנים; אני רוצה להודות לחברי השותפים להצעת החוק הזאת – לחברי מהוועדה לקידום מעמד האשה, חבר הכנסת נחמן שי, חברת הכנסת אורית זוארץ, כל מי שחתם על הצעת החוק הזאת, כל מי שהיה שותף לה; לעורכת-הדין שליוותה את התהליך המשפטי, נועה לוי ברודסקי, ולכל צוות ועדת חוקה – לדורית המנהלת, לצוות הוועדה שלי, שתמיד תורם מאוד להצעות החוק האלה; וברכה מיוחדת ליאיר פז, העוזר של חבר הכנסת דודו רותם, שהוא שהעלה את הרעיון הזה לראשונה, ותבוא עליו הברכה.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: נדמה לי שגם בית-המשפט יכול לאשר, אם הוא רואה לנכון, לא?

ציפי חוטובלי: אם האשה רוצה להיחשף, היא לא זקוקה לבית-המשפט.

ראובן ריבלין: לא, ברור, אבל יכול בית-המשפט לבוא ולומר שיש הצדקה ציבורית כזאת או אחרת.

ציפי חוטובלי: נכון, אבל ברירת המחדל שהחוק הזה קובע היא שאסור לצלם נפגעות תקיפה מינית.

ראובן ריבלין: ברור, ברור, ברור.

ראובן ריבלין: חד-משמעית.

ציפי חוטובלי: כלומר עיתונאי שרוצה, יצטרך לפנות לבית-המשפט.

ראובן ריבלין: חד-משמעית, ותהיי ברוכה על היוזמה.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/393).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו מקדמים את סדר-היום ועוברים להצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון מס' 4) (זכויות בעת פירוד), של חברת הכנסת רוחמה אברהם, קריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר שאף אחד מהנוכחים באולם לא ביקש רשות דיבור בקריאה ראשונה.

רוחמה אברהם-בלילא: בקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: ואם לא יהיה, אז אנחנו נצביע מייד לאחר רדתך מהדוכן.

נחמן שי: כל כך טוב, שאין – – –

רוחמה אברהם-בלילא: האמת היא, אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: נרשמו שבעה אנשים, רק הם לא נוכחים באולם.

אורית זוארץ: אנחנו נצביע בידיים.

רוחמה אברהם-בלילא: אתה יודע, זה יהיה נכון להצביע על זה כמה שיותר מהר, כי האמת היא שיש הסכמה כל כך רחבה בסוגיה של החוק הזה.

רוחמה אברהם-בלילא: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי מסדיר את זכויותיהם של המתגוררים בדיור הציבורי, אבל אינו מסדיר את הזכויות בדירה הציבורית במקרה של פירוד בין בני-זוג.

רוחמה אברהם-בלילא: נכון להיום, הנושא הזה מוסדר באופן חלקי בנהלים של משרד הבינוי והשיכון, והם קובעים כי ההורה המחזיק ברוב הילדים יהיה זכאי להמשך המגורים בדירה הציבורית.

רוחמה אברהם-בלילא: הצעת החוק המוצעת כאן נועדה להסדיר בחקיקה ראשית את הזכויות בדירה הציבורית במקרים של פירוד, לתקן את הנהלים הקיימים ולהסדיר את אכיפת המנגנון לפי החלטת הוועדה, הכוללת נציג משרד הבינוי והשיכון, נציג משרד הרווחה שהוא עובד סוציאלי ונציג החברה שבבעלותה הדירה.

רוחמה אברהם-בלילא: מוצע להבהיר כי הזכויות ביחס לדירה אינן חלק מנכסי בני-הזוג, ולפיכך לא חלות עליהן הוראות חוק יחסי ממון בין בני-זוג והן לא ניתנות להעברה או לוויתור.

רוחמה אברהם-בלילא: מוצע לקבוע כי עזיבת האשה את הדירה הציבורית למקלט לנשים מוכות לא תתפרש כוויתור על זכויותיה בדירה, ואין בהסדר הזה כדי לפגוע בבן-הזוג המפונה לסיוע על-פי חוק.

רוחמה אברהם-בלילא: הצעת החוק מעגנת את העברת הזכויות בדירה הציבורית במקרים, כמו שאמרתי, של פירוד בין בני-זוג שגרו יחד בדירה ושיש להם ילדים, ובהתאם לצורכי הילדים וצורכי בן-הזוג הנזקק מבין השניים, ולצערי ברוב המקרים זאת האשה.

רוחמה אברהם-בלילא: התקיים דיון ראשוני בוועדה למעמד האשה.

רוחמה אברהם-בלילא: היו הסכמות בין כל הגורמים הרלוונטיים, וייתכן שיהיה עוד מה לתקן, אף-על-פי שאני אומר לכבוד היושב-ראש ולבית הזה שעוד לפני שהנחתי את הצעת החוק בפני ועדת שרים לענייני חקיקה, דאגתי לכך שכל הגורמים הנוגעים בדבר – עשינו שולחן עגול, העלינו את כל הסוגיות הלא-פשוטות שצריכים להכריע בהן לפעמים בין בני-הזוג, ובעיקר ראינו את טובתם של הילדים.

רוחמה אברהם-בלילא: לכן אני מבקשת מחברי הכנסת לתמוך בקריאה הראשונה ובקידום החוק לקריאה שנייה ושלישית, כדי שבאמת נוכל לאפשר מתן פתרון לאותם אנשים הפוחדים לעזוב את הדירה, גם במקרים של אלימות, מחשש לאבד את הזכות בדיור הציבורי.

רוחמה אברהם-בלילא: אני רוצה להודות ליושבת-ראש הוועדה חברת הכנסת ציפי חוטובלי, ולצוות המקצועי בוועדה למעמד האשה, שליווה את זה ובאמת העלה את זה לפני תום המושב – הכנסת בכל זאת מעלה חוקים לקריאה ראשונה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מקווה מאוד שאנחנו נקדם את זה לקריאה שנייה ושלישית.

רוחמה אברהם-בלילא: אין לי ספק שברגע שהחוק הזה יוכנס לספר החוקים של מדינת ישראל, אנחנו נושיט את היד לאותם אנשים, באמת, הנשים שפוחדות לעזוב את הדבר שהוא למעשה בפועל לא שלהן, את הזכות בדיור הציבורי.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: אורי אריאל – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: ישראל אייכלר – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: לכן אני מזמין את חבר הכנסת יעקב כץ לשאת דברים בעניין – מוותר?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחרון הדוברים.

ראובן ריבלין: הרשימה סגורה.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יש פה משהו שאני נוהג להגיד לחברי חברי הכנסת הרבה פעמים, שאחת הפעולות המשמעותיות ביותר שעשיתי מאז שנבחרתי לכנסת זה פתיחת המשרד בשכונת-התקווה.

