ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 259, 2011-07-11 00:00

ראובן ריבלין: אדוני השר, חברי הכנסת, היום יום שני, ט' בתמוז תשע"א, 11 בחודש יולי 2011 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 7 והוראת שעה) (שירות במשטרה ושירות מוכר) (תיקון מס' 13), התשע”א–2011, שהחזירה ועדת החוץ והביטחון; הצעת חוק פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על-תנאי ממאסר (הוראת שעה) (תיקון), התשע”א–2011, שהחזירה ועדת המדע והטכנולוגיה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לוח תיקונים לדף נלווה להצעת חוק למניעת פגיעה במדינת ישראל באמצעות חרם, התשע”א–2011.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 71), התשע”א–2011.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 10) (רשימת מועמדים משותפת), התשע”א–2011, של חבר הכנסת משה גפני וקבוצת חברי הכנסת; והצעת חוק לתיקון פקודת ביטוח רכב מנועי (מס' 19) (מרכיב ההעמסה בתעריף הביטוח), התשע”א–2011, של חברת הכנסת פניה קירשנבאום וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/3372/18 וכלה בהצעת חוק פ/3397/18 – הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – דיווח על ביצוע תקציב הכנסת), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת יריב לוין; הצעת חוק הענקת עיטורי נשיא המדינה לכבאים ולאנשי מגן-דוד-אדום (תיקוני חקיקה), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת רוברט טיבייב, כרמל שאמה, זבולון אורלב, רוברט אילטוב, שלמה מולה, רוני בר-און, משה גפני, איתן כבל, נסים זאב, יוחנן פלסנר, דב חנין, חנא סוייד, יריב לוין, יואל חסון וחיים אמסלם וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חובת התקנת חגורות בטיחות בכלי רכב ציבורי ובאוטובוס וחגירתן), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת ואיתן כבל; הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון – חבר כנסת המכהן כראש רשות מקומית), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי, גאלב מג'אדלה ואורי מקלב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (קביעת שם עברי לשכונות ירושלים), התשע"א–2011, מאת חברי הכנסת ציפי חוטובלי וזבולון אורלב; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – הטמנת תשתיות בחוף הים), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת , רחל אדטו, ניצן הורוביץ, דב חנין ויריב לוין; הצעת חוק גמול התמדה לחיילים בשירות סדיר ולמתנדבים בשירות אזרחי להבטחת יכולתם לרכוש השכלה גבוהה, התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת אבישי ברוורמן; הצעת חוק הגבלת מימון מפעלים מזהמים (תיקוני חקיקה), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי; הצעת חוק משק החשמל (תיקון – ועדה מיוחדת), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – שידורים בתשלום לפי צפייה), התשע”א–2011, מאת חברת הכנסת רונית תירוש וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הנחה לסטודנטים בדמי נסיעה בתחבורה ציבורית, התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – שיעור מס מופחת על מוצרי מזון בסיסיים), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק לתיקון פקודת הקרקעות (רכישה לצורכי ציבור) (ייצוג הולם), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת סעיד נפאע; הצעת חוק להגברת נגישות אתרי אינטרנט של גופים ציבוריים, התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית;

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – שיעור מס מופחת על מוצרי יסוד), התשע”א–2011, מאת חברת הכנסת רונית תירוש; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – פטור ממס לשירותי מים וביוב), התשע”א–2011, מאת חברת הכנסת רונית תירוש; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – מס בשיעור אפס על מוצרי יסוד), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת אופיר אקוניס, מירי רגב וציפי חוטובלי; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – מס בשיעור אפס על מוצרי מזון בסיסיים), התשע”א–2011, מאת חברת הכנסת רונית תירוש וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים (תיקון –הפליה מחמת מראה והתניית רשיון עסק באיסור הפליה), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת דב חנין, יריב לוין, ושלמה מולה; הצעת חוק גיל פרישה לאשה (תיקוני חקיקה), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת ציפי חוטובלי, שלמה מולה, אורית זוארץ, דני דנון, חיים כץ, פניה קירשנבאום, דליה איציק, אברהם מיכאלי, דב חנין, כרמל שאמה, מירי רגב, אורלי לוי אבקסיס, דורון אביטל, זהבה גלאון, רונית תירוש, אלכס מילר, ליה שמטוב, ציון פיניאן, משה מטלון, אורי אורבך, , אופיר אקוניס, מרינה סולודקין, איתן כבל, ישראל אייכלר, נינו אבסדזה ויוליה שמאלוב-ברקוביץ; הצעת חוק תקופת הסתגלות להורה יחיד שנישא (תיקוני חקיקה), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת אברהם מיכאלי; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – שקיפות הליכים משפטיים בעתירות בעניינים ציבוריים) (הוראת שעה), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת יריב לוין וזהבה גלאון; הצעת חוק העונשין (תיקון – הוראות בעניין הפסקת הריונות), התשע"א–2011, מאת חבר הכנסת נסים זאב; הצעת חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות (תיקון – רשם רפואי), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת רחל אדטו, חיים כץ, אריה אלדד ואחמד טיבי; הצעת חוק גיל פרישה (תיקון – שינוי גיל פרישה לנשים), התשע”א–2011, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק החזקת תעודת זהות והצגתה (תיקון – תעודה מזהה ושינוי שם החוק), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת ויריב לוין.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי חברת הכנסת רוחמה אברהם-בלילא מבקשת להסיר את שמה מהצעת חוק למניעת פגיעה במדינת ישראל באמצעות חרם, התשע”א–2011 – פ/2505/18.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה למזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: כישלונה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי

ראובן ריבלין: רבותי, בפנינו שלוש הצעות אי-אמון.

ראובן ריבלין: אבל אנחנו נשנה את הסדר.

ראובן ריבלין: סיעת קדימה עדיין מבקשת לשקול, בגלל אבלו של חבר הכנסת נחמן שי במות אמו, וההלוויה אשר מתקיימת היום אחר-הצהריים.

ראובן ריבלין: אנחנו נקדם את הצעת אי-האמון מבחינת סדר-היום של מרצ כהצעת האי-אמון הראשונה.

ראובן ריבלין: שלוש הצעות אי-אמון בנושאים שונים שעליהן ישיב במשולב השר גלעד ארדן כשר המתאם.

ראובן ריבלין: ולכן אני מזמין את ראשונת המנמקים את הצעות האי-אמון, והיא חברת הכנסת זהבה גלאון, בשם סיעות מרצ והעבודה, להביע אי-אמון בממשלה בנושא: כישלון הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי.

ראובן ריבלין: סיעת קדימה הורידה את האי-אמון?

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: הבנתי.

ראובן ריבלין: אדוני השר, כרגע הודיעה לי סיעת קדימה – – –

מאיר שטרית: – – –

ראובן ריבלין: בסדר גמור.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטרית בשם מפלגת קדימה, ובשם המפלגות והסיעות – חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד מודיעות גם הן על הסרת האי-אמון.

ראובן ריבלין: ולכן, הצעת האי-אמון היחידה המתקיימת כרגע היא הצעתן של סיעות מרצ והעבודה להביע אי-אמון בממשלה בנושא שעליו הכרזתי, וכבוד השר ישיב עליה, ולאחר מכן נקיים את הדיון הכללי.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, סיעת מרצ מביעה אי-אמון בממשלה בשל שורה של נושאים.

זהבה גלאון: בראש ובראשונה, היום על רקע החוק שיהיה כאן בתוך שעה-שעתיים, חוק החרם.

זהבה גלאון: ממשלה שמאפשרת לאחד מחברי הכנסת שלה או ליושב-ראש הקואליציה שלה להגיש חוק שהוא אנטי-דמוקרטי, חוק שמבקש לסתום פיות, חוק שאינו מאפשר חופש ביטוי וזכות מחאה, זו ממשלה שאינה ראויה לאמון שלנו.

זהבה גלאון: הממשלה הזו לא רק שמנסה לפגוע, לכרסם ביסודות הדמוקרטיה, זו גם ממשלה שמעמיקה את הבידוד ואת המצור המדיני.

זהבה גלאון: זו ממשלה שמסרבת להיכנס למשא-ומתן עם הפלסטינים.

זהבה גלאון: זו ממשלה שאינה נערכת לספטמבר כראות עינינו כיאות.

זהבה גלאון: זו ממשלה שתיכנע או שתיאלץ להיכנע לתנאי הקוורטט שמנסים לגבש איזו נוסחה שתחייב את ממשלת נתניהו להיפגש בסופו של דבר עם ראש הרשות הפלסטינית.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אתמול התכנסה השמינייה.

זהבה גלאון: עכשיו זה שמינייה, קודם הם היו שביעייה.

זהבה גלאון: התכנסה השמינייה בירושלים לדון או להיערך לקראת הדיון של הקוורטט היום.

זהבה גלאון: אני אומרת לך, אדוני השר, האמת שאני לא בטוחה.

זהבה גלאון: אני לא יודע אם אתה חבר בשמינייה – לא.

זהבה גלאון: חבל דווקא.

זהבה גלאון: אני לא יודעת אם אתה חבר – עכשיו אני יודעת שאתה לא חבר בשמינייה.

זהבה גלאון: אני לא יודעת מה היה להם לשבת עשר שעות.

זהבה גלאון: הייתי יכולה לומר מראש מה תהיה ההחלטה.

זהבה גלאון: ממשלה שמציבה תנאים מוקדמים לקראת משא-ומתן עם הפלסטינים זו ממשלה שאומרת לא להסדר בספטמבר, לא להסדר בכלל, לא למדינה פלסטינית בספטמבר.

זהבה גלאון: זו מדינה שמפתחת את ההסתגרות, יוצרת בידוד.

זהבה גלאון: ממשלה שבה היחסים הפנימיים שלה עם גורמי החברה הישראלית, עם ארגוני השמאל, עם האופוזיציה – בעצם דוחקת אותם לפינה, אינה מאפשרת להם לממש את הזכות הדמוקרטית שלהם לביטוי ומחאה, אינה מאפשרת פתיחות מדינית, אינה מאפשרת הסדר שלום.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, ממשלה כזו אינה ראויה לאמון שלנו.

זהבה גלאון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

ראובן ריבלין: הנני מודיע פעם נוספת לכל באי הבית, מי ששומע את הדיון, שמייד השר משיב על הצעת האי-אמון היחידה העומדת כרגע.

ראובן ריבלין: רבים מחברי הכנסת האמורים להשתתף בדיון הודיעו לי שגם הדיון לא יתקיים.

ראובן ריבלין: ולכן, אם לא יתקיים דיון אנחנו עוברים להצבעה מייד לאחר גמר תשובת השר, אשר ודאי יאריך בדברים על מנת להסביר – – –

קריאה: – – – סיעות מרצ והעבודה – – –

אילן גילאון: – – – משתתפת בדיון.

ראובן ריבלין: לא, בוודאי.

ראובן ריבלין: אמרתי – אמרו לי רבים.

ראובן ריבלין: לא אמרתי.

ראובן ריבלין: אמרתי – אם לא ישתתפו בדיון, אז נעבור להצבעה, או ישתתפו בדיון כל מי שמבקש.

ראובן ריבלין: בינתיים אני קורא לשר על מנת שישיב, ולאחר מכן – מי שירצה.

ראובן ריבלין: כבר אתם מודיעים שאתם משתתפים בדיון.

ראובן ריבלין: אתם תשתתפו בדיון, וכל מי שירצה מהסיעות ישתתף בדיון בהתאם לזמן המוקצב, ואז נעבור להצבעה.

ראובן ריבלין: אדוני השר.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אם יש דיון אז אין לי צורך להאריך בשכנוע הכנסת, כי יכול להיות שבשכנוע קצר גם נצליח לעשות את המלאכה.

ראובן ריבלין: אדוני ישכנע ככל העולה על דעתו.

ראובן ריבלין: מבחינת הזמן הנדרש, כל עוד ידבר לעניין, אני לא אפסיק אותו כמובן.

קריאות: – – –

דוד רותם: – – –

גלעד ארדן: אני מבקש לא לעשות ממני צחוק, יושב-ראש ועדת החוקה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, סיעת מרצ מבקשת לשכנע את הכנסת להביע אי-אמון בממשלה כשהטענות המרכזיות של חברת הכנסת גלאון היו, כפי שהבנתי – לא בטוח שהבנתי, לא תמיד אני מצליח להבין את חברת הכנסת גלאון.

גלעד ארדן: אבל דומני שהטענות היו שממשלה שיש לה תנאים מוקדמים – לא פירטה כמובן חברת הכנסת גלאון – היא ממשלה שלא מעוניינת בתהליך שלום או בהסכם שלום, ולכן יש להביע בה אי-אמון.

גלעד ארדן: ובנוסף, ממשלה שמאפשרת לחבר כנסת מהקואליציה להגיש הצעת חוק כל כך מרחיקת לכת לתפיסתה של חברת הכנסת גלאון, כמו החוק שהכנסת תצביע עליו היום, חוק למניעת פגיעה במדינת ישראל באמצעות חרם, זאת ממשלה שלטענת חברת הכנסת גלאון איננה ראויה לאמון הכנסת.

גלעד ארדן: אז אני אבקש, ברשותך, להתייחס בקצרה לטענותיה של חברת הכנסת גלאון.

גלעד ארדן: האמת היא שאני לא הספקתי ללמוד לעומק את כל ההיבטים של החוק, אם כי עמדתי על הצעת החוק וקראתי את הטיעונים בעדה ונגדה, ואני בטוח שהיושב-ראש יעמוד על כך שהכנסת תקיים דיון נרחב ומקיף בכל ההשלכות של הצעת החוק, כי ודאי שהצעת החוק הזאת יש בה הגבלה מסוימת של חופש הביטוי.

גלעד ארדן: מצד שני, צריך לזכור שחופש הביטוי, בכלל חירויות – לפעמים אנחנו מתבלבלים, במדינת ישראל – הן דבר שדרוש בו איזון.

גלעד ארדן: דומני שכל סטודנט למדעי המדינה יודע שחירות של אדם אחד, כאשר היא בלתי מוגבלת לחלוטין, עלולה לבוא על חשבון חירות של אדם אחר.

גלעד ארדן: לדוגמה, חופש ביטוי, כאשר הוא לא מוגבל בשום צורה, כפי שלדוגמה הוא הרי כן מוגבל היום, בחקיקה, בהגנת שמו הטוב של אדם, עלול להתנגש עם זכות הקניין של אדם, או חופש העיסוק של אדם, שגם אלו זכויות יסוד במשטר דמוקרטי.

גלעד ארדן: גם למדינה – דרך אגב, יש לנו מין נטייה מוזרה כזאת, לפחות לרוב הציבור במדינת ישראל, יש רצון לא להתאבד, ולשמור על קיומה של מדינת ישראל.

גלעד ארדן: כל שאר הזכויות גם הן חשובות, כזכויות פרט, אבל גם למדינה, ככלל, יש זכות לשמור על קיומה.

גלעד ארדן: כשאני מסתכל – – –

ניצן הורוביץ: נו, והחוק הזה יעבור?

גלעד ארדן: יכול להיות שלא קראתם את החוק לעומק.

גלעד ארדן: יכול להיות שלא קראתם את החוק לעומק.

גלעד ארדן: אתה יודע, לפעמים, חבר הכנסת הורוביץ, שאני מאוד מעריך אותך, אתה יודע, אני אומר שאתה דוגמה שאנשי תקשורת יכולים גם לעשות דברים רציניים, ולעשות אותם מצוין.

גלעד ארדן: לפעמים אנחנו בפוליטיקה נוטים להגיב בצורה פבלובית, לא תמיד לקרוא – – –

אילן גילאון: – – – אין עומק, זה חוק שטוח למדי.

גלעד ארדן: הגדרת חרם על מדינת ישראל – הימנעות במתכוון מקשר כלכלי, תרבותי או אקדמי עם אדם או עם גורם אחר רק מחמת זיקתו למדינת ישראל, מוסד ממוסדותיה או אזור הנמצא בשליטתה, שיש בה כדי לפגוע בו פגיעה כלכלית, תרבותית או אקדמית.

גלעד ארדן: זאת אומרת, אתם אומרים: מצב שבו אדם פועל לפי החוק במדינת ישראל, הוא חבר במוסד ממוסדותיה, הוא גר באזור הנמצא בשליטתה, זאת פעולה חוקית על-פי חוקי מדינת ישראל – אתם משווים את זה, נניח, להגזמה במרווחי השיווק של ה"קוטג'", כן?

גלעד ארדן: זאת ההשוואה שמצאתם, בעיני השוואה מאוד לא לעניין – אז אם מנסים לגרום לאותו אדם שפועל על-פי החוק – – –

קריאה: – – –

גלעד ארדן: שנייה.

גלעד ארדן: אנחנו מדברים על זכותה של הכנסת לחוקק חוקים, קודם כול, לפני הכול.

גלעד ארדן: האם אתם מזדהים עם תוכן החוק או לא – במשטר – –

ניצן הורוביץ: – – –

גלעד ארדן: – – דמוקרטי רוב הכנסת מייצג את רוב העם.

קריאות: – – –

זהבה גלאון: אתה מדבר – – – רוב דמוקרטי – – –

ראובן ריבלין: הבעיה היחידה היא – הבעיה היחידה – שוודאי אתה תענה ותשכנע את כולם – –

גלעד ארדן: אנסה לפחות.

ראובן ריבלין: – – היא האפשרות – אם המדינה רוצה לגרום לאיזה אקט מינהלי נגד אנשים שמחרימים אותה, כגון – תאמר המדינה: מי שמחרים אותנו, לא נאפשר לו להשתתף במכרזים, לא נאפשר לו לקבל הקלות במס, לא נאפשר לו להיות אגודה.

ראובן ריבלין: כל הדברים – הממשלה אומרת: אנשים שיחרימו אותנו, אנחנו ננקוט נגדם פעולות מינהליות.

ראובן ריבלין: פה נותנים למעשה לכל אזרח במדינה, על-פי השקפתו, למנוע מאחר לומר את השקפתו, והנזק הוא נזק שהוא פר-סה, מה שנקרא בלטינית, כפי שאדוני השכיל ללמוד באוניברסיטה.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, הנזק הוא נזק מעצמו, אין צורך להוכיח אותו, כפי שיושב-ראש ועדת החוקה ודאי יעלה ויסביר את פרטי הצעת החוק.

ראובן ריבלין: זה דבר שהוא, מבחינת רבים מחברי הכנסת, או רובם של חברי הכנסת, המכריע, חושבים שבהחלט מטרת החוק היא מטרה ראויה – המדינה מגינה על עצמה.

ראובן ריבלין: ארצות-הברית מגינה על עצמה; צרפת מגינה על עצמה.

ראובן ריבלין: השאלה היא האם המידתיות במתן האפשרות לאזרח – כי הורד סעיף האומר – מטעם הממשלה, לפי הצעת היועץ המשפטי – הורד סעיף בחוק האומר שזאת תהיה עבירה פלילית, אבל השאירו עבירה פלילית – לפחות יש אחריות של היועץ המשפטי לממשלה – השאירו פה את האפשרות של כל אחד, בנושאים מסוימים, לתבוע את האחר, שהוא דבר שהתוצאה שלו יכולה להיות איזו מניעת זכות הבעת הדעה.

דוד רותם: אבל לסמוך על היועץ המשפטי לממשלה.

ראובן ריבלין: בעבר הוא לא צריך – – – היועץ המשפטי לא יכול להתערב.

דוד רותם: אבל נציגו ישב בוועדה.

ראובן ריבלין: כן, נציגו מביע את עמדתו בעניין זה בצורה די – הוא אומר שזה לא נושק לקו אלא הוא על הקו האדום.

ראובן ריבלין: אבל אלה דברים – אין פה שום דבר שאמר היועץ המשפטי, לא של הכנסת ולא של הממשלה – לא אמר שעברנו פה את אותם קווים אדומים.

ראובן ריבלין: הוא אמר: הדברים מעוררים בהחלט שאלות.

דוד רותם: היועץ המשפטי לממשלה, נציגו אמר – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רותם, אני מפנה את תשומת לבו – אומנם השר שלנו הוא גם משפטן לעילא ולעילא – אני מפנה את תשומת לבו בעיקר ליחסים הבין-לאומיים שלנו, כאשר רואים, זאת אומרת, שאנחנו מאפשרים – חבר הכנסת חסון ואני חזרנו מוועידה – זה הדבר היחידי.

דוד רותם: את זה אני מציע לאדוני להשאיר לשר החוץ, הוא יעשה את זה – – –

אילן גילאון: מאיפה באתם?

זהבה גלאון: אדוני השר, לאור דבריו הנכוחים של יושב-ראש הכנסת, האם אתה עדיין זקוק לקרוא בעיון את חוק החרם?

גלעד ארדן: אני זקוק – בעיון.

גלעד ארדן: יושב-ראש הכנסת, אני בטוח שהוא יעמוד גם – בין היתר – על חופש הביטוי שלי.

גלעד ארדן: אני מקווה.

ראובן ריבלין: בוודאי.

גלעד ארדן: בשלב מסוים גם אני אוכל לומר את עמדתי.

ראובן ריבלין: בוודאי, אדוני יוכל לפתח ולתת תשובות.

גלעד ארדן: קודם כול, אם אני הבנתי נכון, אני מקווה שאני לא טועה, אני הבנתי שבראשית דרכו של החוק, לפני שהתערבו בו אפקטים ותגובות פבלוביות, גם יושבת-ראש סיעת קדימה היתה חתומה עליו, וחברים אחרים.

ראובן ריבלין: את זה אני לא יודע.

גלעד ארדן: ואני לא מעלה בדעתי, הרי, שהיא חתמה על חוק בלי שהיא שקלה ובחנה היטב את כל ההשלכות החוקתיות; גם היא עורכת-דין, דרך אגב, וחזקה עליה, בסיעת קדימה, שאותה היא מייצגת, שהיא שקלה את כל איזון האינטרסים שאדוני דיבר עליו.

ראובן ריבלין: אם אני ואתה היינו יושבי-ראש סיעת קדימה, או כל סיעה אחרת, היינו שוקלים כל דבר.

גלעד ארדן: ללא ספק.

שלמה מולה: אדוני השר, למען הסדר הטוב: הגברת דליה איציק, חברת הכנסת ויושבת-ראש הכנסת הקודמת, משכה את חתימתה כאשר שונה החוק מקצה לקצה.

גלעד ארדן: דווקא – החוק שונה מהקצה לקצה, אבל לקצה שלכם דווקא, משום מה.

גלעד ארדן: הוא היה יותר מרחיק לכת, אז – יכול להיות שלשיטתה של יושבת-ראש סיעת קדימה החוק איננו מטיל עונש מספק על מי שקורא להחרים.

גלעד ארדן: יכול להיות גם זאת.

גלעד ארדן: אבל אולי נשמע אותה ונדע מה עמדתה.

גלעד ארדן: בכל אופן, אדוני היושב-ראש, אני הקשבתי רוב קשב לדבריך, ואני רוצה לומר כשמדברים גם על משפט, וגם על קווים אדומים, וגם על יחסים בין-לאומיים של מדינת ישראל, אפשר לראות את כל מה שאדוני הציג גם מזווית אחרת.

גלעד ארדן: למשל, מערכת המשפט, שחברי הכנסת כאן כרגע לפחות, אלו שתוקפים את החוק, מסתמכים עליה, זו אותה מערכת משפט שלא אפשרה לאוטובוסים לצאת כדי להפגין נגד הגירוש החד-צדדי מגוש-קטיף.

גלעד ארדן: זו אותה מערכת משפט שאפשרה להחזיק במעצרים ילדות בנות 14, 15, 16, שבועות וחודשים ארוכים, עד שהן לא יואילו להודות או להגיד שהן מצטערות על מה שהן עשו, הן יחזרו בהן והן לעולם לא יעשו שנית.

גלעד ארדן: לכן אני לא באופן אוטומטי נבהל ממשפטנים שמסבירים לי על איזה קו אני נמצא, כי קו הוא דבר שהוא פלקסיבילי, לפעמים הוא זז, תלוי מאיפה מסתכלים, ומי לוחץ עליך לראות קווים, ומי מנהל קמפיינים.

ראובן ריבלין: מזדהה אתך באופן מוחלט.

גלעד ארדן: אז פעם אחת – אני חושב שהכנסת היא סוברנית לקבוע את עמדתה.

גלעד ארדן: אם בית-המשפט העליון, שהוא – זו סמכותו ועליה אין חולק, גם אם הרבה פעמים גם אדוני וגם אני הקטן יחד עם אדוני חשבנו שבית-המשפט לעתים הרחיק לכת בהתערבותו – אבל אנחנו תמיד נכבד את סמכותו בעניין הזה.

גלעד ארדן: אבל – זכותה של הכנסת לקבוע את עמדתה בנושא הזה.

גלעד ארדן: כשמדברים על היחסים הבין-לאומיים של ישראל, אדוני היושב-ראש, אני חושב שאי-אפשר להתעלם מהעובדה – מה לעשות, אין שום מדינה בעולם.

גלעד ארדן: יש מאז אתמול – בעצם עוד לא, כי זאת היתה רק הכרזה חד-צדדית של דרום-סודן, אבל בימים הקרובים ככל הנראה באו"ם יהיו 193 חברות.

גלעד ארדן: אני לא מכיר, לפחות, שום מדינה שיש לה המצב הייחודי של מדינת ישראל, שרבים בעולם באופן מוצהר לא רוצים לראות אותה בכלל מתקיימת, בלי קשר כרגע אם בגבולות 67' או 48', או בכלל, ביניהן – –

דוד רותם: זה לא רק מדינות בעולם, יש גם – – –

גלעד ארדן: – – חברות רבות מאוד באו"ם, וגם מתוכה יש לצערנו אזרחים לא מעטים – לא אומר שהם רבים, אבל לא מעטים – שמזדהים עם אותם אלה שרוצים להשמיד אותה.

גלעד ארדן: ולכן בסיטואציה הזאת, עם כל הכבוד, אי-אפשר להשוות את מצבה של מדינת ישראל לזה של שום מדינה אחרת, ובטח לא למדינות אחרות בעולם הערבי.

גלעד ארדן: בסך הכול, מה אומרת אותה הצעת חוק?

גלעד ארדן: שממשלת ישראל מבקשת להגן על אותם אזרחים שפועלים על-פי חוק, וגורמים אחרים מנסים להביא לחיסולם, אם הכלכלי או האקדמי.

גלעד ארדן: ואני חושב שברגע שהמחוקק קובע שני סעיפים מאוד מאוד ברורים, גם חברי ממרצ היו יכולים לתמוך.

גלעד ארדן: כיוון שהם מדברים בשם הדמוקרטיה ובשם מערכת המשפט, אני לא מבין מדוע הם אינם יכולים לתמוך בחוק הזה.

גלעד ארדן: פעם אחת קובע החוק שלא מספיק לפרסם קריאה פומבית להטלת חרם.

גלעד ארדן: זה שמשה גרוס מראשון-לציון קורא עכשיו להחרים את אוניברסיטת בן-גוריון, כי חלק מהמרצים שבה מגרשים מהכיתה סטודנטים שרק הגיעו משירות המילואים, והאוניברסיטה מאפשרת לתהליך הזה לקרות, כי אותו מילואימניק כרגע גמר להגן על חיי המרצה, אז יש צדק לגרש אותו מהכיתה שהוא הגיע – אז יש מישהו שקורא להחרים אוניברסיטה כזאת.

גלעד ארדן: אבל אומר החוק שאם הקריאה להטלת החרם הזו – אין אפשרות באמת סבירה שהיא תביא להטלת החרם, החוק הזה בעצם בכלל לא חל.

גלעד ארדן: ולכן המבחן הזה הוא מבחן מאוד מאוד משמעותי, ולא כל אדם, חופש הביטוי שלו, המחאה שלו או הבעת הדעה שלו ייפגעו.

גלעד ארדן: אלא מדובר על התארגנויות ברורות, בחלקן ממומנות בדיוק על-ידי אויבי המדינה שאני דיברתי עליהם, שלא רוצים לראות אותנו כאן בשום קווים, לא 48' ולא 67'.

גלעד ארדן: וכשהם פועלים באופן מאורגן ושיטתי לעקוף את הדרך הדמוקרטית – ואני ממליץ לקרוא את ספרו של פרופסור מני מאוטנר איך ברגע שהשמאל איבד את ההגמוניה דרך העם, אז הוא מוצא אותה דרך גופים אחרים.

גלעד ארדן: אז אני מציע לקרוא את זה ולהבין שגופים כאלו, כשהם לא מצליחים לשכנע את הציבור שהדרך הנכונה היא לסגת או לפנות או להיכנע או לוותר, אז הם עושים את זה בדרכים עוקפות.

גלעד ארדן: החוק הזה בסך הכול נועד לאפשר לממשלת ישראל ולמי שמקיים את חוקיה, את חוקי הכנסת, לא להיות באיום כלכלי אמיתי – כי מדובר פה על אפשרות סבירה – שיביא לחיסולו.

גלעד ארדן: וגם זכות הקניין של אותם גופים, וגם הזכות של החופש האקדמי במכללת אריאל, של המרכז האוניברסיטאי באריאל, גם היא זכות יסוד במשטר דמוקרטי, לא פחות מזכות היסוד של ארגונים שממומנים על-ידי מדינות זרות, שתומכים באמנות פלסטיניות, לפעול את פעילותם ולנסות לפגוע כלכלית.

גלעד ארדן: ואחרון חביב, אדוני היושב-ראש.

גלעד ארדן: אם אנחנו סומכים כאן על מערכת המשפט, בבקשה.

גלעד ארדן: אומר הסעיף, ואני בטוח שיושב-ראש ועדת החוקה עמד על כך שהסעיף הזה ייכנס, כי הוא סומך במאה אחוז על מערכת המשפט – אומר החוק: מצא בית-המשפט כי נעשתה עוולה, רשאי הוא לחייב את עושה העוולה בתשלום פיצויים שאינם תלויים בנזק.

גלעד ארדן: בבואו לקבוע את גובה הפיצויים לדוגמה, יתחשב בית-המשפט, בין השאר, בנסיבות ביצוע העוולה, חומרתה והיקפה.

גלעד ארדן: לכן, אדוני היושב-ראש, כיוון שהסמכות לקבוע – הרי אם חופש הביטוי או הרצון להחרים הוא כל כך חשוב, ואם הנסיבות הן לא חמורות והן מאוד מוצדקות, אני בטוח שבית-המשפט יקבע.

גלעד ארדן: אם בכלל הוא יקבע, אז זה יהיה משהו מאוד מאוד סמלי, ששווה את תיקון העוול הנוראי שאותם מחרימים מנסים לתקן.

גלעד ארדן: ולכן אני חושב, עם כל הכבוד, חברת הכנסת גלאון, שהחוק הזה יש בו האיזונים הנדרשים במדינה דמוקרטית כדי לאזן בין הרצון שלנו לשמור על חופש הביטוי וזכותו של הפרט, ולא רק של הפרט, לומר את דברו ואת עמדותיו לגבי מדיניות הממשלה, אבל יחד עם זאת גם לשמור על הזכות של פרטים במדינת ישראל או ארגונים או מוסדות אקדמיים או כלכליים לא להיות מחוסלים על-ידי גורמים פוליטיים וללכת ולחפש עבודה, כי מישהו מערבב בין העמדות הפוליטיות שלו לבין זכותם הקניינית או זכותם לשמור על קניינם הפרטי, שגם היא זכות יסוד במשטר דמוקרטי.

ראובן ריבלין: כבוד השר, רק תרשה לי כאיש ימין לאיש ימין לומר לך, שאתה זכית, דבר שאני לא זכיתי בו, שרוב ימיך הימין היה בשלטון, ואני, רוב ימי – דווקא הימין היה באופוזיציה.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר לך שאני כל כך בטוח שבצדק הימין בשלטון, שאנחנו לא צריכים התגוננות כל כך גדולה מפני ההתקפות שאנחנו בשלטון.

ראובן ריבלין: אנחנו חזקים ביותר, וכך גם העם חושב.

דוד רותם: – – –

ראובן ריבלין: לא, יש כאלה.

ראובן ריבלין: רותם, לא אמרתי עליך.

ראובן ריבלין: לא אמרתי.

ראובן ריבלין: אתה – יש לך חששות כבדים בקיומה של המדינה.

ראובן ריבלין: אני מדבר אל חבר שלי למפלגה.

דוד רותם: לא, שאלתי מתי הרגשת יותר טוב.

ראובן ריבלין: גדלנו בערוגת הליכוד.

גלעד ארדן: אין לי מה לחלוק על מה שאמר היושב-ראש עובדתית.

גלעד ארדן: הבעיה שהרבה פעמים אני זכיתי לראות את הימין בשלטון, יותר מאדוני, רק התברר לי שהימין הוא לא ימין.

גלעד ארדן: אנחנו הפעם רוצים לוודא שהימין גם יישאר ימין ויצליח גם לממש את מה שהעם רוצה, וזה, מתברר, קצת יותר קשה מאז 1977.

ראובן ריבלין: הוכחנו בימים הקשים ביותר שהימין, גם כשהוא מקבל מכה, הוא הימין והוא חוזר לשלטון.

ראובן ריבלין: לא צריך לפחד כל כך.

ראובן ריבלין: אנחנו גם – – –

גלעד ארדן: לא, אני לא מפחד בכלל, אדוני היושב-ראש.

גלעד ארדן: אני רוצה להגיד לך שאני גם מבקר במדינות רבות בעולם, ואני חושב שאלו שמבהילים אותנו תמיד באובדן הדמוקרטיה – להרבה מדינות מערביות מתקדמות מאוד יש הרבה הרבה מה ללמוד מחופש הביטוי והדמוקרטיה שיש במדינת ישראל.

ראובן ריבלין: אין ספק.

גלעד ארדן: וכולנו יודעים במה מדובר.

גלעד ארדן: ואני מבקש, לכן, מהכנסת לדחות את הצעת האי-אמון.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר המקשר, שהוא גם השר לשמירת הסביבה.

ראובן ריבלין: רבותי, יש לנו עכשיו הדיון הכללי.

ראובן ריבלין: אני קורא את השמות, כדי שלא תהיה אי-הבנה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זאב בילסקי – אינו נוכח; חברת הכנסת פניה קירשנבאום – אינה נוכחת; חבר הכנסת נסים זאב, שיחתן את בנו בשעה טובה – אינו נוכח; חבר הכנסת דניאל בן-סימון, האם אדוני רוצה לדבר?

ראובן ריבלין: אינו נוכח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אייכלר – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת עינת וילף.

ראובן ריבלין: אתה מבקש לדבר?

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אני קראתי.

ראובן ריבלין: כי רבים ביקשו שלא לדבר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-סימון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אייכלר, אני מבין, ויתר על זכותו.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת וילף מוותרת על זכותה.

ראובן ריבלין: נמשיך אחרי זה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מה נשאר לנו חוץ מאשר לומר מלה או שתיים במצבנו?

דניאל בן-סימון: אז רק את זה אל תיקח לנו.

ראובן ריבלין: להיפך, קראתי לך.

דניאל בן-סימון: כבודנו נרמס בשנתיים האחרונות, אז לפחות מלה של כבוד, מה שנשאר לנו.

דניאל בן-סימון: אם כבר, אתה יודע, למות בכבוד.

דניאל בן-סימון: לכן אני רק רוצה לומר – – –

ראובן ריבלין: חס וחלילה.

ראובן ריבלין: נחיה בכבוד.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, בהמשך הדברים שלך, אני חייב לומר שהצעת החוק הזאת, כמו הצעות החוק האחרות שמטרתן בעצם לחזק את מעמדה של ישראל, יותר משהן הצעות חוק נכונות הן באות מתוך מצב של חרדה.

דניאל בן-סימון: דווקא בתקופה שישראל במצב שהיא כמעט מתקרבת ל-8 מיליון, מחצי מיליון לפני 60 שנה ל-8 מיליון, מצב צבאי יוצא דופן, גם מצב פוליטי טוב, מצב מדיני בעייתי, כי יש מחלוקות פוליטיות.

דניאל בן-סימון: אבל מכאן ועד לשרשרת החוקים הזאת, שמציירת אותנו, לדעתי, בתמונה לא נכונה – לכן, אדוני היושב-ראש, החוק הזה – אילו המייסדים היו אתנו, קרוב לוודאי שהם היו מתייצבים בצד הזה של המתרס ומצביעים נגד החוקים האלה שנועדו לחזק את הדמוקרטיה.

דניאל בן-סימון: ואני חייב לומר – –

דוד רותם: – – –

דניאל בן-סימון: – – שאילו הרצל היה אתנו הוא היה מהר מאוד חוזר למקומו כשהוא היה רואה מה קרה בשנתיים האחרונות, איך לוקחים את החזון שלו ומקבעים אותו בחוקים מיותרים, והכול באמצעות חוק.

דניאל בן-סימון: אני חושב שזה פוגע באישיות הליברלית של המדינה הזאת.

דניאל בן-סימון: לא כל דבר צריך חוק; חוק אמור לענות על שורה של בעיות.

דניאל בן-סימון: לא ייתכן שכל בעיה קטנה מולידה חוק.

דניאל בן-סימון: במובן הזה זה גם פגיעה בחוק וגם פגיעה ביכולת שלנו לחיות יחד בוויכוח פוליטי.

דניאל בן-סימון: והמחלוקת הזאת, שהיא אתנו 45 שנה, אדוני היושב-ראש, גורמת לנו – דווקא לנו – להתפלג.

דניאל בן-סימון: הלוואי שתיפתר הבעיה הזאת, הישראלית-פלסטינית, לפחות כדי שנמצא שפה משותפת.

דניאל בן-סימון: התהום הולכת ומעמיקה בין הצד הזה לבין הצד הזה, ויכול להיות שיהיה מאוד קשה לדבר.

דניאל בן-סימון: בכנסת הבאה ייתכן שהאגף הזה יתחזק עוד יותר, ויכול להיות שחיינו יהיו גיהינום.

דניאל בן-סימון: כי על כל דבר, על כל מלה, תעשו חוק; מי שלא מנגן את ההמנון – חוק, מי שיושב לא נכון – חוק, ותישארו לבד פה ותאבדו את הציבור.

דניאל בן-סימון: לכן אני אומר, אדוני היושב-ראש, יכול להיות שהמייסדים לא התכוונו לתופעה שקורית היום – לריבוי החוקים האלה, שנועדו כביכול לחזק את הדמוקרטיה.

דניאל בן-סימון: הדמוקרטיה היא עניין טבעי, עניין שנובע מעצמו, מהיכולת של אדם להתווכח עם חברו ולהישאר חבר.

דניאל בן-סימון: אנחנו מאבדים את היכולת הזאת.

דניאל בן-סימון: אם אני לא אסכים עם דודו רותם – יכול להיות שיהיה חוק שיאסור עלי לא להסכים אתך.

דניאל בן-סימון: לכן אני מבקש מכם – תירגעו; תנו לחברה הישראלית לא להסכים כשהיא רוצה.

דניאל בן-סימון: ואם אני לא רוצה לקנות מוצר בהתנחלויות – גם זכותי, אני לא חייב להיענש על כך.

דניאל בן-סימון: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, דבר אחרון: יש רושם שכל המפעל הישראלי הזה הולך ומשעבד את עצמו, את האינטרסים שלו, כדי להחזיק את ההתנחלויות האלה, ואני חושב שזה לא הוגן.

דניאל בן-סימון: יש מחלוקת פוליטית ביחס להתנחלויות, אבל לקחת את כל הפרויקט הישראלי ולשעבד אותו לטובת ההתנחלויות – אני חושב שזה פוגע בחזון המייסדים, זה פוגע במדינה, זה פוגע במי שחושב אחרת מהדעה של המתנחלים.

דניאל בן-סימון: לכן, אדוני היושב-ראש, דעתך נכונה, החוק הזה מיותר.

ראובן ריבלין: דעתי היא גם שהציונות היא מדיניות מתנחלת – –

דניאל בן-סימון: לא, זה נגמר.

ראובן ריבלין: – – בעמק יזרעאל, ובחניתה, ובנגבה – – –

דניאל בן-סימון: לא, זה לא אותו דבר.

ראובן ריבלין: זה לא אותו דבר?

דניאל בן-סימון: ברגע שהעולם הכיר – – –

ראובן ריבלין: אוה, כמה זה אותו דבר.

דניאל בן-סימון: זה לא אותו דבר.

ראובן ריבלין: זאת דעתי.

ראובן ריבלין: אני רק לא צריך חוקים בשביל זה.

דניאל בן-סימון: לא צריך חוקים בשביל זה, אנחנו מסכימים על זה.

דניאל בן-סימון: לכן אני אומר, החוק הזה מיותר, והוא פוגע ביכולת שלנו לחיות יחד פה.

דניאל בן-סימון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת דניאל בן-סימון.

ראובן ריבלין: אני ממשיך להקריא, מי שרוצה יעלה.

ראובן ריבלין: הבא אחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חברת הכנסת עינת וילף – אינה נוכחת; חבר הכנסת אברהים צרצור – אינו נוכח; חבר הכנסת אריה אלדד – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחריו – מוחמד ברכה, אם ירצה, ואם לא – ניצן הורוביץ, שרוצה.

ראובן ריבלין: אה, בבקשה, חבר הכנסת גילאון.

ראובן ריבלין: אתה רוצה?

ראובן ריבלין: אז מייד אחריו אתה תהיה.

ראובן ריבלין: בסדר גמור.

אריה אלדד: – – –

ראובן ריבלין: לא לא לא, קראתי לך כבר, אייכלר יעלה ויבוא, ייראה ויישמע.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האופוזיציה מניפה היום סוף-סוף את דגלי הפרלמנט.

אריה אלדד: היום אנחנו נראה סוף-סוף מה זה אופוזיציה.

אריה אלדד: 15 שעות פיליבסטר.

אריה אלדד: סוף-סוף נראה פרלמנט אמיתי; כי חוק החרם לא טוב בעיני רבים באופוזיציה.

אריה אלדד: עד כדי כך לא טוב שהם מוכנים לוותר על הצעות האי-אמון, ובלבד שיגיעו הביתה בשלום, בשעה סבירה.

אריה אלדד: מסתבר שהאופוזיציה הזאת, הלוחמת נגד חוק החרם, עובדת היום בשיטת ODLS – שיטה שהתפתחה לאחרונה בעיקר אצלנו; ODLS, חבר הכנסת: "אופוזיציה דה לה-שמאטע" –ODLS – ככה עובדת היום האופוזיציה; הבטיחו 15 שעות.

אריה אלדד: שמאטע – ODLS .

אריה אלדד: אבל אנחנו שייכים לאופוזיציה שתומכת בחוק החרם – אני מיוזמיו – ועדיין חושבים שהממשלה הזאת ראויה לאי-אמון.

אריה אלדד: ולכן קמתי לעלות ולדבר.

אריה אלדד: חברי הכנסת, עדכנתי גם את שר הביטחון היום, בפורום אחר: הייתי בשבוע שעבר באספה פרלמנטרית של נאט"ו בסרדיניה, בקבוצת הים התיכון, בשליחות הכנסת.

אריה אלדד: מה הסתבר?

אריה אלדד: יושבים שם נציגי מצרים, נציגי ירדן, וישראל, ואירופה, ורוסיה, וקנדה, וארצות-הברית.

אריה אלדד: החדשות הטובות – או הרעות, תלוי איך מסתכלים על זה, חברי הכנסת – אנחנו לא מעניינים אותם.

אריה אלדד: הסכסוך הישראלי–פלסטיני לא מעניין אותם בכלל.

אריה אלדד: מעניין אותם מה שקורה במדינות ערב, מעניין אותם מה זה יעשה לאירופה, מעניין אותם אם האיום האסלאמי הולך וגובר או לא.

אריה אלדד: הם אומרים, כמצוות אנשים מלומדה, שצריך לפתור את הסכסוך הישראלי–ערבי באופן צודק, ועוברים לסעיף הבא.

אריה אלדד: גם אם אנחנו מנסים לעורר אותו – זה לא מעניין עכשיו.

אריה אלדד: אז באים ומספרים לנו שהכישלון שלנו, שאנחנו לא מציגים את המשא-ומתן, הולך להביא עלינו צונאמי.

אריה אלדד: לא דובים ולא זבובים.

אריה אלדד: אם אנחנו נשכיל לנצל את השעה הזאת, שתשומת הלב העולמית באמת לא עלינו, ובאמת לא מתעסקת בנו, ומבינים סוף-סוף שהבעיה העיקרית במזרח התיכון זה לא הסכסוך הישראלי–ערבי, אלא מה שקורה בתוך מדינות ערב – אם אנחנו נמשיך לשחק את משחק הצונאמי הבא עלינו אנחנו נמשיך להפחיד את עצמנו למוות.

אריה אלדד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, חבר הכנסת אייכלר, האם אדוני מבקש לדבר?

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אייכלר, כולם יכולים לעשות הסכמים – אני מקריא את מי שנרשם, והוא רשאי לעלות.

ראובן ריבלין: ואחריו – חברת הכנסת עינת וילף, ואם לא תהיה – חבר הכנסת אברהים צרצור.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, האמת היא שיש פה איזה אי-נורמליות, אנומליה, במערכת הפוליטית במדינת ישראל.

ישראל אייכלר: מצד אחד הממשלה הזאת נתמכת על-ידי רוב הציבור, שכולל את האנשים – – –

ראובן ריבלין: רבותי, אני מבקש את הכינוס הבין-מפלגתי בפאתי האולם להעביר לאכסדרה.

אופיר אקוניס: – – –

ראובן ריבלין: מאה אחוז, החלמה מהירה לחברנו ואחינו מוץ מטלון, אבל אי-אפשר לעשות זאת על חשבון אייכלר.

ישראל אייכלר: אני מצטרף לברכות ההחלמה לחבר הכנסת מטלון.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת מייצגת ציבורים גדולים מאוד, שחלקם הם אנשים קשי יום, אנשים ממעמד הביניים וגם אנשים עשירים, אבל האנשים העשירים הם לא בדיוק אותם אנשים שראש הממשלה ושריה אמורים לדאוג להם, הם דואגים היטב לעצמם.

ישראל אייכלר: והנה אנחנו רואים פה היום מצב שבו כל יום ויום ניתכת גזירה חדשה על הציבור: עכשיו זה העלאת החשמל ב-20%, כאשר 7% מהם זה בגלל הפסקת הגז ממצרים, דבר שבאופן טבעי המדינה כמדינה היתה צריכה להתמודד אתו ומטילים את זה על האזרחים.

ישראל אייכלר: 7% מההתייקרות, כפי שדווח היום בוועדת הכלכלה, זה משום שדורשים מהמשרד להגנת הסביבה לעבור ממזוט לסולר, ויש מס גבוה על הסולר, אז עוד 7%.

ישראל אייכלר: אתמול זה היה עניין המים, שלשום זה היה עניין ה"קוטג'" ומוצרי המזון, כאשר מדינת ישראל נמצאת בראש טבלת המדינות שהיו בהן בחמש השנים האחרונות התייקרויות עד 12.7%, אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: ברוב מדינות העולם, כשהיתה התייקרות זה בין 3% ל-5% בלבד.

ישראל אייכלר: ממשלה כזאת, שלכאורה מייצגת את הפרולטריון, מה שנקרא פעם, עומדת ומנחיתה גזירות על הציבור, ובעיקר גזירת המכרזים של מכירות הקרקע של "מינהל מספסרי ישראל".

ישראל אייכלר: בעוד מדינת ישראל בשנותיה הראשונות, בחצי היובל הראשון, לפחות, ואפילו בימי מנחם בגין, גם – ידעו שהקרקעות של המדינה נועדו לתת לאזרחי המדינה קורת גג, אם זוגות צעירים, אם עולים חדשים ואם שאר הנצרכים.

ישראל אייכלר: היום אין האוצר רואה את עצמו אחראי בכלל לתת קורת גג למישהו.

ישראל אייכלר: לא רק שהוא לא מוכן לתת, הוא לא מוכן להוזיל את המסים.

ישראל אייכלר: 14 מיליארד שקלים האוצר ספג מהציבור בתחום הנדל"ן – על חשבון מי זה?

ישראל אייכלר: על חשבון אנשים שאין להם קורת גג.

ישראל אייכלר: ממי לוקחים מחירי מזון כל כך יקרים בקרטלים – –

ראובן ריבלין: אני מוסיף לך דקה.

ישראל אייכלר: – – של רשתות השיווק העשירות, והמחלבות, וכולם?

ישראל אייכלר: על חשבון מי עושים את הדברים האלה?

ישראל אייכלר: על חשבון האנשים, אפילו לא אנשים פשוטים, על חשבון רוב האוכלוסייה שלא יכולה לעמוד בזה, גם מקדימה וגם מהליכוד.

ישראל אייכלר: ואנחנו יודעים שלקדימה יש 28 מנדטים, לליכוד יש 27 מנדטים; למה הליכוד נבחר לשלטון במקום קדימה?

ישראל אייכלר: כי הם באו ואמרו שהם ידאגו לכל המ"מים הז'בוטינסקאיים, לכל המורשת הבגינית של לדאוג לאזרחים, והיום אנחנו רואים שהממשלה הפכה לממשלה קפיטליסטית, שמה שמעניין אותה – זה אפילו לא קפיטליסטית כי אין תחרות אמיתית, אין שוק חופשי.

ישראל אייכלר: יש שוק חופשי מתחרות.

ישראל אייכלר: מצד אחד יש קרטלים ומצד שני אין עזרה וסיוע של המדינה לשום דבר ועניין.

ישראל אייכלר: המדינה התפקרה והתפרקה מכל אחריות לאזרחים.

ישראל אייכלר: ולכן, באופן טבעי, אנחנו היינו צריכים להצביע אי-אמון בממשלה.

ישראל אייכלר: אבל מה לעשות שקדימה עדיין לא מציגה אלטרנטיבה שתהיה ראויה יותר מראש הממשלה נתניהו?

ישראל אייכלר: ולכן אנחנו נאלצים להצביע אמון בממשלה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אייכלר.

ראובן ריבלין: אני ממשיך.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת עינת וילף – אינה; חבר הכנסת אברהים צרצור – אינו נוכח; חבר הכנסת מוחמד ברכה – אינו נוכח; חבר הכנסת גילאון – אילן גילאון יעלה ויבוא וייצג את עמדת מרצ.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, השרים, אחרי כזה נאום של חבר הכנסת אייכלר, מה נשאר לי לעשות?

אילן גילאון: אז אני צריך לחפש סיבה כן לתמוך בממשלה.

אילן גילאון: זאת אומרת, אני אחפש בכל זאת סיבה מדוע צריך להצביע אמון כן בממשלה, ואתה יודע מה?

אילן גילאון: אפילו מצאתי.

אילן גילאון: מצאתי סיבה אחת, לפחות אחת, שאם הייתי ג'וזף הלר הייתי מחבר אותה ל"מלכוד 22" למה כן צריך להצביע בעד הממשלה הזאת.

אילן גילאון: ואני אומר שההישג הוא בעיקר, אדוני, בתחום הבידור הקל.

אילן גילאון: הנה, ממשלת ישראל הופכת ללהקת החימום של – שמעת על המטס, אדוני?

אילן גילאון: מטס.

אילן גילאון: עלק מטס.

אילן גילאון: איזה מטס, כמה אנשים הגיעו במטוס וכולם היו בכוננות של אימה.

אילן גילאון: אני מניח שהאנשים האלה בפעם הבאה בכלל לא יצטרכו לטרוח להגיע או לקנות כרטיס.

אילן גילאון: אתה יודע למה, אדוני?

אילן גילאון: כי מספיק שהם יודיעו שהם באים, ואז יש מי שיבצע במקומם את כל ההצגה, את כל ההפגנה.

אילן גילאון: אז הנה לך, אדוני, איך ממשלת ישראל הופכת ללהקת החימום של משהו שהיה הזוי לחלוטין וכמעט לא היה, שבו עצרו 32 מסתננים למדינת ישראל.

אילן גילאון: ואני חשבתי שיש אמצעים הרבה יותר טובים למדינה ריבונית לעצור כל מי שמפר את הסדר ואת החוק, ממש כמו באמריקה.

אילן גילאון: הרי אנחנו תמיד, אדוני, רוצים להיות אמריקה.

אילן גילאון: אני לא אדרש לחוק של היום משום שאני לא רוצה לגנוב את ההצגה מהדיון הבא.

אילן גילאון: אני רק אומר שאנחנו בכל זאת, סיעת מרצ התעקשה על כך שאנחנו כן רוצים להעמיד את האי-אמון, משום שהנושא השני הוא נושא עקרוני ומהותי והבטיחו לנו 15 שעות של דיון.

אילן גילאון: אני התכוננתי לכך ואני לא מוכן לפחות מזה, כי זה עלול לשבש לי, אדוני, את סדר-היום.

אילן גילאון: אבל אחרי הנאום של חבר הכנסת אייכלר, שהאמת היא שמאוד הסכמתי אתו לגבי תפיסתה של הממשלה, יש נקודה אחת, אדוני, שבדקה היחידה שאני רוצה לציין אותה, כי אני רואה אותה בחומרה רבה, היא ההחלטה במסגרת התוכנית שנקראת "עוז לתמורה" של משרד החינוך, להעניק שכר דיפרנציאלי, אדוני, למורים, הייתי רוצה לומר – למחנכים במדינת ישראל.

אילן גילאון: על-פי איזה עיקרון יוענק השכר הדיפרנציאלי?

אילן גילאון: הרי אני בטוח שגם אדוני חושב שזה הדבר האנטי-חינוכי הראשון במדינה שהמורה או המורָה עובדים 25 שנים ומקבלים משכורת של מנהל בנק אחד.

אילן גילאון: וכמה ילדים לא ייכנסו לתוך מערכת החינוך משום שהם לא יענו על הקריטריונים שנותנים בונוס למחנך ולמורה?

אילן גילאון: ולכך ייקרא "עוז לתמורה".

אילן גילאון: וכך לגבי הממשלה כולה, היא בעצם "עוז לתמורה", המחוקקת עננה שחורה, הייתי אומר.

אילן גילאון: יש לה דיזנטריה של חקיקה שבאמצעותה היא רוצה לחפור בור ענק, והבור הזה נמצא, לצערנו הרב, מתחת לאושיותיה של מדינת ישראל.

אילן גילאון: לכן, א.

אילן גילאון: אני נאלץ, משום שחבר הכנסת אייכלר לפני הביע אי-אמון בממשלה ותמך בממשלה, אני הבעתי אמון ואני אתנגד לה.

אילן גילאון: והדבר הכי חשוב שנותר לי להגיד זה לחברי מוץ מטלון, שישמור על הרגליים המעטות שנשארו כי זה חשוב מאוד, מוץ.

אילן גילאון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת אורי אורבך אשר מוותר – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: ואחריו, אם חבר הכנסת דני דנון לא יבקש לדבר, אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, בבקשה.

ראובן ריבלין: כמובן, דני דנון ואם השר ארדן רוצה עוד להוסיף דברים, הוא יוכל.

ראובן ריבלין: אוקיי, בבקשה.

ראובן ריבלין: אדוני, חבר הכנסת, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, כיום מתעורר ויכוח בכל העולם וכדאי להקשיב טוב מאוד, השר סילבן שלום, להקשיב טוב מאוד לוויכוח שמתעורר ומסעיר את כל העולם היום, והוא הוויכוח בין ריבונות לבין התערבות הומניטרית; כאשר מתגבש קונסנזוס בין-לאומי חדש, שמותר להפר ריבונות של מדינות בשם ההתערבות הומניטרית.

ג'מאל זחאלקה: אל תקלו ראש בעניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: זה קשור למה שנדון היום בכנסת.

ג'מאל זחאלקה: אומנם לא מדובר בהתערבות הומניטרית אקטיבית, שליחת כוחות כדי להגן על תושבי מזרח-ירושלים הערבים מפני הפקעות ומפני הריסת בתים וגירוש מבתיהם, הגנה על הפלסטינים מפני התנחלויות זוללות קרקע ושודדי קרקע, הגנה על הפלסטינים מפני הגדר, גדר ההפרדה הגזענית, אלא מדובר בלחץ, בקריאה ללחץ כלכלי על ממשלת ישראל כדי שתעשה, תיאות בכבודה ללכת בעקבות החוק הבין-לאומי בעניין הגדר, בעניין ההתנחלויות, בעניין השמירה על זכויות אדם, בעניינים רבים.

ג'מאל זחאלקה: החוק המוצע לא חל רק על האזרחים בישראל, הוא חוק על כל באי עולם.

ג'מאל זחאלקה: אם אזרח במיקרונזיה היום יכתוב מאמר בעיתון המיקרונזי שאסור לייבא או קורא לממשלת מיקרונזיה לא לייבא נשק מישראל, אם הוא יגיע לארץ, חבר הכנסת אקוניס יתבע אותו תביעה לפצות את מדינת ישראל על אותו מאמר שהוא כתב במיקרונזיה.

ג'מאל זחאלקה: זו המשמעות האמיתית של החוק הזה.

ג'מאל זחאלקה: זה חוק לא חוקתי, הוא מגביל את הפעילות הפוליטית ופוגע בה פגיעה חמורה.

ג'מאל זחאלקה: הוא פוגע בחופש הביטוי פגיעה חמורה.

ג'מאל זחאלקה: הוא עושה את ההתנחלויות הלא-חוקיות והלא-לגיטימיות לחסינות מפני ביקורת ומפני פעולה נגדן.

ג'מאל זחאלקה: ולכן, החוק הזה הוא סיבה מספקת, כבוד היושב-ראש, להצביע אי-אמון בממשלה קיצונית זו שמובילה את כולנו לגיהינום.

ג'מאל זחאלקה: לא תמיד הדרך לגיהינום רצופה כוונות טובות, לפעמים היא רצופה כוונות רעות כמו של הממשלה הזו.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דני דנון מוותר על דבריו.

ראובן ריבלין: אני מזמין את השר ארדן.

ראובן ריבלין: האם הוא מבקש?

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי, אין עוד משתתפים בדיון ולכן אני מבקש מכל חברי הכנסת והשרים לתפוס מקומותיהם שכן אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: רבותי, נא לשבת.

ראובן ריבלין: ובכן, אנחנו עוברים להצבעה ולפנינו הצעת אי-אמון אחת, הצעת האי-אמון מטעם סיעות העבודה ומרצ בנושא: כישלון הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי.

ראובן ריבלין: נא לשבת, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד הצעת האי-אמון כפי שנוסחה על-ידי נציגת הסיעות, חברת הכנסת זהבה גלאון?

ראובן ריבלין: נא להצביע מי נגד, מי בעד.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעות מרצ–העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 5 נגד – 39 נמנעים – אין הצעת סיעות מרצ–העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: לא להפריע בזמן ההצבעה.

ראובן ריבלין: חמישה בעד, 39 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעות מרצ והעבודה, כפי שנומקה על-ידי חברת הכנסת זהבה גלאון, לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: השר שמחון מבקש להודיע שהוא לחץ על "בעד" בעוד שרצה ללחוץ על "נגד".

ראובן ריבלין: אני רושם את הודעתו, לא משנה את ההצבעה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [מס' מ/588; "דברי הכנסת", חוב' ל"ג, עמ' 20337, חוב' ל"ד, עמ' 20580; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) (תיקון מס' 8), התשע"א–2011 [מס' מ/588; "דברי הכנסת", חוב' ל"ג, עמ' 20337, חוב' ל"ד, עמ' 20580; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

ראובן ריבלין: אני מזמין את יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות לעלות לדוכן כדי להציג את הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) לקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: להצעת חוק זו אין הסתייגויות, לכן נעבור להצביע מייד לאחר תום הסבר החוק על-ידי מכובדנו יושב-ראש הוועדה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) (תיקון מס' 8), התשע"א–2011, שהגישה הממשלה, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

חיים כץ: רפורמת בכר שינתה את פניו של שוק החיסכון הפנסיוני במדינת ישראל, שמורכב נכון להיום ממספר רב של מוצרי חיסכון, המנוהלים בידי חברות מנהלות של קופות גמל.

חיים כץ: בניהולה של כל חברה מנהלת מצויות כמה קופות גמל דומות, ולפעמים אף זהות, מאותו סוג.

חיים כץ: תופעה זו גורמת להצפה של השוק ומקשה על עמיתים ועל מי שמבקש לרכוש מוצר פנסיוני להשוות בין קופות הגמל השונות.

חיים כץ: במסגרת חוק ההתייעלות (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) תוקן חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל), התשס"ה–2005, ונקבע בו שחברה מנהלת לא תנהל יותר מקופת גמל אחת מאותו סוג, לגבי סוגי קופות גמל המנויים בסעיף האמור ושלא הוחרגו מתחולתו.

חיים כץ: בהצעת החוק המונחת בפניכם מוצע להתיר לחברה מנהלת לנהל יותר מקופת גמל אחת מסוג קופת גמל מרכזית לפיצויים, מכיוון שמשנת 2008 קופות הגמל המרכזיות לפיצויים סגורות לצירוף עמיתים חדשים, ומשנת 2011 אין אפשרות להפקיד כספים בקופות גמל מהסוג האמור.

חיים כץ: נוסף על כך, העמיתים בקופות המרכזיות לפיצויים הם המעבידים, והתכלית בהצעת החוק שאוסרת על ניהול של יותר מקופת גמל אחת מאותו סוג – נועד להגן על ציבור העובדים.

חיים כץ: טעם נוסף להצעת החוק המונחת בפניכם הוא שסגירת קופות הגמל המרכזיות לפיצויים תוביל לכך שבמרוצת הזמן מספר העמיתים בקופות הגמל המרכזיות לפיצויים ילך ויצטמצם.

חיים כץ: אני רוצה להודות לצוות הלשכה המשפטית של הוועדה – עורכת-הדין נועה בן-שבת, עורכת-הדין שמרית שקד ועורך-הדין אייל לב-ארי, לצוות הוועדה – המנהלת, וילמה מאור, ומזכירות הוועדה, מעיין, אתי וענת, לעוזרי הפרלמנטריים, איילת השחר, אילן ולי, שעסקו במלאכה ותרמו לקידומה של הצעת החוק.

חיים כץ: הצעת החוק מוגשת ללא הסתייגויות, ואני פונה לחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: רבותי, עד שיגיע יושב-ראש הוועדה – משתתפים כולנו בצערו העמוק של חבר הכנסת נחמן שי על פטירת אמו, המובאת בשעה זו למנוחת עולמים בהר-המנוחות בירושלים, והיא תיקבר ליד אביו, שהלך לעולמו רק לפני שנה.

ראובן ריבלין: משפחת שייקביץ משפחה ידועה בירושלים.

ראובן ריבלין: תהיה נשמתם צרורה בצרור החיים.

ראובן ריבלין: אני עובר בחזרה לסדר-היום, כי כך אנחנו מתנהלים.

ראובן ריבלין: הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) (תיקון מס' 7), של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כפי שהוצגה על-ידי יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת חיים כץ – נא להצביע בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד סעיף 1 – 29 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

ראובן ריבלין: הואיל ולא היו הסתייגויות לחוק, הצבענו כרגע על הצעת החוק בקריאה שנייה, והתוצאות הן: 29 בעד, נגד אין, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הוועדה, האם לקרוא בקריאה שלישית?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הואיל וקיבלנו אישור לקרוא את ההצבעה השלישית, אני מבקש להצביע.

ראובן ריבלין: הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) – קריאה שלישית, נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 32 נגד – אין נמנעים – אין הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) (תיקון מס' 7), התשע"א–2011, נתקבל.

ראובן ריבלין: 32 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) (תיקון מס' 7), עבר בקריאה שלישית וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל, ועוד חוק של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות עבר בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת יושב-ראש הוועדה חיים כץ.

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) (תיקון מס' 8), של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת חיים כץ, יושב-ראש הוועדה, להציג.

ראובן ריבלין: לחוק זה אין הסתייגויות, לכן לאחר גמר הסבר החוק על-ידי היושב-ראש נצביע בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: יש הסתייגויות – של חבר הכנסת חנא סוייד, ויש – חבר הכנסת דב חנין, ויש חבר הכנסת עפו אגבאריה.

ראובן ריבלין: דב חנין וחנא סוייד נמצאים, ואתם מבקשים לדבר.

ראובן ריבלין: אחרי זה.

ראובן ריבלין: טוב.

ראובן ריבלין: על כל פנים, יש הסתייגויות.

ראובן ריבלין: אדוני, בבקשה.

חיים כץ: אני רוצה להגיד: מאחר ששני התיקונים, גם תיקון 7 וגם תיקון 8, די דומים, אישרנו את תיקון 7 וקראתי את תיקון 8.

ראובן ריבלין: אוי ואבוי לי.

חיים כץ: אבל זה המצב.

חיים כץ: אני מודיע לך.

חיים כץ: הם די דומים, אז – הקראתי את 8 ותיקנו את – – –

ראובן ריבלין: אדוני יחזור ויאמר עכשיו על 7, ויחזור בקיצור על 8.

חיים כץ: אקח ממנה את 8 מחדש.

חיים כץ: אני אדבר על 8 בלי הקראה.

חיים כץ: אני מתכבד להביא בפני הכנסת את הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) (תיקון מס' 7), התשע"א–2011, שהוגשה על-ידי הממשלה.

חיים כץ: בחוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010), התשס"ט–2009, נקבעה הוראה המגבילה חברות מנהלות מלנהל יותר מקופת גמל אחת מכל סוג מהסוגים שצוינו באותה הוראה.

חיים כץ: ריבוי קופות גמל מאותו סוג אצל חברה מנהלת אחת נבע מהעברת קופות גמל מהבנקים אל חברות מנהלות שכבר ניהלו קופות גמל מאותם סוגים, במסגרת רפורמת בכר.

חיים כץ: ההוראה האמורה נועדה למנוע הטעיה של הציבור, שמוצע לו לבחור בין כמה קופות גמל, גם אם אין ביניהן הבדל מהותי, לאור הזהות במדיניות ההשקעה ובחברה המנהלת.

חיים כץ: מועד התחילה של הוראה זו, שנקבע מלכתחילה ל-1 בינואר 2011, נדחה בתיקון מס' 7 לחוק ההתייעלות הכלכלית בשישה חודשים, עד יום 1 ביולי 2011, וזאת משום שתהליך מיזוג קופות הגמל טרם הסתיים באותו מועד.

חיים כץ: בהצעת החוק המונחת בפניכם מוצע לדחות את תחילת ההוראה עד יום 1 בינואר 2012, כדי להשלים סופית את תהליך מיזוג קופות הגמל, שנתונים לגבי התקדמות בו נמסרו לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעת שדנה בהצעת החוק.

חיים כץ: יצוין כי מהצעת החוק הזו פוצלה הוראה שהיתה עכשיו 8 – זאת שאישרנו כמספר 7 – שנכללה בה לעניין החרגת קופות גמל מרכזיות לפיצויים מחובת המיזוג האמורה, והיא תידון בנפרד מייד לאחר הצעת חוק זו.

חיים כץ: אני פונה אל חברי הכנסת, לאשר את הצעת החוק בנוסח שאישרה הוועדה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

ראובן ריבלין: טוב, רבותי, נפלה כאן טעות שאנחנו מתקנים אותה.

ראובן ריבלין: הציג יושב-ראש הוועדה את תיקון מס' 8 ועכשיו הוא פירט את תיקון מס' 7.

ראובן ריבלין: הוא חוזר גם על תיקון מס' 8.

ראובן ריבלין: אנחנו נצביע פעמיים עכשיו, מחדש.

ראובן ריבלין: נצביע פעמיים, קודם על תיקון מס' 7 – שהיא כבר עברה ועכשיו הצגת אותה.

ראובן ריבלין: לאחר מכן נעבור לתיקון מס' 8, שבו יכולות להיות הסתייגויות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנא סוייד, האם אדוני מבקש לדבר, אדוני רוצה לדבר?

חנא סוייד: לא, מוותר.

ראובן ריבלין: לא רוצה לדבר.

ראובן ריבלין: אם כך, אנחנו מצביעים פעמיים כדי לתקן.

ראובן ריבלין: נצביע מחדש על תיקון מס' 7, ועל תיקון מס' 8.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, פעמיים בקריאה שנייה ושלישית, ופעמיים בקריאה שנייה ושלישית לתיקון מס' 8, משום שקודם הציג היושב-ראש את החוק שהיה צריך להציג עכשיו.

חיים כץ: הדברים דומים.

ראובן ריבלין: הדברים דומים, ההצבעות לא דומות, ולא יהיה מצב שבו בעוד חודשיים יודיעו לי שאני צריך לתקן.

ראובן ריבלין: נתקן ברגע זה.

ראובן ריבלין: אני חוזר בסדר-היום לקודם, נצביע עליו אחרי שכרגע הוא נומק.

ראובן ריבלין: לאחר מכן אני אצביע על תיקון מס' 8.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ובכן, אנחנו עוברים עכשיו להצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) (תיקון מס' 7).

ראובן ריבלין: נא להצביע בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד סעיף 1 – 29 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

ראובן ריבלין: 29 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שחוק זה עבר בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: ואני עובר להצביע, על-פי בקשת יושב-ראש הוועדה, בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: נא להצביע על תיקון מס' 7 בחוק ההתייעלות הכלכלית בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: מי בעד, מי נגד, מי נמנע?

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 30 נגד – אין נמנעים – אין חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) (תיקון מס' 7), התשע"א–2011, נתקבל.

ראובן ריבלין: 30 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק, תיקון מס' 7, עברה בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: ועכשיו אנחנו עוברים לתיקון מס' 8 באותו חוק, חוק ההתייעלות הכלכלית.

ראובן ריבלין: נא להצביע, רבותי, בקריאה שנייה, על הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקון מס' 8).

ראובן ריבלין: נא להצביע בקריאה שנייה – מי בעד, מי נגד, מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 6 בעד סעיף 1 – 27 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

ראובן ריבלין: משום שהוסרו ההסתייגויות לתיקון מס' 8, של חבר הכנסת סוייד ושל חבר הכנסת חנין, אנחנו הצבענו כמקשה אחת על הצעת החוק בתיקון מס' 8, ללא הסתייגויות, בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: ואני קובע ש-27 הצביעו בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים, והצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, להצביע בקריאה שלישית?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: נצביע בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: נא להצביע על תיקון מס' 8 בקריאה שלישית – מי בעד, מי נגד, מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 26 נגד – אין נמנעים – אין חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) (תיקון מס' 8), התשע"א–2011, נתקבל.

ראובן ריבלין: 26 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) (תיקון מס' 8) עבר בקריאה שלישית ונכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, תודה רבה.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/396).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 31) (מדבקת אחריות), התשע"א–2011, של חברי הכנסת דליה איציק וכרמל שאמה, קריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת דליה איציק תציג את ההצעה לקריאה ראשונה, בבקשה.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת כרמל שאמה – הוא לא כאן אבל אני מדברת גם בשמו.

דליה איציק: הצעת החוק הזאת היא הצעה שנולדה על-ידי מכתב של אחד מן האזרחים שכתב לי, איך זה יכול להיות שאנחנו, בכל פעם שמתקלקל לנו מכשיר, אנחנו מחפשים את תעודת האחריות והיא איננה.

דליה איציק: למה על הבטרייה שיש לך בטלפון, יש תעודת אחריות?

דליה איציק: הנה, כל כך פשוט.

דליה איציק: למה שזה לא יהיה במכשירים אחרים?

דליה איציק: אני אומר לך למה: מפני שיש לובי מאוד חזק של מוכרים שאינם מעוניינים שהמדבקה הזאת תהיה מונחת.

דליה איציק: הם יגידו לך שזה קשה, הם יגידו לך שאי-אפשר להדביק את זה, שזה נופל, שאזרחי ישראל מרמים ומשקרים, כי בארצות אחרות זה עובד נפלא ואצלנו נמצאים רק שקרנים.

דליה איציק: כך הם יגידו לך, כמו על כל דבר אחר.

דליה איציק: וראה זה פלא, הזמנו לוועדה – אני מוכרחה לומר מלה טובה לחבר הכנסת כרמל שאמה, שבחריצות גדולה מאוד לקח את הנושא וטיפל בו – והזמנו לוועדה מי שמומחים בהדבקות מן הסוג הזה והם הסבירו לנו שזה כל כך פשוט.

דליה איציק: עוד אמרו לנו, שזה אפילו כמעט לא עולה כסף.

דליה איציק: ואפילו שר האוצר שיושב פה – ובדרך כלל יש להם תמיד מה להגיד, ובדרך כלל הם תמיד אומרים לא, גם כשהם לא יודעים למה לא; אפילו הם לא התנגדו, שזה נס בפני עצמו.

דליה איציק: לכן הצעת החוק הזאת מהווה מהפכה צרכנית.

דליה איציק: אולי אתה לא יודע, אדוני שר האוצר, אבל אצלך, תמיד – מתי יבוא יום אחד שר אוצר כזה שיגיד להם: חברים יקרים, את המדיניות אני קובע.

יובל שטייניץ: כשיש אנשים מצוינים באוצר – – –

דליה איציק: כן, בעיקר הנשים, בעיקר בנות.

דליה איציק: אני רוצה להגיד לך, אדוני השר, היום היית צריך להיות בוועדה.

דליה איציק: הנה שר הביטחון יושב פה.

דליה איציק: יש 22 משפחות בישראל שההורים שלהן נרצחו במעשי איבה.

דליה איציק: 22 משפחות.

דליה איציק: בושה וחרפה איך המדינה מתייחסת ומתנהגת אליהן.

דליה איציק: אני 20 שנה בחיים הציבוריים, אני לא זוכרת ישיבות מן הסוג הזה.

דליה איציק: ראיתי את נציג האוצר, איך הוא בא כל כך "מוכן".

דליה איציק: כל הסיפור הזה הוא 4 מיליון שקל.

דליה איציק: בושה וחרפה.

דליה איציק: אז בהצעת החוק הזאת, אדוני היושב-ראש, אפילו לא התנגד האוצר.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש חיים כץ, באיזה תושייה הוא ניהל את זה.

דליה איציק: חברי כנסת ששמים הכול בצד, את האגו, את הפוליטיקה, את הכול, ועושים את זה.

דליה איציק: גם אני הייתי במקום הזה, יובל, לא רק אתה, ואני אומרת לך, היום זו היתה בושה למשרד האוצר במדינת ישראל.

דליה איציק: אני לא אומרת את זה לך, אני מקווה שאתה לא ידעת, אבל אם ידעת, זה נורא ואיום.

דליה איציק: ובכן, ההצעה הזאת עוסקת בטובין לצרכן, היא מצרפת אליהם מדבקת אחריות נוסף על תעודת האחריות.

דליה איציק: אני חושבת שהיא מדברת בעד עצמה.

דליה איציק: החוזק שלה, ההדבקה, מבטיח כי ההדבקה תישאר על המוצר הזה לטווח זמן ארוך; יש טכנולוגיות שונות שמבטיחות שהמדבקה תהיה מקורית.

דליה איציק: הפתרון הזה הוא פשוט, כמו שאמרתי, הוא נמצא כבר בסוללה.

דליה איציק: הוא נתמך על-ידי הקואליציה.

דליה איציק: אני רוצה להודות לוועדת השרים לענייני חקיקה.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, ראיתי שכל חלקי הבית תומכים בהצעת החוק, ולפיכך מבחינתי היא מוכנה לקריאה שנייה ושלישית.

דליה איציק: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דב חנין, אדוני מבקש לדבר בהצעת החוק הזאת בקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: ובכן, חבר הכנסת דב חנין מוותר על זכותו.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת אורי אריאל ויעקב כץ אינם נוכחים באולם, ולכן אנחנו עוברים לאישור החוק בקריאה ראשונה, או לדחייתו.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 31) (מדבקת אחריות), התשע"א–2011, כפי שנומקה על-ידי חברת הכנסת דליה איציק – נא להצביע בקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: מי בעד, מי נגד, מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 26 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 31) (מדבקת אחריות), התשע"א–2011, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

ראובן ריבלין: 26 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 31) (מדבקת אחריות), של חברי הכנסת דליה איציק וכרמל שאמה, עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הכלכלה להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [מס' כ/373; "דברי הכנסת", חוב' כ"ב, עמ' 17978; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

ראובן ריבלין: הגענו להצעת חוק למניעת פגיעה במדינת ישראל באמצעות חרם, התשע"א–2011, קריאה שנייה.

ראובן ריבלין: לאחר מכן, אם הממשלה והוועדה יסכימו, גם קריאה שלישית.

ראובן ריבלין: רבותי, הובא בפני הסדר – הסדר – בין המסתייגים לבין הקואליציה, שלפיו לכל מסתייג – יהיו חמש דקות לכל דובר.

ראובן ריבלין: הודיעה לי סיעת מרצ שאיננה מקבלת הסדר זה והיא דורשת שחבריה – אילן גילאון יקבל עשר דקות, ניצן הורוביץ 25 דקות וזהבה גלאון 25 דקות.

ראובן ריבלין: בדקתי וראיתי שעל-פי ההסתייגויות שהם הגישו הם זכאים לזמן זה.

ראובן ריבלין: לא יכולה להיות מערכת, אלא בתקציב המדינה, שתכפה על חברי כנסת דבר שהם לא מסכימים לו, אלא אם כן היא נעשתה בוועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין, גם אתה מבקש?