מיכאל בן-ארי: עד שפתחתי את המשרד, הייתי בטוח שאני מכיר את הצרות שיש לעם ישראל.

מיכאל בן-ארי: בדרך כלל יש לי שם יום קבוע, ולפעמים יותר מזה.

מיכאל בן-ארי: השבוע יצאתי משם ביום ראשון מפגישה, מזועזע כולי.

מיכאל בן-ארי: אני תיכף אספר למה.

מיכאל בן-ארי: פגשתי למחרת את חבר הכנסת בילסקי.

מיכאל בן-ארי: אמרתי לו: מילא שהתרבות החילונית הפשיטה ערכים, הורידה כל מיני דברים, את כל המוסכמות, את כל המוסר, כל הדברים, כל המתירנות.

מיכאל בן-ארי: אבל מה הכניסו במקום?

מיכאל בן-ארי: למה לא יצקתם תוכן אחר?

מיכאל בן-ארי: אני לא יכול לספר מפני צנעת הפרט את הדברים, מדובר במישהו שיש לו איזה סוג של פרסום, אבל אלימות קשה ופראות של ילדים קטנים, בין אחים, עם הוריהם, עם חבריהם.

מיכאל בן-ארי: חשבתי שמדובר על משהו נקודתי, דברים, שאני מצטער להגיד, אני לא מכיר מהסביבה שאני מכיר.

מיכאל בן-ארי: עסקתי בחינוך המון שנים.

מיכאל בן-ארי: יכול להיות שבשנתיים וחצי שאני לא במערכת אני לא יודע מה נעשה.

מיכאל בן-ארי: אבל להיכן אנחנו מגיעים?

מיכאל בן-ארי: איזה תוכן אנחנו יוצקים לילדים האלה?

מיכאל בן-ארי: ביקרתי עם חבר הכנסת דנון במתחם האלכוהול ברחוב המסגר, וכשהייתי פה אחר כך אמרתי שכשאין כלום בפנים אז ממלאים את זה באלכוהול.

מיכאל בן-ארי: אבל אנחנו צריכים לתת את הדעת.

מיכאל בן-ארי: אני אסיים במשפט אחד, כי אני רואה שיש לי עוד דקה.

מיכאל בן-ארי: לעומת זה, זה לעומת זה ברא אלוקים.

מיכאל בן-ארי: בשבוע שעבר היה בירושלים כנס עצום של "בניין שלם".

מיכאל בן-ארי: "בניין שלם" זה פרויקט אדיר שהקימו בעצם שני בני-זוג, הרב אוהד תירוש ואשתו דנה.

מיכאל בן-ארי: האמת, דנה היא המובילה בדבר הזה.

מיכאל בן-ארי: זה התחיל מכינוס של עשרות נשים לכמה הרצאות, ובשנים האחרונות, בשנה האחרונה, 6,000 מתוכם, 5,000 נשים ו-1,000 גברים, באים לשלושה ימים לחינוך לחיי משפחה; להתמודדות עם ילדים, עם גיל ההתבגרות, איך מדברים עם הילד.

מיכאל בן-ארי: שלושה ימים, אדוני היושב-ראש, האולמות מלאים.

מיכאל בן-ארי: מספר לי הרב אוהד, אומר: האנשים פה ב"בנייני האומה" מכירים כל מיני כנסים.

מיכאל בן-ארי: הם אומרים שאין כזה מצב ש-5,000 איש פה ובזמן ההרצאות פחות מ-100 אנשים בחוץ.

מיכאל בן-ארי: אנשים באים ומשלמים במיטב כספם.

מיכאל בן-ארי: אגב, אני מביא אותו כל פעם לפה, כי הוא רוצה למנף את זה לתחומים אחרים.

מיכאל בן-ארי: הוא לא רוצה שקל אחד מהמדינה.

מיכאל בן-ארי: לא שהוא לא אוהב את המדינה, הוא סגן-אלוף בצה"ל, עד היום משרת במילואים, בחור משכמו ומעלה, אוהד.

מיכאל בן-ארי: הוא אומר: אני לא צריך כלום.

מיכאל בן-ארי: הוא רוצה לתת, הוא רוצה להעניק, הוא מצליח לממן את עצמו בצורה מלאה.

מיכאל בן-ארי: זה לעומת זה ברא אלוקים.

מיכאל בן-ארי: לעסוק ביציקת תוכן, לעסוק בהתמודדויות.

מיכאל בן-ארי: אני רואה פה את העניין של פגיעות מיניות, אני רואה את העניין הזה של משפחות שבורות, מה שנקרא גירושין.

מיכאל בן-ארי: כל הדברים האלה, אנחנו מטפלים כל הזמן במצוקות: איפה נעסוק, איפה נתמודד עם השאלה הזאת של לצקת תוכן, לצקת ערכים?

מיכאל בן-ארי: העניין הזה של כיבוד אב ואם?

מיכאל בן-ארי: דברים בסיסיים.

מיכאל בן-ארי: כשאתה שומע, אתה בא לרחוב, אתה יוצא לרחוב, אתה יוצא אל העם, אתה שומע איפה הוא נמצא.

מיכאל בן-ארי: איך נאמר?

מיכאל בן-ארי: אולי משפט אחד ירשה לי.

מיכאל בן-ארי: מסופר שרבן גמליאל שהודח מהנשיאות הולך לרבי יהושע בן חנניה, הולך אליו לביתו, ורואה שהבית שלו שחור לחלוטין כי הוא היה מתפרנס מעשיית פחמים.

מיכאל בן-ארי: אומר לו רבן גמליאל, שהיה נשיא ובא עם כפית זהב בפה: מכותלי ביתך ניכר שפחמי אתה.

מיכאל בן-ארי: אומר לו רבי יהושע בן חנניה: אוי לו לדור שאתה פרנסו, שאין אתה יודע בצרתם של ישראל.

מיכאל בן-ארי: אני קורא לנו לצאת לישראל, לראות את המצוקות האמיתיות.

מיכאל בן-ארי: יש לנו פה הרבה מלחמות על כל מיני דברים שלא פתרנו אותם ולא נפתור אותם.

מיכאל בן-ארי: אבל ההידרדרות של התרבות הציבורית שלנו, חייבים לתת עליה את הדעת.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: את רוצה להשיב?

ראובן ריבלין: אנחנו נמתין עד שחבר הכנסת בן-ארי ישוב למקומו.

ראובן ריבלין: אנחנו נצביע על הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון מס' 4) (זכויות בעת פירוד), התשע"א–2011, קריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון מס' 4) (זכויות בעת פירוד), התשע"א–2011, לוועדה לקידום מעמד האשה נתקבלה.

ראובן ריבלין: ובכן, הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון מס' 4) (זכויות בעת פירוד), התשע"א–2011, של חברת הכנסת רוחמה אברהם-בלילא, עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדה למעמד האשה על מנת להכינה לקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

ראובן ריבלין: תעלה ותבוא חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס להציג שני חוקים.

ראובן ריבלין: אני אשאיר אותה על הבמה אחרי שהיא תציג את הראשון ואני אמנה את הצבעתה.

ראובן ריבלין: היא תביא את החלטת ועדת העבודה והרווחה לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת, בדבר החלוקה של הצעת חוק למניעת אלימות במוסדות רפואיים, התש"ע–2010.

ראובן ריבלין: דבר זה מחייב הצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: ממה להתחיל?

ראובן ריבלין: תתחילי בזה ואחר כך תעברי להצעת החוק שלך.

ראובן ריבלין: אז באמת אני ראשית אפתח את הדברים כממלאת-מקום של יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, חבר הכנסת חיים כץ, בנוגע להחלטה בדבר חלוקת הצעת חוק למניעת אלימות במוסדות רפואיים, התש"ע–2010, כ/313, של חבר הכנסת אלכס מילר.

ראובן ריבלין: על-פי הצעת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות מחליטה הכנסת, לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת, להרשות לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לדון ולהביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית חלק מהצעת החוק למניעת אלימות במוסדות רפואיים, התש"ע–2010, כך שחלק מההצעה שיובא בפני הכנסת בשלב זה לא יכלול את סעיף 7, שעניינו תיקון חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור, התשס"ה–2005.

ראובן ריבלין: ההסבר: הצעת חוק למניעת אלימות במוסדות רפואיים, התש"ע–2010, נדונה ונתקבלה בכנסת בקריאה ראשונה ביום א' בניסן התש"ע, 16 במרס 2010, והועברה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: סעיף 7 להצעת החוק עוסק בתיקון חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור, התשס"ה–2005, ומטרתו מתן סמכויות למניעת אלימות כלפי מאבטחים בבתי-החולים.

ראובן ריבלין: מסתבר שהצעת חוק ממשלתית שכוללת נושא זה, מ/541, נדונה בוועדת הפנים והגנת הסביבה והדיון בה באותה ועדה טרם הסתיים.

ראובן ריבלין: אשר על כן, מציעה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות לפצל את סעיף 7 האמור מהצעת החוק באופן שיאפשר את המשך הדיון בו במקביל לדיון בהצעת החוק הממשלתית.

ראובן ריבלין: אני מבקשת את תמיכתכם.

ראובן ריבלין: תמתיני על המקום, אני אמנה את הצבעתך.

ראובן ריבלין: רבותי, הודעה זו של ועדת העבודה והרווחה מחייבת הצבעה, ולכן נעבור להצבעה.

ראובן ריבלין: אני אמנה את הצבעתה של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

ראובן ריבלין: נא להצביע על בקשת ועדת העבודה והרווחה בדבר חלוקת הצעת חוק למניעת אלימות במוסדות רפואיים – מי בעד, מי נגד, מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 7 בעד הצעת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות – 13 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בדבר חלוקת הצעת חוק למניעת אלימות במוסדות רפואיים, התש"ע–2010, נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד – 13, בצירוף קולה של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהודעת ועדת העבודה והרווחה עברה את אישור הכנסת ואכן, לפי סעיף 121, יפוצל החוק כמבוקש.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק כ/400).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים לסעיף האחרון בסדר-היום, שכן יום זה הוא יום מקוצר בגלל צום י"ז בתמוז.

ראובן ריבלין: דרך אגב, י"ז בתמוז, מי שאמר קודם, חברת הכנסת חוטובלי, זה היום שבו נפרצה החומה.

ראובן ריבלין: זה לא חורבן העיר אלא תחילת חורבנה של העיר.

ציפי חוטובלי: אמרתי שזה אחת מארבע חומות העיר – – –

ראובן ריבלין: נכון.

ראובן ריבלין: זו היתה פריצת החומה.

ראובן ריבלין: תשעה באב הוא יום חורבן הבית, גם בבית ראשון וגם בבית שני, לפי המסורת.

ראובן ריבלין: ובכן, אנחנו עוברים להצעת חוק המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות (תיקון מס' 12) (פיצוי לקטין שניזוק מעבירה), התשע"א–2011, קריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: תציג אותו חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שבשמה ובשם כמה חברי כנסת הגישה הצעת חוק זו לכנסת.

ראובן ריבלין: היא עברה בקריאה טרומית ועכשיו היא מוצגת לקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברי הכנסת, בהצעת חוק זו באמת יש איזושהי בשורה, ובשורה ענקית, כי מה שקורה הוא שבמצב הקיים ישנם קטינים שנפגעים, הם ובני-משפחותיהם, על-ידי פוגעים שבאים ברגע הקשה ביותר, נוטלים מהילד את חירותו, את נפשו, ולפעמים אפילו בצורה הקשה ביותר יכולים לאיים על חייו.

אורלי לוי אבקסיס: אבל פה לא נגמרת המסכת הקשה שאותו ילד עוד צריך לעבור.

אורלי לוי אבקסיס: הוא צריך לעבור גם את המסכת של ההוכחה בבית-המשפט – לעמוד מול התוקף ולהוכיח את האשמה.

אורלי לוי אבקסיס: אתם יודעים, במשפט הפלילי ישנה תקרת פיצויים.

אורלי לוי אבקסיס: היא בדרך כלל באה לא כדי לתת לאותו נפגע עבירה לחגוג או כספים לעשות אתם משהו.

אורלי לוי אבקסיס: הכספים האלה באים בדרך כלל לשמש את אותו נפגע כדי לשקם את עצמו, כדי להכין איזו תוכנית שאמורה להחזיר את אותו נפגע, להעמיד אותו על הרגליים ולתת לו את הטיפול הרפואי, הנפשי, המהיר והחשוב הזה.

אורלי לוי אבקסיס: לא סתם אנחנו יודעים שבעניינים נפשיים, בפוסט-טראומה וכדומה, ישנה חשיבות מכרעת למועד הטיפול הזה.

אורלי לוי אבקסיס: לצערי הרב, במדינה שלנו הוא עדיין לא ניתן באופן שוטף ובטח לא בכל אזורי הארץ.

אורלי לוי אבקסיס: מה שקורה הוא שאותו ילד שנפגע, כאשר בית-המשפט פוסק לו פיצויים, לא נגמר הסרט הזה.