ראובן ריבלין: כל מי שמתנגד לחמש דקות יעלה ויבוא למזכירה ויודיע לה, לאחר מכן – כי אנחנו צריכים להיות ברורים, כדי שלא יהיה מצב שבו חלילה החוק ייפסל בגלל זמן, הזמן שחבר הכנסת רשאי היה לדבר עליו.

ראובן ריבלין: יש מספיק סיבות שאנחנו יכולים להכשיל חוקים מלבד העניין של הזמן המוקצב לחברים.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני ממש לא רוצה להתערב בשאלת לוחות זמנים, שהם עניין פנימי של תיאום בין סיעות האופוזיציה, ואני מקווה שתיאום כזה ייעשה.

דב חנין: אני רק רוצה להפנות את תשומת לבו של אדוני היושב-ראש לכך שריכוז הנמקות על הסתייגויות נפרדות לסעיפים שונים בחוק למסגרת אחת אינו דבר שנעשה בסמכותו של היושב-ראש ובהסכמת יושב-ראש הוועדה, והדבר הזה יחייב גם, באופן טבעי, ריכוז מתאים או מקביל של כל אותן הסתייגויות אחרות, שגם הן קיימות לגבי אותם סעיפים, ואז המשמעות המעשית היא שאותו הסדר, שעליו דיברה עם אדוני, אני מניח, מזכירת הכנסת, לא יוכל להתקיים, כי אנחנו נכנסים למסגרות זמנים אחרות לחלוטין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין, שהוא כבר זמן רב בכנסת, יודע שיש תקנה – פעם היא היתה 149 – שכל תקנות הכנסת תלויות ברצון כל הכנסת לשנותה.

ראובן ריבלין: מה שהובא לפני זה רצון הכנסת כפי שהוצג בפני.

ראובן ריבלין: באה סיעת מרצ ואמרה: אני רוצה לשנות את רצון הכנסת ואני מסכימה שאקבל זמן דיבור לכל הסעיפים במסגרת הזמן שהם ביקשו.

ראובן ריבלין: אני מאשר את זה.

ראובן ריבלין: אדוני יבקש שההסתייגויות שלו יהיו על כל סעיף בנפרד, אנחנו נצטרך רק לעשות סדר חדש פה, משום שאנחנו דנים ויכולה להיות הסכמה – יכולה להיות הסכמה, והיא צריכה להיות פה-אחד, אני מסכים – שהדיון יתקיים מקשה אחת בכל ההסתייגויות יחד, כפי שאנחנו עושים למשל בחוק התקציב.

ראובן ריבלין: אם אדוני רוצה שלגביו – או כל אחד מהמסתייגים רוצה שלגביו יחול התקנון, הוא יחול, אבל אז נצטרך לקיים דיון מיוחד לגבי המסתייגים שאדוני – לגביך כמסתייג.

ראובן ריבלין: ואם יצטרפו גם חבר הכנסת ברכה, חבר הכנסת אגבאריה וחבר הכנסת סוייד, גם לגביהם אנחנו נעשה את הדבר.

שלמה מולה: ואותו הדבר גם לנו.

שלמה מולה: כמו שיש הסדר – – –

ראובן ריבלין: אם תבוא ותטען בפני, אני אומר לך את אותו הדבר.

ראובן ריבלין: אתם רוצים, אין שום בעיה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני רק רוצה להגיד שנוכח הסיכום שאליו הגיעה סיעת מרצ, גם אנחנו לא מסכימים למסגרות הזמנים שהוגדרו מראש, וגם אנחנו נבקש מסגרות זמנים אחרות על-פי המגיע לנו בתקנון, ואנחנו נודיע – נתאם עם מזכירות הכנסת איזה זמנים אנחנו מבקשים.

ראובן ריבלין: אני רק אקריא לך את הסעיף, כי אתה צודק, רק אתה לא מקריא.

ראובן ריבלין: בסעיף 126, שמחליף סעיפים אחרים שהיו בעבר בנוסח המשולב, ואני מברך את יושב-ראש ועדת הכנסת על עבודתו המצוינת, נאמר כך: "היושב-ראש רשאי, בהסכמת המסתייג ויושב-ראש הוועדה, לרכז את הנמקת ההסתייגויות לכמה סעיפים בבת אחת".

ראובן ריבלין: תגיד לי עכשיו מה אתה רוצה, אני אסכים למה שאתה רוצה, כי יושב-ראש הוועדה מסכים אתך.

זאב אלקין: גם אני אסכים.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

דב חנין: אדוני, אני רק יכול להגיד שבאופוזיציה היה תיאום מסוים, שכנראה סיעת מרצ לא היתה שותפה לו, והיא מציגה עמדה אחרת.

דב חנין: זה בסדר, זה לגיטימי, אני אומר – – –

ראובן ריבלין: אני הסכמתי אתם.

ראובן ריבלין: הם שאלו אותי והסכמתי, ויושב-ראש הוועדה הסכים להסכמתי, שהדרך שהם יסתייגו זה עשר דקות לגילאון, 25 דקות לגלאון ו-25 דקות להורוביץ.

ראובן ריבלין: תגיד לי עכשיו מה אתה רוצה.

דב חנין: יפה.

דב חנין: כיוון שאדוני הסכים, אני מודיע בשם סיעת חד"ש שגם אנחנו מבקשים את אותו סידור לגבינו.

דב חנין: מסגרות הזמן שלנו יהיו באופן פרופורציונלי לפי מספר ההסתייגויות שהבאנו.

ראובן ריבלין: תקבע.

ראובן ריבלין: תודיע לי מייד, כי הראשון מכם המסתייג הוא חבר הכנסת ברכה, ואחריו חנא סוייד, ואחריו דב חנין, ואחריו עפו אגבאריה, והם באים מייד לאחר שלושת מסתייגי סיעת מרצ.

ראובן ריבלין: וחבר הכנסת שלמה מולה.

ראובן ריבלין: שלמה מולה ביקש חמש – הסכימו מטעמו חמש דקות.

ראובן ריבלין: אם זה גם לא מחייב אותו – – –

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אם הסיכום של החברים, של חבר הכנסת דב חנין, לא מתקיים כפי שהיה, גם אנחנו – הדין יהיה כמספר ההסתייגויות שלנו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, אתה צריך להבין.

ראובן ריבלין: כל הסתייגות עומדת בפני עצמה.

ראובן ריבלין: יש הסכם שלכם, כלומר של סיעת קדימה, עם הקואליציה.

ראובן ריבלין: אתם רוצים לשנות את זה – אין לי אפילו שיקול דעת.

ראובן ריבלין: אין לי.

ראובן ריבלין: באה סיעת מרצ ואמרה: לא מקובל עלינו, אנחנו רוצים זה וזה – ואישרתי מייד.

ראובן ריבלין: בא דב חנין כרגע ואומר שהוא יאמר לי עוד מעט כמה אתם רוצים, אבל אתם מסכימים להסתייג – אתה רוצה, אתה יכול להסתייג פעמיים, כלומר עשר דקות עכשיו.

ראובן ריבלין: תגיד לי, והמזכירה תשמש – יהיה לי לוח שישמש את כל חברי.

ראובן ריבלין: אנחנו לא נעשה דבר שיוכל לומר מישהו – לא לגבי מהות החוק, לא לגבי תכליתו, אלא לגבי ניהול הישיבה – כי נגדי לא יגישו בג"ץ, כי פשוט לא יהיה צורך.

ראובן ריבלין: זה הכול, כל כך פשוט.

ראובן ריבלין: רבותי, תודה רבה.

ראובן ריבלין: ובכן, אנחנו מתחילים עם סיעה שהסכימה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את אילן גילאון לעלות ולבוא – סליחה, סליחה, מה אני מדבר.

ראובן ריבלין: קודם כול ממלא-מקום יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת אברהם מיכאלי, יעלה ויבוא ויציג את הצעת החוק, ואחריו, מייד, ראשון המסתייגים, אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ, ואחריו חברת הכנסת זהבה גלאון.

ראובן ריבלין: עד אז אני מבקש שחנין יביא בפני את הרשימה כפי שהוא רוצה.

ראובן ריבלין: אתה לא מוגבל בזמן, חבר הכנסת מיכאלי.

אברהם מיכאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, הנני מתכבד להביא בפניכם את הצעת החוק למניעת פגיעה במדינת ישראל באמצעות חרם, התשע"א–2011.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חוק זה מטרתו למנוע נזקים הנגרמים בשל תופעת החרמות המוטלים על גורמים שונים מחמת זיקתם למדינת ישראל.

אברהם מיכאלי: החרמות עלולים לפגוע בפעילות העסקית, התרבותית או האקדמית של מושא החרם ולגרום לו נזקים כבדים, הן כלכליים והן למוניטין ולשמו הטוב.

אברהם מיכאלי: כדי למנוע נזקים כאמור מוצע לקבוע כי פרסום ביודעין של קריאה פומבית להטלת חרם על גורם כלשהו בשל זיקתו למדינת ישראל ייחשב עוולה נזיקית שהוראות פקודת הנזיקין חלות עליה.

אברהם מיכאלי: כלומר – אדם או גורם אחר שניזוק מחרם שהוטל עליו מחמת זיקתו למדינה יהיה זכאי לקבל פיצוי עקב הנזק שגרמה העוולה.

אברהם מיכאלי: עילה לתביעה לפי העוולה החדשה תהא קריאה פומבית להטלת חרם בנסיבות שבהן קיימת אפשרות סבירה כי הקריאה אכן תוביל להטלתו.

אברהם מיכאלי: כמו כן, המעוול יידרש להיות מודע להתנהגותו ולאפשרות כי הקריאה אומנם תוביל להטלת חרם.

אברהם מיכאלי: בדומה לעוולות נזיקיות אחרות, יהיה אפשר לתבוע פיצויים בשל נזק שנגרם בפועל למושא החרם, וכן מוצע לאפשר לבית-המשפט לפסוק פיצויים לדוגמה במקרה שהקריאה להטלת החרם נעשתה בזדון.

אברהם מיכאלי: כמו כן, מוצע להסמיך את שר האוצר לקבוע הוראות בעניין הגבלת השתתפותו של מי שקורא להטלת חרם על מדינת ישראל ושל מי שמתחייב להשתתף בחרם כאמור, במכרזים שנערכים לפי חוק חובת המכרזים, התשנ"ב–1992.

אברהם מיכאלי: הצעת החוק איננה נוגעת לשיקוליו של הפרט – – –

מגלי והבה: יושב-ראש הקואליציה, אפשר לעשות את ההתדיינות הזאת מעבר או בצד.

מגלי והבה: תודה.

אברהם מיכאלי: הצעת החוק איננה נוגעת לשיקוליו של הפרט, אם וממי לרכוש מוצרים ושירותים, אלא עוסקת בהתארגנות להימנעות במתכוון מקשר עם אדם או עם גורם אחר, אך ורק בשל זיקתו למדינת ישראל.

אברהם מיכאלי: בנוסף, מוצע להסמיך את שר האוצר, בהתייעצות עם שר המשפטים, להחליט לגבי מי שפרסם קריאה להטלת חרם על מדינת ישראל או מי שהתחייב להשתתף בחרם כאמור, כי ניתן יהיה למנוע ממנו הטבות שונות המוענקות על-ידי המדינה, ובכלל זה: היעדר הכרה כ"מוסד ציבורי" לעניין סעיף 46 לפקודת מס הכנסה, אי-קבלת תמיכה כ"מוסד ציבורי", היעדר זכאות להטבות לפי חוק לעידוד השקעות הון.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, להצעת החוק מצורפות הסתייגויות.

אברהם מיכאלי: אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח המוגש על-ידי הוועדה, בתוספת הסתייגויותיו של שר האוצר, שהן פרי הסכמות בין השר לבין יושב-ראש הקואליציה, והן נועדו לאפשר הבאת תקנות לאישור ועדת החוקה, חוק ומשפט שיקלו על הפעלת הסנקציות המינהליות שבחוק.

אברהם מיכאלי: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת מיכאלי, שהציג את החוק.

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

מגלי והבה: ראשון המסתייגים, חבר הכנסת אילן גילאון, יש לך עשר דקות.

מגלי והבה: אחריו יהיה חבר הכנסת ניצן הורוביץ, 25 דקות, ולפי הרשימות.

מגלי והבה: תופיע רשימה אחרי התיקונים.

מגלי והבה: בבקשה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, ממשלה ריקה, חברי וחברותי חברי הכנסת – – –

רוחמה אברהם-בלילא: שר האוצר נמצא.

אילן גילאון: סליחה, שר האוצר פה.

אילן גילאון: כמעט ואמרתי: במקום שאין שרים היה שר, יש אצלנו במקורות.

אילן גילאון: סליחה, שר האוצר, לא ראיתיך.

יובל שטייניץ: אתה – – – להיות שר, תהיה שר לא רע בכלל – – –

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, דווקא נתמלאתי השראה מיוזמת החקיקה הקודמת של חברת הכנסת דליה איציק, לשים מדבקה של אחריות על כל מוצר, ואני שואל את עצמי – – –

רוחמה אברהם-בלילא: על הממשלה הזו זה פג תוקף, אה?

אילן גילאון: הנה, יפה, יודעת צדיקה – כאילו, אפשר להדביק על הממשלה הזאת איזו מדבקה, של מתי האחריות, עד כמה אחריות, ומתי פג תוקף.

אילן גילאון: אני רוצה להעיד, לפני – – –

רוחמה אברהם-בלילא: מהיום שהיא כוננה, פג תוקפה.

אילן גילאון: אני לא איש חרמות, אני אגב לא דוגל בחרמות, אני לא חושב שזהו נשק שיש להשתמש בו, לא נוקט נשק זה.

אילן גילאון: בכלל, אני מתנגד לסימונים כאלה ואחרים, למעט סימונים של פגיעה בדולפינים ופגיעה בבעלי-חיים אחרים, אין לי צורך בסימונים כאלה, ואני אומר לך גם למה.

אילן גילאון: אף פעם – מאז שאני זוכר ואני עומד על דעתי, על דעתי הפוליטית, תמיד התנגדתי, אדוני, לכיבוש וחשבתי שמפעל ההתנחלויות הוא פסול; אף פעם לא ראיתי שאני נלחם מול המתנחלים.

אילן גילאון: לא, תמיד הטלתי את האחריות על ממשלות ישראל לדורותיהן.

אילן גילאון: ובעניין הזה קשה לי מאוד לעשות הבחנות בסופו של דבר במבחן התוצאה, כי לא היה שום הבדל בין כל הממשלות מאז שאני עומד על דעתי ועד עצם היום הזה בנושא הזה.

אילן גילאון: לכן, הבעיה היא לא בעיית החרם על המוצרים, ואפילו לא מה שאנחנו קוראים לו, אדוני היושב-ראש, החוק להגנת מוצרי ההתנחלויות.

אילן גילאון: אפילו זאת לא הבעיה.

אילן גילאון: הבעיה, שזה עוד נדבך אחד במשהו שהייתי קורא לו "הדיזנטריה השחורה", המגפה שהולכת ומייצרת איזו טבעת חנק על הדמוקרטיה הישראלית, על הבית הזה שלנו, מבית-מדרשם של חבר הכנסת אלקין – שבכל הכבוד, הוא איש מוכשר ביותר; אני לפעמים מצטער למה אנשים מסוגו של אלקין לא נמצאים בצד השני של המתרס כדי להשתמש בכשרונותיו לטובת רעיונות חיוביים וטובים.

אילן גילאון: ואמר כאן יושב-ראש הכנסת, אדוני, הבעיה בכלל בחיים שלנו היא בעיית המידתיות – עד כמה.

אילן גילאון: אני רוצה להצהיר בזאת שאני וחברי תנועתי לפחות, שהם לצערי לא רבים בכנסת – אנחנו, שלושתנו, כולנו; כולנו זה שלושתנו, אנשים פטריוטים שלא רוצים בהחרמתה של מדינת ישראל ורוצים שמדינת ישראל תהיה מדינה שעמים מזדהים אתה ויש לה לגיטימיות ולגיטימציה.

אילן גילאון: אותה טענה שמחוקקי החוקים האלה – שקראתי להם עננה או דיזנטריה שחורה של חקיקה, שהולכת ויוצרת מצב של דה-לגיטימציה על מדינת ישראל – מייצרים כאן.

אילן גילאון: אני לא מכיר מצב שמייצר יותר דה-לגיטימציה למדינת ישראל בתפוצות מאשר, נניח, מדיניותו של שר החוץ, הופעתו של שר החוץ.

אילן גילאון: אני לא מכיר דבר שמייצר דה-לגיטימציה בתפוצות יותר מאשר החקיקות הללו, כאילו הן באות לייצר במזיד את הלגיטימציה הזאת, כדי לייצר מצב של עם לבדד ישכון.

אילן גילאון: אנחנו מתחילים לייצר בצורה שיטתית חוקים שבוחנים את הגבולות של דמוקרטיה שמחשבת את קצה לאחור.

אילן גילאון: רוצים לראות מתי היא תתרסק ומתי היא תיפול, וזה קשור לסדרת החוקים כולה – לחוק הנכבה מצד אחד, לאסור על אנשים להתאבל; לחוק ועדות הקבלה, אדוני; לחוק חקירה על מקורות המימון; לחוק החרם; לחוקים אחרים שקשורים למקורות מימון; לחוקים שעומדים לבוא; לדיון שהיום התקיים בוועדת החינוך לגבי החובה לנגן את ההמנון.

אילן גילאון: ואו-טו-טו, תגיע הצעת חקיקה של חבר הכנסת כץ – הנה, אני כבר עושה לו "פרומושן".

אילן גילאון: אני, מה שנקרא, עושה לו פרומו לחקיקה הזאת – של חוק שמתנגד לכך, אדוני, שים לב טוב, שאנשים מעליבים את מדינת ישראל או את היהדות.

אילן גילאון: אסור להעליב את מדינת ישראל.

אילן גילאון: ואני בהחלט מקבל את העיקרון של אי-השלכת חטא האחד על קהל שלם, זה נכון שאי-אפשר לומר דברים שהם דברים כוללניים, סטיגמטיים.

אילן גילאון: זה ודאי שלא.

אילן גילאון: אבל לבוא ולחוקק חוקים שבסופו של דבר לא יאפשרו לבקר שום מוסד בתוככי מדינת ישראל זה דבר מטורף והוא בלתי מתקבל על הדעת והוא איננו מידתי.

אילן גילאון: ויותר מכל דבר אחר, הוא מייצר מציאות שבה הפטריוטיזם הזה הוא באמת מפלטם של כל המנוולים, ואני אומר בלשון סגי נהור את הדברים הללו.

אילן גילאון: המידתיות היא הנושא המרכזי, ואני איש, אמרתי לך, אדוני, לא בעד חרמות.

אילן גילאון: איש, מה שנקרא, נעים להתרועע ואני תמיד מאשים את הממלכות ולא את האנשים.

אילן גילאון: אני תמיד אומר שבסופו של דבר, האחריות לכך שאנשים מצויים במציאות מסוימת היא על הממלכה, ההובלה – אִתה יש לי את החשבון, לא עם האנשים עצמם שנמצאים בתוך המציאות.

אילן גילאון: כך לא היה לי חשבון עם אנשי גוש-קטיף, ואני מתייחס אליהם אחרת לגמרי היום כאשר הם בתוככי מדינת ישראל; כך אין לי חשבון באופן פרטני עם אף אחד ואף אחת, ואינני רוצה להחרים איש, למעט להחרים חוקים מן הסוג הזה; מסוג החקיקה שמייצרת כאן מצב של טבעת חנק על אותה מדינה שאנחנו חיים בתוכה כל כך הרבה שנים, ושהיא הולכת ומתהדקת סביב צווארנו.

אילן גילאון: אומרים לנו מחוקקי החוקים שאין פה איזה מצב של רדיפת השמאל, חס וחלילה; להיפך, כל הרעיונות האלה הם רעיונות אוניברסליים, מקובלים, כולנו יכולים ללכת על-פיהם ולקבל אותם כי אנחנו פטריוטים.

אילן גילאון: ולפניך עוד אמר יושב-ראש הכנסת – הוא אמר שהוא מאמין שהציונות היא מפעל התנחלותי.

אילן גילאון: אני אומר: בוודאי, אבל עד איפה התנחלותי?

אילן גילאון: בסדר גמור, התנחלותי, אבל עד איפה התנחלותי?

אילן גילאון: התנחלותי במובן של נחלה, מאה אחוז – זו נחלה שבתוכה יכולים לדור כולם, יש מקום לכולם, לשני העמים – אלה שחזרו לפה אחרי דורות, אם מדברים פה על זכויות היסטוריות, אלה שישבו לדורותיהם, זו נחלה של כולם.

אילן גילאון: ולכן, כאשר אנחנו מדברים על התנחלותי, מקובל עלי, השאלה היא מהם גבולות הנחלה.

אילן גילאון: ולכן אני גם קובע מהם גבולות החוק במקרה הזה.

אילן גילאון: וכאשר אתה רואה שכל חקיקה הגיוניות, שאיננה לעומתית, ובאה לטובת הציבור כאן נופלת באופן שיטתי – ומדינת ישראל, בטירוף הדעת, הולכת ונותנת תמיכה בחקיקות גזעניות, כוללניות, מטורפות, מי שקורא להן חקיקות שהן חקיקות מקארתיסטיות, או ז'דנוביסטיות, תלוי בטעם האישי של כל אחד מכם, הוא יצטרך לבחור את הדבר הזה.

אילן גילאון: וממשלת ישראל לא רק ממלאת פיה מים בעניין הזה, אלא הולכת ותומכת ונותנת רוב קואליציוני לחקיקות האלה.

אילן גילאון: אז אני שואל את עצמי, מה אנחנו עושים כאן?

אילן גילאון: זאת אומרת, אם מדינת ישראל החליטה להפוך אותו ולתת כוח לז'אנר "חיזבללאי" יהודי, לאן אנחנו נגיע בסופו של דבר עם שיטת החקיקה הזאת?

אילן גילאון: אנחנו נלחמים כאן עד הסוף, עד כלות כוחנו, כדי לעצור את המגמה הזאת, כדי לעצור את הגל העכור הזה.

אילן גילאון: ומי שמשלה את עצמנו שאנחנו ננטוש את הזירה – אנחנו לא, משום שהמדינה הזאת היא שלנו בדיוק אותו דבר כמו של כל אחד אחר כאן, ואנחנו פטריוטים לא פחות מכל אחד אחר כאן.

אילן גילאון: אבל החקיקות האלה, הגודל שלהן, והמיותרוּת שלהן, והמרה השחורה שהן מכניסות כאן, והאווירה הרעה שהן מכניסות בין בני-אדם – היא איומה ונוראה.

אילן גילאון: אדוני, היה ב"גלי צה"ל" שדרן שיזם יוזמה שיהיה חיבוק משותף של כל חברי הכנסת.

אילן גילאון: חברי סיעתי, כולם, בלי שתיאמו ביניהם, אמרו: לא, אנחנו מוכנים להתחבק רק עם מי שבא לנו להתחבק, עם מי שאנחנו באמת אוהבים, ולא עם כל אחד בתוך הכנסת.

אילן גילאון: חבר הכנסת בן-סימון, שלא נמצא פה כרגע – והוא אמר את הדברים האלה בדיוק כפי שאני אומר אותם, ובאותו להט כאן – דווקא היה אחד מהאנשים שמשכנעים או מנסים לשכנע אותנו שנלך להתחבק.

אילן גילאון: אבל יכול להיות שלא יהיה צורך בכך, משום שעוד מעט יהיה חוק שיכריח את חברי הכנסת לחבק.

אילן גילאון: אני אומר לכם: רדו מן החקיקה הנואלת והרעה הזאת, כי החקיקה הבאה תהיה שליטה במחשבותיהם של אנשים.

אילן גילאון: אני לא בעד חרמות, אבל מי שרוצה להחרים זכותו להחרים את מה שהוא רוצה להחרים ומתי שהוא רוצה להחרים.

אילן גילאון: אני בן-חורין מול מורשתי, אבל אני מאמין שכל אחד יכול לבחור מתוכה מה בתוך הראש שלו, כל זמן שהוא לא פוגע ולא מפריע לזולתו, במקום הזה, לכולם.

אילן גילאון: לכן הדברים האלה, שבעצם רוצים להכניס בתוכנו חיץ, והפרדה, ושנאה, ומשטמה, ולתת את הבסיס להתמוטטותה של הדמוקרטיה, הם מסוכנים מאוד, מן הסיבה הפשוטה שביום שתיפול הדמוקרטיה, אדוני, לא נילחם יותר על שום דבר אחר, למעט על דבר אחד – על הדמוקרטיה עצמה.

אילן גילאון: זה יהיה קרב נורא ואיום.

אילן גילאון: נורא ואיום.

מגלי והבה: מסכים אתך.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת ניצן הורוביץ, ולאדוני יש 25 דקות.

מגלי והבה: חבר הכנסת שלמה מולה יהיה מוכן, הוא הבא בתור.

מגלי והבה: בבקשה.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, שוב אנחנו ניצבים כאן בפני ערב שבו אנחנו צריכים להתמודד עם חקיקה שמביישת את הבית הזה, מביישת את הדמוקרטיה הישראלית וגורמת להרבה מאוד אנשים בעולם לתהות אם בכלל יש פה דמוקרטיה, במדינה הזאת.

ניצן הורוביץ: ואני חייב להגיד לך, אדוני היושב-ראש, שאני מתבקש על-ידי משרד החוץ, וכל מיני שגרירויות וכל מיני ארגונים – אני, אני אישית – להופיע בפני כל מיני נציגים, לארח אותם – מדוע אני?

ניצן הורוביץ: כדי להראות כמה המדינה הזאת ליברלית, וחופשית, ופתוחה ודמוקרטית.

ניצן הורוביץ: ועם חוק כזה יש לי בעיה גדולה מאוד לעשות את זה.

ניצן הורוביץ: מה אני אגיד, שהחוק הזה דמוקרטי?

ניצן הורוביץ: מה אני אגיד, שהוא מחזק את חופש הביטוי?

ניצן הורוביץ: כשאומר היועץ המשפטי של הכנסת – היועצת המשפטית של ועדת החוקה, שיושב-ראש ועדת החוקה אפילו לא נתן לה לפתוח את הפה – כשאומר נציג היועץ המשפטי לממשלה, כשאומרת נציגת משרד החוץ, המשרד של ליברמן, ובאומץ היא אמרה, הופיעה בפני הוועדה ואמרה: החוק יגרום נזק כבד למדינת ישראל.

ניצן הורוביץ: אדוני, הרי אתה מייצג אותנו בפורומים בין-לאומיים, ואתה יודע שהדבר אולי היחיד שאנחנו יכולים בימים האלה להציג בפני העולם, להגיד: בכל זאת, תראו, יש פה ויכוח חופשי – אוקיי, הממשלה אומרת דברים מסוימים, אבל יש לה התנגדות, יש פה עיתונות חופשית, חופש ביטוי, אנשים יכולים להביע את דעתם; חוקים מהסוג הזה סוגרים את העניין הזה, מחסלים אותו, גורמים לכך שאתה, אני ואחרים לא נהיה מסוגלים לעמוד ולהגן על הדמוקרטיה הישראלית.

ניצן הורוביץ: אני לא מבין מדוע מכניסים אותנו לפינה הזאת ומדוע מטילים על הבית הזה את החוקים המבישים האלה.

ניצן הורוביץ: הרי אנחנו עומדים כאן ומאחורינו הדגל של עם שנרדף אלפי שנים בגלל אמונותיו ודעותיו.

ניצן הורוביץ: זה דגל ישראל, זו תמונת חוזה המדינה, שהגיע למסקנה שצריכה להיות כאן, בארץ הזאת, מדינה יהודית ודמוקרטית, כי היהודים בעולם נרדפים בשל אמונותיהם.

ניצן הורוביץ: ואנחנו, הפרלמנט של מדינת ישראל, מעביר חוק שבעצם חוסם ביטוי, חוסם דיבור, חוסם הבעת דעה ועמדה, ולא רק שהוא חוסם ביטוי, אלא זה ביטוי מסוים בלבד.

ניצן הורוביץ: וכאן האופי המיוחד והפסול של הצעת החוק הזאת שלפנינו.

ניצן הורוביץ: מה הכוונה בעבירות של ביטוי?

ניצן הורוביץ: החוק הזה, כפי שאמר עמיתי, ידידי, חבר הכנסת אילן גילאון, הוא חוליה נוספת בשורת חוקים שבאים מהצד הזה של הבית, ישראל ביתנו, הליכוד – אגב, לא תמיד כל הליכוד.

ניצן הורוביץ: זו תמיד קבוצה מסוימת בליכוד שמבליטה את העניינים האלה, שמדברת על ביטוי, זאת אומרת אוסרת מחאה מסוימת, אוסרת דעה מסוימת, לא להזכיר נושא כזה, לא לדבר על נושא אחר.

ניצן הורוביץ: הנה, עכשיו, מתגלגל לו עוד חוק, שאת ההמנון חייבים לשיר באירוע כזה, ומי שלא ישיר אותו ייענש.

ניצן הורוביץ: ממה כל זה נובע?

ניצן הורוביץ: הרי זה חוקים של סתם, זה חוקים של הבל, זה חוקים של עוול, וכשאתה שואל אותם: מדוע אתם מביאים את ערימת הזבל הזאת אל הכנסת?

ניצן הורוביץ: הם אומרים לך: כי אנחנו רוצים לשמור על הכבוד הלאומי, לטפח את הכבוד הלאומי.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, יש מימרה כזאת, מי שרודף אחר הכבוד, הכבוד בורח ממנו.

ניצן הורוביץ: מי שעסוק כל הזמן בלשמור – כמה אני מכובד; שהוא לא יגיד עלי ככה, שהוא לא יגיד עלי ככה, כי זה יפגע בכבודי – זה האנשים הכי פחות מכובדים.

ניצן הורוביץ: בן-אדם מכובד, שמתנהל בצורה מכובדת, שעושה דברים מכובדים, לא צריך לחוקק חוקים להגנה על כבודו, כי כבודו במקומו.

ניצן הורוביץ: רק אנשים, גורמים – או ממשלה כזאת, קואליציה שהיא חסרת ביטחון, שיודעת שהיא עושה דברים פסולים, צריכה לדאוג לכך שגם לא יגידו את זה, שלא ידברו על זה.

ניצן הורוביץ: וזה החוקים האלה.

ניצן הורוביץ: לכן אנחנו התנגדנו לחוקים הקודמים בסדרה הזאת, של מה שהם קראו חוקי הנאמנות, חוקי הכבוד הלאומי.

ניצן הורוביץ: אנחנו מתנגדים גם לחוק הזה, שהוא אולי החמור ביותר – החמור ביותר, משום שהוא חוק שהוא פשוט חוק מזעזע.

ניצן הורוביץ: מי שמנסה כאן לטייח – ושמעתי פה את נציגי הממשלה, ושמעתי גם את החברים בקואליציה, שהם לא היו בין היוזמים, והם ככה, מנסים לעגל; שמעתי כאן את השר להגנת הסביבה, שאני מעריך אותו, גלעד ארדן, איך הוא ככה, בכל זאת החוק מידתי, והחוק ככה.

ניצן הורוביץ: החוק איננו מידתי.

ניצן הורוביץ: החוק הזה הוא רע מאוד, והחוק הזה הוא בושה למדינת ישראל.

ניצן הורוביץ: מי שמנסה להציג את זה אחרת משלה את עצמו ומשלה את כולנו.

ניצן הורוביץ: ולמה לי להגיד את הדברים כשנציגי הממשלה בעצמם, המקצועיים, באו לוועדה ואמרו את זה?

ניצן הורוביץ: דיברתי על נציגת משרד החוץ שאמרה – נציגת משרד החוץ – באומץ; היום לא קל לנציגי משרד החוץ, העובדים, להגיד דברים נגד המשנה הפוליטית של הבוס שלהם – שהחוק הזה יגרום נזק כבד למדינה.

ניצן הורוביץ: נציג משרד המשפטים אמר שהחוק הוא מה שנקרא "על הקו האדום", והוא ככה התפתל ואמר שיש להם קשיים גדולים מאוד להגן על הדבר הזה.

ניצן הורוביץ: נציגת משרד המסחר והתעשייה אמרה שהחוק מזיק.

ניצן הורוביץ: מי היה שם?

ניצן הורוביץ: נציג משרד החקלאות.

ניצן הורוביץ: כל נציגי הממשלה.

ניצן הורוביץ: אגב, אדוני, זה דבר מאוד מעניין; כשאנחנו מביאים כל מיני חוקים, אני יודע, נגיד איזה חוק סביבתי, איזה משהו קטן, איזה תיקון, מספיק שאיזה פקיד בוועדת שרים לחקיקה יגיד שזה לא מתאים, מייד החוק נופל.

ניצן הורוביץ: פה כל משרדי הממשלה עלו אחד-אחד בוועדה ואמרו שהם מתנגדים לחוק הזה בצורה גורפת.

ניצן הורוביץ: למרות זאת זה עובר, כי אנסו אותם.

ניצן הורוביץ: כי פה הקואליציה אנסה אותם, תחת מכבש הכניסה אותם כדי להעביר את החוק הזה.

ניצן הורוביץ: אני רוצה לצטט כאן מדברי היועץ המשפטי לכנסת, עורך-דין איל ינון, שהיום הביא והציג את חוות דעתו לגבי חוק החרם.

ניצן הורוביץ: הוא אמר שהחוק הזה עוסק בליבת הזכות לחופש ביטוי פוליטי במדינה דמוקרטית.

ניצן הורוביץ: ליבת הזכות לחופש ביטוי פוליטי במדינה דמוקרטית.

ניצן הורוביץ: ומתי הזכות הזאת באמת נמדדת ומוערכת?

ניצן הורוביץ: באמת בסוגיות הקשות והמרגיזות והמעצבנות.

ניצן הורוביץ: כי כשאתה ואני, אדוני היושב-ראש, נגיד האחד לשני דברים נחמדים, אתה תגיד לי כמה אני נחמד, ואני אגיד לך, אין שום בעיה, לא צריך חוקים.

ניצן הורוביץ: אבל כשאני אבוא ואני אמחה נגד פעולות מסוימות שנורא ירגיזו מישהו אחר, אז נבחנת הזכות לחופש ביטוי פוליטי.

ניצן הורוביץ: ובזכות הזאת, ובמבחן הזכות הזאת, הכנסת הזאת פעם אחר פעם נכשלת, כי היא לא מבינה.

ניצן הורוביץ: היא לא מבינה את מהות המשטר הדמוקרטי ומהות הזכויות במשטר דמוקרטי.

ניצן הורוביץ: וכותב היועץ המשפטי לכנסת – – –

מגלי והבה: הייתי אומר, הרוב הקואליציוני מאשר הכנסת.

ניצן הורוביץ: נכון.

ניצן הורוביץ: אבל – – –

מגלי והבה: כי אתה – – –

ניצן הורוביץ: אגב, אתה יודע שאפשר לעשות קיצור דרך, ושיביאו אלה חוק ושיגידו, החוק – כל מי שאומר משהו שהוא בניגוד לעמדת ש"ס, אני יודע, בניגוד לעמדת ישראל ביתנו, אסור, פסול.

ניצן הורוביץ: למה לא? יש להם רוב.

ניצן הורוביץ: יש להם רוב.

מגלי והבה: נכון.

ניצן הורוביץ: הרי יש פה קואליציה שלא הפסידה הצבעה אחת מאז הקמת הכנסת, מאז הקדנציה הזאת.

ניצן הורוביץ: יביאו חוק כזה שכל מי שאומר בפומבי דבר שסותר את עמדות הקואליציה זה עבירה.

ניצן הורוביץ: אתה יודע – אז יצביעו ויגידו: הרוב החליט.

ניצן הורוביץ: אז מה, זה דבר דמוקרטי?

ניצן הורוביץ: זה דבר ראוי?

ניצן הורוביץ: וזה בדיוק מה שכאן בכנסת הזאת, בקואליציה הזאת, לא מבינים – את ההבדל בין דמוקרטיה מהותית לדמוקרטיה פורמלית.

ניצן הורוביץ: בדמוקרטיה פורמלית מתקיימות בחירות, יש מוסדות.

ניצן הורוביץ: בדמוקרטיה מהותית אתה גם בוחן מה עובר, מה תוכן הדברים שעובר.

ניצן הורוביץ: ותוכן הדברים הערב בחוק הזה – וכותב היועץ המשפטי לכנסת – לוקה בפגם חוקתי ממשי.

ניצן הורוביץ: פגם חוקתי ממשי.

ניצן הורוביץ: עכשיו, הוא כותב שבדיונים של הוועדה, היועצת המשפטית לוועדת החוקה, עורכת-דין סיגל קוגוט, אמרה את זה.

ניצן הורוביץ: אבל העורך-הדין, עורך-דין, הנה יושב-ראש הוועדה דודו רותם – אתה לא נתת לה להתבטא, ליועצת המשפטית של הוועדה שלך, ולא קיבלת את דעתה.

קריאה: – – –

ניצן הורוביץ: וכותב היועץ המשפטי לכנסת שמעבר לשורה של סנקציות מינהליות שנקבעו בהצעת החוק, שהפעלתן תלויה בשיקול הדעת של שר האוצר ושרים נוספים – אגב, אני מציע, אדוני, שכולנו נעיין פה בהסתייגויות שהגשנו.

ניצן הורוביץ: אנחנו ביקשנו בהסתייגויות שאישים נוספים, אישים נוספים, יהיו ממונים על החוק הזה.

ניצן הורוביץ: למשל, נציגי נוער הגבעות – זו הסתייגות אחת.

ניצן הורוביץ: הסתייגות אחרת – שהסנטור מקארתי יהיה ממונה על החוק.

ניצן הורוביץ: הסתייגות אחרת – שמועמר קדאפי יהיה ממונה על החוק.

ניצן הורוביץ: הסתייגות אחרת – ששר החוץ יהיה ממונה על החוק.

ניצן הורוביץ: הסתייגות אחרת – אגב, זו הסתייגות שלא נכנסה, אני חייב – אולי אני אגיד לפרוטוקול: היו גם מי שהציעו שיושב-ראש ועדת החוקה, חבר הכנסת דודו רותם, גם יהיה ממונה על החוק.

ניצן הורוביץ: משום מה ההסתייגות לא נכנסה.

דוד רותם: זו הסתייגות נכונה.

דוד רותם: אני אתמוך בהסתייגות הזאת.

ניצן הורוביץ: לכן אני הזכרתי אותה.

ניצן הורוביץ: אבל היא לא רשומה כאן, חבר הכנסת רותם.

ניצן הורוביץ: כותב היועץ המשפטי לכנסת שהחוק הזה, למעשה, נוגע, אם אנחנו ככה מסירים את כל העטיפות, נוגע בסיפור הגדול שנקרא הוויכוח על השטחים, וזה בעצם הסיפור העיקרי.