אורלי לוי אבקסיס: הרבה פעמים הם צריכים לגשת למרכז לגביית קנסות ולחכות: מתי העבריין יתחיל לשלם את הכסף.

אורלי לוי אבקסיס: גם אז, כאשר בית-המשפט לפעמים רוצה שהכסף הזה יגיע לילד כדי שיתחיל בשיקום, אבל הוא יודע שאם העבריין נכנס לכלא בשל אותם מעשים שהוא עשה, הוא לא יכול לשלם עכשיו, אז הוא הרבה פעמים גם דוחה או פורס את זה לתשלומים.

אורלי לוי אבקסיס: לפי מרכז הגבייה לקנסות ובתי-המשפט, אנחנו יודעים שלפחות 70% מאותם כספים שנפסקו – אותם קטינים או המשפחות שלהם לא מצליחים לגבות את הכסף הזה.

אורלי לוי אבקסיס: הכסף הזה הולך לאיבוד, ובין היתר גם הילד והמשפחות.

אורלי לוי אבקסיס: אני חשבתי, יחד עם המועצה לשלום הילד, שצריך לעצור את חוסר הצדק הזה ולהתחיל להכניס את הדברים, ובעיקר את משפחות הנפגעים, לאיזשהו מסלול.

אורלי לוי אבקסיס: קודם כול, לנתק את הקשר בין הפוגע לנפגע.

אורלי לוי אבקסיס: הנפגע לא צריך לרדוף שנים – ולפעמים נחשפתי למקרים מזעזעים, למשל של ילדה שנאנסה באונס קבוצתי, נפסקו לה פיצויים, ואפילו אחרי שבע שנים לא הצליחו לגבות ואפילו לא שקל אחד.

ראובן ריבלין: למה לא מעבירים את זה לתשלום לביטוח לאומי?

ראובן ריבלין: שהוא יגבה את זה.

אורלי לוי אבקסיס: אז זהו, הצעת החוק במקור היתה הביטוח הלאומי, אבל כאשר נכנסנו – – –

ראובן ריבלין: הרי הילד הוא חסר ישע.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, כאשר ניסינו לחוקק את זה דרך חוק הביטוח הלאומי, התעוררו כל כך הרבה קשיים וגילינו שישנה סחבת נוראית בנושא הזה.

אורלי לוי אבקסיס: מה גם שביקש הביטוח הלאומי לעשות איזה מבחן הכנסה לנפגע.

אורלי לוי אבקסיס: תגידו לי, לדוגמה, אם לנפגע נפסקו פיצויים מסוימים, שהם באמת לא גבוהים.

אורלי לוי אבקסיס: הממוצע הוא בערך 20,000 שקל, ואם אותו אחד נפגע בבית שלו על-ידי אביו, אז למי יעשו את מבחן ההכנסה, לאבא הפוגע, ואז יחליטו אם לתת לילד או לא לתת?

אורלי לוי אבקסיס: אז באמת הצעת החוק הזאת הבינה שהדרך המהירה ביותר – ביחד עם משרד המשפטים, וצריך להגיד פה תודה גם לגלעד סממה ממשרד המשפטים בנושא הזה – זה למצוא את המסלול המהיר והקל ביותר.

אורלי לוי אבקסיס: מאחר שהמרכז לגביית קנסות הוא זה שגם גובה את הקנסות ויודע לעקוב אחרי הנישומים, הוא יהיה זה שיפצה את אותם ילדים נפגעי עבירה, קטינים, וייכנס לנעליים שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: כי אני לא רציתי מבחן הכנסה, גם לא רציתי תקרת פיצויים, אבל משום שצריך להגיע להסכמות מסוימות, הגענו גם להסכמה הזאת, שהתקרה תהיה 10,000 שקל במיידי, ותוך כדי הגבייה, כשיעברו את הסכום הזה, גם השאר יעבור לאותו נפגע עבירה.

אורלי לוי אבקסיס: אלה דברים מכריעים לשיקום הילד.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, נשארו שני נושאים, שהם מבחינתי נושאים אקוטיים, והם נשארו לקריאה השנייה והשלישית, ואני רוצה להגיד אותם פה, כי הבטיח לי סגן שר האוצר יצחק כהן, שנמצא, פתרון גם לזה.

אורלי לוי אבקסיס: ישנם מקרים שבהם נפסקו הפיצויים והם התחילו להיגבות רק לאחר חמש שנים, ולכן זה אומר שהנער או הקטין עדיין לא גיבש את זכותו על החוב הזה ולכן לא יוכל המרכז לגביית קנסות לתת לו את הכסף בהתחלה.

אורלי לוי אבקסיס: הצעתי, יחד עם חבר הכנסת אברהם מיכאלי, שהמדינה, בתור פתרון, תיתן סוג של הלוואת גישור עד לאותו זמן, ואז היא תהיה גם זאת שמקבלת את הכספים ראשונה ברגע שיגיע מועד הפירעון.

אורלי לוי אבקסיס: השארנו את זה בצריך עיון.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת החוק הזאת באה לתקן את המצב הזה וגם לדאוג לכך שעבריינים לא יסתובבו ויענו בפעם השנייה והשלישית את אותם ילדים חסרי אונים, וזה ייגמר כמה שיותר מהר.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה מאוד שההסכמות, תוך שלושה חודשים מאז גזר-הדין יקבל אותו ילד, בלי שיצטרך לעשות מבחן הכנסה או להציג משהו אקטיבי שמצריך התעסקות בניירת וכדומה, כי הכול מגיע למרכז לגביית קנסות – יקבל 10,000 שקל במיידי כדי שיוכל לתכנן את השיקום שלו, ובהמשך – את יתרת החוב.

אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק החשובה הזאת כי היא מצילה נפשות.

אורלי לוי אבקסיס: למדינה יש גם היכולת לרדוף אחרי העבריין ולמצות אתו את הדין, ויש לה אורך הרוח והזמן, מה שלילדים האלה אין.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, אתה היחידי שנרשמת.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אני סוגר את הרשימה.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, כמובן חברת הכנסת אורלי, לחוקים שלך אין מה להתנגד – – –

ראובן ריבלין: או חברת הכנסת אורלי לוי או אורלי.

מיכאל בן-ארי: מקבל את התיקון ואת ההערה.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה להתייחס ממש בכמה משפטים להצעת החוק או הרעיון שהעלה פה המשנה או סגן ראש הממשלה, אני לא בקי בתארים, השר סילבן שלום, בעניין של קיצור שבוע העבודה או הפיכת יום ראשון ליום מנוחה נוסף.

מיכאל בן-ארי: אני חייב לומר שאת הרעיון הזה אני מכיר מהרב כהנא מלפני בערך 30 שנה, והוא לקח את מה שהוא הכיר בילדותו מארצות-הברית.