ניצן הורוביץ: במשך 44 שנים – הוויכוח הזה, כמו שהוא כותב, מצוי בליבת המחלוקת הפוליטית במדינת ישראל כבר למעלה מ-40 שנה.

ניצן הורוביץ: יש עשרות אלפי מתנחלים בשטחים, ולמרות זאת הוויכוח הזה סוער – – –

קריאה: – – –

ניצן הורוביץ: מאות אלפי.

ניצן הורוביץ: – – – ולמרות זאת הוויכוח סוער.

ניצן הורוביץ: ובנו, ומוסדות, ולמרות זאת הנושא הזה לא מצליח להיות בקונסנזוס, ויש עליו חילוקי דעות עמוקים ביותר.

ניצן הורוביץ: ואתם לא מצליחים להתמודד עם הביקורת, לא בפנים ולא בחוץ, אז מצאתם לכם איזה פטנט שלא ידברו על זה.

ניצן הורוביץ: אני שואל אותך, חבר הכנסת רותם, אתה באמת חושב שהחוק הזה יעבור?

ניצן הורוביץ: אני יודע שהוא יעבור, יש לכם רוב אוטומטי – שזה באמת ישתיק את הביקורת?

ניצן הורוביץ: שזה באמת ימנע ממי שרוצה לעשות חרמות על מוצרים של ההתנחלויות, באמת ימנע ממנו לעשות את זה?

ניצן הורוביץ: מה אתה חושב, שבכלל אכפת לו החוק הזה?

ניצן הורוביץ: אם כן לקנות מיץ ענבים מפה או מיץ ענבים משם?

ניצן הורוביץ: אתה חושב שבאמת מישהו ישים – אני לא רוצה להגיד איזה מלה – בכלל איזה גרם של תשומת לב על החוק הזה?

ניצן הורוביץ: במי הוא כן יפגע?

ניצן הורוביץ: בנו, בשיח הפנימי שלנו, בדמוקרטיה שלנו הוא יפגע, משום שהוא לא ימנע את הוויכוח על השטחים.

ניצן הורוביץ: הוא ימנע ממני ומהאנשים בדעות שלי לנסות לקדם את דעותיהם.

ניצן הורוביץ: בי הוא יפגע.

דוד רותם: לא, לא נכון.

ניצן הורוביץ: בדיוק, בי הוא יפגע.

דוד רותם: החוק הזה איננו מדבר – – –

ניצן הורוביץ: אתה רוצה להשתיק אותי.

ניצן הורוביץ: אתה רוצה – –

דוד רותם: החוק איננו מדבר על דעות.

דוד רותם: החוק מדבר על פעולה שגורמת נזק.

ניצן הורוביץ: – – לסתום לי את הפה, ולכן אתם מגישים את החוקים האלה.

ניצן הורוביץ: ותשמע, אתה יודע, צריך להסתכל בניסיון ההיסטורי בסוג הזה של חוקים שמטרתם לסתום פיות ולשמור על הכבוד וכל החוקים הפטריוטיים הגדולים שאף פעם אין בהם די.

ניצן הורוביץ: אתה יודע את זה, אף פעם אין בהם די.

ניצן הורוביץ: תעבירו את זה – מה תעשו מחר?

ניצן הורוביץ: תביאו עוד חוק כזה.

ניצן הורוביץ: אני יודע, הנה יש כבר, כצל'ה, חוק נגד השמצת מוסדות המדינה.

ניצן הורוביץ: אחר כך כבר יש עוד בקנה חוק חובת שירת "התקווה" בדיונים.

ניצן הורוביץ: עוד מעט בכל דיון בכנסת נצטרך לעמוד ולשיר את ההמנון, וגם להצדיע.

ניצן הורוביץ: אבל זה לא יספיק, זה לא יספיק.

דוד רותם: מה רע לך בהמנון?

ניצן הורוביץ: אין לי שום רע בהמנון.

ניצן הורוביץ: אבל שאתה תבין – כשאתה כופה, אתה גורם להרבה אנשים שאין להם שום רע בהמנון, שיהיה להם רע עם ההמנון.

ניצן הורוביץ: למה אתה גורם לי להרגיש רע עם ההמנון?

ניצן הורוביץ: אני מאוד אוהב את ההמנון, אני מזדהה עם כל מלה.

ניצן הורוביץ: זה יוצא לי מהלב כשאני שר אותו.

ניצן הורוביץ: למה אתה גורם לי להרגיש לא בסדר כשאני עושה את זה?

ניצן הורוביץ: תשמע, אתם גורמים פה לתוצאה קשה ביותר, אני רוצה להגיד לך את זה.

ניצן הורוביץ: באמת אתם מחטיאים כאן את כל המטרה.

ניצן הורוביץ: אם אתם חושבים שבחוקים האלה אתם תגבירו את הפטריוטיות, אתם תגנו על הכבוד, אתם תאדירו את יוקרת מדינת ישראל – אתם עושים בדיוק ההיפך.

ניצן הורוביץ: אתם עושים בדיוק ההיפך.

ניצן הורוביץ: הגדולה של המדינה הזאת, והיא עדיין גדולתה – אני לא מצטרף לאלה שחושבים שהמדינה הזאת גמרה – גדולתה של המדינה היא בכך שהיא מדינה דמוקרטית שמתקיים בה דיון חופשי, שאדם חופשי להגיד את דעותיו בלי לפחד.

ניצן הורוביץ: וההצעות מהסוג הזה נועדו להפחיד.

ניצן הורוביץ: יש קבוצה של יוצרים, קבוצה של אמנים, אנשים מוכשרים שאומרים: אנחנו לא רוצים להופיע בתיאטרון במקום מסוים, כי המקום הזה הוא לא לגיטימי בעינינו, כי הוא בשטח כבוש.

ניצן הורוביץ: למה אתה מונע מהם לעשות את זה?

ניצן הורוביץ: זו זכותם האלמנטרית.

ניצן הורוביץ: אתה תרצה – תופיע שמה, תעשה מה שאתה רוצה.

ניצן הורוביץ: מה אתה מונע מהם לעשות את זה?

ניצן הורוביץ: עכשיו, אתה מונע.

ניצן הורוביץ: אתה חושב שתשנה את דעותיהם?

ניצן הורוביץ: אתה חושב שככה הם יכבדו אותך יותר?

ניצן הורוביץ: אתה חושב שאתה ככה תגביר את הלגיטימיות של המקום הזה, נגיד באותו מקרה – אריאל?

ניצן הורוביץ: מה פתאום?

ניצן הורוביץ: אתה רק בכל דבר ודבר שציינתי תשיג את התוצאה ההפוכה.

ניצן הורוביץ: ואני גם אומר לכם עוד דבר: לעולם לא יהיה בזה די.

ניצן הורוביץ: זה מסוג החוקים, מסוג הדברים שלעולם אין בהם די, כי הם נובעים מאיזה מקום פסיכולוגי כזה שכל הזמן אתה צריך להמשיך ולהמשיך ולהמשיך, כי אם אתה אפילו תעצור לרגע, אז החבר שלך משמאל או מימין יגיד: אתה לא מספיק פטריוטי.

ניצן הורוביץ: איך זה אתה נותן להם לדבר?

ניצן הורוביץ: איך זה שאתה נותן להם לפעול?

ניצן הורוביץ: תביא עוד חוק, עוד חוק, עוד חוק, וככה אנחנו ממשיכים להידרדר.

ניצן הורוביץ: אומר היועץ המשפטי לכנסת שקריאה לחרם – שהחוק הזה, שהוא נוגע לקריאה לחרם ביחס לסוגיה אחת ולעמדה פוליטית אחת, כשהיא עוולה נזיקית ועילה לסנקציות נוספות, שהגנבתם לתוך החוק, כאשר קריאה לחרם אחר זה בסדר – מה זה הנושא האחד?

ניצן הורוביץ: מה זה העמדה הפוליטית האחת?

ניצן הורוביץ: זה נושא השטחים, זה נושא ההתנחלויות, שלמרות מאות אלפי המתנחלים לא הצלחתם לקבע – לא בתוך ישראל, ובטח לא בקהילה הבין-לאומית – את הלגיטימציה של שלטון ישראל בשטחים.

ניצן הורוביץ: צריך להגיד את זה, תודו בזה, לא הצלחתם.

ניצן הורוביץ: ואומר היועץ המשפטי לכנסת, כל מיני – – –

דוד רותם: למה – היועץ המשפטי לממשלה?

ניצן הורוביץ: שמה אמר?

ניצן הורוביץ: אני שמעתי אותו במו-אוזני, את רז נזרי, בוועדה.

ניצן הורוביץ: שמעתי.

דוד רותם: נכון.

ניצן הורוביץ: אמר – – –

דוד רותם: אמר במפורש שהם יכולים להגן על החוק הזה – – –

קריאה: על הגבול, זה מה שהוא אמר.

דוד רותם: לא נכון – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת רותם, אם רצית לשמוע את היועץ המשפטי לממשלה, אתה לא היית בישיבת נשיאות, אז אנחנו קיבלנו את כל מה שהוא אמר.

מגלי והבה: אני מציע – אל תצטט דברים ששמעתם אותם ותסתפק בזה, כי הוא אמר מעבר למה שאתה מצטט.

דוד רותם: לא, היועץ המשפטי לממשלה אמר במפורש שהחוק הזה הוא במסגרת החוק הסביר.

מגלי והבה: בסדר, אני לא רוצה לייצג את היועץ המשפטי לממשלה, אבל זה לא סיכום הדברים שלו.

דוד רותם: לכן הוא אישר אותם.

ניצן הורוביץ: הוא בא ואמר שמאוד קשה להם עם החוק הזה.

ניצן הורוביץ: הוא בא ואמר, וביקש מכם, ככה, על סף התחינה, שתכניסו שם כל מיני דברים, כגון "בזדון", כגון "במקרים מיוחדים", כגון "במקרים חריגים", כדי – וכך הוא אמר – כדי שאני, יהיה לי פנים כשאני הולך לבג"ץ להגן על החוק הזה, שאני אוכל להגן, שלפחות יגידו שזה חל במקרים קיצוניים.

ניצן הורוביץ: לא הסכמתם להכניס, לא הסכמתם, וצפצפתם על היועץ המשפטי לממשלה, וצפצפתם על שאר נציגי משרדי הממשלה, על השירות הציבורי, דרסתם והמשכתם את החוק הזה.

ניצן הורוביץ: כאמור, היועץ המשפטי לכנסת עמד על העוול שהחוק הזה גורם לבעלי – – –

דוד רותם: החוק הזה המונח על שולחן הכנסת, עבר קריאה טרומית, עבר קריאה ראשונה – אתמול בערב הוא נזכר.

ניצן הורוביץ: אדוני יושב-ראש הוועדה, אם לא היית נחפז כל כך להעביר, כי אני יודע שבאמת כולם עומדים פה מסביב לכלותנו, היה אפשר אולי לדון בחוות הדעת הזאת אצלך בוועדה, היה אפשר אולי לשמוע עוד כמה גורמים.

ניצן הורוביץ: אתה התעקשת ביום אחד להכין את זה לקריאה שנייה ושלישית.

ניצן הורוביץ: אז אל תבוא בטענות איפה הוא היה, כי אתה לא אפשרת את הדיון הזה.

ניצן הורוביץ: לא אפשרת.

דוד רותם: הייתי צריך לחכות עד אתמול בערב כדי להעביר את החוק.

ניצן הורוביץ: אני מנסה לחשוב, האם יש איזה סיבה לבהילות הזאת להעביר את הדבר הזה?

ניצן הורוביץ: אני באמת מתקשה – מתקשה לראות.

ניצן הורוביץ: אני רוצה לומר, היועצת המשפטית שלך, חבר הכנסת רותם, בוועדה – – –

דוד רותם: לא שלי, שלנו.

ניצן הורוביץ: שלנו, אבל אתה משום מה לא מתחשב בה.

ניצן הורוביץ: היא אמרה שמדובר כאן בוויכוח פוליטי שהוא ויכוח פוליטי לגיטימי, וזה שלא נוח לכם לשמוע את העמדות האלה, שלנו ושל אחרים, ואתם עושים כאן כל מיני חוקים ומנסים להטיל עלינו קנסות ועיצומים – איך נאמר במקורות: ככל שיענוהו כן ירבה וכן יפרוץ.

ניצן הורוביץ: אגב, זה נאמר על העם היהודי, שאכן הצליח לשרוד, והמשיך בדעותיו, ולא נכנע ללחצים, ולא נכנע לאיומים.

ניצן הורוביץ: כאן, היא אומרת, מוציאים מהשיח את הוויכוח, כלומר מוציאים מהלגיטימיות, באמצעות תשלום פיצויים, את הוויכוח.

ניצן הורוביץ: וזה, היא אומרת, הקושי המרכזי, החוקתי, שיש בעוולה הזאת.

ניצן הורוביץ: היא אומרת: אני חושבת שחברי הכנסת צריכים להביא את זה בחשבון, ואז מסכם היועץ המשפטי ואומר: בנסיבות האלה אנחנו סבורים כי ההגדרה של חרם על מדינת ישראל, בנוסח הרחב הזה, הגורף, בצירוף עם העוולה הנזיקית, שהיא מה שנקרא פיצוי עונשין, הינה בבחינת פגיעה בליבת חופש הביטוי הפוליטי במדינת ישראל, המביאה מרכיבים אלה בהצעת החוק אל סף אי-חוקיות וייתכן שאף מעבר אליו.

ניצן הורוביץ: אני לא חושב שיכולים להיות דברים מפורשים מאלה ביחס להצעת החוק המעוותת הזאת, הצעת חוק שהיא חלק מתהליך – את זה צריך להדגיש: היא לא עומדת לבד, היא חלק מתהליך; למציעיה לא יהיה די בה, הם ימשיכו וימשיכו, כי כשאתה פועל בהלך הרוח הזה לעולם אין די.

ניצן הורוביץ: הדברים אחר כך מקצינים, והדברים אחר כך מגיעים לכל מיני ממדים אחרים, שאנחנו – אני מקווה שלא נגיע אליהם, אבל לצערי אתם כל הזמן מוכיחים שכל מי שניסה להמעיט בערך הדברים, ולהגיד: טוב, נו, יעבירו את זה, הם יירגעו – לא יירגעו, לא, ולא ישקטו, כי שום דבר לא יספק אתכם.

ניצן הורוביץ: צר לי על כך.

ניצן הורוביץ: אני חושב שמה שעשינו כאן במדינת ישראל, הוא בקנה מידה היסטורי עולמי מפעל נפלא.

ניצן הורוביץ: מדינת ישראל היא באמת מקום יקר, מקום, באמת, ייחודי בעולם.

ניצן הורוביץ: אני רוצה להגיד לכם, הורי לא נולדו פה, בארץ, והם באו הנה כי רצו לחיות כאן כאנשים חופשיים, כי בארצותיהם הם לא חיו כאנשים חופשיים.

ניצן הורוביץ: והנס הזה שקרה במדינת ישראל, שקמה המדינה, ושרדה את האיומים, והצליחה – הצליחה לשמור על המרקם הדמוקרטי, כשיש בתוכנו מיעוט לאומי גדול, כשיש בינינו אנשים מכל כך הרבה מדינות, מאמונות, ממוצאים, מדתות.

ניצן הורוביץ: בכל זאת, מדינת ישראל הקטנה והצפופה הזאת הצליחה, אני חושב באורח פלא, לשמור על המרקם הדמוקרטי, ואנחנו הרי כל כך גאים בזה.

ניצן הורוביץ: מדוע אתם באים ובאופן שיטתי עושים כל מה שאתם יכולים בשביל לחבל בזה?

ניצן הורוביץ: מה עוקץ אתכם?

ניצן הורוביץ: מה אוכל אתכם?

ניצן הורוביץ: מה מטריף אתכם שאתם ככה מטריפים אותנו?

ניצן הורוביץ: תניחו לנו, תעזבו אותנו עם החוקים האלה כבר.

ניצן הורוביץ: הרי אפילו חבריכם, ככה, אפילו כבר לא בחצי פה, חבריכם לקואליציה אומרים – מה אתם מביאים את הדבר הזה?

ניצן הורוביץ: הרי זה לא נותן גרם של יתרון למדינת ישראל.

ניצן הורוביץ: זה לא מחזק אף אחד.

ניצן הורוביץ: זה סתם מעצבן ומטריד.

ניצן הורוביץ: אז אני יודע, אומרים לי: כן, אבל בסיעת הליכוד יש 27 חברי כנסת, אבל רק 18 יוכלו להיות בכנסת הבאה מטעם סיעת הליכוד.

ניצן הורוביץ: תשעה מחברי סיעת הליכוד לא יהיו אתנו בכנסת הבאה.

ניצן הורוביץ: אולי צריך לשמוח, אולי זה דבר טוב, יבואו אחרים.

ניצן הורוביץ: אז בתוך סיעת הליכוד, היות שהם צריכים להיבחר, וברשימה הארצית יש 18 מקומות, הם נלחמים האחד בשני מי יגיש הצעות יותר ויותר קיצוניות, כי תשעה יישארו בחוץ.

ניצן הורוביץ: אני לא רוצה לנקוב בשמות, אני לא יודע את מי מרכז חברי הליכוד יבחר, אבל תשעה – שליש מסיעת הליכוד – יישארו בחוץ.

ניצן הורוביץ: זה בסיעת הליכוד.

ניצן הורוביץ: בסיעת ישראל ביתנו הדברים מתנהלים באופן שונה, שם אין פריימריס ובחירות, שם יש בן-אדם אחד שבוחר את חברי הסיעה וממקם אותם, אבל גם שם כנראה המבחן הוא מי יציע הצעות יותר קיצוניות ויותר מזיקות.

ניצן הורוביץ: כך או כך, עכשיו, החבר'ה מישראל ביתנו – – –

דוד רותם: איך זה במרצ?

ניצן הורוביץ: במרצ יש ועידה שבוחרת את חברי הרשימה.

דוד רותם: כי אני ראיתי לפני שבוע שטליה ששון עדיין נהנית להיות בכירה בפרקליטות ולא רוצה לגלות שהיא נבחרה במרצ.

ניצן הורוביץ: חברי ועידת מרצ נבחרים על-ידי מתפקדי מרצ, וחברי הוועידה בוחרים את נציגי מרצ לכנסת.

ניצן הורוביץ: אבל מה קורה?

דוד רותם: – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת דוד רותם, אתה רוצה שהוא ימשיך להיות פה וישמיע לך מה שהוא חושב עליך?

דוד רותם: אי-אפשר לדבר על – – –

אילן גילאון: אדוני, אתה רוצה שנוציא אותו?

מגלי והבה: לא, אני לא רוצה שנוציא אותו.

מגלי והבה: הוא ישמור על השקט וייתן לחבר הכנסת הורוביץ לסיים ולסכם במשפט אחד.

ניצן הורוביץ: אני מסיים.

ניצן הורוביץ: אני בטוח ששר האוצר, למשל, לא תהיה לו שום בעיה להיבחר ברשימת הליכוד הבאה, אבל אולי חברים אחרים מסיעת הליכוד לא יצליחו להיכנס ל-18 המקומות של הרשימה הארצית, לכן הם צריכים להיות מאוד יצירתיים ולהמציא כל יום, חדשות לבקרים, הצעות חוק.

ניצן הורוביץ: אבל שידעו להם, הם אולי חושבים שזה ימצא חן בעיני כמה מתפקדים בליכוד, אבל הנזק שהדברים האלה גורמים – הנזק שהדברים האלה גורמים לנו, למרקם הדמוקרטי – רציתי להגיד "למעמד הבין-לאומי"; אני לא אדבר על המעמד הבין-לאומי, אני אגיד: לנו, למרקם הדמוקרטי שלנו, כאזרחים ישראלים כאן, במדינת ישראל, הנזק שזה גורם לדמוקרטיה הישראלית, לדגל הזה ולאיש הזה, זה דבר שהוא בלתי נסלח.

ניצן הורוביץ: ועל הרבה דברים אפשר למחול, ואפשר להעלים עין, אבל הנזק והבושה שאתם מביאים לדמוקרטיה הישראלית, על זה לא ייסלח לכם.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

מגלי והבה: אני מזמין את חברת הכנסת זהבה גלאון.

מגלי והבה: אחריה יהיה חבר הכנסת שלמה מולה.

מגלי והבה: בבקשה, גברתי, יש לך 20 דקות.

מגלי והבה: הבמה שלך.

מגלי והבה: בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כדאי לשים את הדברים על השולחן: הקואליציה הזאת, של ממשלת נתניהו, החליטה לנהל מערכה נגד המשטר הדמוקרטי במדינת ישראל.

זהבה גלאון: זאת המשמעות האמיתית והעמוקה של הצעת החוק הזאת.

זהבה גלאון: צריך לומר את זה בצורה ברורה שאינה משתמעת לשני פנים.

זהבה גלאון: בלי מחשבה, בלהט לקדש את הכיבוש, אתם הורסים חלקה אחר חלקה מהמפעל הציוני.

זהבה גלאון: במקום שזאת תהיה מדינה דמוקרטית זה הופך להיות שלטון כיבוש ודיכוי שיש לו מדינה.

דוד רותם: את – – – שצריך מלחמת אזרחים.

זהבה גלאון: ולכן זו הקואליציה המתנחלית, שמחרבת את היסוד של הלגיטימציה שעוד נותרה למדינת ישראל בעולם.

זהבה גלאון: אתם אלו שבאמצעות היוזמה הזאת, באמצעות החוק הזה, מעמיקים את הדה-לגיטימציה למדינת ישראל, שמים אותה במצור ובבידוד מדיני.

זהבה גלאון: למעשה, אם רוצים לדייק, צריך לשנות את שם החוק לחוק לעידוד פגיעה במדינת ישראל באמצעות הפיכתה למדינת דיכוי.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, בעולם החופשי יסתכלו מחר על תוצאות ההצבעה, ואם חלילה תתקבל הצעת החוק הזאת, ועושה רושם שהיא תתקבל, כפי שאני מעריכה שיקרה, אנשים בעולם החופשי ישאלו את עצמם: האם ישראל היא עדיין מדינה דמוקרטית?

זהבה גלאון: האם מדינה שבה הרוב מחוקק חוקים נגד המיעוט, נגד מחאה פוליטית אזרחית לגיטימית, לא אלימה, משתייכת למשפחת המדינות הדמוקרטיות, או שהיא עוזבת אותה ומצרפת את שמה לרשימה שחורה, רשימה שהרבה יותר קל להחרים?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, הקואליציה הזאת משתמשת בעריצות הרוב כדי לחוקק חוקים שמבקשים להצר את צעדיהם של ארגוני החברה האזרחית, של השמאל ושל המיעוט הערבי במדינת ישראל.

זהבה גלאון: משטר דמוקרטי, חברי חברי הכנסת, הוא משטר שבו הפוליטיקה מגבילה את עצמה על-ידי חוקה או על-ידי תרבות פוליטית של ריסון עצמי.

זהבה גלאון: לצערי אין לנו חוקה.

זהבה גלאון: אנחנו יודעים את זה, הרבה שנים.

זהבה גלאון: אין כאן הסכמה והבנה על חוקה.

זהבה גלאון: אבל בעיקר אין לנו ריסון עצמי.

זהבה גלאון: הקואליציה הזאת התעלתה על עצמה, אין לה ריסון עצמי, ולכן עולות להצבעה הצעות כמו ההצעה הזאת, הצעה שתכתים את ספר החוקים הישראלי, כתם שחור וחרפה בספר החוקים הישראלי.

זהבה גלאון: לצורך היציבות השלטונית, חברי חברי הכנסת, יציבות שלטונית במערכת הפוליטית, ממשלת ישראל בראשותו של בנימין נתניהו מוכנה להקריב ערכים החשובים לדמוקרטיה המהותית, על-ידי תמיכה בחוקים אנטי-חוקתיים, חוקים – או חוק שהיועץ המשפטי של הכנסת אמר שיש אתו קשיים חוקתיים.

זהבה גלאון: מדובר בחוק מסוכן, בחוק שפוגע באושיות הדמוקרטיה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, זהו חוק לא חוקתי.

זהבה גלאון: זהו חוק המנוגד לעקרונות המשפט הישראלי.

זהבה גלאון: החוק קובע כי מי שטוען שניזוק מחרם יהיה רשאי לתבוע בנזיקין את מי שקרא לחרם ולקבל פיצויים, לדוגמה ללא הוכחת נזק.

זהבה גלאון: אם רוצים לעשות פוליטיזציה של מערכת המשפט, הרי זאת בדיוק הדרך, ויש כאן קבוצה של חברי כנסת שמבקשים לעשות פוליטיזציה של מערכת המשפט.

זהבה גלאון: אם אנחנו מדברים על פיצוי עונשין, הרי זה עיקרון זר למשפט הישראלי.

זהבה גלאון: החוק הזה, שמובא כאן היום לכנסת, מעודד שימוש לרעה במערכת המשפט.

זהבה גלאון: בניגוד למשפט הפלילי, המשפט האזרחי אינו דורש הוכחה מעל ספק סביר.

זהבה גלאון: הדבר הזה מגביר את הסכנה לשימוש לרעה במערכת המשפט ולפוליטיזציה שלה.

דוד רותם: מה הקשר לפוליטיזציה של בית-המשפט?

דוד רותם: איזה שטויות.

זהבה גלאון: בית-משפט שיפסוק פיצויים בגלל פעולת מחאה לגיטימית, לא אלימה, לא ייהנה מאמון הציבור, לא ייהנה מאמון העולם.

זהבה גלאון: אתם תגרמו בהצעה הזאת שיתבעו אנשים וייפסקו פיצויים, והציבור יגיד "לא" למערכת המשפט.

זהבה גלאון: אתם מכרסמים באמון הציבור במערכת המשפט, ובדרך הזאת, חבר הכנסת רותם – אני שומעת את הגיחוך שלך עד כאן – אתם מבקשים להחליש את מערכת המשפט הישראלי.

זהבה גלאון: אתה מאלו – והחברים שלך – שבאופן קבוע מבקשים לכרסם בכוחה של מערכת המשפט הישראלית.

זהבה גלאון: וגם השמרנים שבמשפטנים, ושמענו אותם בימים האחרונים, כולל אנשים שמתנגדים למה שמכונה אקטיביזם שיפוטי, סבורים שבית-המשפט העליון ייאלץ לפסול את החוק הזה כחוק לא חוקתי, ואני חוזרת ואומרת, היועץ המשפטי של הכנסת אמר שיש קשיים חוקתיים עם החוק.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, חרם צרכני הוא לגיטימי.

זהבה גלאון: מה לעשות, גם 44 שנים אחרי כיבוש השטחים, ההתנחלות בהם, עצם החזקתם, היא נושא שנוי במחלוקת בחברה הישראלית; אולי הנושא הכי שנוי במחלוקת.

זהבה גלאון: ואת הנושא הזה אתם רוצים להחריג מתחום השיח הפוליטי הלגיטימי?

זהבה גלאון: דווקא את מה שניטש עליו הוויכוח העז ביותר בחברה הישראלית?

זהבה גלאון: אתם מבקשים לומר לנו – אתם מבקשים לקבוע עבורנו מהו השיח הפוליטי הלגיטימי ומהם דפוסי המחאה הלגיטימיים?

זהבה גלאון: איך בדיוק אתם רוצים שאנשים יביעו את המחאה שלהם?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, גם אם יש כאלו שמתנגדים לשימוש כולל בטקטיקת החרם – ואני רוצה לומר כאן:

זהבה גלאון: אני מתנגדת לחרם כולל על מדינת ישראל, לחרם אקדמי, כלכלי ותרבותי, אבל עדיין אני חושבת שחרם הוא כלי אזרחי בלתי אלים, הוא כלי לגיטימי להבעת דעה ולקידום שינוי חברתי ופוליטי והוא כלי במסגרת כללי המשחק הדמוקרטיים.

זהבה גלאון: משטרים דמוקרטיים מכירים בזכותם של אנשים להכריז חרם ולהשתתף בחרם צרכני.

זהבה גלאון: הצעת החוק הזאת היום, חוק החרם, מבקשת להטיל סנקציות על פעילות פוליטית אזרחית לגיטימית.

זהבה גלאון: חשוב ללמוד מההיסטוריה במקרים כאלה, חברי חברי הכנסת, כאשר מנסים לאסור פעולות מחאה לגיטימיות ולא אלימות בעצם מעודדים אי-ציות אזרחי לחוק.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, שימו לב מה עלולה להיות התוצאה – התוצאה של חוק כזה, וסדרה של חוקים – וסדרה של חוקים שנחקקו בכנסת הקודמת ובמושב הקודם, וחוקים שעדיין נמצאים בקנה – לכל החוקים האלה יש אפקט מצנן לאופי הדמוקרטי של המדינה.

זהבה גלאון: המשמעות של החוקים האלה היא רדיפה פוליטית, צמצום חופש הביטוי, סתימת פיות ליריבים פוליטיים ופגיעה בחופש ההתארגנות.

זהבה גלאון: אנחנו עדים כאן, בכנסת הזאת, ליוזמות משוללות אחריות ממלכתית, רוויות גזענות ואנטי-דמוקרטיות, שמכוונות להגביל את הפעילות של ארגוני החברה האזרחית וקבוצות פעילים בשמאל, בעיקר באופוזיציה כמובן, משום שהמחאה שלהם קוראת תיגר על הקונסנזוס הפוליטי כיום בישראל, ובעיקר על מדיניות הממשלה.

זהבה גלאון: וכשראש הממשלה מדבר תכופות – אנחנו שומעים אותו – על הדה-לגיטימציה שעושים למדינת ישראל, כדאי לזכור שלגיטימציה נשענת בראש ובראשונה על היותה של מדינה מדינה דמוקרטית ומגינה על זכויות האדם.

זהבה גלאון: אבל הכנסת הזו, במקום להגן ולבצר את צביונה הדמוקרטי של המדינה – הכנסת הזו מפירה את חובתה להגן על זכויות האדם בישראל.

זהבה גלאון: הרוב בממשלה הזו רודף את המיעוט, פוגע בדמוקרטיה ובזכויות האדם, ובמקום לנהל דיון דמוקרטי מבקשים להשתיק קולות ביקורתיים.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, במשך שנים שלטה הנורמה שהקואליציה והאופוזיציה מכבדות זו את זו מתוך תפיסה שבדמוקרטיה יש כללי משחק משותפים.

זהבה גלאון: הממשלה הזו, ממשלת נתניהו, פוגעת בעיקרון הבסיסי הזה.

זהבה גלאון: החוק הפסול הזה היום המובל על-ידי נתניהו, שכופה על הקואליציה משמעת קואליציונית באמצעות קבלני הביצוע שלו, שזה יו"ר הקואליציה ויו"ר ועדת החוקה המתגוררים מחוץ לישראל – אני מזכירה לכם – בהתנחלויות, בשטח כבוש – יש מי שמבקש בכנסת הזו להגן על הכיבוש, יש מי שמבקש להגן בחקיקה על הכיבוש וההתנחלויות.

זהבה גלאון: ואני רוצה להזכיר לכם, חברי חברי הכנסת, מה שעושה דה-לגיטימציה למדינת ישראל זה הכיבוש – – –

דוד רותם: זה אנשים כמוך, שמדברים נגד המדינה.

זהבה גלאון: מה שעושה דה-לגיטימציה למדינת ישראל, חבר הכנסת רותם – –

מגלי והבה: חבר הכנסת רותם, תודה.

זהבה גלאון: – – אם רוצים להפסיק את הדה-לגיטימציה, תפסיקו את הכיבוש.

דוד רותם: תשכחי מזה.

זהבה גלאון: אם רוצים לצאת מהבידוד המדיני – – –

דוד רותם: תשכחי מזה.

מגלי והבה: חבר הכנסת רותם, תודה.

זהבה גלאון: אם רוצים לצאת מהבידוד המדיני, צאו מהשטחים.

זהבה גלאון: המטרה של חוק החרם היא להגן על הכיבוש, לסתום את פיהם של מתנגדי הכיבוש ולעגן בחקיקה זיהוי מוחלט של ההתנחלויות עם ישראל.

זהבה גלאון: החוק הזה מבקש לטשטש את הגבול של מדינת ישראל עם ההתנחלויות; החוק הזה מבקש לעגן את ההתנחלויות ולעשות ארץ-ישראל אחת גדולה.

זהבה גלאון: החוק הזה יחול רק על מי שמכריזים או מבצעים צעדי חרם נגד הכיבוש וההתנחלויות ולא על החלטות פוליטיות וצרכניות אחרות.

שלמה מולה: אדוני – – –

זהבה גלאון: במה שונה חוק החרם על מוצרי – – –

מגלי והבה: מה הבעיה?

שלמה מולה: אין שר בממשלה, יש – – –

מגלי והבה: שר האוצר היה פה, אבל כנראה – – –

זהבה גלאון: הוא יושב שם, הוא יושב שם, אני רואה אותו.

מגלי והבה: איפה?

מגלי והבה: אה, הנה, שר האוצר פה.

שלמה מולה: הוא אמור לשבת ולשמוע, דרך אגב.

מגלי והבה: מותר לו גם מדי פעם להקשיב.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, במה שונה חרם על מוצרי ההתנחלויות מחרם על גבינת "קוטג'" או על בתי-עסק המוכרים מוצרים לא כשרים?

זהבה גלאון: אין הבדל, אדוני.

זהבה גלאון: אך יוזמי חוק החרם ניסחו אותו בצורה כזו שהחוק לא ייגע בחרמות הקיימים, כמובן, שיקרים ללבם של אנשי הימין.

זהבה גלאון: לכן ההצעה הזו שמובאת כאן היום היא הצעה סלקטיבית, לא שוויונית, שמופנית נגד אנשים ולא נגד מוסדות או מדינות, ולא במקרה.

זהבה גלאון: אצל יוזמי החוק, כחול-לבן אינו עוצר ב"קו הירוק".

זהבה גלאון: אני רוצה קצת להזכיר, חברי חברי הכנסת, כמה עולה לנו הכיבוש.

זהבה גלאון: על-פי הערכות, הכיבוש עלה השנה לאזרחי המדינה 9 מיליארד דולר.

דוד רותם: – – –

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, עשירית מתקציב הממשלה – –

דוד רותם: את יכולה להגיד במה?

דוד רותם: – – –

זהבה גלאון: – – יוצאת על החזקת הכיבוש.

מגלי והבה: חבר הכנסת רותם, אתה יכול לשאול את שר האוצר, אתה בקואליציה.

דוד רותם: לא, היא – –

מגלי והבה: זכותה להגיד מה שהיא רוצה.

דוד רותם: אבל לא כעובדה.

מגלי והבה: אבל היא יכולה להגיד מה שהיא רוצה.

זהבה גלאון: הממשלה מוציאה בממוצע על כל אזרח ישראלי כ-40,000 שקל בשנה, ועל מתנחלים לעומת זאת, שימו לב, חברי חברי הכנסת, הממשלה מוציאה הוצאה אזרחית וביטחונית – כ-93,000 שקל בשנה בממוצע – – –

מיכאל בן-ארי: למה את לא מתנחלת?

מיכאל בן-ארי: – – – את זהבה כיבוש.

מיכאל בן-ארי: כדאי לכולם להיות מתנחלים – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת בן-ארי, התעוררת?

מגלי והבה: תודה.

מיכאל בן-ארי: – – – זהבה כיבוש.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: זכותה להגיד.

מגלי והבה: כשאתה תהיה פה תגיד מה שאתה רוצה.

מיכאל בן-ארי: לא, אני רק – – –

מגלי והבה: ככה אני מגן עליך גם.

מגלי והבה: עכשיו אתה מפריע.

זהבה גלאון: הממשלה הזו הגדירה את רוב ההתנחלויות כאזור עדיפות א'; הממשלה הזו מעניקה סובסידיות למתנחלים הכוללות הנחות ברכישת בתים וכבישים עוקפים, הטבות לחקלאים, שירותים ציבוריים טובים יותר, הנחות במסים, סובסידיות לתקציבי רשויות מקומיות – –

מיכאל בן-ארי: שקרנית, שקרנית.

זהבה גלאון: – – הממשלה הזו משקיעה בשמירה על ההתנחלויות.

מיכאל בן-ארי: תשלמי מחיר על – – – שלכם.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, ממשלת ישראל, מדינת ישראל שולטת בשטחים ממניעים אידיאולוגיים 44 שנים ללא רצון להגיע להסדר מדיני תוך ניצול כלכלי של משאבי הטבע וכוח העבודה הזול של הפלסטינים.

זהבה גלאון: המפעלים הנמצאים בשטחים מסייעים ומעודדים את תעשיית הכיבוש; הם שותפים מלאים למערכת המשומנת שמפעילה מדינת ישראל – –

מיכאל בן-ארי: אמרת "כיבוש"?

מיכאל בן-ארי: אמרת "כיבוש"?

מיכאל בן-ארי: לא שמענו את המלה "כיבוש" – – –

זהבה גלאון: – – כדי להנציח את השליטה בפלסטינים – –

מיכאל בן-ארי: לא – – – את המלה "כיבוש" אבל.

מגלי והבה: תודה.

זהבה גלאון: – – – ומשאביהם.

זהבה גלאון: מוצרי ההתנחלויות הם חלק מכלכלת כיבוש ענפה שבה מעורבות חברות מסחריות ישראליות ובין-לאומיות בעסקאות נדל"ן, בפיתוח תשתיות בשטחים.

זהבה גלאון: ואם חוק החרם הזה ייכנס לתוקפו וייאסר על שיתוף פעולה עם מדיניות סימון כזו, כל תוצרת ישראל תוחרם אוטומטית בידי מדינות אירופה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, ממשלת ישראל, באמצעות הצעת החוק הזאת, מבקשת לטשטש את ההבחנה בין ישראל שבגבולות "הקו הירוק" לבין השטחים שכבשה ב-1967, ומנסה להפוך את כל מי שבוחר לנקוט את העמדה המוסרית ולסרב לצרוך תוצרת התנחלויות – לעבריין – – –

מיכאל בן-ארי: – – – את הרוצחים של הווקף – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת בן-ארי.

מיכאל בן-ארי: – – –

מגלי והבה: תן לנו לנהל את הדיון ולא להפריע אחד לשני.

מיכאל בן-ארי: – – –

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני אומרת כאן מעל הדוכן מה שאני אומרת 20 שנה:

זהבה גלאון: אני לא קונה מוצרים שמיוצרים בהתנחלויות.

זהבה גלאון: ואתם מבקשים להפוך כל אדם שלא קונה מוצרים מתוך תפיסה אידיאולוגית לעבריין – זה מה שהחוק הזה מבקש לעשות.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, החוק הזה הוא גם פגיעה בחופש הביטוי ובזכות המחאה.

זהבה גלאון: אני חוזרת ומדגישה – אמרתי את עמדתי לא אחת – אני מתנגדת לחרם כלכלי, פוליטי ואקדמי על מדינת ישראל בין שהוא נעשה על-ידי אזרחים ובין שהוא נעשה על-ידי זרים.

זהבה גלאון: אבל אני בהחלט תומכת בבחירה האישית הצרכנית של כל אזרח ואזרחית לא לממן באמצעות צריכה פרטית את הכיבוש.

זהבה גלאון: וחוק החרם הזה, המובא כאן היום, מבקש להתערב בהחלטות המוסריות והאישיות ביותר של אדם, בבחירות הפוליטיות שלו ובחופש ובאפשרות לבטא ולפעול בהתאם לבחירות שלו.

זהבה גלאון: אם חוק החרם יעבור היום, אדוני היושב-ראש, הוא יפגע בזכויות יסוד דמוקרטיות, ובראשן חופש הביטוי, ההתארגנות והמחאה הפוליטית.

זהבה גלאון: חופש הביטוי מטבעו כולל ביטויים שאינם נוחים להישמע ואף מקוממים; אבל הגבלת חופש הביטוי במדינה דמוקרטית צריכה להישמר רק למקרים שיש פגיעה חמורה בזכויות האחר, כמו במקרים של הסתה לגזענות ולשון הרע או פגיעה קשה בביטחון המדינה.

זהבה גלאון: העובדה שתוכן מסוים או דרך מסוימת של מחאה אינם נראים לנו, ואף אם אנחנו מתנגדים להם בחריפות, אינה יוצרת כשלעצמה עילה להטלת איסור עליהם.

זהבה גלאון: הדרך להתמודד בדמוקרטיה עם סוגים כאלה של מחאה היא במסגרת השיח הציבורי ולא באמצעות כפייה מכוח חוק.

זהבה גלאון: האיסור הגורף על חרמות, חברי חברי הכנסת, יביא ליצירת הסדר בלתי מידתי ובלתי מאוזן המזניח במפגיע את חשיבותה הרבה של מחאה ציבורית בלתי אלימה ואת מעמדו המרכזי של חופש הביטוי.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אין חוק כזה בעולם, אין חוק כזה.

זהבה גלאון: לכן, לסיכום, אני רוצה לומר – –

מגלי והבה: בבקשה.

זהבה גלאון: – – הצעת החוק הזו, כמו חוקים אנטי-דמוקרטיים אחרים, המטרה שלהם היא אחת:

זהבה גלאון: המטרה שלהם היא לפעול נגד עמדות ציבוריות שאינן נוחות לרוב ולהציגן כבלתי לגיטימיות, כחשודות, כראויות לסוג של נידוי או לפחות להפללה.

זהבה גלאון: ההצעות האלה הן פסולות מוסרית, הן פסולות ערכית ומשפטית.

זהבה גלאון: בתירוץ נפסד, שקרי, של הגנה על המדינה בשם הדמוקרטיה המתגוננת כביכול, מקדמים חוקים קיצוניים, לא דמוקרטיים, הרסניים, חוקים שמאותתים לפעילי הימין לאן הממשלה מכוונת, והם פועלים בהתאם לרוח הרעה שיוצאת מהכנסת ומהממשלה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אנחנו מאמינים בחלוקת הארץ ובשתי מדינות לשני עמים.

זהבה גלאון: ולכן, עד שראש הממשלה נתניהו ייכנס למשא-ומתן עם אבו מאזן על סוגיות הליבה, ויגיד "כן" למדינה פלסטינית, אנחנו נמשיך להתנגד לכיבוש ולא נקנה מוצרים מההתנחלויות.

זהבה גלאון: אני רוצה לסיים את הכיבוש, אדוני, ולכן אני מודיעה כאן מעל לדוכן: אנחנו נמשיך להתנגד לכיבוש, וגם החקיקה האנטי-דמוקרטית שלכם לא תשנה את זה.

זהבה גלאון: אנחנו נמשיך להחרים את תוצרת ההתנחלויות, וגם החוק הזה לא יפחיד אותנו.

זהבה גלאון: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון, וגם על העמידה בזמנים.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת שלמה מולה.

מגלי והבה: יש לו 20 דקות, ואחריו יהיה חבר הכנסת ברכה, 15 דקות.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת באה מבית-מדרשו של אביגדור ליברמן, ישראל ביתנו.

שלמה מולה: כל העניין של הצעת החוק הזאת לבוא, לעשות "וי" על חשבון הדמוקרטיה שלנו.

שלמה מולה: מדינת ישראל, שנמצאת באזור מסוכן – כולנו התגאינו בכך שיש לנו דמוקרטיה פעילה, דמוקרטיה שכל אחד מאתנו התגאה בה.

שלמה מולה: הגיעה מפלגה, במיוחד אביגדור ליברמן, דודו רותם, בחסות ראש הממשלה – עושים את הדמוקרטיה שלנו קרקס.

שלמה מולה: דמוקרטיה, המשמעות שלה היא חופש ביטוי, מתן לגיטימציה לדעות שאתה לא מסכים אתן.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך, אם אביגדור ליברמן היה צריך לשבת כשר החוץ בממשלת בגין ב-1977, היה צריך להחליט להעלות את יהודי אתיופיה, ברור לי לגמרי – ליברמן וחבר מרעיו, דודו רותם ואחרים, בטוח כמו חבר הכנסת דני דנון, יושב-ראש ועדת העלייה והקליטה – היו מחליטים: שחורים, לא בבית-מדרשנו.

דני דנון: לא לא לא, אל תאמר זאת.

מגלי והבה: אל תגיד, גם כשאתה בעמידה ולא בהליכה.

מגלי והבה: אתה יכול לשבת ולהגיב.

מגלי והבה: תודה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני השתתפתי בהצעת החוק הזאת כמתדיין פעיל בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

שלמה מולה: שמעתי את הלהיטות של יושב-ראש ועדת החוקה, בוודאי מעל הבמה, מעל ראשו מרחפת רוחו של אביגדור ליברמן, והוא אומר לו: תרמוס את חברי ועדת החוקה, אתה תעשה רק מה שאני אומר לך, אל תשמע את אנשי התמ"ת, אל תשמע לאנשי משרד החוץ, אל תשמע לאנשי מקצוע אחרים, אל תשמע לארגוני זכויות האדם, אל תשמע לאנשי הדמוקרטיה שמטיפים לשמור על הדמוקרטיה שלנו, ואתה רק תעשה מה שטוב לפוליטיקה של ישראל ביתנו.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, זה היה מחזה עצוב, בעצם, לראות ולשמוע את יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, שבעצם צריך להיות מגן הדמוקרטיה, אבל הפך להיות המשתלח בדמוקרטיה שלנו, בשלטון החוק.

שלמה מולה: האמת, הוא לא הפתיע אותנו.

שלמה מולה: באותו שבוע דווקא דודו רותם חתם על מכתב שמחפה על הרב ליאור, שבעצם הוא אדם שמתגרה בשלטון החוק, שבא ואומר: אני אתייצב לחקירה?

שלמה מולה: למה שאני אבוא להיחקר?

שלמה מולה: הרי אני מעל החוק.

שלמה מולה: דודו רותם, כיושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, הלך להגן עליו, ולכן אין לנו הרבה ציפיות.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, הכנסת הזאת – הממשלה הזאת, במיוחד ראש הממשלה הזה, שמפחד מליברמן, כל החלטותיו הן – מי לוחץ אותו אחרון.

שלמה מולה: ואיך יעלה על הדעת, דווקא בממשלה הזאת, כשראש הממשלה הוא בעצם הקברניט, מגיעים לכאן יותר מ-24 חוקים אנטי-דמוקרטיים בעליל.

שלמה מולה: חלקם עברו, חלקם עברו באוטוסטרדה – כביש אוטוסטרדה באמצעות ועדת החוקה, וחלקם, מתדיינים בהם עוד.

שלמה מולה: אבל אין לי ספק, אין לי הרבה ציפיות, החוקים האלה יעברו כל עוד ראש הממשלה הזה לא מרסן את חבריו.

שלמה מולה: האמת היא, בפאזל הזה, הדבר העצוב, אדוני היושב-ראש – בעצם אין לנו הרבה ציפיות, אבל בכל זאת אנחנו יכולים להרים גבה; אהוד ברק, כשהיה יושב-ראש מפלגת העבודה, הודיע לנו שהוא מצטרף לקואליציה הזאת כדי לשמור על שלטון החוק.

שלמה מולה: איזה לשמור על שלטון החוק – הוא מתריס, הוא בין המתריסים, ולא פוצה את הפה.

שלמה מולה: יכול להיות, האמת היא שאהוד ברק רוצה אולי להשתבץ ברשימת הליכוד, אז הוא צריך למצוא חן בעיני הרבה מתפקדי הליכוד.

עינת וילף: די, די, באמת, די, די, שלמה, אתה יודע שיש לי הערכה אליך, אבל בלי השטויות האלה.

עינת וילף: די.

שלמה מולה: אנחנו לא מצפים ממך הרבה, אנחנו לא מצפים ממך.

מגלי והבה: תודה, תודה, חברת הכנסת וילף.

שלמה מולה: איך יכול להיות שאת, יוצאת מפלגת העבודה, ואת מוכנה להיות חתומה בחוק הזה?

מגלי והבה: אני ראיתי שאת רשומה כאן.

מגלי והבה: תוכלי להגן פה על החבר שלך.

עינת וילף: אני לא רשומה כאן.

מגלי והבה: את לא רשומה?

עינת וילף: אני לא רשומה, אבל מכיוון שעכשיו השמיצו אני מבקשת להירשם.

מגלי והבה: אם את לא רשומה – – –

שלמה מולה: אני מציע לך לבוא, לקיים דיון בוועדת החוקה, איך המפלגה שלך, בעצם, שיצאה מתוך מפלגת העבודה, מצביעיה מצביעי שמאל, אתם נותנים חסות, אתם נותנים חסות לפגיעה בדמוקרטיה.

עינת וילף: אנחנו לא שמאל, אנחנו מפלגה ציונית מרכזית.

מגלי והבה: אנחנו כרגע לא בשעת למידה על – – –

שלמה מולה: איזה צביעות, אבל מה לעשות?

מגלי והבה: אבל תסלחי לי, הוא על הבמה ולא את.

עינת וילף: בסדר, אז שיעבור לנושא אחר.

מגלי והבה: אולי תגידי לו מה להגיד?

מגלי והבה: זה עצמאות חדשה?

עינת וילף: כל עוד הוא ממשיך אני – – –

מגלי והבה: סליחה, תודה לך.

מגלי והבה: את רוצה עוד להעיר?

מגלי והבה: חכי, בואי, חבל, עד עכשיו – – –

שלמה מולה: אני מבין שפגעתי בציפור נפשך, יושב-ראש העצמאות, אבל מה לעשות שאתם בעצם בגדתם באלה שבחרו בכם.

שלמה מולה: נותנים חסות לממשלה קיצונית.

שלמה מולה: אתם יושבים יחד, האמת היא, לא רחוק מבן-ארי.

שלמה מולה: זה לא מפתיע אותי.

עינת וילף: – – – זה הטיעונים שלך?

דני דנון: קדימה נבנתה על – – –

שלמה מולה: ולכן, כשאת יושבת בין דני דנון לשר האוצר, אין לי הרבה ציפיות, אבל אני יכול להתקומם בשם אותם האנשים שהצביעו בשבילך.

שלמה מולה: האמת העצובה יותר – את נכנסת במקום אופיר פינס.

דני דנון: מפלגת הטוהר והיושר.

עינת וילף: טוב, ההיסטוריה לא כל כך ארוכה.

דורון אביטל: עינת, העתיד יוכיח, לא ההיסטוריה.

מגלי והבה: חבר הכנסת דנון, תודה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, יכול להיות, האמת היא, חברת הכנסת עינת וילף התבלבלה אולי, ואני רוצה לומר לה מה אמרתם לנו.

שלמה מולה: דרך אגב, אפילו חברך לסיעה, והוא הממונה בעצם, שר התמ"ת, והיועצים המשפטיים שלו, אמרו: החוק הזה בניגוד לעמדתנו.

שלמה מולה: ואמרו לו.

שלמה מולה: ויושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט אמר, תערערו, אבל הוא יודע בעצם שלשר התמ"ת אין חוט שדרה, לא יעז לערער נגד החוק הזה מול ראש הממשלה.

עינת וילף: זה, אגב, לא נכון – – –

שלמה מולה: תגלו אחריות, תגנו על הדמוקרטיה.

שלמה מולה: לפחות תעשו קצת חסד לאותם אלה שבחרו בכם.

שלמה מולה: יכולים לבוא ולהגיד: ובכל זאת אנחנו מגינים על הדמוקרטיה.

אבי דיכטר: עצמאות, תגלו עצמאות.

שלמה מולה: תגלו עצמאות.

דני דנון: אבל הם לא תומכים בחוק.

דני דנון: תתקוף אותנו, מולה.

מגלי והבה: אני מציע לכם – אני מזמין אתכם לשתות קפה על חשבון הבית, ותפסיקו להפריע, אחרת אני אוציא אתכם.

מגלי והבה: לא, כי זכותו להגיד, ואחר כך מי שייצג אותך יגיד מה שהוא רוצה.

דני דנון: מה עם האמנים מאריאל, חבר הכנסת מולה?

דני דנון: איפה הם?

דני דנון: כל האמנים האלה, בזכותם אנחנו פה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אתה יודע מה?

שלמה מולה: אני רוצה להגיד לך, אדוני.

מגלי והבה: תודה.

שלמה מולה: חבר הכנסת דני דנון, בוא אני אדבר אתך על החרם באריאל.

שלמה מולה: תשמע, לפי הצעת החוק, אני מציע לכם – תכינו בית-כלא מאריאל עד ירושלים, כנראה כל כך הרבה אנשים יגיעו לכלא, כל כך הרבה אנשים.

שלמה מולה: ואני אומר לך, אל תעזו להשתמש.

שלמה מולה: מה שאתם תעשו היום, זה מחר יהיה לכם, גם לימין.

שלמה מולה: תזכור, תמיד מה שאתה עושה ליריב שלך – יכול להיות שבסוף יתנקם בך.

שלמה מולה: האמת היא, זה כבר הוכח.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, בוא נדבר בעצם על מה מדובר; ביוזמת החקיקה הזאת, שבאה – בעצם היא עוברת היום, היא כנראה תעבור היום, באים אומרים: אנחנו נחרים, חוק החרם.

שלמה מולה: רק לפני שבועות אחדים הרבה חברים באמת נתנו לגיטימציה לציבור הרחב שרצה להחרים קניית "קוטג'" – בצורה לא אלימה, בצורה לגיטימית, באמצעות "פייסבוק", באמצעות אתר אינטרנט.

שלמה מולה: ובאו ואמרו: המחאה של הצרכנים היא מחאה צודקת, כי בסופו של דבר מדובר במחיר מופקע.

שלמה מולה: "תנובה" זה לגיטימי; לומר: אני לא מוכן לתמוך בהתנחלויות – זה אסור?

שלמה מולה: אגב, אדוני היושב-ראש, הרי אף אחד לא יחשוב על נציגי קדימה, שאנחנו נגד ההתנחלות.

שלמה מולה: הרי כתוב אצלנו במצע קדימה, בקווי היסוד של המפלגה שלנו כתוב:

שלמה מולה: אנחנו בעד פינוי יישובים אם נגיע לקץ הסכסוך, אם יהיו גושי התנחלויות, ירושלים תהיה בריבונות ישראל; אין לנו שום בעיה עם כך.

שלמה מולה: אבל אם יהיו כאלה שיראו בנושא של התנחלויות דבר לא לגיטימי, רוצים למחות – אנחנו כשוחרי דמוקרטיה צריכים לאפשר להם למחות בצורה לא אלימה.

שלמה מולה: כל מחאה שיש בה אלימות היא אסורה, אבל מחאה שהיא בעצם מבטאת את חופש הביטוי, אדוני היושב-ראש, זה דבר לגיטימי.

שלמה מולה: במהלך החקיקה היועצת המשפטית של ועדת החוקה, חוק ומשפט חזרה ואמרה ליושב-ראש ועדת החוקה, אמרה לו: אדוני, הסעיפים האלה הם אינם חוקתיים.

שלמה מולה: והיא אמרה לו: זה לא נכון, החוק הוא רחב מדי, הוא פוגע בחופש הביטוי.

שלמה מולה: יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט לא היה מוכן אפילו לשמוע אותה.

שלמה מולה: ולכן בסופו של דבר אנחנו עדים גם כן לדבר מאוד משמעותי שקיבלנו היום בגלל פנייתו של חבר הכנסת יוחנן פלסנר אל היועץ המשפטי לכנסת איל ינון; הוא כותב בסעיף 5 – אסתפק בלצטט אותו ואמשיך: "בנסיבות אלה אנו סבורים כי ההגדרה של 'חרם על מדינת ישראל' בנוסח רחב זה, בצירוף עם העוולה הנזיקית, הינן בבחינת פגיעה בליבת חופש הביטוי הפוליטי במדינת ישראל, המביאה מרכיבים אלה בהצעת החוק על סף האי-חוקתיות, וייתכן אף מעבר אליו".

שלמה מולה: בעצם היועץ המשפטי של הכנסת אומר: אתם מחוקקים חוק, והוא לא חוקתי.

שלמה מולה: אבל איפה אבירי שלטון החוק – השר דן מרידור, השר בני בגין, השר מיקי איתן, איפה הם?

שלמה מולה: פתאום הם לא שמעו?

שלמה מולה: פתאום הם לא יודעים?

שלמה מולה: חופש הביטוי הוא לא חשוב?

שלמה מולה: אבל מה לעשות, ראש הממשלה, כנראה כדי למצוא חן בעיני זאב אלקין, הם מוכנים לעשות הכול, גם על חשבון הדמוקרטיה שלנו.

שלמה מולה: בעצם, הטיעון המרכזי של אותם חברי הכנסת שיזמו את החוק, מה הם אומרים לנו – לנו יש פריימריס, אנחנו צריכים להיבחר, אנחנו צריכים למצוא חן בעיני פייגלין.

שלמה מולה: מישהו שמע על הפייגלינים בליכוד?

שלמה מולה: והם מוכנים להתריס על קיומה של הדמוקרטיה שלנו, העיקר שתהיה להם משבצת ברשימה, יוכלו להגיע לכנסת.

שלמה מולה: הרי אין דבר יותר עצוב מזה, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: ממשלה שמושלת צריכה לגלות אחריות, דווקא לרסן את אותם אלה שרוצים להשתמש בה בפגיעה בדמוקרטיה.

שלמה מולה: תראו מתי מביאים את החוק, תראו באיזה יום מביאים את החוק – בשעות האלה, בימים האלה מתכנס הקוורטט לקיים דיון ודיאלוג, ולבקש מאבו מאזן, אולי סוף-סוף להגיע למשא-ומתן, אולי לשכנע את האירופים, לשכנע את האמריקנים.

שלמה מולה: דווקא ביום הזה מביאים לנו חוק אנטי-דמוקרטי שפוגע בחופש הביטוי שלנו, שמקבע ואומר: אנחנו בהתנחלויות לא נוגעים לעד, אף פעם לא נפגע, בשום פנים ואופן.

שלמה מולה: אפילו את אלה שמוכנים לבקר את ההתנחלויות – אנחנו נסתום להם את הפיות; לא רק נסתום להם את הפיות: גם נעמידם לדין, גם בלי הוכחות נזק נוכל לקנוס אותם.

שלמה מולה: האמת, יותר מזה – אתה יודע מי המוציא לפועל של גזר-הדין הזה?

שלמה מולה: שר האוצר.

שלמה מולה: שר האוצר הוא גם בית-משפט עליון, גם בית-משפט השלום.

שלמה מולה: ברצותו להגיד – כאן יש חרם, כאן אין חרם.

שלמה מולה: באיזו מדינה שר האוצר יכול להיות גם שופט, גם שר האוצר, גם מחלק כספים, גם משתתף בדיון בממשלה?

שלמה מולה: האמת היא, הדמוקרטיה מבית-המדרש של ליברמן ואלקין היא לתפארת מדינת ישראל.

שלמה מולה: אבל אני משוכנע, הדמוקרטיה שלנו היא מספיק חזקה בעצם כדי שהרוח הרעה הזאת בתקופה הזאת, אני משוכנע במאה אחוז, היא תעבור ותחלוף.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני חושב שזאת הזדמנות יוצאת דופן לציבור הישראלי להביט בממשלה הקיצונית הימנית הזאת, שיבוא ויגיד: כמה היא מדרדרת אותנו, מדרדרת את יחסי הקיום שלנו ביחד.

שלמה מולה: סכסכו אותנו כבר, מסכסכים אותנו עוד ימים ולילות, לסכסך אותנו עם אזרחי מדינת ישראל הערבים – חוק הנכבה, איזה חוקים לא באים לכאן?

שלמה מולה: כל מה שלא מוצא חן בעיני הימין הקיצוני הוא פסול ופסול.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, כפי שאמרתי פעמים רבות, בדמוקרטיה, בעצם חופש הביטוי הוא העוגן המרכזי לקיום חברה, שרוצה להיות חברה יותר אחראית.

שלמה מולה: איך אנחנו יכולים היום לתקוף את האירנים?

שלמה מולה: איך אנחנו יכולים לבוא ולהעז לתקוף את הסורים, שמנהיג סוריה שוחט את האזרחים שלו, ומכיוון שהוא לא דמוקרט?

שלמה מולה: איך אנחנו יכולים לבקר את הלובים?

שלמה מולה: איך אנחנו יכולים לעודד את האזרחים באזור שלנו, הערבים, שמתקוממים נגד שלטון רדיקלי שלהם, כאשר אנחנו, אצלנו בבית, אנחנו רואים בבית שלנו כל יום שעובר חוק ועוד חוק ועוד חוק אנטי-דמוקרטי בעליל?

שלמה מולה: לכן, אדוני היושב-ראש, אני דווקא רוצה לסיים את דברי בקריאת מאמר המערכת של עיתון "הארץ".

אברהם מיכאלי: – – –

שלמה מולה: אני בכל זאת רוצה להזכיר לך, אדוני יושב-ראש סיעת ש"ס, באמת – מכם היו לנו קצת יותר ציפיות, אבל אכזבתם אותנו גם בעניין הזה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, החוק הזה – "חוק לחיסול הדמוקרטיה.

שלמה מולה: הכנסת אמורה לאשר היום בקריאה שנייה ושלישית את חוק איסור החרם, המשית עונשים כבדים על מי שקורא, במישרין או בעקיפין, להחרים את ישראל בשל מעשיה הפוליטיים.

שלמה מולה: אף שבקריאה ראשונה צומצמו גבולות החוק, והוא יחול עתה בעיקר על מוסדות ציבוריים – – – מדובר עדיין בחוק מגונה, העומד בסתירה חריפה לחוקי היסוד.

שלמה מולה: "החוק נוקט לשון מעורפלת ומגדיר 'חרם על מדינת ישראל' באופן רחב במיוחד, ואת ההחרמה באופן נזיל ממש.

שלמה מולה: על-פי החוק, די שתתקיים אפשרות סבירה שהקריאה תביא להטלת חרם, ומפר החוק (על-פי פקודת הנזיקין [נוסח חדש]) יוגדר כמבצע עוולה אזרחית, יישללו ממנו הטבות כלכליות משמעותיות, והוא אף ייאלץ לשלם פיצוי גבוה לנפגעי החרם לכאורה.

שלמה מולה: "זהו טשטוש מכוון, המבקש להסוות את הכוונה לפרוס רשת הגנה רחבה על ההתנחלויות, שמוצריהן ופעילותן, ולמעשה כל הווייתן, הנמצאת במחלוקת מלכתחילה, הם הסיבה העיקרית ליוזמות החרם, מבית ומחוץ.

שלמה מולה: המחוקקים מנסים בכך לשתק את אחד מאמצעי המחאה הלגיטימיים בדמוקרטיה ולפגוע בחופש הביטוי וההתארגנות של גורמים פוליטיים המתנגדים לכיבוש ולאלימות המתנחלים ומבקשים למחות על סדר העדיפויות הלקוי של הממשלה.

שלמה מולה: "יוזמי החוק יוצרים בכך זהות שקרית בין מדינת ישראל, והחברה הישראלית כולה, לבין ההתנחלויות ומזכים את המתנחלים בלגיטימציה גורפת.

שלמה מולה: זהו מחטף אנטי-דמוקרטי, המצטרף לשורה מקוממת של חוקי אפליה והדרה מהשנה האחרונה ומאיץ את התהליך ההופך את ספר החוקים של ישראל למסמך דיקטטורי מדאיג.

שלמה מולה: ברוח זו ירחף מעל כל חרם, עצומה, ואפילו מאמר בעיתון, צל מאיים של עבירה.

שלמה מולה: עד מהרה יושתק הדיון הפוליטי בכלל.

שלמה מולה: "על חברי הכנסת שיצביעו היום בעד החוק להבין כי הם תומכים בסתימת פיות כחלק ממהלך מתמשך לחיסול הדמוקרטיה, המתיימר לגונן על ישראל ובפועל מחמיר את בידודה בעולם.

שלמה מולה: " אדוני היושב-ראש, בעצם בהעברת החוק היום אנחנו בעצם באים ואומרים לאזרחי מדינת ישראל – הכנסת תגיד כנראה – אולי חלקם יתבגרו, אולי חלקם יבואו ויגידו: לא נסכים, עדיין יש סיכוי שאפשר להפיל את החוק הזה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, החובה המוסרית שלנו כאנשים שוחרי דמוקרטיה – להגן בחירוף נפש מחקיקה אנטי-גזענית, לבוא ולהגיד לליברמן: אדוני שר החוץ, בהיותך שר החוץ אתה נותן מכשיר לדה-לגיטימציה של מדינת ישראל, של קיומה היהודי והדמוקרטי והציוני.

שלמה מולה: אתה בעצם בא ואומר: אני כשר החוץ במדינת ישראל משתתף בפסטיבל האנטי-דמוקרטי וממשיך לפגוע בקיומה הדמוקרטי, עד שאני אביאכם להיות מדינה דיקטטורית.

שלמה מולה: לכן הכנסת חייבת להתנגד.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת שלמה מולה.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר הדוברים והמסתייגים.

מגלי והבה: חבר הכנסת , ואחריו – חבר הכנסת חנא סוייד.

מגלי והבה: לחבר הכנסת ברכה 15 דקות.

מגלי והבה: גם לחבר הכנסת חנא סוייד 15 דקות.

מוחמד ברכה: 20 דקות.

מגלי והבה: אדוני צודק, יש לך 20 דקות.

מגלי והבה: הסתכלתי על מספר ההסתייגויות, אז – בבקשה, אדוני.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כמובן זאת שאלה שנוגעת לדמוקרטיה, אבל זה לא הדמוקרטיה; החוק הזה הוא ביטוי של האיוולת המחברת בין כיבוש לבין פאשיזציה.

מוחמד ברכה: החוק הזה, בעצם, לפני שהוא פוגע בדמוקרטיה, הוא בעצם מכשיר, או מעניק מעטפת הגנה למפעל העבריינות הגדול ביותר בתבל, והוא המפעל ההתנחלותי בשטחים הכבושים של העם הפלסטיני.

מוחמד ברכה: זו בעצם אמירה פוליטית, שההתנחלויות והגנתן, והגנת כלכלתן, הן מעבר לדיבורים הנבובים על הצורך במשא-ומתן לשלום, הן מעבר לצורך של העם בישראל ושל העם הפלסטיני ושל עמי האזור להגיע להסדר שלום.

ישראל חסון: אין שר.

מגלי והבה: הוא ביקש – כולנו יש לנו צרכים.

מגלי והבה: אני אישרתי לו.

מגלי והבה: אם אתה רוצה תמורת זה זמן נוסף, נאריך לך.

ישראל חסון: כשיוצאים ופונים ימינה – – –

מגלי והבה: יש לך עיניים גם שם.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת חסון, כמה שרים וסגני שרים יש בממשלה?

שלמה מולה: 39 שרים וסגני שרים.

מגלי והבה: אם אדוני מתעקש אנחנו נדאג שיגיע שר, אבל אני אישרתי לו.

מוחמד ברכה: 39 שרים וסגני שרים, והכנסת תלויה על צרכיו של שר אחד.

מוחמד ברכה: ולכן זו השאלה, אדוני היושב-ראש.

מוחמד ברכה: מובן ששאלת הדמוקרטיה היא שאלה אקוטית, היא שאלה רצינית מאוד, שאלה יסודית מאוד, בכל החקיקה הזאת, אבל זאת בעצם אמירה גם פוליטית שלא מופנית ומכוונת כלפי הפוליטיקה בישראל, אלא מכוונת כלפי העולם, כלפי העם הפלסטיני בראש ובראשונה, כלפי האזור, כלפי העולם שרוצה לחדש תהליך של שלום, כלפי הקוורטט שיושב בוושינגטון – היום, נדמה לי – כדי לדון.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, זה לא העניין איך להעניש את מי שקורא לחרם, זה בעצם השאלה שמדינת ישראל, דרך חקיקה, נותנת חסינות מוחלטת לעבריינות בין-לאומית, עבריינות על בסיס החוק הבין-לאומי, שמדינה שכובשת גם מקימה קולוניות התנחלותיות, אבל מעבר לזה היא גם מפקיעה את האפשרות לבקר את המפעל העברייני הזה, ולא רק מפקיעה את האפשרות והזכות לבקר, אלא היא גם מענישה, היא קונסת את מי שחושב, גם בלי הוכחת נזק.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, כשבאים להעניש ולהטיל קנס של 50,000 שקל בגין קריאה לחרם על מוצרי ההתנחלויות, מי שטוען את הטענה הזאת – מי שמגיש את התלונה נגד מי שקורא לחרם – לא חייב להביא הוכחה שנגרם נזק כלשהו.

מוחמד ברכה: זה נשמע יותר תיאטרון אבסורד – לולא אלה החיים באמת.

מוחמד ברכה: ולכן השאלה כאן – השאלה של החקיקה, והלהיטות של ראש הממשלה להחליט עוד אתמול בלילה שהחוק הזה יעלה היום – מסגירה בעצם את כל המדיניות של הממשלה המסוכנת, האנטי-דמוקרטית והעוינת לשלום, והעוינת לשאלת החיים של העמים באזור הזה.

מוחמד ברכה: אני יכול להבין שיקולים של נוחות פוליטית, כשהשר דן מרידור, שמנסה ללבוש – –

זאב בילסקי: ללבוש – בג"ד כפ"ת – – –

מוחמד ברכה: – – אצטלה, לעטות אצטלה של אדם שקול וכו' וכו', ואז הוא לא אומר כאילו משהו נגד החוק הזה, אלא אומר שזה לא מתאים היום בגלל כנס הקוורטט; זה מה שלפחות צוטט בשמו.

מוחמד ברכה: זה להפוך את הוויכוח הפוליטי על שאלה כל כך יסודית, שנוגעת לעניין השלום, וההתנחלויות, והשטחים הכבושים, ושאלת הדמוקרטיה – להפוך את זה לשאלה טכנית, לשאלה פורמלית, לשאלה של נוחות פוליטית.

מוחמד ברכה: לא שהחוק מסוכן ומנוגד לכל היגיון של חתירה לשלום.

מוחמד ברכה: ולכן לא פלא שראש הממשלה רוצה משא-ומתן בלי שהמשא-ומתן הזה יתבסס על שום אפשרות להגיע לפתרון.

מוחמד ברכה: אפילו לדרישה הבסיסית להקפיא את ההתנחלויות הוא לא מסכים כדי להתחיל במשא-ומתן.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, ההתנחלויות, עוד לפני החוק הזה, עמדו לפני השלום; לא עמדו לפני השלום, עמדו לפני הצורך ביחסי ציבור לממשלה הזאת שכאילו היא עושה שלום דרך משא-ומתן נבוב וריק.

מוחמד ברכה: החוק הזה בא כדי לתת גושפנקה חוקתית לאותו סירוב של הממשלה הזאת לנהל משא-ומתן תוך הקפאת ההתנחלויות.

מוחמד ברכה: עכשיו הם עוברים דרגה אחת נוספת, כשהם אומרים: לא רק שאנחנו לא נפסיק את ההתנחלויות, אלא אנחנו ניתן חסינות מוחלטת להתנחלויות האלה, גם מפני ביקורת פוליטית – גם מפני ביקורת פוליטית לגיטימית.

מוחמד ברכה: לכן השאלה – כולם עומדים על הדוכן הזה ובוכים, במידה רבה של צדק, ומשתפכים על הדמוקרטיה.

מוחמד ברכה: בסדר, דמוקרטיה; בסדר, אתם רוצים לקלקל את הבית שלכם?

מוחמד ברכה: תקלקלו; אבל לא דרך גנבת הבית של אחרים, לא דרך מתן חסינות ומתן תמיכה חוקתית לשדידת המולדת של העם הפלסטיני – מה שנשאר מהמולדת של העם הפלסטיני.

מוחמד ברכה: וכאן באמת החיבור והנבזות, החיבור בין שאלת הכיבוש ושאלת הפאשיזציה, החיבור בין חיסול השלום לבין חיסול הדמוקרטיה.

מוחמד ברכה: הרי ידענו מלכתחילה, ולא הייתי הראשון שאמר את זה, יש אנשים ותיקים ממני שדיברו על זה, על הקשר הבלתי נמנע בין המשך הכיבוש להרס הדמוקרטיה.

מוחמד ברכה: הרי גם בלי החוק הזה מדינת ישראל לא יכלה לעמוד בפני אומות העולם ולהגיד שהיא מדינה דמוקרטית.

מוחמד ברכה: דמוקרטית על-פי מה?

מוחמד ברכה: על-פי כך שמחליפים ממשלה של הליכוד בממשלה של קדימה או בזמנה עם מפלגת העבודה?

מוחמד ברכה: ושמתקיימות בחירות כל ארבע שנים?

מוחמד ברכה: אבל מה עם העובדה ש-4 מיליון פלסטינים חיים תחת הכיבוש הישראלי?

מוחמד ברכה: מה עם העובדה שמיליון ורבע אזרחים במדינת ישראל חיים כאזרחים סוג ב', וסוג ג' וסוג ד'?

מוחמד ברכה: זו דמוקרטיה זו?

מוחמד ברכה: זה אפילו לא מתאים להיות עיתון כדי לעטוף בו דגים מסריחים.

מוחמד ברכה: החוק הזה הוא חוק מסוכן, גם בשאלת השלום וגם בשאלת הדמוקרטיה.

מוחמד ברכה: זה חוק של רדיפה פוליטית, של כל מי שמתנגד למדיניות הממשלה, של כל מי שבא ומציג עמדה אחרת.

מוחמד ברכה: הרי בימי הממשלה הקודמת, של אולמרט, ניהלו משא-ומתן – אומנם הדעות חלוקות כמה הוא היה מוכן לחתום, על 92%, 93%, 6.8 חילופי שטחים וכו' וכו'.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, המפעל הזה ביסודו הוא מפעל לא לגיטימי גם בעיני חלקים גדולים מאוד בתוך הציבור בישראל.

מוחמד ברכה: איך רוב של 55%, 53% או 52% רוצה לסתום את הפיות של 48% האחרים בחקיקה?

מוחמד ברכה: לחסל את האפשרות להתנגד פוליטית?

מוחמד ברכה: ואז אומרים שיש דמוקרטיה ואפשר להגיד דעות שונות.

מוחמד ברכה: אם מחסלים את הכלי הזה של התנגדות בלתי אלימה לכיבוש, דרך חרם כלכלי, כן – לאן רוצים לדחוף את האנשים?

מוחמד ברכה: איך יתנגדו למדיניות הממשלה?

מוחמד ברכה: מה יעשו, יארגנו בריגדות?

מוחמד ברכה: מה לעשות?

מוחמד ברכה: לאן אתם דוחפים את אלה שמתנגדים לעמדות הפוליטיות שלכם?

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אני אגיד את זה עוד פעם ועוד פעם, אבל גם היום, כשאני יודע שהחוק הזה הולך לקבל רוב, אני חושב שהקריאה לחרם על מוצרי ההתנחלויות היא קריאה למען שלום, היא קריאה למנוע הסתבכות נוספת.

מוחמד ברכה: לכן גם היום, וגם מעל הדוכן הזה, אני קורא לכל אזרח שעתיד ילדיו יקר לו, לקום ולהחרים את ההתנחלויות, היום ועכשיו.

מוחמד ברכה: ומחר, אחרי שהחוק הזה יחוקק, אתם תשמעו את הדברים האלה מעל הדוכן הזה.

מוחמד ברכה: החוק הזה לא ישנה דעות פוליטיות, לא יהפוך את ההתנחלויות ללגיטימיות, לא יהפוך את המפעל הזה, שכולו מבוסס על שוד ועל עבריינות, עבריינות מקומית ובין-לאומית, לא יהפוך אותו למשהו לגיטימי ומשהו מקובל.

מוחמד ברכה: לכן אני מסתכל על מה שקורה – אגב, מגפת החקיקה הגזענית והאנטי-דמוקרטית לא התחילה בימי הממשלה הזאת, היא התחילה בימי הממשלה הקודמת.

מוחמד ברכה: היו חוגים בממשלת השלטון הקודמת שרצו להתיישר ולהראות שהם לאומיים, ואז התיישרו עם יוזמות חקיקה, גם בימי הממשלה של אולמרט.

מוחמד ברכה: אבל יש פה מגפה.

מוחמד ברכה: יש פה מגפה: רדיפת עמותות; חוק הנכבה; חוק האזרחות; ועדות הקבלה.

מוחמד ברכה: לאן אתם הולכים?

מוחמד ברכה: אני אומר לכם, תחברו את כל החוקים האלה – אני ספרתי בתקופה האחרונה 18 חוקים, אדוני.

מוחמד ברכה: תחברו את כל החוקים האלה לספר אחד והנה יש לכם קבל עם ועדה ספר הגזענות וספר הפאשיזם של המאה ה-21, היחיד בעולם אחרי נפילת האפרטהייד בדרום-אפריקה.

מוחמד ברכה: בבקשה.

מוחמד ברכה: האמת, אני, כמתנגד נחרץ של המדיניות של הממשלה ושל הממשלות שרוצות להנציח את הכיבוש, אומר: הנה מה טוב שיש חוק כזה להוכיח את צדקת מה שאני אומר.

מוחמד ברכה: הנה.

מוחמד ברכה: הרי חוק כל כך בלתי הגיוני, חוק שהוא על פניו חוק של רדיפה פוליטית, רדיפה של מתנגדים פוליטיים, חוק שבא כדי לתת חסינות לאותן התנחלויות בלתי חוקיות.

מוחמד ברכה: כל ההתנחלויות הן בלתי חוקיות.

מוחמד ברכה: מה צריך יותר מזה כדי להראות כמה הממשלה הזאת אינה רצינית?