מיכאל בן-ארי: יום ראשון הוא יום שבו עושים את כל הדברים שדיבר עליהם השר סילבן שלום בשבוע שעבר.

מיכאל בן-ארי: הכול יופנה ליום ראשון, ומתוך כך יבוא שלום על ישראל.

מיכאל בן-ארי: אני חייב להגיד שלפי התחושה האישית שלי, מדובר במהלך שלא יועיל ולא יביא לנו שום דבר טוב.

מיכאל בן-ארי: מה דיברו כאן?

מיכאל בן-ארי: דיברו כאן על עוד מרכזי קניות, על עוד מרכזי בילוי.

מיכאל בן-ארי: זאת אומרת, זה יהפוך להיות ביזנס של יום ראשון.

מיכאל בן-ארי: אנחנו לא מדברים על יום מנוחה; אנחנו מדברים על יום מנוחה לחלק מהאנשים.

מיכאל בן-ארי: זאת אומרת, חלק מהאנשים יעבדו – הם יצטרכו להעסיק או לבדר חלק אחר של האנשים.

מיכאל בן-ארי: לא מדובר באמת בסוג של יום מנוחה.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה לתת דוגמה בעניין הזה של סובלנות, בעניין של משחקים בשבת.

מיכאל בן-ארי: יש לי תלמיד לשעבר שהוא מאמן קבוצת כדורגל בעיר ערבית.

מיכאל בן-ארי: לא, אני לא אגיד.

מיכאל בן-ארי: עיר מעורבת במרכז.

מיכאל בן-ארי: יש קבוצה ערבית.

מיכאל בן-ארי: הם מתעקשים – הוא מאמן, בחור דתי.

מיכאל בן-ארי: הם מתעקשים – אני אגיד, זה "בני לוד" אני חושב, הוא מאמן בלוד.

מיכאל בן-ארי: הם מתעקשים שכל המשחקים יהיו במוצאי שבת ולא יהיו אימונים בשבת, כי הם מכבדים אותו.

מיכאל בן-ארי: זאת אומרת, אם רוצים לפתור את בעיות השבת – כמו ש"בית"ר ירושלים" בזמנו חתמה והצהירה שהיא תשחק את המשחקים שלה במוצאי שבת, למרות שאני מבין שזה לא תמיד הולך – אפשר למצוא את הפתרונות.

מיכאל בן-ארי: העניין של מנוחה הוא עניין מהותי, הוא עניין תפיסתי.

מיכאל בן-ארי: מנוחה זה לא ריצה לבילויים, זה לא ריצה לקניות.

מיכאל בן-ארי: יש מספיק זמן.

מיכאל בן-ארי: לא פעם אמרתי כאן שישנה תרבות שעובדים מהבוקר עד אמצע הלילה, לא רואים את הילדים.

מיכאל בן-ארי: מה, אתם חושבים שיראו את הילדים ביום ראשון?

מיכאל בן-ארי: מי שלא רואה אותם ביום שני, ביום שלישי, ביום רביעי, לא יראה אותם גם ביום ראשון, כי אין לו תרבות כזאת של להפנות זמן לילדים.

מיכאל בן-ארי: לכן אמרתי בזמנו: תנסו לצמצם את כל העניין של השעות הנוספות, כמו שההורים שלנו עבדו: הלכו ב-07:00, בשעה 16:00 חזרו.

מיכאל בן-ארי: היה להם סדר-יום של אחרי הצהריים של שעות פנאי.

מיכאל בן-ארי: היום אין כזה דבר.

מיכאל בן-ארי: אם יש למישהו פנאי כזה, אז או שהוא בטלוויזיה או שהוא בקולנוע או שהוא במרכז הקניות, אין תרבות של משפחה, של ערכי משפחה.

מיכאל בן-ארי: לכן, אני חושב שזה לא יהיה פתרון.

מיכאל בן-ארי: זה ייתן – יהיה מקסימום עוד יום בטלה, עוד יום של שכרות, עוד יום של כלום.

מיכאל בן-ארי: זה לא ייתן לנו שום דבר מהותי.

מיכאל בן-ארי: בהתאם לדברים שאמרתי קודם, צריך לעסוק במהות, בתכנים, לא בעוד איזו פורמולה של יום נוסף.

מיכאל בן-ארי: אני לא מתכוון להתנגח בך, רק רציתי לומר דעה אחת נוספת.

ראובן ריבלין: רק כדי שתעמוד בתנאי הפרוטוקול, אתה יכול לומר מה שאתה רוצה באשר להצעת החוק.

מיכאל בן-ארי: באשר להצעת החוק, אני חושב שחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס תמיד מציעה הצעות חוק ראויות, שמתחשבות בזולת.

מיכאל בן-ארי: אם דיברתי על אנשים שמכירים את מצוקת הפרט וערים וקשובים, ומכירה את הדברים לפני ולפנים, אני חושב שאחת מחברות הכנסת שאפשר ללמוד ממנה זו חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שאני מכיר את הפעילות שלה במקצת ואני – לא בהערכה, ממש בהערצה.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: השר ליברמן פעמיים עשה מערך עם משפחת לוי.

ראובן ריבלין: פעם אחת אני זוכר, והפעם השנייה היא הפעם הזאת.

ראובן ריבלין: אני מצטרף לדבריו.

ראובן ריבלין: אני לא רוצה לשבח את הראשון שהוא עשה אתו מערך, כי אני קטונתי, אבל אני רוצה להצטרף לדבריו, לכל מה שהוא אמר עלייך.

ראובן ריבלין: הואיל ובהצעה לקריאה ראשונה התייחס חבר הכנסת בן-ארי לנושא של המשנה לראש הממשלה – – –

אביגדור ליברמן: מבטיח – – –

סילבן שלום: תשמע אותי שתי דקות, אני מסכים אתך.

ראובן ריבלין: שתי דקות.

ראובן ריבלין: הפרוצדורה – אתה צודק.

ראובן ריבלין: מייד לאחר מכן אאפשר למשנה לראש הממשלה לעלות ולומר את דבריו.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות (תיקון מס' 12) (פיצוי לקטין שניזוק מעבירה), התשע"א–2011, של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס וכמה חברים נוספים, בקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות (תיקון מס' 12) (פיצוי לקטין שניזוק מעבירה), התשע"א–2011, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

ראובן ריבלין: 14 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותועבר להכנתה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: כבוד המשנה לראשד הממשלה, בבקשה.

ראובן ריבלין: תגובתך לדברים שנאמרו על-ידי – – –

סילבן שלום: אני חורג ממנהגי, אבל אני מתקשה להבין את דבריו של חבר הכנסת בן-ארי.