מוחמד ברכה: אבל למרבה הצער החיים אינם פרופגנדה פוליטית.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, גם אם זה יכול לשמש אותי מעל הדוכן וגם מעל במות אחרות, גם בארץ וגם בעולם, אבל בסופו של דבר מדובר בחיים שלנו, והחיים הם לא משחקי פרופגנדה.

מוחמד ברכה: הכיבוש הוא לא רק ההתנחלויות.

מוחמד ברכה: הגדר, גדר ההפרדה הגזענית, המעצרים והרדיפות.

מוחמד ברכה: היום השתתפתי עם כמה מחברי בכנס ברמאללה בעניין של האסירים הביטחוניים.

מוחמד ברכה: יש 6,800 אסירים, מתוכם 19 חברי פרלמנט פלסטינים, שניים או שלושה עצורים על אשמות שנשפטו במדינת ישראל, והשאר מוחזקים כבני ערובה, כקלפי מיקוח.

מוחמד ברכה: אני שואל: מה היה קורה במדינת ישראל אם עמיר פרץ לא היה חומק מה"אינטרפול" באנגליה לפני כמה ימים, כשנכנס ויצא בלי שיעצרו אותו?

מוחמד ברכה: מה היה קורה לו היה נעצר שעה?

עינת וילף: סוף-סוף היינו מציגים את הסיפור שלנו כמו שצריך.

מוחמד ברכה: שמה?

עינת וילף: סוף-סוף היינו עומדים בבית-משפט בין-לאומי ומציגים את הסיפור הציוני כמו שצריך ולא בורחים כל פעם שמנסים לעצור אותנו.

מוחמד ברכה: הסיפור הציוני שמה?

מוחמד ברכה: של להפציץ את דרום-לבנון או להפציץ את עזה?

מוחמד ברכה: מה הסיפור הציוני?

מוחמד ברכה: של לחוקק את החוק הזה?

עינת וילף: בזה הציונות מתמקדת עבורך?

עינת וילף: זה כל הסיפור – – –

מוחמד ברכה: זאת הציונות העדכנית.

מוחמד ברכה: זו הציונות העדכנית; זו הציונות שאתם מציעים לעולם?

עינת וילף: אני חושבת – – –

מוחמד ברכה: הרי גם מבחינת

מוחמד ברכה: כם זה אמור להיות שיגעון מוחלט לבוא ולהגיד שזה הפרצוף שלכם.

עינת וילף: אני לא חושבת – – –

מוחמד ברכה: זה טירוף מוחלט.

עינת וילף: אני לא אומרת את זה.

מוחמד ברכה: אבל 19 חברי פרלמנט נבחרים פלסטינים מוחזקים כבני-ערובה, במעצר מינהלי.

מוחמד ברכה: הרי גם זה חלק מהעוולות האלה.

מוחמד ברכה: אז מה, זה עוד 50,000 שקל שקונסים את מי שקורא לחרם על ההתנחלויות?

מוחמד ברכה: מי שחושב, אדוני היושב-ראש, שזה ייתן חסינות למפעל הזה, גם ברמה המקומית וגם ברמה הבין-לאומית, טועה ומטעה.

מוחמד ברכה: מעל הדוכן הזה אני קורא שוב ושוב לכל אדם שוחר חיים, לכל אזרח ואזרחית שוחרי חיים, שוחרי שלום אמיתי, אני קורא להם להבין ששלום והתנחלויות לא הולכים ביחד, שההתנגדות להתנחלויות ולקיומן – שהצורך בפירוקן הוא צורך של חיים.

מוחמד ברכה: לכן החוק הזה לא הזוי, כפי שאפשר לומר, אלא הוא חוק מסוכן.

מגלי והבה: תודה.

מוחמד ברכה: עם החוק ובלי החוק, לפני החוק ואחרי החוק, אני קורא לפרק את כל ההתנחלויות ולהחרים את תוצרתן.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת חנא סוייד, ואחריו ידבר דב חנין.

קריאה: – – –

מגלי והבה: אה, החלפתם?

מגלי והבה: אז אוקיי – – –

יוחנן פלסנר: אני רק חמש דקות – – –

חנא סוייד: את זה אתם תגידו.

מגלי והבה: בבקשה, זה צריך להיות מסודר.

יוחנן פלסנר: אני שאלתי – – –

מגלי והבה: אבל היא לא הודיעה לי.

מגלי והבה: היא יכולה לסדר אתך – טוב, תעלה.

מגלי והבה: בבקשה, חבר הכנסת יוחנן פלסנר.

יוחנן פלסנר: תודה רבה, אדוני.

יוחנן פלסנר: סליחה, חשבתי שזה מתואם.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, הרבה דברים נכונים נאמרו על החוק הזה שקראו לו "חוק החרם".

יוחנן פלסנר: בסופו של דבר, כשמסירים את כל המעטפות, אנחנו מבינים שמדובר בחוק ההגנה וההחרגה של ההתנחלויות המבודדות מהשיח הציבורי במדינת ישראל.

יוחנן פלסנר: יותר מ-40 שנה יש נושא אחד שעומד במוקד המחלוקת הפוליטית במדינת ישראל, וזה עתיד ההתנחלויות.

יוחנן פלסנר: יש דעות לכאן ולכאן, יש דעות לגיטימיות, יש דעות לגיטימיות פחות, יש כל מיני כלי מחאה שאפשר להשתמש בהם בדיון הזה.

יוחנן פלסנר: אני, דרך אגב, לא תומך בכלי המחאה של חרמות.

יוחנן פלסנר: חשבתי שהחרם באריאל גם לא היה הגון כלפי התושבים שם וגם השיג את האפקט הפוליטי ההפוך, אבל כמו שאמר וולטר, ואני לא מצטט במדויק: אני אלחם על זכותו של היריב הפוליטי הגדול ביותר שלי להביע את עמדתו, ואני חושב שזה מה שעומד כאן על סדר-היום.

יוחנן פלסנר: מה שעומד על סדר-היום זה לא חרם כן או לא, אלא זה המעמד הבין-לאומי של מדינת ישראל, המעמד של הדמוקרטיה הישראלית, המעמד של כנסת ישראל, ואני רוצה להתמקד בעניין הזה, של המעמד של כנסת ישראל, כי החוק הזה, מעבר לכל הבעיות האחרות – ונגעו בכך קודמי, ואני מניח שגם אחרי – מכניס אותנו למשבר חוקתי, משבר מיותר, משבר בין רשויות השלטון, בין הרשות המחוקקת ובין הרשות השופטת.

יוחנן פלסנר: אין שום ספק שהחוק הזה יגיע למבחן בג"ץ, ובמבחן בג"ץ מי שיצטרך להגן עליו הוא היועץ המשפטי של הכנסת – היועץ המשפטי של הכנסת, שהוא הפרשן המוסמך של החוק בעיני הכנסת, והוא כבר היום כתב והעביר את חוות הדעת אלי, כפי שביקשתי ממנו, וכמובן ליתר חברי הכנסת, וקובע: "בנסיבות אלו אנו סבורים כי ההגדרה של 'חרם על מדינת ישראל' בנוסח רחב זה" – או במלים אחרות:

יוחנן פלסנר: ההגדרה היא כל כך רחבה, שכל אחד מהצופים עכשיו, אם ייכנס ל"פייסבוק" ויכתוב פוסט של מחאה נגד התנחלויות – אני קורא למחאה כזאת או אחרת – עלול למצוא את עצמו נתבע על בסיס של עוולה אזרחית, בצירוף עם העוולה הנזיקית, שהן בבחינת פגיעה בליבת חופש הביטוי הפוליטי במדינת ישראל, המביאה מרכיבים אלה בהצעת החוק – אני מצטט מהיועץ המשפטי של הכנסת – "אל סף האי-חוקתיות, וייתכן אף מעבר אליו".

יוחנן פלסנר: אז יש בחוק הזה פגיעה חוקתית קשה, ואנחנו, אני חושב, עמדנו עליה.

יוחנן פלסנר: ולצערי – אני לא אפנה לבג"ץ, אני לא חושב שנכון שחברי כנסת יפנו לבג"ץ – אבל לצערי תהיה פנייה לבג"ץ, ובג"ץ יידרש לסוגיה, וברור מה היועץ המשפטי יגיד לבג"ץ בעניין הזה.

יוחנן פלסנר: וחברי חברי הכנסת, אנחנו נגיע למשבר חוקתי.

יוחנן פלסנר: בג"ץ עדיין לא פסל אף חוק של הכנסת הזאת, בקדנציה הזאת, ולצערי אנחנו בדרך לחוק הראשון.

יוחנן פלסנר: אבל יש עוד משהו בחוק הזה, אדוני היושב-ראש.

יוחנן פלסנר: יש כאן תמצית הזיגזוג של ראש הממשלה, תמצית ההתנהלות הפחדנית והזגזגנית של מי שעומד בראש ממשלת ישראל.

יוחנן פלסנר: אדוני ראש הממשלה, כשאתה תגיע הערב לכאן, להצביע במליאת הכנסת – אני רוצה לשאול אותך: לאיזה מביטאוניך אנחנו צריכים להאמין?

יוחנן פלסנר: לביטאונך הימני, אדוני ראש הממשלה, שמדבר על כך שחוק החרם נדחה – זאת כותרת של עיתון מהיום – או לביטאונך השמאלי, אדוני ראש הממשלה – –

מגלי והבה: אדוני, אדוני, אני מבקש להוריד את העיתונים.

מגלי והבה: אני מבקש, אתה רוצה – – –

יוחנן פלסנר: מאה אחוז.

יוחנן פלסנר: הנה, בבקשה.

יוחנן פלסנר: – – לביטאונך השמאלי שאומר – –

מגלי והבה: לא לא לא, חבר הכנסת יוחנן פלסנר, אני מבקש להוריד את העיתונים.

יוחנן פלסנר: – – שהצבעה לא תתקיים?

יוחנן פלסנר: חצי מדינה, אדוני היושב-ראש, קמה עם ידיעה שחוק החרם, לא תהיה עליו הצבעה, וחצי מדינה קמה עם ידיעה שכן תהיה הצבעה על חוק החרם – –

ישראל חסון: יוחנן – – –

יוחנן פלסנר: – – כי שעה לפני חצות, בשעה לפני חצות, ראש הממשלה חשש מהקוורטט, ושעה אחרי חצות הוא כבר חשש מיושב-ראש הקואליציה שלו.

יוחנן פלסנר: אבל מי ניצח?

יוחנן פלסנר: יושב-ראש הקואליציה וחברי מרכז הליכוד, והלחצים הפוליטיים, כרגיל, ניצחו, וישראל הפסידה.

יוחנן פלסנר: עוד פעם, התנהלות רופסת, התנהלות זגזגנית, התנהלות פחדנית, התנהלות מבולבלת, התנהלות שמביאה לכך, אדוני ראש הממשלה – –

ישראל חסון: יוחנן – – –

יוחנן פלסנר: – – שאתה פוגע במעשיך באינטרסים של מדינת ישראל.

ישראל חסון: לא מקשיב – – – יחזור על עצמו – – –

יוחנן פלסנר: אתה פוגע במעמד הבין-לאומי של מדינת ישראל, אתה פוגע בדמוקרטיה הישראלית, אדוני ראש הממשלה, ואתה פוגע ומבזה את מעמד הכנסת.

יוחנן פלסנר: וכל זאת למה?

יוחנן פלסנר: כל זאת בגלל צורכי פריימריס של כמה מחבריך, של יושב-ראש הקואליציה, של כמה מחבריו שעושים תחרות על לבו של המתפקד הליכודי, שהוא הרבה הרבה הרבה יותר ימינה מהבוחר הליכודניק, ומפלגה שמזמן שכחה שפעם היא קראה לעצמה ליברלית לאומית, והיום היא הופכת להרבה יותר לאומנית, ואולי אפשר לקרוא לה לאומית-לאומנית.

יוחנן פלסנר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת יוחנן פלסנר.

מגלי והבה: ואני מקווה שלהבא לא תעשה דברים כאלה.

מגלי והבה: חבר הכנסת פלסנר, אתה אתי?

מגלי והבה: אז – גם אישרנו לך לפנים משורת הדין וגם כמעט ועברת על התקנון.

יוחנן פלסנר: לא, אנחנו תיאמנו את זה.

מגלי והבה: לא רציתי לעשות לך את הפינוי של טיבי כאן, אז בסדר.

יוחנן פלסנר: לא צריך.

יוחנן פלסנר: אנחנו תיאמנו את זה.

יוחנן פלסנר: אני חשבתי – – –

חנא סוייד: תיאמנו – – –

מגלי והבה: כולנו זוכרים את הפינוי ההוא.

חנא סוייד: לא על זה הוא מדבר.

חנא סוייד: הוא מדבר עלי.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני השר, יש זכות לשר האוצר – יש לו גם הסתייגויות, הוא יכול לנמק אותן בכל זמן שהוא רוצה.

מגלי והבה: הוא ביקש, אנחנו נאפשר לו.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני שר האוצר יובל שטייניץ.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, תודה, אני רוצה להציג בפני הכנסת את הסתייגות האוצר, זוהי הסתייגות שאני מקווה שהכנסת תאשר אותה, ואחר כך אני אומר כמה מלים על הדיון כולו, בקצרה.

יובל שטייניץ: סעיף 4 להצעת החוק קובע הוראות בדבר מניעת הטבות.

יובל שטייניץ: נוסח הסעיף, כפי שאושר בוועדת החוקה, חוק ומשפט, קובע כי: "שר האוצר, בהסכמת שר המשפטים, רשאי להחליט לגבי מי שפרסם ביודעין קריאה פומבית להטלת חרם על מדינת ישראל או לגבי מי שהתחייב להשתתף בחרם, כי" – כמה סנקציות.

יובל שטייניץ: עמדתנו, עמדת משרד האוצר ועמדתי – שיש לתקן את הסעיף ולקבוע שהפעלת סמכותו של שר האוצר, בהסכמת שר המשפטים, תהיה אך ורק באמצעות תקנות, ולא בדרך של הוראות פרטניות במקרים השונים, ללא הכוונה וללא אמות מידה ברורות, וכי תקנות אלה, כשיותקנו, יאושרו – יחייב אישור של ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת.

יובל שטייניץ: דהיינו, תשובה לחבר הכנסת מולה: שר האוצר לא רוצה להיות שופט עליון יחיד, אלא מעדיף, בהנחה שהחוק יעבור, שיהיו תקנות, והתקנות ידרשו אישור של הכנסת, והפעלת החוק תהיה על-פי תקנות, ולכן תהיה גם בקרה פרלמנטרית, וזה לא יהיה רק בידיו של שר האוצר.

ישראל חסון: לא לא לא, למה?

יובל שטייניץ: רגע, שנייה.

ישראל חסון: למה?

יובל שטייניץ: הנימוק לתיקון נובע מהמשמעויות הכבדות של ההחלטה כאמור והצורך בהפעלת סמכות מעין זו באופן אחיד, שלא יהיה בכל מקרה על-פי שיקול דעתו או זהותו הפוליטית של שר האוצר; באופן אחיד, על-פי אמות מידה ברורות.

יובל שטייניץ: לכן, כובדן של ההחלטות שיינתנו על-פי הצעת החוק מצריך את אישור ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, נוסף על הסכמת שר המשפטים.

יובל שטייניץ: בהתאם לכך מוצע גם כי סעיף 4 האמור ייכנס לתוקפו 90 יום מיום פרסומו של החוק, כדי לתת שהות מספיקה להתקנת תקנות כאמור.

יובל שטייניץ: יובהר כי סעיף 4 ייכנס לתוקפו אף אם לא יותקנו תקנות עד מועד תחילתו.

יובל שטייניץ: הכוונה כמובן היא להתקין תקנות.

יובל שטייניץ: אני רוצה לומר מלה, זאב, על הדיון שנערך פה; אני לא אכנס לפרטי החוק, אבל אני רוצה לומר מלה על חרמות במדינה דמוקרטית.

יובל שטייניץ: רוב המתנגדים לחוק התנגדו לו בשם חופש הביטוי, ונשאלת השאלה אם חופש הביטוי במדינה דמוקרטית, שהוא ערך מקודש – –

זאב בילסקי: גובר – – –

יובל שטייניץ: – – כולל גם חופש לחרמות כלכליים, או לא.

דב חנין: זה חידוש.

יובל שטייניץ: ואומר את דעתי.

דב חנין: שר האוצר מחדש – – –

יובל שטייניץ: דב, תקשיב לי.

יובל שטייניץ: אני בטוח שתתעניין בדברים, גם אם לא תסכים.

יובל שטייניץ: אומר לך את דעתי.

יובל שטייניץ: במדינה דמוקרטית – הרעיון הבסיסי בדמוקרטיה הוא שיש לנו חופש ביטוי, ההכרעות מתקבלות על-פי מנגנונים שמביאים להכרעה את הכרעת הרוב, אבל המיעוט – גם לרוב יש חופש ביטוי, חופש הבעת דעה; בשביל זה אנחנו יכולים לדבר, להביע דעות, להתארגן במפלגות, להפגין הפגנות – – –

ישראל חסון: אדוני שר האוצר – –

יובל שטייניץ: רגע.

ישראל חסון: – – לפי דעתך אתה תעמיד לדין חרדי שלא ייכנס לתדלק בתחנת דלק שעובדת בשבת?

יובל שטייניץ: שנייה, תן לי.

ישראל חסון: זה חרם כלכלי.

דב חנין: הוא יעשה את זה, ודאי.

ישראל חסון: זה חרם כלכלי.

יובל שטייניץ: ישראל, תן לי דקה להסביר את הנקודה.

ישראל חסון: הפסקתי.

ישראל חסון: הפסקתי.

יובל שטייניץ: אמרתי שאני לא רוצה לרדת לפרטי החוק, ולא אמרתי שאין בו בעייתיות מסוימת.

יובל שטייניץ: אני מדבר על העיקרון.

דב חנין: אדוני שר האוצר, חבל שאתה יורד למקום הזה.

יובל שטייניץ: רק שנייה, אני – – –

דב חנין: אל תרד.

יובל שטייניץ: העיקרון בדמוקרטיה – –

דב חנין: לא מתאים לך.

יובל שטייניץ: – – הוא איננו שציבור אחד מכריע ציבור אחר באמצעות, למשל, כוחו הכלכלי.

דב חנין: וזה מה שאתם מנסים לעשות – –

יובל שטייניץ: נניח – – –

דב חנין: – – להכריע ציבור אחר.

מגלי והבה: חבר הכנסת דב חנין, בסדר, שמענו.

דב חנין: לא, הוא מנסה להשתיק אותי – – –

מגלי והבה: אף אחד לא משתיק אותך, שמענו את ההערה שלך, אני מקווה שהוא יתייחס.

יובל שטייניץ: אני עומד על חופש הביטוי שלי לעמוד פה דקה ולהסביר את עמדתי.

יובל שטייניץ: עיקרון בדמוקרטיה הוא שההכרעות הן לא כוחניות.

יובל שטייניץ: נניח – – –

דב חנין: וזה מה שאתם עושים, הכרעה כוחנית – – –

יובל שטייניץ: נניח, למשל, שבמדינה מסוימת יש מיעוט כזה או אחר, שהוא אתני אבל גם אידיאולוגי – ערבים, למשל, במדינה יהודית, יהודים בבריטניה.

דב חנין: מותר להחרים ערבים לפי החוק הזה.

דב חנין: מותר להחרים ערבים.

יובל שטייניץ: האם מותר – – –

דב חנין: מותר להחרים ערבים לפי החוק הזה.

יובל שטייניץ: רגע, שנייה.

דב חנין: מותר להחרים – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת , יש לך 20 דקות אחריו, אחרי חבר הכנסת סוייד.

מגלי והבה: תוכל לענות לו.

יובל שטייניץ: האם הגיוני בעינינו שציבור שהוא יותר חזק כלכלית, הוא הרוב, הוא אולי יותר חזק כלכלית – –

דב חנין: אז למה לא אסרתם להחרים ערבים?

יובל שטייניץ: – – יכריע ציבור אחר באמצעות חרם כלכלי?

דב חנין: תאסרו.

יובל שטייניץ: התשובה היא: לא.

יובל שטייניץ: לא לזה נועדה הדמוקרטיה.

יובל שטייניץ: הדמוקרטיה, כל מהותה היא משחק לא כוחני.

יובל שטייניץ: אנחנו מדברים, אנחנו מביעים את דעתנו, אנחנו מכריעים בכנסת, אנחנו מכריעים בבחירות.

יובל שטייניץ: אנחנו לא מכריעים ציבור שאנחנו לא מסכימים אתו על-ידי כך שאנחנו נכריע אותו כלכלית, שנגרום לאבטלה, שלא נקנה את המוצרים שלו, שלא נקנה ביישובים שלו, שלא נצרוך את התוצרת שלו או שלא ניתן לו שירותי תרבות וספורט.

ישראל חסון: וכשלא תעביר כספי מסים?

יובל שטייניץ: לכן, חרם מטעמים אידיאולוגיים, חרם על ציבור מסוים כזה או אחר, הוא בעיקרון איננו ביטוי נאות של חופש הביטוי, חופש הוויכוח וחופש הדיבור, כי החרם הוא כוחני.

יובל שטייניץ: זה ניסיון כוחני לפגוע ולהכריע ציבור שחושב אחרת, ומכיוון שכך יש היגיון בכך שמדינה תגן על עצמה וגם על ציבורים אידיאולוגיים או אתניים בתוכה מסוג כזה של חרמות.

יובל שטייניץ: הדבר איננו פשוט.

יובל שטייניץ: הוא מסובך.

יובל שטייניץ: קשה לקבוע קווי גבול בין, למשל, ויכוח או חרם צרכני לבין חרם אידיאולוגי או חרם על ציבור שלם.

יובל שטייניץ: אבל בעיקרון, תופעת החרם, חרם על המתנחלים או חרם על הקיבוצים, חרם על השמאל או חרם על הימין, היא תופעה מגונה.

דב חנין: קיבוצים מותר להחרים לפי החוק הזה.

דב חנין: ערבים מותר להחרים.

יובל שטייניץ: היא תופעה מגונה, כוחנית, שאיננה עולה – –

דב חנין: רק – – – אסור להחרים.

דב חנין: למה?

מגלי והבה: תודה.

יובל שטייניץ: – – בקנה אחד עם הרעיון הדמוקרטי שבו מתווכחים, מכריעים בהכרעת הרוב ולא מכריעים בכוח ציבור שחושב אחרת.

יובל שטייניץ: לא בכוח, לא בחרם ולא בנידוי.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

נינו אבסדזה: אדוני השר, זה בדיוק מה שרוצים שלא יהיה בוויכוח – – –

מגלי והבה: תודה לשר האוצר, חבר הכנסת יובל שטייניץ.

ישראל חסון: רגע.

ישראל חסון: – – – לשאול אותך.

מגלי והבה: חבר הכנסת חנא סוייד, בבקשה, יש לך 20 דקות.

מגלי והבה: חבר הכנסת , ב-20 הדקות שלך תוכל להשיב – – –

דב חנין: אני מקווה שאני אספיק.

מגלי והבה: 20 דקות זה לא מספיק?

דב חנין: – – –

מגלי והבה: אז תיקח את הזמן של חבר הכנסת אגבאריה.

עפו אגבאריה: אין בעיה.

עפו אגבאריה: אני אתן לו – –

מגלי והבה: תודה.

עפו אגבאריה: – – אבל אני אקח ממך עשר.

מגלי והבה: בכיף.

מגלי והבה: תודה.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אולי לא במקרה היום ביקר בכנסת גלן בק, שהוא שדרן ברשת Fox News.

חנא סוייד: הוא ידוע כשדרן חוצפן, מתגרה וגזען.

חנא סוייד: בתוכניות שלו, ב-,Fox הוא מדבר על הנשיא אובמה, וכל פעם שהוא מזכיר את אובמה הוא לא שוכח להזכיר שמדובר בברק חוסיין אובמה, על מנת להבליט את הרקע שלו ועל מנת להשניא אותו כאילו על האנשים שמאמינים או שחושבים כמו גלן בק.

חנא סוייד: הוא זכה כאן בכנסת לכנס, כולם ישבו אתו ומה-זה הרעיפו עליו שבחים.

חנא סוייד: כל הדיון הזה היה תחת הכותרת "נגד הצביעות".

חנא סוייד: גלן בק הוא תומך של הכנסייה האוונגליסטית בארצות-הברית.

חנא סוייד: האוונגליסטים ידועים בכך שהם מאמינים כמובן בארמגדון, במערכה הסופית הגדולה שתהיה, ושכשהיהודים לא יאמינו בישו – שאני מאמין בו כמובן – ישו והנוצרים ישמידו את היהודים.

חנא סוייד: תראה איזה סיפור אהבה בין גלן בק ומה שהוא מסמל לבין אנשי הימין שהיום ישבו אתו ומחאו לו כפיים.

חנא סוייד: איפה אתה יכול למצוא יותר צביעות בשני קצוות ממש שהם מנוגדים האחד לשני, צוחקים על השני?

חנא סוייד: זה רוצה את הכסף מאלו, ואלו רוצים את הפה דרך ,Fox Newsועל מה מדברים?

חנא סוייד: מדברים על הצביעות.

חנא סוייד: אז זו דוגמה לניגודים שהימין – ובמיוחד האנשים שעומדים מאחורי החוק שאנחנו מדברים עליו כאן, חוק החרם.

חנא סוייד: האמת היא שאנחנו מדברים על חרם בישראל – במיוחד בתקופה האחרונה כולם עדים וכולם שמעו וכולם נוכחו לדעת לגבי כתב ההלכה שהרבנים בישראל הוציאו נגד ערבים, נגד כך שאזרח ערבי, סטודנט, יוכל לשכור דירה ולגור בצפת או בהרבה ערים.

חנא סוייד: בסופו של דבר, רוב הרבנים בישראל הצטרפו לאותו צו הלכה, שמדבר באופן הברור ביותר על חרם נגד האוכלוסייה הערבית.

חנא סוייד: אנחנו כאן דנים בחוק שבעצם מהווה פגיעה קשה, לא מידתית, בחופש הביטוי במדינת ישראל.

חנא סוייד: כשאנחנו מדברים על פגיעה לא מידתית, אז ברור שאנחנו מדברים על חוק שכאילו חייבת להיות לו מטרה ראויה.

חנא סוייד: המטרה, עד כמה שאני יכול להבין אותה, היא לא כל כך ראויה.

חנא סוייד: לפחות היא לא בקונסנזוס במדינת ישראל.

חנא סוייד: הכוונה והמטרה של החוק הזה הן בעצם לפרוס רשת הגנה על ההתנחלויות.

חנא סוייד: נושא ההתנחלויות הוא לא בקונסנזוס בציבוריות הישראלית.

חנא סוייד: יש הרבה חוגים שחושבים כמוני שההתנחלויות הן מכשול לשלום והן מעשה תוקפנות שאין להסכים אתו בשום פנים ואופן.

חנא סוייד: לכן, אין כאן, בחוק הזה, איזו מטרה ראויה שיש עליה קונסנזוס.

חנא סוייד: מעבר לכך, אני אומר שיש כאן פגיעה קשה מאוד, פגיעה קטלנית, באחד היסודות המוצקים והבסיסיים ביותר של חברה דמוקרטית וליברלית: יש כאן פגיעה בחופש הביטוי והפעילות הפוליטית.

חנא סוייד: עכשיו, אפשר לחשוב שבחוק הזה יש פגיעה, ואפשר לחשוב שהפגיעה הזאת בסך הכול היא פגיעה, גם אם היא גדולה, גם אם היא לא מידתית, אבל היא בסדר, באקלים, באטמוספירה החקיקתית, אין כאן פגיעה גדולה, קטלנית; מהחוק לבדו, מהחוק בפני עצמו.

חנא סוייד: אבל אם אתה מחבר את הפגיעה בחופש הביטוי שהחוק הזה מגלם עם המבול של החוקים בתקופה האחרונה, שנחקקו כאן בכנסת, שעברו כאן בכנסת – חוק הנכבה, ואני לא צריך לספור, אגודות שיתופיות, ארגונים ועמותות וכל החוקים האלו שיש בהם פגיעה בחופש הביטוי – כשאתה מסכם, כשאתה לוקח במצטבר את כל הפגיעות מכל החוקים האלו, גם אם בחוק החרם אתה יכול לסבול את הפגיעה וגם אם בחוק הנכבה לבד אתה יכול לסבול את הפגיעה, אבל אם אתה מסכם את כל הפגיעות בחופש הביטוי, בדמוקרטיה הישראלית, בעצם אתה מגיע למסקנה שיש כאן פעולה מאורגנת.

חנא סוייד: יש כאן הצטברות של פגיעות שהופכות את הדמוקרטיה הישראלית למרוקנת מכל תוכן.

חנא סוייד: החוק הזה מנסה בעצם לחסוך את הדיון הציבורי סביב נושא קיומי וקרדינלי, שהוא נושא ההתנחלויות, עם כל ההשלכות של נושא ההתנחלויות על המצב הפוליטי, המדיני, במזרח התיכון, ועל האפשרות של השגת שלום באזור הזה.

חנא סוייד: החוק הזה חוסם את הדיון הציבורי הזה, מונע אותו, ובעצם מה שמשאירה לנו הדמוקרטיה הישראלית: כאילו מותר להתדיין על ה"קוטג'" ועל מחיר ה"קוטג'" – בסדר גמור, יפה מאוד, ה"קוטג'" הוא דבר חשוב, והוא בצורה זו או אחרת גם תלוי, המחירים ועליית המחירים תלויים בסופו של דבר בכיבוש ובהגנה על ההתנחלויות.

חנא סוייד: אבל כאילו האבות של הדמוקרטיה בישראל אומרים: אוקיי, תדברו, תעשו דיון ציבורי על ה"קוטג'" ועל הנושאים הקלים האלה, אבל הנושאים הכבדים, הקרדינליים, אסור לדון בהם, אסור שיהיה דיון ציבורי.

חנא סוייד: אנחנו קובעים את התוצאה של הדיון הציבורי.

חנא סוייד: אסור לדון על הדברים האלה.

חנא סוייד: וזה אחד הדברים שהחוק הזה מנסה לעשות.

חנא סוייד: בעצם אסור לדבר על נושאים קרדינליים, כאשר אנחנו יודעים שחוליי החברה הישראלית, הרבה מהם מקורם בכיבוש.

חנא סוייד: אחת הדרכים שנקט יושב-ראש הקואליציה כדי לשכנע את חברי הכנסת לגבי החוק הזה, והחשיבות של החוק הזה – הוא דיבר על כך שבארצות-הברית, בארצות-הברית, שהיא לא ישראל, יש מה שנקרא anti-boycott, יש שם חוקים נגד החרם על ישראל.

חנא סוייד: ונכון, בארצות-הברית יש חוקים, אבל כשמדובר בחרם על מדינת ישראל, בחרם חיצוני של כמה מדינות, שלא מאושר על-ידי האומות המאוחדות.

חנא סוייד: אבל כשמדובר בחרם פרסונלי, מישהו מאיזושהי סיבה אידיאולוגית רוצה לא לקנות מוצר מסוים, החוק בארצות-הברית לא מדבר אתו, לא עושה לו שום דבר, לא קונס אותו.

חנא סוייד: ולכן כל התכסיס הזה של הדיבור: אם בארצות-הברית לא סובלים את החרם, איך אנחנו בישראל לא נחוקק חוקים דומים לארצות-הברית?

חנא סוייד: אז זה בעצם צחוק.

חנא סוייד: זה לא אמיתי וזה לא נכון בכלל.

חנא סוייד: והסברתי באיזה תנאים אפשר, באמת, על-פי החוק האמריקני להעניש אנשים שדוגלים בחרם – כשמדובר בחרם חיצוני, כוללני, נגד מדינת ישראל, ולא נגד ההתנחלויות ולא נגד הכיבוש.

חנא סוייד: יש היבט מאוד חשוב בחוק הזה, שמבטל את ההבדלים בין ישראל – גבולות 67' לבין השטחים הכבושים.

חנא סוייד: כל הזמן הממשלה הנוכחית, ראש הממשלה, אומרים ומאשימים שבעולם הערבי, שהפלסטינים, לא מבדילים – אין הבדל בפניהם בין מדינת ישראל בגבולות 67' לבין השטחים הכבושים; הבעיה היא לא גבולות, הבעיה היא עצם הקיום.

חנא סוייד: ומה שהחוק הזה בא ועושה, הוא עושה בדיוק אותו הדבר.

חנא סוייד: אני כמובן מתנגד לטענה הזאת שכאילו יש "עליהום" כאן, ואין הבדל בין שטחים כבושים אחרי 1967 לבין שטח מדינת ישראל לפני 1967.

חנא סוייד: אבל מה שהחוק הזה עושה, הוא בדיוק עושה את הדבר הזה; הוא אומר: תראו, אין הבדל.

חנא סוייד: שטח 67' והשטחים הכבושים אחרי 67' זה היינו הך.

חנא סוייד: יש בחוק הזה ניסיון לבטל ולמחוק דרכי מחאה לא אלימות, פוליטיות, דמוקרטיות, וצריך לחשוב, במצטבר, איזה אפשרויות של מאבק אידיאולוגי פוליטי נשארות אחרי כל החוקים האלה, לרבות החוק הזה.

חנא סוייד: מה, אם אי-אפשר בצורה פרסונלית, בגלל דחף אידיאולוגי – אין כאן בחרם ניסיון כלשהו לגרוף איזה רווח כלכלי.

חנא סוייד: בשום פנים ואופן לא.

חנא סוייד: יש כאן אמונה, יש פה אידיאולוגיה מסוימת, ואם אתה מונע מאנשים לנקוט צעדי מאבק שהם לא אלימים, שהם דמוקרטיים, אתה, בסופו של דבר מה אומר לאנשים?

חנא סוייד: אתה משדר להם: בעצם תחפשו דרכים אחרות, תחפשו דרכים שהן לא גלויות, ודרכים שהן אלימות, או דרכים שלא מתאימות לחיים פוליטיים ודמוקרטיים.

חנא סוייד: החוק הזה הוא בעצם חוק של טרור מסחרי; הוא רוצה לכפות על האזרחים לקנות סחורות מסוימות.

חנא סוייד: זה – יש פה טרור מסחרי, ולא מאבק נגד טרור.

חנא סוייד: ומן המוסכמות הוא שבשוק חופשי – בשוק חופשי – הנשק או הכלי של חרם הוא לגיטימי, וברור שהוא לא פוגע – לא בחופש הביטוי, ולא בזכות הקניין, כי לכל אחד יש אפשרות בעצם לעשות אותו דבר; מי שכאילו רואה את עצמו נפגע מחרם מסוים, הוא יכול לעשות את ההיפך.

חנא סוייד: זה שוק חופשי, ואין כאן כפייה בשום פנים ואופן.

חנא סוייד: יש שמנסים להגיד שהחוק הזה, בסופו של דבר, יכול לפגוע בעובדים פלסטינים.

חנא סוייד: הרי עובדים פלסטינים, נכון, עובדים באזורי תעשייה ישראליים, של כיבוש, בשטחים הכבושים, ועובדים פלסטינים עובדים במפעלים ישראליים שהוקמו באזורי התעשייה האלה.

חנא סוייד: כאילו שבישראל האנשים, במיוחד בימין, כל כך אכפת להם מהפלסטינים, כל כך אכפת להם מרמת החיים שלהם, מההכנסה שלהם ומהתעסוקה שלהם.

חנא סוייד: דודו רותם לא יכול לישון בלילה מכיוון שלפלסטינים אין מקומות עבודה, ולכן הוא רוצה דווקא חוק שיגן על העובדים הפלסטינים.

חנא סוייד: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, אני לא יודע – אני נדהמתי לגלות, בשבוע שעבר, שחוקי העבודה המקובלים בישראל, שמשרד התעשייה והמסחר אמון עליהם, לא חלים על המפעלים ועל אזורי התעשייה הישראליים בשטחים הכבושים.

חנא סוייד: הם לא חלים שם.

חנא סוייד: עכשיו, תראו איזה דילמה.

חנא סוייד: אני לא יכול להגיד: צריך להגן על העובדים הפלסטינים באותם אזורים על-ידי חוקי העבודה הישראליים – כי זה בעצם הכרה בכך, הכרה בכיבוש.

חנא סוייד: אבל מי שמדבר על הגנה על העובדים הפלסטינים, אני אומר שהעובדים הפלסטינים – אם אתה מעמיד אותם בפני שתי ברירות: ברירה אחת לטאטא את הכיבוש וברירה אחרת לקבל עבודה באזורי התעשייה לפי התנאים שהם מועסקים בהם, כפי שאמרתי: ללא חוקי עבודה וללא הגנה, הם יגידו: לא מעוקצך ולא מדובשך.

חנא סוייד: לא רוצים כיבוש ולא רוצים מקומות עבודה.

חנא סוייד: אנא עזבו אותנו, אנחנו נחיה.

חנא סוייד: אולי עניים, אולי יותר עניים, אולי פחות עניים, אבל אנחנו נחיה.

חנא סוייד: לא מעוקצך ולא מדובשך.

חנא סוייד: ולכן, כשהכיבוש הישראלי רוצה, כשממשלת ישראל כאילו בהזדמנות הזאת רוצה להראות את החוק הזה כאילו הוא בא להגן, או בעצם אין בו פגיעה בעובדים הפלסטינים, או שהחרם גורם לבעיות לעובדים הפלסטינים – עוד פעם אנחנו אומרים: לא צריך, זה לא דרוש.

חנא סוייד: הפתרון הכי טוב בשביל העובדים הפלסטינים זה שהכיבוש יסתיים.

חנא סוייד: אני רוצה להזכיר דווקא לאנשי הימין בישראל, שאנחנו תמיד שומעים אותם מלינים על החרם הפוליטי שהיה בראשית שנות המדינה: "בלי חרות ובלי מק"י", והם מדברים עד היום, בז'רגון הפוליטי, שהמדיניות הזאת, של חרמות, היא מדיניות לא מקובלת.

חנא סוייד: ומה שהם מחזירים אלינו כאן, את הדיבור הזה על חרם, ועל הענשה, על עצם כך שיש לך דעה פוליטית מסוימת.

חנא סוייד: הם רוצים להעניש את מי שיש לו דעה פוליטית, וזה מתקשר לאמירה שאני דיברתי עליה.

חנא סוייד: אני רוצה להזכיר כאן: הרשות הפלסטינית, בפירוש, עוברת על החוק הזה.

חנא סוייד: זה ברור.

חנא סוייד: הרשות הפלסטינית, מה שדובר כאן לגבי בניית העיר רוואבי, ובהרבה אספקטים אחרים, הרשות הפלסטינית עוברת במפורש על החוק הזה.

חנא סוייד: אז מה?

חנא סוייד: מה יהיה?