סילבן שלום: קודם כול, אני רוצה לברך את חברת הכנסת אורלי לוי, שאין ספק שהיא חברת כנסת מצטיינת.

סילבן שלום: תוך תקופה קצרה מאוד בכנסת – קצרה ממרום הזמן שלי, את בטח חושבת שאת הרבה זמן – אני חושב שבאמת הצלחת להטביע חותם ואת עוסקת בנושאים החשובים, שאני חושב שצריכים לעסוק בהם.

סילבן שלום: זה חלק מראייה כוללת, שלא כל החיים זה חוץ וביטחון אלא יש גם דברים אחרים, והדברים האחרים הם לא פחות חשובים, וצריך להתעסק גם בהם.

סילבן שלום: אז אני מברך אותך על פעילותך ועל החוק.

סילבן שלום: אני רוצה לחבר הכנסת בן-ארי – לא הייתי נכנס לעניין אלמלא יש לדעתי טעות בידך בעצם תפיסת כל הרעיון.

סילבן שלום: הרעיון הוא פשוט מאוד – להביא לכך שיהיה סוף-שבוע של מנוחה במדינת ישראל, סוף-שבוע שיאפשר גם פנאי, גם משפחה, וזה מאחר שאין סוף-שבוע אמיתי.

סילבן שלום: ביום שישי בשעה 14:00 כל המדינה נסגרת – רובה של המדינה נגיד, חוץ מאשר תל-אביב, שיש בה קצת דברים אחרי הצהריים.

סילבן שלום: ב-14:00 נסגרת, בשבת הכול סגור.

סילבן שלום: אני חשבתי ומצאתי לנכון, שאם אנחנו רוצים באמת להגיע למשהו אחר, למשהו שגם יקרב בין דתיים לבין חילונים, צריך לעשות את המעבר הזה.

סילבן שלום: מעבר לרב כהנא, שאותו הזכרת, קיבלתי מכתב מהרב משאש – לא מהרב משאש, הרב משאש איננו אתנו, אבל מילדיו של הרב משאש, שהיה הרב הראשי לירושלים והיה הרב הראשי ליהודי מרוקו – שבו הם כותבים שזה בעצם תמצית צוואתו של אביהם, שזה הדבר שצריך לעשות כדי למנוע חילול שבת המוני, כדי לצמצם את הפעילות בשבת.

סילבן שלום: עם כל הכבוד לקבוצת "בני לוד" שמאפשרת לאותו מאמן לעשות את האימונים, לא היא קובעת את המשחקים.

סילבן שלום: מוצאי שבתות בתקופת הקיץ – זה ב-20:30.

סילבן שלום: האפשרות לעשות כמעט לא קיימת.

סילבן שלום: אני יכול לומר – ואני מגלה אולי סוד – שההתאחדות לכדורגל תומכת תמיכה מוחלטת בעניין הזה, כי מבחינתם זה יאפשר להעביר את המשחקים ליום ראשון, בעיקר את משחקי הילדים, ששם יש בעיה מאוד קשה לציבור שלא יכול לקחת חלק במשחקים האלה.

סילבן שלום: קיבלתי פנייה משאול מייזליש מ"צו פיוס" – אתה מכיר אותו – שהוא עצמו אומר שבנו מסתובב כל הזמן בתחושה של פספוס קריירה גדולה בכדורגל בגלל העובדה שהוא לא יכול לשחק בשבתות.

סילבן שלום: אני חושב שהדבר הזה גם יתרום מאוד לכלכלה הישראלית.

סילבן שלום: ברגע שיש לנו עוד יום עבודה בשבוע מול מדינות העולם, הדבר הזה יתרום ליצוא, יתרום ליבוא, יתרום לשוק ההון.

סילבן שלום: אני חושב שזה גם יתרום ליום ראשון, ויתרום בעיקר לשכבות החלשות, ואסביר גם למה.

מיכאל בן-ארי: עוד יום לבזבוזים של כסף.

סילבן שלום: לא, לא, לא.

סילבן שלום: העניין הוא שמה שקורה, ואתה אמרת שיעבדו ביום ראשון – הרי הם עובדים ביום שישי.

סילבן שלום: מי שעובד היום ביום שישי בכל מקרה עובד שישה ימים בשבוע, זה לא ישנה את המצב.

סילבן שלום: אבל בגלל שתהיה הגברת פעילות, זה ייצר עוד הרבה מאוד מקומות עבודה, אולי אפילו רק לסופי-שבוע.

סילבן שלום: אבל אם אפשר יהיה לנסוע יותר לתיירות בגליל, בנגב, בירושלים, ביהודה ושומרון, זה יאפשר הרבה יותר מקומות עבודה.

סילבן שלום: ברגע שנעבור לחמישה ימי לימודים בשבוע, זה יאפשר גם לנשים לצאת לעבוד ועוד הכנסה נוספת למשפחות, עוד מפעל הזנה, הילדים ילמדו יותר טוב.

סילבן שלום: בעצם המשפחות החלשות הן שייהנו מזה, כי האמא תוכל לצאת לעבודה, מה שהיום היא לא עושה.

סילבן שלום: זה יוכל להגדיל את ההכנסה המשפחתית, זה יוכל לאפשר עוד הרבה מאוד מקומות עבודה בנגב ובגליל, וגם אם תהיה צריכה, ויהיו טיולים ויהיה פנאי – מה רע בזה?

סילבן שלום: כל מופעי התרבות יוכלו לעבור ליום ראשון – – –

מיכאל בן-ארי: למי שיש להוציא זו לא בעיה.

מיכאל בן-ארי: הבעיה היא למי שאין.

סילבן שלום: גם היום אנשים לא יכולים להוציא מעבר למה שיש להם, ובסופו של דבר יעשו את החלוקה.

סילבן שלום: אתה יודע מה יקרה ביום ראשון?

סילבן שלום: כמו בעולם.

סילבן שלום: מתי יש את ההנחות הכי גדולות?

סילבן שלום: בסופי-שבוע; ה"סיילים" הגדולים, אם היית בארצות מעבר לים, ה"סיילים" הגדולים הם בימי ראשון, ואז יש הנחות רציניות ביותר.

סילבן שלום: זה אפילו יוריד את המחירים, בגלל העובדה שאנשים ירצו לקרוץ לאותם המונים שיבואו לקנות, כך שהמחירים ירדו לעומת המחירים הרגילים בימים האחרים.

סילבן שלום: תראה, העולם כולו עבר לזה.

סילבן שלום: לפעמים גם בגויים יש חוכמה, כמו שאתה יודע, ואתה מכיר את הפתגם.

מיכאל בן-ארי: לא, זה לא, זה לא, זה לא העניין הזה של גויים.

סילבן שלום: אז אני אומר – סין עברה לזה, ויפן, והודו וסינגפור, והפיליפינים.

סילבן שלום: אפילו מדינות מוסלמיות.

סילבן שלום: היה כאן בשבוע שעבר חבר הכנסת אברהים צרצור והסביר למה המוסלמים לא יכולים.

סילבן שלום: אז מעבר לטורקיה, מרוקו ותוניסיה, שהיו כבר בעבר, הצטרפו לזה אינדונזיה, פקיסטן, מלזיה, כי הם הבינו שיום נוסף בשבוע מגביר את הפעילות הכלכלית, מגביר את התפוקה, מגדיל את ההכנסה לנפש, מגדיל את העוגה ומאפשר לחלק את זה לאחרים.

סילבן שלום: עכשיו, אם זה יקטין חילול שבת, מה רע בזה?

סילבן שלום: אם זה יגביר את הסובלנות בין דתיים לבין חילונים, מה רע בזה?

סילבן שלום: היו אצלי כל ראשי תנועות הנוער ואמרו לי – – –

ראובן ריבלין: לא, אנשי מסורת שהולכים בשבת משום שזה היום היחידי – בהחלט יום ראשון.

סילבן שלום: נכון.

ראובן ריבלין: מה שמדאיג אותי כירושלמי, אנחנו – השבת בחורף נכנסת מאוד מוקדם, מאוד מוקדם.

סילבן שלום: אז אני רוצה להגיד לך שאתה צודק.

סילבן שלום: ולכן, העבודה בשעות הקיץ תהיה עד השעה 14:00, ובשעות החורף תהיה עד השעה 13:00.

סילבן שלום: ולא סתם בחרתי את 13:00 ו-14:00.

סילבן שלום: אני הרי הייתי עוזר לשר האוצר בשנות ה-80 כאשר עשינו את המעבר לחמישה ימים, ואז עבדנו עד השעה 13:30.

סילבן שלום: אמרתי: לעשות 13:30 – לא טוב.

סילבן שלום: נחלק את זה.

סילבן שלום: עד השעה 14:00 – יש גם שבעה חודשי קיץ בשעון הקיץ, או שישה חודשים; שישה חודשים.

סילבן שלום: נעשה עד 13:00 בחורף, עד 14:00 בקיץ, והדבר הזה יהיה אפשרי.

סילבן שלום: הוא גם דבר נכון.

סילבן שלום: היו אצלי כל ראשי תנועות הנוער.

סילבן שלום: לא רק – – –

ראובן ריבלין: 14:00, אז איך מוציאים את הילדים?

ראובן ריבלין: יש לנו – – –

סילבן שלום: לא שומע.

ראובן ריבלין: אז איך מוציאים את הילדים?

סילבן שלום: הרי זה היה עד לפני 20 שנה באופן הזה.

סילבן שלום: עד לפני 20 – – –

ראובן ריבלין: הכול הרגל, הכול עניין של הרגל.

סילבן שלום: הכול עניין של הרגל.

סילבן שלום: עד לפני 20 שנה – זה כמו שאומרים: איך ילמדו יותר שעות במשך השבוע?

סילבן שלום: הילדים יהיו עייפים.

סילבן שלום: אז אמרה לי גם אורלי לוי שאצלם לומדים יותר.

סילבן שלום: אבל באירופה ובארצות-הברית זה הדבר הכי ברור שיש.

סילבן שלום: ההישגים החינוכיים שם יותר נמוכים מאשר שלנו?

סילבן שלום: ודאי שלא.

סילבן שלום: יש גם מפעל הזנה.

סילבן שלום: זה רעיון של יום לימודים ארוך.

סילבן שלום: הגשמת החלום הזה תתאפשר רק בגלל העניין הזה.

סילבן שלום: ואז אנחנו גם – היו אצלי, אמרתי, ראשי תנועות הנוער.

סילבן שלום: אמרת: מה יעשו ביום ראשון?

סילבן שלום: ראשי תנועות הנוער אמרו שזה הדבר הכי גדול שיכול לקרות להם.

סילבן שלום: לא רק "בני עקיבא" – אמרו כל התנועות האחרות, מסיבה אחת פשוטה.

סילבן שלום: אמרו: בשבת קשה להביא ילדים לפעילות.

סילבן שלום: קשה יהיה להוציא לנסיעות.

סילבן שלום: חלק לא נוסעים בשבת, חלק קשה להם מאוד להביא את הילדים לנקודות הכינוס והפיזור, כי אין תחבורה ציבורית.

סילבן שלום: אמרו: אם זה יהיה ביום ראשון, זה יכפיל את מספר הילדים, לדעתם, בפעילות תנועות הנוער.

סילבן שלום: נפעיל את המתנ"סים ביום ראשון, פעילות הספורט.

סילבן שלום: יש היום, אדוני היושב-ראש, 150,000 ילדים שמתעסקים בספורט.

סילבן שלום: לא יודע אם שמעת רק לאחרונה על הסייפת הדתייה שהגישה בג"ץ – לא יודע אם יצא לך לראות את זה – הגישה בג"ץ להעביר את תחרויות הסיף מיום שבת ליום חול.

סילבן שלום: אמרו: אנחנו רוצים, אבל אנחנו לא יכולים.

סילבן שלום: אין לנו שום יום אחר, כי הילדים לומדים בבתי-ספר, אין אפשרות להביא אותם.

סילבן שלום: אז כל ה-150,000 האלה יעברו, וזה ייתן אפשרות לעוד 150,000 ילדים לעשות.

סילבן שלום: המתנ"סים יפעלו, אפשר לפתוח את בתי-הספר לחוגים, אפשר כל כך הרבה דברים לעשות.

סילבן שלום: זה הדבר הכי נכון לעשות מהבחינה הכוללת – מבחינה כלכלית, מבחינה חברתית, מבחינת סובלנות, מבחינת חילול שבת.

סילבן שלום: כל הדברים האלה כל כך יתרמו.

סילבן שלום: לא צריכים להיות שמרנים, צריך להיות קצת פתוחים, קצת להבין מה קורה.

סילבן שלום: אני זוכר את הוויכוחים שהיו אז עם המעבר לחמישה ימים, וכל אותן בדיחות שאמרו: אז שיתחילו יום אחד בשבוע, ואחרי זה יומיים, ואז נגיע לחמישה.

סילבן שלום: מכירים את הבדיחות.

סילבן שלום: אמרו: איך נוותר על יום שישי?

סילבן שלום: זה יום עבודה.

סילבן שלום: היום אלה שאומרים: נחזור ליום שישי – איך נעשה יום שישי?

סילבן שלום: זה לא יום עבודה.