חנא סוייד: אז מדינת ישראל תעניש את הרשות הפלסטינית שעוברת על החוק הזה?

חנא סוייד: כי כאן, על-פי הנוסח של החוק, אפשר להבין שאפשר להפעיל את החוק הזה כלפי כולי עלמא, כלפי כל העולם, לרבות הרשות הפלסטינית, או אולי במיוחד נגד הרשות הפלסטינית.

חנא סוייד: אז מה יהיה?

חנא סוייד: אז מה, יכבשו את הרשות הפלסטינית מחדש?

חנא סוייד: או יביאו את אבו מאזן שהוא ישלם קנסות כאן?

חנא סוייד: או שאפשר לאסור אותו?

חנא סוייד: או לא יודע מה – לקנוס אותה בקנסות כבדים?

חנא סוייד: זה כמובן לא יעבוד.

חנא סוייד: אנחנו מתדיינים כאן בתוך ישראל, וכאילו שאנחנו מדברים על עניין שהוא פנים-ישראלי, שהוא מיוחד למדינת ישראל, וכאילו שאין צד אחר למטבע.

חנא סוייד: הצד האחר של המטבע זה הכיבוש, זה העם הפלסטיני שנמצא תחת הכיבוש, שמפעלים ישראליים ואזורי תעשייה והתנחלויות מוקמים על האדמות המופקעות שלו על כורחו, זה הצד השני של המטבע.

חנא סוייד: אי-אפשר לחשוב – אי-אפשר להיות אגואיסט בגלל כוח ולחשוב רק על הצד שלך, רק איך אתה מתלבט איך אפשר להחליק את זה עם החוקים ועם חוקי הדמוקרטיה הישראלית שהולכים ונגמרים.

חנא סוייד: צריך לחשוב על הפן האחר, על הפן הפלסטיני, על הכיבוש, על הפשעים של הכיבוש בשטחים הכבושים.

חנא סוייד: רק לפני יומיים שלושה דרום-סודן הכריזה על עצמאותה, ובבחירות שם, במשאל עם שהיה בדרום-סודן.

חנא סוייד: פה דווקא הכול הפוך.

חנא סוייד: אם רוצים לחשוב על סיום הכיבוש, חושבים על משאל עם איפה?

חנא סוייד: לא בשטחים הכבושים, כמו שהיה בסודן – כאילו סודן זו מדינה לא נאורה, זו מדינה אנטי-דמוקרטית, אבל מה שקורה שם הוא דווקא שיעור בדמוקרטיה לאנשים שמובילים חוקים כאלו ומובילים מדיניות של כיבוש ושל המשך הכיבוש.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, אנחנו בפני חוק, כפי שאמרתי, שהוא אנטי-דמוקרטי, הוא אנטי חופש ביטוי, הוא לא מידתי, הוא פוגע בזכויות הבסיסיות של אנשים בישראל, של אזרחים במדינת ישראל.

חנא סוייד: הוא חוק מקארתיסטי, הוא חוק שמצטרף למספר רב של חוקים אנטי-דמוקרטיים, אנטי האוכלוסייה הערבית.

חנא סוייד: הוא בעצם עושה – הוא בעצמו חרם.

חנא סוייד: החוק הזה הוא חרם על אנשים, הוא חרם קולקטיבי על מי שמחזיק בדעה מסוימת.

חנא סוייד: אני רוצה לסיים את דברי ולהגיד, אדוני היושב-ראש:

חנא סוייד: אנחנו מדברים כאן על סנטור מקארתי, רק עם כיפות.

חנא סוייד: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת חנא סוייד.

מגלי והבה: לפני שאני מזמין את חבר הכנסת דב חנין – הודעה לסגן המזכיר.

מגלי והבה: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – נוסח מתוקן של הצעת חוק שירות המדינה (מינויים) (תיקון – תואר אקדמי רלוונטי), התשע"א–2011, פ/3138/18, של חבר הכנסת ישראל אייכלר; נוסח מתוקן של הצעת חוק הקהילות המשימתיות, התשע"א–2011, פ/3292/18, של חבר הכנסת אורי אריאל וקבוצת חברי הכנסת; וכן נוסח מתוקן של הצעת חוק הקהילות המשימתיות בפריפריה, התשע"א–2011, פ/3293/18, של חבר הכנסת אורי אריאל וקבוצת חברי הכנסת.

נאזם בדר: תודה.

מגלי והבה: תודה לסגן המזכיר.

מגלי והבה: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת דב חנין, שיש לו 20 דקות.

מגלי והבה: אחריו יהיה חבר הכנסת עפו אגבאריה, חמש דקות.

מגלי והבה: אתה יכול ללוות מדב חנין אם אתה רוצה.

מגלי והבה: תודה.

דב חנין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, הכנסת תאשר היום חוק נורא; הנוסח מעורפל, התבנית המשפטית לקויה, אבל המטרה חדה וברורה.

דב חנין: ובל נטעה, עמיתי חברי הכנסת, המטרה הפוליטית האמיתית של הצעת החוק הזאת היא הגנה דרמטית על ההתנחלויות.

דב חנין: יש כאן, עמיתי חברי הכנסת, חצייה בוטה של כל קו אדום בחקיקה דמוקרטית.

דב חנין: נדהמתי לשמוע את דברי שר האוצר, שהסביר לנו שדמוקרטיה היא לא רמיסה כוחנית של המיעוט על-ידי הרוב.

דב חנין: אבל זה בדיוק מה שיש לנו כאן:

דב חנין: רמיסה כוחנית של המיעוט על-ידי הרוב.

דב חנין: הגרעין האופרטיבי של החוק הזה זה אותו רעיון של עילת תביעת נזיקין במסלול מהיר, בלי הוכחת נזק, נגד כל מי שמחרים התנחלויות.

דב חנין: שימו לב, עמיתי חברי הכנסת, "קוטג'" מותר להחרים במדינת ישראל, זה חרם צרכני מבורך.

דב חנין: בשר מותר להחרים, כל הצמחונים עושים את זה יום-יום וקוראים גם לנו לעשות את זה.

דב חנין: מזון לא-כשר, מסעדות לא-כשרות, מותר להחרים?

דב חנין: הדתיים, החרדים, הציבור המסורתי עושה את הדברים האלה יום-יום.

דב חנין: לפי החוק הזה, עמיתי חברי הכנסת, בניגוד למה שאמר שר האוצר, מותר להחרים ערבים, מותר להחרים קיבוצים, מותר להחרים את תל-אביב, רק דבר אחד אסור להחרים – התנחלויות.

דב חנין: התנחלויות אסור להחרים.

דב חנין: ואני שואל אתכם, עמיתי חברי הכנסת, ממה כל כך מפחדים כאן?

דב חנין: ממה כל כך מפחדים כאן?

דב חנין: למה התנחלויות אסור להחרים ואת תל-אביב מותר להחרים?

דב חנין: למה אוניברסיטאות מותר להחרים אבל את ההתנחלויות אסור להחרים?

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, החוק הזה הופך את ההתנחלויות לקדושות, ומעניש בקנס גבוה את כל מי שמנסה לערער על הקדושה המזויפת הזאת.

דב חנין: זוהי פגיעה מובהקת, קיצונית, בחופש הביטוי ובחופש המחאה.

דב חנין: האם מישהו עוד יוכל לומר, אחרי שהחוק הזה יעבור, שזוהי דמוקרטיה?

דב חנין: בדמוקרטיה, עמיתי חברי הכנסת, הזכות להחרים מוצרי התנחלויות שווה לזכות להחרים "קוטג'", שווה לזכות להחרים בשר, שווה לזכות להחרים מזון לא-כשר.

דב חנין: הימין הקיצוני בכנסת הזאת קץ במדרון החלקלק של ההידרדרות.

דב חנין: הוא מעביר אותנו לצניחה חופשית למקום שחור ובלתי דמוקרטי בעליל.

דב חנין: ואכן, עמיתי חברי הכנסת, בכנסת הזאת שוברים שיאים בחקיקה אנטי-דמוקרטית, וזה שיא נוסף.

דב חנין: דוחקים את מדינת ישראל החוצה מהמעגל הדמוקרטי וממעגל הלגיטימיות.

דב חנין: זו המטרה של החוק: פגיעה בחופש הביטוי והמחאה של גורמים פוליטיים המתנגדים לכיבוש ולהתנחלויות.

דב חנין: פגיעה בחופש הביטוי והמחאה של אלה שמבקשים למחות על סדר העדיפויות הלקוי של הממשלה הנוכחית, של ממשלת נתניהו, שמעדיפה התנחלויות על פני שלום, שמעדיפה התנחלויות על פני טיפול בבעיות החברתיות.

דב חנין: החוק הזה, עמיתי חברי הכנסת, מצטרף לשורה מקוממת של חוקים אנטי-דמוקרטיים.

דב חנין: מהיום ירחף צל מאיים של עבירה מעל כל מחאה פוליטית, עד אשר, כפי שמקווים יוזמי החוק הזה, יושתק הדיון הפוליטי כליל.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, חרם הוא דוגמה מובהקת של פעולה אזרחית דמוקרטית בלתי אלימה.

דב חנין: הדוגמה הראשונה של חרם שאני יכול לזכור – חרם אזרחי, חרם צרכני, חרם פוליטי, נעשתה בשנות ה-30 של המאה ה-19, כאשר הוועידה הלאומית של השחורים בארצות-הברית עודדה חרם על מוצרים שיוצרו בעבדות.

דב חנין: אירועים בולטים של חרם צרכנים אירעו בשנות ה-60, ה-50, בימי פעילות התנועה לזכויות האזרח של ארצות-הברית.

דב חנין: כולנו, אני מקווה, גדלנו על הסיפור המופלא של חרם האוטובוסים של מונטגומרי אלבמה, סיפור שהתחיל כאשר רוזה פארקס, ב-1 בדצמבר 1955, סירבה לפנות את מקומה באוטובוס לאדם לבן.

דב חנין: בעקבות פעולת חברת האוטובוסים של מונטגומרי, מרטין לותר קינג, תושב מונטגומרי, הכריז חרם על התחבורה הציבורית, והשחורים בעיר הזאת, וגם לבנים דמוקרטים, הלכו ברגל, ומתנדבים הסיעו בכלי הרכב שלהם את המחרימים את התחבורה הציבורית.

אורי אורבך: – – –

דב חנין: העירייה לחצה על חברות הביטוח המקומיות לבטל את פוליסות הביטוח של כלי רכב שהסיעו את המחרימים.

דב חנין: הרשויות עצרו את מרטין לותר קינג, וזה עורר מחאה ציבורית בארצות-הברית כולה.

דב חנין: והמחאה הציבורית הזו הובילה למאבק, ובסופו של דבר ב-13 בנובמבר 1956 הובילה לפסק-הדין של בית-המשפט העליון האמריקני בפרשת Browder v.

דב חנין: Gayle שקבע שהפרדה גזעית סותרת את חוקת ארצות-הברית.

אורי אורבך: אבל – – –

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, סופו של הכיבוש יהיה כסופה של ההפרדה הגזעית, ואני מקווה שבדיוק כמו שהפעולה נגד החרם של מרטין לותר קינג היתה פרפורי הגסיסה של האפליה הגזעית בארצות-הברית, החוק האנטי-דמוקרטי הזה יהיה פרפורי הגסיסה של מפעל ההתנחלויות המזיק, הפוגעני, ההרסני, שמתנהל בארץ הזאת.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אם כבר אני בארצות-הברית ובפעולת המחאה האזרחית בארצות-הברית, זה חוק מתאים לצטט בו את דבריו הידועים של הנרי דייוויד תורו, הפילוסוף האמריקני הדגול.

דב חנין: הוא כתב כך על מכונת החקיקה; הוא אמר: כל המכונות הן בעלות חיכוך, וייתכן שגם הוא לטובה, לאיזון הרעה.

דב חנין: אבל אם החיכוך מגיע לידי כך שהוא בעל המכונה, והלחץ והשוד מאורגנים, או אז אני אומר: אל תהיה לנו מכונה כזו.

דב חנין: בממשל, האוסר אדם שלא כדין, המקום הנכון בשביל אדם ישר גם הוא אינו אלא בית-הסוהר.

דב חנין: הוא אמר את הדברים, עמיתי חברי הכנסת, בדיוק למצב – ושוב אני מצטט – שבו ארץ שלמה כבושה בידי הצבא של ארצי.

דב חנין: הוא אומר: זה הזמן למרי אזרחי.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, החוק הזה הוביל לחוות דעת חסרת תקדים של היועץ המשפטי של הכנסת, ואני מצטער שנשיאות הכנסת, שרק בשבוע שעבר פסלה להעלאה לקריאה טרומית הצעת חוק של חבר הכנסת , בחרה לאשר את העלאת הצעת החוק הפוגענית, המסוכנת, הבעייתית הזאת היום.

דב חנין: ראו מה כותב לנו היועץ המשפטי של הכנסת.

דב חנין: גם הוא מפנה, כפי שצריך, עמיתי חברי הכנסת, לאותה עילת תביעה נזיקית לתשלום פיצויים בגין קריאות לחרם שמטרתן להשפיע על הוויכוח הפוליטי בנוגע לעתיד יהודה ושומרון, כלשונו, ויכוח המצוי בליבת המחלוקת הפוליטית במדינת ישראל כבר למעלה מ-40 שנה – התערבות של חקיקה דורסנית, שמבקשת להתערב באופן ישיר בסוגיית הליבה של הוויכוח הפוליטי במדינת ישראל.

דב חנין: ממשיך היועץ המשפטי של הכנסת ואומר: הסעיף הזה יביא לכך שקריאה לחרם ביחס לסוגיה אחת ולעמדה פוליטית אחת, תהיה עוולה נזיקית ועילה לסנקציות מינהליות נוספות, בעוד שקריאה לחרם מטעמים אידיאולוגיים, חברתיים או דתיים אחרים תמשיך להיות כלי לגיטימי, גם אם שנוי במחלוקת במסגרת הוויכוח הציבורי.

דב חנין: כך, למשל, קריאות לחרם המופנות כלפי אמנים שלא שירתו בצה"ל, כלפי אוניברסיטאות שאינן משמיעות את ההמנון בטקסי סיום של בוגרים, כלפי גופים אשר אינם שומרים על כשרות, ולאחרונה חרם צרכנים כלפי יצרנים ורשתות שיווק המוכרים מוצרים במחירים הנתפסים כגבוהים מדי – כל אלה לא יהוו עילה לסנקציות כלשהן, ואילו קריאות לחרם שקשורות לוויכוח על עתיד שטחי יהודה ושומרון ייחשבו למעשה פסול המצדיק תשלום פיצויים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אומר לנו היועץ המשפטי של הכנסת:

דב חנין: חרם נחשב בישראל כלי לגיטימי גם כשמדובר בנימוקים ערכיים, כמו שמדובר על חרם בגלל אי-קיום דיני עבודה, חרם בגלל אי-קיום דיני דת, ויש גם חרם כשלעצמו שיכול להיות כלי לגיטימי בגלל מאבקים מדיניים או פוליטיים – דברי היועץ המשפטי.

דב חנין: בחוק הזה, עמיתי חברי הכנסת, מוציאים מהשיח את הוויכוח בנקודת המחלוקת העיקרית בפוליטיקה הישראלית.

דב חנין: מוציאים מהלגיטימיות, באמצעות תשלום פיצויים ללא הוכחת נזק, את הוויכוח עצמו.

דב חנין: וזה, אומר לנו היועץ המשפטי לכנסת, הבדל מאוד גדול בין חרם נגד המדינה ואזרח המדינה ובין חרם בגלל זיקה לאזור המצוי בשליטתה, כלומר חרם על ההתנחלויות.

דב חנין: אשר על כן מגיע היועץ המשפטי של הכנסת למסקנה, והיא אכן מסקנה מבוססת, חדה וקשה, והמסקנה היא שההגדרה של החרם בנוסח המרחיב שהחוק מציע, בצירוף מנגנון העוולה הנזיקית שהחוק הזה מייצר, הינן בבחינתט: "פגיעה בליבת חופש הביטוי הפוליטי במדינת ישראל".

דב חנין: ופגיעה כזו, פגיעה בליבת חופש הביטוי הפוליטי במדינת ישראל, מביאה את המרכיבים האלה בהצעת החוק אל סף האי-חוקתיות, וייתכן אף מעבר אליו.

דב חנין: והכנסת הזאת הולכת ברצון ובהתלהבות אל מעבר לסף האי-חוקתיות.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, מה לא נאמר על חרם שהופך למין מנגנון שטני, שצריך להיאבק בו אפילו בחוקי חרם, כמו החוק הזה?

דב חנין: אבל חרם צרכנים, עמיתי חברי הכנסת, הוא דבר שנמצא לא רק בהיסטוריה האזרחית של המאבקים הציבוריים, של זכויות האזרח, של ההתנגדות לעוולות.

דב חנין: חרם נמצא גם במסורת היהודית.

דב חנין: חרם הוא כלי שהשתמשו בו רבות במסורת היהודית.

דב חנין: אגב, גם חרם צרכנים.

דב חנין: אני בדקתי ומצאתי, אדוני היושב-ראש, שבמסורת היהודית, למשל, בספרות ההלכה, מופיע הרעיון של חרם צרכנים כדי למנוע הפקעת מחירים, כגון הפסקה זמנית במנהג אכילת דגים בשבת על מנת להוזיל את מחירם.

דב חנין: זה מופיע בשאלות-ותשובות צמח צדק.

דב חנין: הדברים מופיעים גם במסורת היהודית, מנגנונים כאלה של החרמה למען מטרה חברתית, למען מאבק חברתי, למען לחץ חברתי נגד עוולות, לפעולה אזרחית של אנשים שרוצים לשנות את המציאות שבה הם חיים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, כמובן, החוק הזה הוא גם חוק מגלומני.

דב חנין: הוא לא מסתפק בלהחיל את עצמו רק על אזרחי ישראל, הוא מתיימר להחיל את עצמו על העולם כולו.

דב חנין: כל מי שיחרים מוצרי התנחלויות בעולם, מעתה חשוף לאותו מנגנון דרמטי ודרקוני של סנקציות של תביעה בלי הוכחת נזק ושל תשלום פיצויים לטובת המתנחלים.

דב חנין: על כך נאמר:

דב חנין: במקום שבו השיגעון הוא כל כך קיצוני, מגלומניה אולי זה רק חלק קטן מהבעיה.

דב חנין: הגרעין הזה של החוק הוא המהלך של הזיהוי הפוליטי המוחלט בין ישראל לבין ההתנחלויות.

דב חנין: המתנחלים רוצים לגרור את ישראל כולה, את החברה הישראלית כולה, לאותו מקום מבודד בעולם שהם נמצאים בו, ונמצאים בו בזכות ובצדק, מכיוון שההתנחלויות הן מעשה בלתי מותר על-פי החוק הבין-לאומי, על-פי אמנת ז'נבה הרביעית, והקמתן היא בלתי חוקית, פעולתן היא בלתי חוקית, ייצור מוצרים בהן הוא בלתי חוקי.

דב חנין: ולכן לא במקרה ההתנחלויות מעוררות ביקורת, התנגדות והחרמות בעולם כולו.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, בעולם היום החרמת ההתנחלויות היא נורמה מקובלת לחלוטין.

דב חנין: עכשיו מציעים לגרוף את ישראל כולה למקום המבודד והמוקצה הזה.

דב חנין: זוהי, כפי שאמרתי קודם, פעולה נחרצת לדחיקת ישראל לא רק מהמעגל הדמוקרטי, אלא גם ממעגל הלגיטימיות.

דב חנין: ואגב, עמיתי חברי הכנסת, מי לא התנגד להצעת החוק הזאת בוועדת החוקה?

דב חנין: באו נציגי משרד החוץ, אותו משרד שעומד בראשו, כך שמעתי, אביגדור ליברמן.

דב חנין: באו נציגי משרד החוץ ואמרו, החוק הזה יגרום נזק; באו אנשי משרד המשפטים והסתייגו מהצעת החוק הזאת; באו אנשי התמ"ת והסתייגו מהצעת החוק הזאת; באו אנשי משרד החקלאות והסתייגו מהצעת החוק הזאת; באו התעשיינים והסתייגו מהצעת החוק הזאת.

דב חנין: לכולם, אגב, יש טעמים מאוד ברורים.

דב חנין: הרי ברור לכם, עמיתי חברי הכנסת, שאם מוצר ישראלי שרוצה להימכר ב"מרקס אנד ספנסר" ייחשד כמוצר שמיוצר בהתנחלויות, הוא יורד מהמדפים.

דב חנין: לכן, לא מכיוון שהתעשיינים כל כך דואגים לחירויות הביטוי ולחירויות המחאה, אלא פשוט מכיוון שהם דואגים לאינטרסים שלהם הם קמו ובאו לוועדת החוקה כדי להביע דאגה בשל החוק הזה.

דב חנין: אבל מה זה מעניין את הימין הקיצוני?

דב חנין: הימין הקיצוני מוכן להטביע את כולנו במצולות האבדון שאליהן מוביל מפעל ההתנחלויות.

דב חנין: זה המהלך כולו.

דב חנין: הרי לשם גוררים אותנו.

דב חנין: בשביל הקידוש של ההתנחלויות, ובשביל קידום ההתנחלויות, ובשביל המשך הבנייה בהתנחלויות, לא מנהלים משא-ומתן לשלום, ודוחים את יוזמת השלום הערבית, ולא מוכנים לקבל את היד המושטת של הפלסטינים, של המדינות הערביות.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, החוק הזה גורר, אכן, את כולנו לפינה אפלה, פינה איומה, פינה חשוכה, פינה שצריכה להוביל את כולנו היום הזה לדאגה קשה, דאגה אמיתית.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני חייב גם לומר כמה מלים ברמה המשפטית על הצעת החוק הזאת.

דב חנין: כמובן, ברמה הראשונית, צריך לומר – והדברים צריכים להיאמר בצורה ברורה: החוק המגונה הזה עומד בסתירה מוחלטת לחוקי-היסוד של המדינה.

דב חנין: אם יש משמעות ואם יש מובן לחירויות יסוד, לזכויות יסוד, לעקרונות של חירויות מחאה וחירויות ביטוי, שבלעדיהן לא קיימת דמוקרטיה, החוק הזה מתנקש בהם בצורה ישירה, ללא הסוואה וללא שום ריכוך.

דב חנין: החוק עצמו נוקט לשון מאוד מעורפלת; ההגדרה של החרם בו היא הגדרה מאוד מאוד נרחבת; ההגדרה של פעולת ההחרמה היא הגדרה מאוד מאוד נזילה.

דב חנין: המבחן להפעלת המנגנונים של החוק הזה הוא המבחן שנקרא בשם "אפשרות סבירה"; די בכך שתיווצר או תתקיים אפשרות סבירה שהקריאה תביא להטלת חרם.

דב חנין: איפה כל המבחנים שלמדנו מעקרונות היסוד של הפסיקה על ודאות קרובה, על סכנה ברורה ומיידית?

דב חנין: שום דבר.

דב חנין: די ב"אפשרות סבירה" שהקריאה לחרם אכן תוביל להטלת חרם.

מגלי והבה: תודה.

דב חנין: כאשר נוצרת האפשרות הסבירה הזאת, עמיתי חברי הכנסת, מופעל אותו מנגנון אוטומטי שהופך את מי שמפר את החוק הזה למבצע עוולה אזרחית שיישללו ממנו הטבות כלכליות והוא אף ייאלץ לשלם פיצוי גבוה למי שלכאורה נפגע מהחרם.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת – –

מגלי והבה: משפט אחרון.

דב חנין: – – בשורה הקשה, הפוגענית, של הצעות חוק אנטי-דמוקרטיות, החוק הזה אפל, קשה ומסוכן במיוחד.

דב חנין: אנחנו הזהרנו פעמים רבות מפני הידרדרותה של הכנסת למקומות אפלים.

דב חנין: האזהרה הזאת הולכת ומתגשמת לנגד עינינו.

דב חנין: וזה הזמן לקרוא מכאן לציבור הישראלי לא להסכים לסתימת הפיות.

דב חנין: ואנחנו לא נסכים לסתימת הפיות הזאת.

דב חנין: לא נסכים לסתימת הפיות הזאת – –

מגלי והבה: תודה.

דב חנין: – – לא ישתיקו אותנו, ולא יורידו אותנו מבמת הוויכוח וההתמודדות והמאבק נגד התנחלויות, למען שלום ולמען עתיד אחר בארץ הזאת.

דב חנין: לא ישתיקו אותנו.

דב חנין: ואני אומר גם לציבור הישראלי מכאן – – –

מגלי והבה: ואני אומר לך, אדוני – אתה רוצה לקחת את הזמן של חבר הכנסת אגבאריה?

דב חנין: לא לא, אני לא אקח את הזמן של חבר הכנסת אגבאריה.

מגלי והבה: נתתי לך 22 דקות.

מגלי והבה: משפט לסיום.

דב חנין: אז משפט לסיום: אני קורא מכאן לציבור הישראלי לא רק להשמיע את קולו נגד החוק הזה, אלא לא לאפשר לחוק הזה לסתום לנו את הפה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת אחמד טיבי.

אורי אורבך: אפשר לרווח ביניהם, שלא יהיה – אנחנו לא יכולים לצרוך מנה נוספת – – –

מגלי והבה: לא יודע מה מפריע לך, אפשר לשתות קפה במקום אחר.

אורי אורבך: זה מנה גדושה מדי של אותה דעה.

עפו אגבאריה: אתה מדבר על זה בכנות?

אורי אורבך: ברור, הכול בכנות.

עפו אגבאריה: בטוח?

מגלי והבה: בבקשה, אדוני חבר הכנסת טיבי.

עפו אגבאריה: – – – דעתו של הרב.

מגלי והבה: שמענו הרב, שמענו את חבר הכנסת אורבך, הכול בסדר.

מגלי והבה: תודה.

אורי אורבך: לסירוגין.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות לחברי עפו אגבאריה על שהחלפנו בינינו.

אחמד טיבי: האמת היא שכל שבוע אנחנו אומרים, מה יהיה השיא הבא, או מה יהיה השפל הבא, של הכנסת הזאת, הכנסת השמונה-עשרה.

אחמד טיבי: חברי הכנסת מימין מחוקקים כל שבוע הצעה אחרת בעלת אלמנטים אנטי-ערביים, אנטי-פלסטיניים או אנטי-דמוקרטיים, או לפעמים נגד ארגוני השמאל בישראל.

אחמד טיבי: למה הם עושים זאת?

אחמד טיבי: because they can – כי הם יכולים, יש להם כוח.

אחמד טיבי: וכשיש להם כוח קואליציוני הם עושים ככל העולה על רוחם.

אחמד טיבי: לעזאזל הדמוקרטיה.

אחמד טיבי: מה יש לנו כאן, אדוני היושב-ראש?

אחמד טיבי: יש לנו כאן חוק שהיועץ המשפטי של הכנסת אמר עליו שהוא בבחינת פגיעה בליבת חופש הביטוי הפוליטי במדינת ישראל, המביאה מרכיבים אלה בהצעת החוק אל סף האי-חוקתיות, וייתכן אף מעבר אליו.

אחמד טיבי: אני אומר לך, הצעת החוק הזאת תיפסל בבג"ץ.

אחמד טיבי: היא תיפסל בבג"ץ.

אחמד טיבי: האגודה לזכויות האזרח ו"עדאלה" פונים בימים הקרובים, ואין לי ספק שבסופו של דבר הם יזכו.

אחמד טיבי: בשלב זה, אני מודה, זה משמש תחמושת טובה בידי, בידי כל אדם שמתנגד להתנחלויות, כדי להסביר לעולם שיש כאן ניסיון להפקיע אפילו את זכות המחאה – סוג מסוים של מחאה שקיים בעולם, וזה חרם.

אחמד טיבי: חרם הוא דבר לגיטימי, כלי לגיטימי במאבק פוליטי.

אורי אורבך: זה שאסור לקנות מיהודי?

אורי אורבך: מערבי?

אחמד טיבי: מותר בחוק.

אחמד טיבי: מותר.

אחמד טיבי: אתה יכול להגיד – חבר'ה, לא יפה.

אחמד טיבי: תגיד: חבר'ה, זה לא יפה.

אחמד טיבי: אבל זה מותר.

אורי אורבך: זאת לא טענה, גם זה מותר.

אורי אורבך: זאת לא טענה מוסרית.

אחמד טיבי: אתה יזמת הצעת חוק נגד חרם על בתי-מסחר ערביים?

אחמד טיבי: יזמת הצעת חוק כזאת?

אחמד טיבי: לא יזמת.

אורי אורבך: רגע, אבל אני שואל אותך ברמה המוסרית, לא החוקית.

אורי אורבך: אם אתה אומר שזה חוק אז גם זה יהיה חוק עכשיו, אז מה?

אחמד טיבי: אני אומר לך, אתה יהודי, לא רוצה לקנות בטייבה, זאת השקפת עולם.

אחמד טיבי: זאת השקפת עולם מעוותת.

אחמד טיבי: אתה רוצה לשבת בבית ולא להגיע לשוק בטירה בשבת.

אורי אורבך: זה לא – אף אחד לא אמר את זה אבל.

אחמד טיבי: אל תגיע.

אורי אורבך: נכון.

אחמד טיבי: זה חרם פסיבי שלך.

אחמד טיבי: אל תגיע.

אורי אורבך: זה לא חרם.

אחמד טיבי: אתה מחליט באופן עצמוני – באופן עצמוני – לא להגיע ולא לקנות משם.

אורי אורבך: זה לא חרם.

אחמד טיבי: אני לא אוהב את זה, אני אנסה לשכנע אותך שאתה טועה.

כרמל שאמה-הכהן: אבל הוא צודק, זה לא חרם.

כרמל שאמה-הכהן: זה לא חרם.

אחמד טיבי: זה חרם.

אחמד טיבי: הוא אומר לשכנים שלו, לא רוצים לנסוע לטירה.

אחמד טיבי: הוא אומר.

מגלי והבה: מה קרה?

מגלי והבה: התעוררתם לחיים?

אלכס מילר: אם אני יוצא עכשיו – – –

מגלי והבה: רק רגע, רק רגע, יושב-ראש ועדת הכלכלה,

אחמד טיבי: זה חרם.

אורי אורבך: זה לא חרם.

מגלי והבה: חברי הכנסת, אנחנו לא בדיון בוועדה.

מגלי והבה: חבר הכנסת אורבך, אנחנו לא בוועדה כרגע.

מגלי והבה: הוא ברשות דיבור.

מגלי והבה: או שתקשיב ותשכיל או שלהזמין אותך לכוס קפה.

מגלי והבה: אנחנו לא בוועדה כרגע.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, יש קריאות לחרם המופנות כלפי אמנים שלא שירתו בצה"ל.

אחמד טיבי: יש קריאות.

אחמד טיבי: החרימו אותם?

אחמד טיבי: החרימו אותם.

אחמד טיבי: מה, חוקקתם חוק?

אחמד טיבי: מישהו חשב בקואליציה להתנגד עקרונית לחרם?

אחמד טיבי: לא, לא חשב.

אחמד טיבי: יש, למשל, קריאות לחרם על אוניברסיטאות שלא משמיעות את ההמנון, את "התקווה", בסיום טקס בוגרים.

אחמד טיבי: היו קריאות?

אחמד טיבי: היו קריאות.

אחמד טיבי: חשבתם למנוע את זה, למשל?

אחמד טיבי: לא, לא חשבתם.

אלכס מילר: היו קריאות – – –

אחמד טיבי: יש גופים שאינם שומרים על כשרות, יש אנשים שקוראים לחרם.

אחמד טיבי: חשבתם למנוע את זה?

אחמד טיבי: לא חשבתם למנוע את זה.

אחמד טיבי: יש חרם צרכנים.

אחמד טיבי: לאחרונה הדבר הזה תפס בשוק.

אחמד טיבי: חרם צרכנים.

אחמד טיבי: חשבתם להתנגד לזה?

אחמד טיבי: לא, דווקא העליתם על נס את חרם הצרכנים, ואני מעלה על נס את חרם הצרכנים.

אחמד טיבי: כולנו מעלים על נס.

אחמד טיבי: לכן, החוק הזה יש בו חד-צדדיות של השקפת עולם אחת, של ימין נגד שמאל, שאסור לו להביע התנגדות באמצעות חרם, אי-שיתוף פעולה עם מפעל כלכלי של שוד הקרקעות הגדול ביותר בהיסטוריה, שזה ההתנחלויות.

אחמד טיבי: ההתנחלויות הן שוד הקרקעות הגדול בהיסטוריה.

אחמד טיבי: לא במערב הפרוע בארצות-הברית, אדוני היושב-ראש, אלא כאן, כמה קילומטרים מכאן, אפילו לפי הסטטיסטיקה של "שלום עכשיו".

אחמד טיבי: אני אומר שכל שטח, כל נקודה בשטחים שנכבשו זה דבר לא לגיטימי, שצריך לפנות אותו, לסיים את הכיבוש.

אחמד טיבי: אבל אפילו על דעת ארגונים ישראלים, 130 התנחלויות קמו על קרקע פרטית פלסטינית.

אחמד טיבי: פרטית.

אחמד טיבי: מעלה-אדומים כולה קמה על קרקע פרטית.

אחמד טיבי: זה שוד קרקעות או לא שוד קרקעות?

קריאה: זה לא.

אחמד טיבי: כל מעלה-אדומים קמה על קרקע פרטית, לכן זה אכן שוד הקרקעות הגדול ביותר בהיסטוריה.

אחמד טיבי: בעופרה, התנחלות הידועה לשמצה כמו אחרות, 93% קרקע פרטית.

אחמד טיבי: זה שוד או זה לא שוד?

אחמד טיבי: אז אני לא יכול לקרוא, חבר הכנסת כרמל שאמה, יושב-ראש ועדת הכלכלה, אני לא יכול לקרוא לחרם על ההתנחלויות האלה או על המוצרים שיש בהתנחלויות?

אחמד טיבי: מה לא מוצא חן בעיניך?

אחמד טיבי: למה אתה מזדעק, אתה וחבר הכנסת אלכס מילר?

אחמד טיבי: מה לא הגיוני?

כרמל שאמה-הכהן: היית מוכן שיעשו חרם על ערביי ישראל, חרם כלכלי?

אחמד טיבי: אנחנו לא שדדנו קרקע של אף אחד, הקרקעות שלנו נשדדו.

כרמל שאמה-הכהן: גם אנחנו לא שדדנו.

כרמל שאמה-הכהן: זאת קרקע של אבות אבותינו.

אחמד טיבי: הקרקעות שלנו נשדדו והופקעו.

אחמד טיבי: ב-1948 היו לנו 87% בעלות על קרקע פרטית, היום יש לנו רק 3%.

אורי אורבך: ב-1948 הכרזתם מלחמה על ישראל.

אחמד טיבי: הקרקע שלנו הפרטית, נושלנו ממנה.

אחמד טיבי: אנחנו – אתה רוצה לקרוא לחרם על ילידי המקום?

אחמד טיבי: מה אנחנו?

אחמד טיבי: אנחנו באנו מחוץ-לארץ, כבשנו את רעננה וקראנו לה "כפר רענן"?

אחמד טיבי: ההיפך, 500 יישובים, 500 כפרים הושמדו ונמחקו מעל פני האדמה, ואתה רוצה לקרוא חרם?

אחמד טיבי: באופן מעשי אתם עושים חרם.

אחמד טיבי: אחרי הפגנות אוקטובר היה חרם או לא היה חרם, חבר הכנסת אגבאריה?

עפו אגבאריה: עד היום יש.

אחמד טיבי: עד היום יש חרם.

אחמד טיבי: יהודים לא מגיעים לחלק מהמקומות האלה, ליישובים שלנו.

אלכס מילר: – – –

אורי אורבך: כי זה לא – – –

אחמד טיבי: ולכן, אדוני היושב-ראש, כאשר מדובר בשוד הקרקעות הגדול ביותר בהיסטוריה חובה להביע מחאה.

אחמד טיבי: לגיטימי.

אחמד טיבי: לגיטימי.

שלמה מולה: לא אלים.

אחמד טיבי: Non violent resistance, קוראים לזה.

כרמל שאמה-הכהן: אתה תחזור על זה כמה פעמים ותחשוב בסוף שזה אמת.

אחמד טיבי: התנגדות לא אלימה.

אחמד טיבי: האמת היא, אני רוצה לשאול את המערכת כאן, את הכנסת, את השרים, את ראש הממשלה, את הציבור בישראל – משט אסור, מטס אסור; משט אסור, מטס אסור.

אחמד טיבי: למחות, חרם על התנחלויות אסור.

אחמד טיבי: תגידו לי מה מותר לאזרח פלסטיני או לפעיל שלום לעשות כדי להתנגד לכיבוש.

כרמל שאמה-הכהן: להפגין – – – ללא אלימות.

אחמד טיבי: בבילעין, אם הוא מפגין בלי נשק, יורים בו.

אחמד טיבי: בבילעין, בנעלין, בנבי-מוסא.

אחמד טיבי: מה עוד?

אחמד טיבי: מה מותר לו? נו, תגיד לי.

אחמד טיבי: אלכס מילר, אלכס מילר.

אלכס מילר: הנה, מה שאתה עושה – – –

כרמל שאמה-הכהן: להפגין ללא אלימות, להפגין ללא אלימות.

כרמל שאמה-הכהן: למה תמיד עם אלימות?

אחמד טיבי: אבל בבילעין מפגינים ללא אלימות ויורים בהם כמו בציפורים.

כרמל שאמה-הכהן: אני הייתי בבילעין.

כרמל שאמה-הכהן: לא נכון, אני הייתי בבילעין והם זורקים אבנים.

אלכס מילר: זורקים אבנים על חיילי צה"ל.

אחמד טיבי: ללא אלימות, ללא אלימות.

כרמל שאמה-הכהן: אני הייתי, זרקו עלי אבנים.

אורי מקלב: אתה עוד שואל אותם שאלות?

אחמד טיבי: יש לי 11 דקות.

אורי מקלב: בסדר, אם אתה שואל אותם שאלות אני אאפשר להם.

אורי מקלב: אם אתה מחכה לתשובות – – –

אחמד טיבי: לא, כי הם התפרצו לדברים שלי בהתחלה.

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת טיבי, אני הייתי בבילעין וזרקו עלי אבנים.

כרמל שאמה-הכהן: לא עשיתי להם שום דבר.

כרמל שאמה-הכהן: רק מפני שאני – – –

אחמד טיבי: אתה לא צריך להיות בבילעין.

כרמל שאמה-הכהן: הייתי בבילעין.

אחמד טיבי: אתה לא צריך להיות שם.

כרמל שאמה-הכהן: למה?

אחמד טיבי: כי כוח כובש לא צריך להיות.

כרמל שאמה-הכהן: למה?

אחמד טיבי: רק תושבי בילעין או המזדהים אתם צריכים להיות שם כדי לשחרר אותם.