סילבן שלום: אותו סוג אנשים, לא אותם אנשים בדיוק.

סילבן שלום: הרי הוספנו אז שעה כל יום.

סילבן שלום: אמרו: השעה הנוספת תהיה שעה שחוק התפוקה השולית הפוחתת חל עליה.

סילבן שלום: בכלכלה, ככל שאתה עובד שעה נוספת, התפוקה הנוספת היא נמוכה יותר מבשעה שקדמה לה.

סילבן שלום: לא ניכנס כרגע להרצאה הכלכלית.

סילבן שלום: אני הרי רוצה להוסיף חצי שעה.

סילבן שלום: אבל אמרו: אתם יודעים מה?

סילבן שלום: כדי לעשות ביום שישי יום יותר – בואו נתחיל את הלימודים בשעה 07:00 ביום שישי, מה קרה?

סילבן שלום: נתחיל בשעה 07:00.

סילבן שלום: כל המשק יוכל להתחיל לעבוד שעה קודם, וזאת גם אפשרות.

סילבן שלום: אמר שרגא ברוש: בואו נצמצם ברבע שעה את ההפסקה כל יום, וזה גם אפשרות.

סילבן שלום: יש כל כך הרבה אפשרויות.

סילבן שלום: אבל בואו ניקח את היהודים.

סילבן שלום: רוב היהודים בעולם עובדים ביום שישי.

סילבן שלום: רוב היהודים בעולם עובדים ביום שישי.

סילבן שלום: גם היום עובדים הרי 35% מהאנשים ביום שישי, אבל רובם זה במערכת החינוך, דרך אגב.

סילבן שלום: זה לא אלה בקניונים, ולא אלה במסעדות.

סילבן שלום: רובם זה במערכת החינוך.

סילבן שלום: ואם מערכת החינוך לא תעבוד, אז גם הם לא יעבדו.

סילבן שלום: אבל אני אומר – תראו, אפשר תמיד להסתכל על הדברים בצורה שמרנית, בצורה לא פתוחה.

סילבן שלום: זה רעיון שיש לו תמיכה גורפת.

סילבן שלום: הרב מצגר פנה אלי ואמר לי שהוא תומך; כמו שאמרתי, ילדיו של הרב משאש, הרב עמאר.

סילבן שלום: כל האנשים אומרים שזה דבר הכי טוב שיכול לקרות, כי בסופו של דבר הם מבינים את המהות של מה זה ביום ראשון.

סילבן שלום: לסיום, אתה יודע כמה מסעדות כשרות יכלו להיות ביום ראשון?

סילבן שלום: אתה יודע כמה אנשים?

סילבן שלום: אתה שואל אותם: למה אתם פותחים בשבת?

סילבן שלום: אומרים: אנחנו היינו רוצים לסגור בשבת, למרות שאנחנו לא מוכרים דברי טרפה, אבל אין לנו ברירה.

סילבן שלום: זה היום הכי חזק של הפעילות בשבוע, ולכן אנחנו נאלצים לפתוח בשבת.

סילבן שלום: אבל אם יכולנו שבמקום שבת יהיה לנו את יום ראשון, זה הדבר הכי גדול שיכול להיות.

סילבן שלום: אני חושב שזה רק מהלך נכון.

סילבן שלום: דרך אגב, זה יאפשר לדתיים סוף-שבוע אמיתי.

סילבן שלום: כמו שאמרת – הרב כהנא, מהמקום שממנו הוא בא, או הרב משאש, מהמקום שממנו הוא בא.

סילבן שלום: ובזה אני ממש מסיים, משפט אחרון.

סילבן שלום: הייתי בפורים שהיה ביום ראשון בכל הארץ, אבל ביום שני היה בירושלים.

סילבן שלום: ביום ראשון הייתי בטלמון.

סילבן שלום: לבן של העוזר שלי היה בר-מצווה, וניגש אלי זוג אנגלו-סקסים, אנשים בתחילת שנות ה-60 שלהם, אני מעריך.

סילבן שלום: היא אומרת לי: תשמע, זה הדבר הכי גדול שיכול להיות, והיא כמובן אשה דתייה.

סילבן שלום: היא אומרת: הסבא שלי הוא שהמציא את הרעיון של חמישה ימים בשבוע בניו-יורק, בשנות ה-20 של המאה הקודמת, מתוך רצון שלא לעבוד בשבת, כמובן, ובסופו של דבר זה התפשט לכל אמריקה, ואחר כך זה הלך לעולם כולו.

סילבן שלום: בא אלי בעלה, שהוא מנתח בכיר ב"הדסה", ואמר לי: אני לא מבין איך הציבור הדתי במדינת ישראל מסוגל לחיות ללא סוף-שבוע.

סילבן שלום: הוא אומר: אני פה כבר 30 שנה, לא מסוגל.

סילבן שלום: אומר: היה לנו את יום ראשון, ויום ראשון היה מנוחה לנפש, זו היה משפחה שמחוברת.

סילבן שלום: היו באים אלינו כל המשפחה ביום ראשון, ויושבים בבית, והסבתא והנכדים, וכולם מצליחים ביום ראשון להיות בבית בחברותא.

סילבן שלום: בשבת זה בלתי אפשרי, לא נוסעים.

סילבן שלום: לא כל אחד גר ליד השני.

סילבן שלום: אבל ביום ראשון היו באים, היינו יושבים עם הסבא, עם הסבתא, עם ההורים, עם הילדים.

סילבן שלום: זה היה פשוט יום של חגיגה משפחתית.

סילבן שלום: מה רע בזה?

סילבן שלום: רק טוב.

סילבן שלום: אני מאוד מקווה שאנחנו נצליח לעשות את זה.

סילבן שלום: שמחתי לשמוע את השר ליברמן, שאמר עכשיו: אני תומך ברעיון.

סילבן שלום: ואני מאוד מקווה שנוכל לגבש באמת כוח ציבורי, שדרך אגב, יש בו אנשי שמאל ואנשי ימין; יש בו חילונים גמורים ודתיים גמורים; יש בו יהודים ולא יהודים.

סילבן שלום: כולם מבינים שהרעיון הזה בסך הכול יכול לקרב לבבות, ולהיות רעיון טוב.

סילבן שלום: אני מקווה, בעזרת השם, שנצליח להגשים אותו.

סילבן שלום: תודה.

ראובן ריבלין: ברור שתם ולא נשלם בעניין זה.

ראובן ריבלין: אבל, רבותי, חברי הכנסת, תם סדר-היום, בגלל יום הצום של 17 בתמוז.

ראובן ריבלין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י"ח בתמוז תשע"א, 20 ביולי 2011 למניינם, בשעה 11:00.

ראובן ריבלין: ישיבה זו נעולה.