כרמל שאמה-הכהן: הלכתי לבדוק את הטענות השקריות האלה, שאנשים יורים על אנשים סתם.

כרמל שאמה-הכהן: חיילי צה"ל לא יורים על אף אחד סתם.

כרמל שאמה-הכהן: תכניס את זה טוב טוב – – –

אחמד טיבי: לדעתי, להגיד לך בגילוי לב למה הותקפת?

כרמל שאמה-הכהן: כן.

אחמד טיבי: אני בטוח שחיילי צה"ל חשבו שאתה מפגין ערבי ולכן ירו, ירו גז מדמיע עליך; מה שקורה לך בנתב"ג בדרך כלל.

אחמד טיבי: זאת הסיבה, אין סיבה אחרת.

אחמד טיבי: ולכן, ולכן, תבוא בטענות רק לעצמך.

אחמד טיבי: האמת היא, האמת היא, אדוני היושב-ראש, יש תנועה בין-לאומית של חרם על הכיבוש.

אחמד טיבי: חרם.

אחמד טיבי: BDS.

אחמד טיבי: היום אני שומע שרוג'ר ווטרס, כוכב ה"פינק פלויד", חבר הכנסת כרמל שאמה, כוכב ה"פינק פלויד" קורא לכל העולם וקורא לכנסת: תפילו את החוק הזה ותתנגדו לו בכל דרך אפשרית, אפילו אתם יורים לעצמכם ברגל.

אחמד טיבי: לכן, קל יותר לגייס התנגדות ואמפתיה עולמית למאבק הזה נגד ההתנחלויות.

אחמד טיבי: אתה רוצה לאסור עלי או על חבר הכנסת צרצור או על חבר הכנסת עפו אגבאריה או על חבר הכנסת שלמה מולה או כל אחד שמתנגד לכיבוש לומר: אל תקנו מוצרי התנחלויות?

אחמד טיבי: אל תבואו למה שקרוי "מרכז תרבות" באריאל?

אחמד טיבי: עלק תרבות במקום כבוש.

אחמד טיבי: תרבות.

אחמד טיבי: מה תרבות?

אחמד טיבי: תרבות ההשתלטות?

אחמד טיבי: תרבות הדיכוי?

אחמד טיבי: תרבות הנישול?

אחמד טיבי: תרבות.

אחמד טיבי: האמת היא, אדוני היושב-ראש, למה יושב-ראש הקואליציה זאב אלקין חשב על ההחלטה הזאת?

אחמד טיבי: מה מניע חבר כנסת להביא חוק חרם?

אחמד טיבי: יכול להיות שכשהוא היה תלמיד בבית-ספר החרימו אותו והוא היה "ילד כאפות"?

אחמד טיבי: יכול להיות.

אחמד טיבי: מאיפה בא לו הרעיון הזה, של להביא חוק חרם?

כרמל שאמה-הכהן: זאת לא התבטאות פרלמנטרית, זאת לא התבטאות פרלמנטרית.

אחמד טיבי: תסביכי ילדות או תסביכי חברה שתלטנית.

מגלי והבה: זאת התבטאות פרלמנטרית ועוד איך.

מגלי והבה: אני מוכן לתרגם לך מה שהוא אמר.

מגלי והבה: ילד מצטיין.

מגלי והבה: שאמה.

כרמל שאמה-הכהן: "ילד כאפות" זה התבטאות פרלמנטרית?

אחמד טיבי: הרביצו לו בבית-הספר, מה קרה?

אחמד טיבי: אתם יורים בילדים, מה קרה?

אחמד טיבי: אסור להרביץ לילד בבית-ספר?

רחל אדטו: תשאל אותו, תשאל אותו אם הוא היה.

קריאה: הנה הוא פה.

אחמד טיבי: הוא לא רוצה.

אחמד טיבי: הוא העדיף לא לענות, מה קרה?

אחמד טיבי: מותר לו לא להגיב.

אחמד טיבי: אבל מאיפה בא הרעיון הזה?

אחמד טיבי: מאיפה?

אחמד טיבי: זה רעיון מבריק.

אחמד טיבי: מאיפה בא לו? ניסיון אישי.

זאב אלקין: כל יום כשאני מסתכל עליך בבית הזה יש לי עוד רעיון חדש.

אחמד טיבי: בבקשה.

אחמד טיבי: הנה, הנה.

אחמד טיבי: מה הייתם עושים?

אחמד טיבי: תשמעו, לכל אחד מכם יש התמחות.

אחמד טיבי: אחד בחרם, אדוני היושב-ראש, אחד מתנכל לערבים.

אחמד טיבי: אתה, אתה, כרמל שאמה, רשות השידור, אגרת – – –

מגלי והבה: הכהן.

אחמד טיבי: כרמל שאמה-הכהן, שלא ירביצו לך בהפגנות.

אחמד טיבי: כרמל שאמה-הכהן על אגרת רשות השידור לערבים.

אחמד טיבי: כל ישיבה בוועדת הכלכלה – אגרת רשות השידור – ערבים, אום-אל-פחם; טייבה, אום-אל-פחם.

אחמד טיבי: אלכס מילר – נכבה.

אחמד טיבי: מה שמו זה, יושב-ראש ועדת הכנסת?

אחמד טיבי: יריב לוין – נסיעות למדינות ערב.

אחמד טיבי: כל אחד יש לו התמחות.

כרמל שאמה-הכהן: רגע, אתה לא מצטער על הנסיעה לקדאפי?

אחמד טיבי: כל אחד יש לו התמחות.

כרמל שאמה-הכהן: אתה לא מצטער על הנסיעה לקדאפי?

אחמד טיבי: צריך להבין, אתם זחלתם על ארבע כדי לנסוע אתנו.

אחמד טיבי: חלקכם.

אברהים צרצור: המשלחת הגיעה – – –

אחמד טיבי: פתאום יש משלחת פה.

אחמד טיבי: פתאום יש משלחת פה.

אחמד טיבי: כן.

כרמל שאמה-הכהן: קראתם לו "מלך מלכי המלכים".

אחמד טיבי: ולכן, אדוני היושב-ראש, זה חוק שחור משחור, שחור משחור.

אחמד טיבי: איך נשיאות – אתה חבר בנשיאות.

אחמד טיבי: איך נשיאות שרק לפני שבוע פסלה הצעת חוק, לא אפשרה לי להעלות הצעת חוק להצבעה, שמדברת על הצורך להכיר ולגלות אמפתיה לכאב, לסבל, לאסון של העם הפלסטיני ב-1948 – דרשה אמפתיה.

אחמד טיבי: רעדו אמות הספים, יסודות הכנסת, הפרלמנט הציוני, קרסו בגלל הצעת החוק.

אחמד טיבי: נפגעה יהדותה של מדינת ישראל, אמרו.

אחמד טיבי: ואני קורא את הצעות החוק, ומסתכל על מה שהם אומרים, ולא יודע מאיפה הדיסוננס הזה: מי שפסל את הצעת החוק הזאת הוא זה שאישר היום את ההצעה הזאת.

אחמד טיבי: מה, לא היה אפשר למנוע את העלאתה, חבר הכנסת שלמה מולה, מול חוות דעת משפטית מלומדת מאוד ואמיצה של היועץ המשפטי לכנסת?

אחמד טיבי: לא היה אפשר לעכב את ההעלאה?

אחמד טיבי: יש סולם – חוות הדעת המשפטית היתה סולם.

שלמה מולה: הפריימריס – – –

אחמד טיבי: רק שלושה מחברי הנשיאות הצביעו נגד: מגלי והבה, יושב-ראש הישיבה, חבר הכנסת מג'אדלה ואנוכי; כל השאר תמכו – שישה נגד שלושה.

כרמל שאמה-הכהן: מגיע לכם פרס ישראל.

כרמל שאמה-הכהן: מה היו עושים לפלסטינים שהיו קוראים לחרם על סחורה מרמאללה?

כרמל שאמה-הכהן: מה היו עושים לפלסטינים שהיו קוראים לעולם ולאחרים לעשות חרם כלכלי אם היו עושים דבר כזה?

כרמל שאמה-הכהן: היו יורים להם בברכיים וזורקים אותם מהגג.

אחמד טיבי: עם תחת כיבוש.

אחמד טיבי: אני רוצה להסביר לך: אין סימטריה בין כובש לנכבש.

כרמל שאמה-הכהן: – – –

אחמד טיבי: אין הקבלה.

אחמד טיבי: אפילו מעשים דומים, תקשיב טוב – היסטורית וחוקית, מעשים דומים של מי שנמצא תחת כיבוש, מתייחסים אליהם אחרת כאשר עושה אותם שלטון כובש.

אחמד טיבי: אין סימטריה פשוט, גם בחוק הבין-לאומי.

אורי אורבך: זה לא פוטר משיקולים מוסריים.

אחמד טיבי: הכנסת הזאת היא הכנסת הכי רחוקה משיקולים מוסריים.

כרמל שאמה-הכהן: העובדות שאתה מציג הן במחלוקת.

אחמד טיבי: שיקולים מוסריים – לפני שבוע הצעתם הצעת חוק, ועכשיו מאשרים – לא רק מאשרים; יהיה כאן רוב ברור בעד הצעת החוק הזאת, של חבר הכנסת אלקין.

אחמד טיבי: רוב ברור.

אחמד טיבי: רוב ברור.

אחמד טיבי: בחוק שלך ניפגש בבג"ץ, אלכס מילר.

אחמד טיבי: אישרו לו הצעה שמתנכרת לסבל של עם שלם – מתנכרת לסבל – חוק הנכבה.

אחמד טיבי: הכנסת הזאת התגייסה כולה.

אחמד טיבי: אבל ההצעה שלי, רק להעלות – תצביעו נגד כאן במליאה, אפילו הוא הוציא הודעה, אלכס מילר.

אחמד טיבי: זה תיאטרון אבסורד או לא?

אחמד טיבי: זה דבר מגוחך או לא?

אחמד טיבי: האיש שהעביר את הצעת חוק הנכבה הנוראה, התנגד, הוציא הודעות, פנה ליושב-ראש, פנה לנשיאות – כדי לפסול את הצעת החוק שלי, שהיא הצעה מוסרית פי-אלף מההצעה הלא-מוסרית שלו.

אחמד טיבי: פי-אלף.

אלכס מילר: ככה זה בדמוקרטיה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש – אתה יודע, ההגדרה של דמוקרטיה – אני לא יודע אם למדתם את זה בכיתה ג' בישראל ביתנו:

אחמד טיבי: דמוקרטיה היא לא רק הזכות של הרוב לשלוט ולמשול ולהצביע כי הוא יכול; היא בעיקר זכותו של המיעוט להיות שונה אבל שווה.

אחמד טיבי: דורסנות הרוב היא פטאלית לדמוקרטיה.

אחמד טיבי: מה שקורה כאן זה דורסנות של הרוב.

כרמל שאמה-הכהן: חובתה של הדמוקרטיה להתגונן מאנשים כמוך.

כרמל שאמה-הכהן: חובתה.

כרמל שאמה-הכהן: לא זכותה, חובתה.

אחמד טיבי: על מה?

אחמד טיבי: אני סמל הדמוקרטיה.

אחמד טיבי: מה הייתם עושים בלעדינו כאן?

אחמד טיבי: אתם מתנכלים כל הזמן לערבים, לחברי הכנסת הערבים.

אחמד טיבי: מה הייתם עושים?

אחמד טיבי: אם לא היינו פה, אולי הייתם מתעסקים יותר במחירי העגבניות.

אחמד טיבי: מה הייתם עושים?

אחמד טיבי: לדעתי, אם אני לא הייתי פה, הייתם מתנפלים על שלמה מולה ועל מה שהוא מייצג.

כרמל שאמה-הכהן: מה יש לשלמה מולה?

אחמד טיבי: לכן – אתם יודעים מה.

אחמד טיבי: לכן אנחנו השעיר לעזאזל, שבשלב זה מונע מכם להתנפל על אנשים שלו, כי אתם מפלים נגדו בכל מקום, נגדו ונגד מה שהוא מייצג, נגד האתיופים.

כרמל שאמה-הכהן: אתה דובר שלו?

אחמד טיבי: אני דובר הנפגעים עלי אדמות.

כרמל שאמה-הכהן: הוא נפגע?

אחמד טיבי: מולך.

אחמד טיבי: מול החברים שלכם.

כרמל שאמה-הכהן: הם לא שווים?

אחמד טיבי: הם שווים?

אחמד טיבי: הם לא שווים.

אחמד טיבי: אתם מדכאים אותם, לא אנחנו.

כרמל שאמה-הכהן: הם לא שווים?

אחמד טיבי: לא יודע.

אחמד טיבי: תשאל אותו.

אחמד טיבי: אתם מתייחסים אליו באופן שווה?

כרמל שאמה-הכהן: מה זה הדבר הזה?

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש – – –

אחמד טיבי: – – –

כרמל שאמה-הכהן: למה לא?

אחמד טיבי: בגלל הצבע שלו.

אחמד טיבי: אתם תיתנו ליהודי מעדות המזרח להיות – – –

כרמל שאמה-הכהן: – – –

אחמד טיבי: אתם תיתנו להם?

אחמד טיבי: אתם לא רק גזענים נגד ערבים; אתם גזענים פרופר,absolutely racist . אתם.

אחמד טיבי: אתם גזענים נגד כל מה ששונה, כל מה שאחר.

אחמד טיבי: אתם המצאתם את הגזענות הצרופה.

אחמד טיבי: בשלב זה אתם מתרכזים בערבים, כי זה הכי קל – הקורבן הקרוב ביותר – הקורבן הקרוב ביותר, הזמין ביותר, החלש ביותר, הפופוליסטי ביותר, זה הערבים, ולכן קל לכם לתקוף את הערבים, הכי קל.

אחמד טיבי: מה הייתם עושים בלעדינו?

אחמד טיבי: אוי.

אחמד טיבי: אם הייתם נפטרים מאתנו, חבר הכנסת אלכס מילר וישראל ביתנו, לאן הייתם מוליכים את כל השנאה שלכם?

אורי אורבך: אל תדאג – – –

אחמד טיבי: לאן?

אחמד טיבי: יש אפיקים אחרים, בבקשה.

אחמד טיבי: יש אפיקים אחרים.

אחמד טיבי: לכן – הכנסת הזאת היא בושה לכל מדינה המכנה את עצמה דמוקרטיה.

אחמד טיבי: הכנסת השמונה-עשרה היא כנסת מבישה, מביכה, כתם שחור על כל מערכת דמוקרטית ועל כל ערכים דמוקרטיים.

אחמד טיבי: להיות פה זו פשרה.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, נגמר לו הזמן.

אורי אורבך: זמנו עבר ב-48'.

מגלי והבה: חבר הכנסת שאמה, אתה לא מדייק, אבל יש לו עוד.

מגלי והבה: חוץ ממה שהפרעת לו, עכשיו אני אתן לו עוד דקה, כי הפרעת לו.

מגלי והבה: בבקשה.

אחמד טיבי: האמת היא שאני, אדוני היושב-ראש, הפעם לא רק – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת אורבך, אתה יכול לשבת.

מגלי והבה: אוזניים לקיר גם.

אלכס מילר: הוא – מטאפורות, אתה עם אוזניים לקיר.

אלכס מילר: מה קורה?

מגלי והבה: היושב-ראש צריך להגן על כל מי שיושב פה.

כרמל שאמה-הכהן: הוא אמר: זמנו עבר ב-48'.

כרמל שאמה-הכהן: מה הבעיה?

מגלי והבה: זה חוצפה.

מגלי והבה: להגיד לנבחר ציבור שיושב פה, שהוא קולגה שלך, בדרך הזאת – אבל זה אופייני לאותו חבר כנסת, אורבך.

כרמל שאמה-הכהן: כשהוא אמר דברים אחרים אתם לא הערתם לו.

אחמד טיבי: אתם לא מסוגלים לענות לי, רק באמצעות גזענות.

אחמד טיבי: אתם לא מסוגלים.

אחמד טיבי: אתם מסתכלים בראי, רואים דמות – – – הפרצוף שלכם.

כרמל שאמה-הכהן: כיבוש, כיבוש, כיבוש, זה כל מה שיש לך להגיד.

כרמל שאמה-הכהן: אתם כובשים.

כרמל שאמה-הכהן: אתם מנסים לכבוש אותנו.

אחמד טיבי: זה כיבוש.

מגלי והבה: תודה.

כרמל שאמה-הכהן: אני עונה לו.

אחמד טיבי: זה כיבוש.

אחמד טיבי: מה זה, הופעת אורח?

אחמד טיבי: אתם נמצאים בשכם – הופעת אורח?

אחמד טיבי: זה כיבוש, וזה כיבוש אכזר.

אחמד טיבי: זה הכיבוש הארוך ביותר בהיסטוריה המודרנית, וזה הכיבוש היחיד שיש.

אחמד טיבי: יש לנצח אותו.

אחמד טיבי: אין לי ספק שאנחנו – – –

כרמל שאמה-הכהן: תוריד אותו, נגמר לו הזמן.

מגלי והבה: אתה יושב-ראש ועדת הכלכלה, חשבתי שנעשית יותר בקי בתקנון הכנסת.

מגלי והבה: הוא מסכם את המשפט שלו ואז הוא יורד.

כרמל שאמה-הכהן: מקובל.

אורי אורבך: זה הסיכום הכי ארוך בתולדות הכנסת.

אחמד טיבי: אתה מנהל משא-ומתן עם יושב-ראש הישיבה?

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש – מחלק לי ציונים, עם כל הכבוד – – –

מגלי והבה: מה אתה חושב, שאתה בתוכנית "גלי צה"ל" עכשיו?

מגלי והבה: שכחת שאתה נבחר ציבור?

אורי אורבך: אדוני שכח שהוא בכנסת ולא יכול לחלק לי ציונים – חוצפן או לא חוצפן.

מגלי והבה: אני קורא אותך לסדר, שלוש פעמים, ואפשר להוציא אותו.

כרמל שאמה-הכהן: לא קראת אותו שלוש פעמים.

מגלי והבה: שלוש פעמים.

מגלי והבה: כי החוצפה שלו על הפעמיים הקודמות.

מגלי והבה: עכשיו יצלמו אותך איפה שצריך.

אחמד טיבי: סעיף 42א.

מגלי והבה: עוד לא פינו אותך בשיטה שפינו אותי.

אורי אורבך: כדאי שאדוני יירגע.

אורי אורבך: אתה יושב-ראש, אתה לא סדרן.

מגלי והבה: צא החוצה, וזהו.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: מחלק ציונים.

אחמד טיבי: אני מקווה שהדוגמה שהיתה לפנינו, פינוי מתנחל, תהיה הדוגמה שתהיה לכל השטחים של 67'.

אחמד טיבי: יש לפנות את המתנחלים ואת ההתנחלויות.

אחמד טיבי: הדוגמה הזאת היא דוגמה טובה, היתה דוגמה לפניה, לפני שבועיים, גם של מתנחל אחר, שהוא חבר כנסת בשלב זה.

אחמד טיבי: אני גאה שאני קורא להחרים את ההתנחלויות ואת תוצרת ההתנחלויות.

אחמד טיבי: אנחנו עוד נאתגר אתכם בזה.

אחמד טיבי: אני, גם כנציג רע"ם-תע"ל וגם כיושב-ראש תע"ל, קורא להחרים את תוצרת ההתנחלויות ואת כל מפעלי ההתנחלויות.

אלכס מילר: אתה תהיה הראשון שיהיה בתביעה אחרי החוק הזה.

כרמל שאמה-הכהן: אתה מנצל את החסינות שלך.

אלכס מילר: לא הוא, יש לו מפלגה, אני אתבע את המפלגה שלך.

אחמד טיבי: המפלגה שלי היא מפלגה עם ערכים אישיים, היא לא מפלגה שקוראים לה מאפיה, המפלגה היהודית – – –

אלכס מילר: אתם הראשונים שתהיו בבית-משפט אחרי שהחוק הזה יעבור.

מגלי והבה: החוק הפך את הדיון הזה למאתגר ולמעניין, שמענו שתי דעות, שתי השקפות, והכול יהיה בסדר.

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת עפו אגבאריה, שיש לו חמש דקות.

מגלי והבה: בבקשה.

אחמד טיבי: אגב, אדוני, רק שתדע, שניהם לא יושבים במקומות שלהם, הם התנחלו במקומות של אחרים.

אחמד טיבי: יש לפנות התנחלויות.

רחל אדטו: תחרים אותם עכשיו.

אחמד טיבי: הם רגילים להתנחל.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת התאימה מאוד להצעת האי-אמון שרציתי להביא היום – שהסרבנות לשלום היא סכנה לדמוקרטיה.

עפו אגבאריה: האמת היא כזאת, שהחוק הזה נולד כנראה בבית-מדרשו של ראש הממשלה מר בנימין נתניהו, והביא את זה לכנסת חבר הכנסת זאב אלקין.

עפו אגבאריה: כנראה התחרות בימין, מי יהיה מנהיג הימין ומי יהיה מנהיג המתנחלים, הולכת ותופסת תאוצה.

עפו אגבאריה: כי לא מספיק מה שהביא בית-מדרשו של שר החוץ ליברמן, חוק הנאמנות וחוק הנכבה, כדי להוכיח למתנחלים שהוא המנהיג הבלעדי של הימין.

עפו אגבאריה: כדי לא לפספס את המומנטום, גם ראש הממשלה, בדמותו של חבר הכנסת זאב אלקין, רוצה להוכיח זאת שוב ורוצה להביא את החוק הזה שמגולל את סופה של הדמוקרטיה במדינת ישראל.

עפו אגבאריה: כי חוק כזה הוא אנטי-דמוקרטי, והוא לא רק סותם את הפיות לשמאל ולערבים, אלא הוא גם מכתים את הדמוקרטיה הישראלית, שלדעתי הולכת ונגמרת, וישראל כבר לא תוכל לומר שהיא הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון.

עפו אגבאריה: למה נולד החוק הזה?

עפו אגבאריה: החוק הזה נולד רק כדי לגונן על ההתנחלויות.

עפו אגבאריה: אני לא רואה שאם איזה אוניברסיטה בארצות-הברית עושה חרם על אוניברסיטה בישראל, יבואו ויגידו, הם עשו חרם עלינו, אנחנו נתבע אותם.

עפו אגבאריה: החוק הזה בא רק כדי להציל את המשבר הכלכלי של ההתנחלויות, ולבוא ולתבוע תביעות דיבה בעיקר מהפלסטינים ומהשמאל הישראלי.

עפו אגבאריה: האם זה ייאמן שאדם שמחרים התנחלות ייקנס במינימום 50,000 שקלים?

עפו אגבאריה: קודם כול, ההתנחלויות עצמן עדיין אין להן סטטוס חוקי.

עפו אגבאריה: האם הכיבוש באמת חוקי?

עפו אגבאריה: האם הגדה המערבית הכבושה היא חוקית?

עפו אגבאריה: האם היא מעוגנת בחוק הישראלי?

עפו אגבאריה: מדוע צריך לחוקק חוק שייתן אפשרות להגן על ההתנחלויות בשטחים הכבושים?

עפו אגבאריה: אם זה כך, למה אתם לא מחילים את הריבונות הישראלית שם?

עפו אגבאריה: הרי כל העולם לא רוצה בזה וגם אתם לא עושים את זה.

עפו אגבאריה: אז מדוע דווקא אתם מביאים את הרעיון הזה של החרם?

עפו אגבאריה: כנראה יש פה משהו.

עפו אגבאריה: דבר שני, למה למדינת ישראל מותר להחרים כל מיני – נוסף על מה שאמר פה חברי חבר הכנסת טיבי – יש מיליון וחצי אזרחים ערבים ברצועת-עזה; אמרתם שיצאתם משם, אבל האם מיליון וחצי האנשים האלה לא מוחרמים?

עפו אגבאריה: יש עליהם חרם או אין עליהם חרם?

עפו אגבאריה: האם הם יכולים להכניס חומרי בניין לבתים שנהרסו על מנת לשקם את המגורים שלהם?

עפו אגבאריה: לא מדובר על הפטרוזיליה, מה שהצעתם וחגגתם.

עפו אגבאריה: זה לא חרם?

עפו אגבאריה: אתם מענישים כל אדם שרוצה להזדהות עם האנשים האלה, זה לא חרם?

עפו אגבאריה: אז מדוע למדינת ישראל מותר להחרים, למתנחלים מותר לעשות מה שהם רוצים ואפילו מותר להם לפגוע בפלסטינים ולעשות תג מחיר?

עפו אגבאריה: מה זה תג מחיר?

עפו אגבאריה: פעם למדתי בספרות העברית על מונח שנקרא "סופות בנגב".

עפו אגבאריה: "סופות בנגב" התרחשו בדרום אוקראינה, כאשר פורעים התנכלו ליהודים באזור ז'יטומיר, ברדיצ'ב, אומן, האזורים האלה.

עפו אגבאריה: היהודים יצאו נגד הפורענות הזאת.

עפו אגבאריה: אז מדוע אתם לא רואים מה עושים המתנחלים נגד האנשים – כמה עצים עקרו, כמה מטעים שרפו, כמה מסגדים שרפו וכמה אנשים רצחו בגדה המערבית?

עפו אגבאריה: זה לא מזכיר לכם ימים אפלים שאתם התנערתם מהם והעולם היה לצדכם בעניין הזה?

עפו אגבאריה: למה אתם חוזרים על הטעויות האלה, ועכשיו אתם משניאים עוד פעם את העולם בגלל האל-עֻנְגֻ'הִיַה – בגלל העמדה הזאת הלא-מובנת של הוגי הדעות הישראליים שהם מעל הכול.

עפו אגבאריה: זה דבר שיכרסם במעמדה של מדינת ישראל.

עפו אגבאריה: משפט אחרון, אדוני היושב-ראש, אני הזכרתי לפני שבוע שיש כל כך הרבה מבין אזרחי מדינת ישראל שעכשיו מבקשים אזרחות של מדינה אחרת.

עפו אגבאריה: במיוחד בגרמניה או בארצות ברית-המועצות לשעבר – כבר למעלה מ-300,000 יש להם האזרחות השנייה.

עפו אגבאריה: רובם של האנשים האלה ברחו בגלל ההשפעה האנטי-דמוקרטית הזאת שאתם עושים.

עפו אגבאריה: תודה.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת אברהים צרצור, לאדוני יש 15 דקות.

מגלי והבה: ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים – גם 15 דקות.

מגלי והבה: בבקשה.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, כנסת נכבדה, למשה נתנו את הספר וקבענוהו כמדריך לבני ישראל, והזהרנוכם לבל תיקחו לכם פטרון זולתי – – – לאחר שחטאתם גזרנו עליכם והודענו לכם בספר, לאמור, פעמיים תרבו שחיתות בארץ לאחר שתעלו מעלה מעלה.

אברהים צרצור: כאשר הגיע המועד הראשון, שלחנו עליכם אנשי מלחמה עצומים ורבים שיתפרצו אל הארץ שבה שלטתם והחריבוה בהתאם לגזירה.

אברהים צרצור: אחר כך החזרנו לכם את השלטון והענקנו לכם רכוש ובנים, צבא רב ויכולות רבות, והזהרנוכם שוב שאם תעשו את הישר תיטיבו לעצמכם, אך אם תעשו את הרע יגיע המועד השני ואז אשלח אליכם מי שיחריב את הארץ שוב.

אברהים צרצור: אם תשובו לעשות את הרע, נענישכם, כי קבענו את הגיהינום כמכלאה לחוטאים מועדים.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, תוכל לשאול אותי מה הפסוקים האלה, מאיפה הבאת את הפסוקים האלה, האם הם מהתנ"ך?

אברהים צרצור: מהתורה?

אברהים צרצור: מה-New Testament?

אברהים צרצור: מהקוראן?

אברהים צרצור: אז התשובה על השאלה הזאת, שלעניות דעתי כולכם שואלים: אלה פסוקים מהקוראן, פסוקים מפרק 17, ששמו פרק אל-איסרא', המסע הלילי.

אברהים צרצור: לפרק הזה יש גם שם שני: פרק בני ישראל.

אברהים צרצור: הפסוקים שקראתי בפניכם, התרגום של הפסוקים האלה הוא של הפסוקים 2–8.

אברהים צרצור: מה אנחנו למדים, כבוד היושב-ראש, מהפסוקים האלה?

אברהים צרצור: הפסוקים האלה קבעו שני שלבים בתולדות היהודים: פרק ראשון חלף לפני אלפי שנים, הסתיים בטרגדיה שכולנו מכירים ומסיבות טרגיות שכולנו מכירים.

אברהים צרצור: הפרק השני נע כסרט בפנינו מאז שנת 1948 ועד היום, אבל לצערי הרב, אני אומר זאת – לצערי הרב – נע באותה התלהבות בכיוון של אותו סוף טרגי, ומאותן סיבות; לא בגלל האויבים, כבוד היושב-ראש, לא בגלל האויבים מבחוץ, אלא קודם כול ובעיקר מסיבות עצמיות.

אברהים צרצור: בחרתי, כבוד היושב-ראש, לפתוח בפסוקים האלה, מהקוראן, הנתמכים – כפי שאני באופן אישי יודע – על פסוקים רבים גם ממקורות היהדות, כדי להצביע על כך שאותן מחלות שהביאו לקריסתה של ישראל העתיקה הולכות ומתפשטות בגופה של ישראל המודרנית ועומדות להכריע אותה שנית.

אברהים צרצור: הכתובת, כבוד היושב-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, הכתובת נמצאת על הקיר.

אברהים צרצור: הגיע הזמן להגיד את האמת, הרחק עד כמה שאפשר מהסגנון הדיפלומטי.

אברהים צרצור: הצעת החוק המונחת בפנינו, נוסף על חוקים גזעניים אחרים, איננה אלא סימפטום של אותה מחלה ממאירה שאוכלת אט-אט את נשמתה של ישראל.

אברהים צרצור: לא ירחק היום שגופתה של ישראל תקרוס, ואז יכו הישראלים על חטא, אבל אז לא תהיה הזדמנות אחרת לקום מחדש.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, החרב האלוהית, החסינה מפני פרוטקציות, תמשיך לאיים על החוטאים, הן ברמה של הפרט, הן ברמה של הקולקטיב, וגם ברמה של מדינות.

אברהים צרצור: ישראל איננה חריגה מבחינה זו.

אברהים צרצור: ישראל המודרנית, לצערי הרב, דוהרת בריצת אמוק, בכוונה תחילה ובמודעות מלאה, אל מול קיר הגורל שקבע את כללי המשחק.

אברהים צרצור: צדק צדק תרדוף.

אברהים צרצור: צדק הוא הערבות של המשך קיומן של מדינות; מצבורה של ישראל מערך זה, שנקרא צדק, הולך ומתרוקן במהירות הבזק.

אברהים צרצור: בנאומי זה, כבוד היושב-ראש, אינני מעוניין ואינני מתכוון להקדיש הרבה זמן לטפל בסימפטום של המחלה, היינו הצעת החוק השטנית המונחת בפנינו, אלא לטפל במחלה עצמה, הגזענות והפאשיזם, שהפכו את ישראל לבריון השבוי בשיכרון הכוח, הנע בעיוורון מלא והורס כל סיכוי לחיים נורמליים באזורנו המוכה צרות מאז ומתמיד.

אברהים צרצור: אינני מבין, כבוד היושב-ראש, אינני מבין את ההיגיון בהתנהגותה של ישראל, אם יש כזה יצור בלקסיקון הישראלי, בכל הקשור למדיניותה כלפי חוץ, וגם כלפי פנים – אטימות אל מול מאמצי העולם להשגת שלום-אמת ואטימות אל מול הפערים שהולכים ומתרחבים בין האוכלוסיות השונות במדינת ישראל.

אברהים צרצור: כוח ועוד כוח, כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, כנסת נכבדה, כוח ועוד כוח, גזענות ועוד גזענות, טרור שיפוטי ועוד טרור שיפוטי, רדיקליזם ועוד רדיקליזם, התגרות ועוד התגרות, סרבנות ועד סרבנות, והתאבדות ועוד התאבדות, הפכו למילות המפתח במדיניותה של מדינת ישראל.

אברהים צרצור: שערורייה, כן, אדוני היושב-ראש, שערורייה.

אברהים צרצור: אין מלה אחרת שיכולה לתאר את התנהגותה של ישראל, בכל הרמות – ברמה של הממשלה, ברמה של הכנסת, ברמה של האקדמיה, ברמה של הציבור, וברמה של התקשורת, וגם בכל התחומים: בתהליך השלום, מדיניות חברתית-כלכלית, התגרות בעולם, יצירת פרובוקציות – כמו המשט הימי, המשט האווירי או המטס האווירי, קביעה חד-צדדית של הגבול הימי בין ישראל ללבנון, המשך ההתנחלויות בשטחים הכבושים והמשך ייהוד ירושלים המזרחית הכבושה; אלה הם רק חלק מרשימה ארוכה מאוד, כבוד היושב-ראש, מהסימפטומים של המחלה שהולכת ומכרסמת בגופה של מדינת ישראל המודרנית.

אברהים צרצור: עיתון "הארץ", כבוד היושב-ראש, אתמול, יום ראשון, 10 ביולי 2011, כתב בכותרת הראשית: "ארצות-הברית מתייצבת לצד לבנון במחלוקת על הגבול הימי עם מדינת ישראל".

אברהים צרצור: זו דוגמה בולטת, כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, למדיניות הפרובוקטיבית שישראל נוקטת ומאמצת לאורך כל הדרך; שיכרון הכוח, כפי שאמרתי, ועיוורון מלא.

אברהים צרצור: מה כותבים בעיתון "הארץ" – וושינגטון חוששת מהתלקחות בגבול הימי שבין שתי המדינות.

אברהים צרצור: לבנון קבעה קו גבול הכולל שטחים העשויים להכיל מרבצי גז ונפט בשווי מיליארדים.

אברהים צרצור: דרך אגב, כבוד היושב-ראש, השטחים שקבעה לבנון והגדירה במפות שהגישה לאומות המאוחדות אינם כוללים כלל וכלל את הקידוחים הישראליים.

אברהים צרצור: דהיינו, ממשלת ישראל, בהחלטתה בישיבתה השבועית אתמול, קבעה שהיא לא מקבלת את הגבולות שקבעה לבנון, והיא לוטשת את עיניה גם לאותם שטחים, לאותם חלקים של הים, שאין בהם – ישראל איננה קיימת שם, לא מבצעת שם קידוחים, אבל מניתוחים של המקום שערכה ישראל, וגם מומחים מהעולם, הוכח מעל לכל ספק שבאותם שטחים, שמחוץ לגבולות שבהם ישראל קודחת, יש מצבורי גז ונפט בשווי מיליארדים, ולכן ישראל לוטשת את עיניה גם לאותם חלקים.

אברהים צרצור: אותה מדיניות, אותו סגנון של ישראל, גם באוויר, גם בים וגם ביבשה, ובכל החזיתות – בצפון, בדרום, במזרח ובמערב.

אברהים צרצור: ולכן אפילו ארצות-הברית, שאני לא סומך על העמדה שהצהירה בימים האחרונים בסוגיה הזאת – מבחינתי לא ירחק היום שגם בנושא הזה תיסוג ארצות-הברית ותתקפל אל מול העקשנות הישראלית.

אברהים צרצור: לו נקטה ארצות-הברית אמצעים רציניים יותר, אמיצים, נועזים כלפי ישראל, לא היינו מגיעים, לצערי הרב, לשלב שבו האזור כולו עומד בפני התפוצצות והתלקחות בכל הרמות ובכל התחומים.

אברהים צרצור: אותו עיתון "הארץ" של אתמול, כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, מפרסם את הכותרות האלה: כותרת אחת – "השטחים שלבנון מנסה לספח לא כוללים את הקידוחים 'תמר' ו'לווייתן', אך נראה שיש בהם אוצרות טבע רבים".

אברהים צרצור: על כך הצבעתי לפני כמה רגעים: ישראל לוטשת עיניה גם לשטחים שמחוץ לגבולות שקבעה לעצמה, שבהם היא קודחת בימים האלה.

אברהים צרצור: כותרת שנייה שפרסם "הארץ" אתמול: הלבנונים העבירו את העמדה שלהם לוושינגטון, והממשל בחר לאמץ את קו הגבול אחרי שערך בדיקה מקצועית.

אברהים צרצור: וזה רמז גם לישראל, לממשלת ישראל.

אברהים צרצור: ארצות-הברית, כשקבעה את עמדתה בנושא של הגבול הימי בין לבנון לישראל, כשקיבלה את ההחלטה לאמץ את העמדה הלבנונית, היא לא קיבלה את ההחלטה הזאת מוואקום כזה או אחר.

אברהים צרצור: כולנו יודעים שארצות-הברית לא מחליטה אלא לאחר בדיקה מעמיקה של הנושא.

אברהים צרצור: ואכן, הנושא הזה נבדק לעומק על-ידי השלטונות בארצות-הברית, ועל בסיס הנתונים שהשלטון שם בבית הלבן הגיע אליהם, הוא החליט לאמץ את העמדה של לבנון.

אברהים צרצור: ולכן, השאלה שנשאלת היום, כבוד היושב-ראש, האם ישראל פעם נוספת תעמוד אל מול בעלת-בריתה ארצות-הברית, ותקבל את החלטתה בנושא של הגבול בינה לבין לבנון, או שהיא עוד פעם תעמוד איתנה אל מול ארצות-הברית ותביא – לצערי הרב, כפי שקרה במקרים אחרים, וכנראה זה הדבר שגם דוחף את ישראל וממשלת ישראל להמשיך עם העקשנות הזאת – תביא את ארצות-הברית גם להיכנע בפני העקשנות הישראלית?

אברהים צרצור: והערה שלישית, כבוד היושב-ראש: שר האנרגיה הלבנוני אמר אתמול כי ישראל משחקת באש.

אברהים צרצור: לבנון תמנע כל הפרה של זכויותיה בגבולות הימיים.

אברהים צרצור: ומה הדבר הזה – אני שאלתי את עצמי – מה הדבר הזה שהביא את שר האנרגיה הלבנוני להגיד את הדברים הקשים האלה?

אברהים צרצור: הוא אמר את הדברים האלה, כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, כנסת נכבדה, כתגובה על האיום שיצא ממשרד החוץ, זה שמנהיגו עומד מאחורי הצעת החוק הזאת, והצעות החוק הדומות, הגזעניות, שהיו קודם, וגם אלה שייוולדו בעתיד הקרוב.

אברהים צרצור: שר האנרגיה הלבנוני אמר את הדברים האלה לאחר שהוא שמע את ההצהרות של שר החוץ ומשרד החוץ, שהצהירו: נגיב בחומרה על פגיעה בקידוחי הנפט.

אברהים צרצור: למה הוא מתכוון, למה מתכוון שר החוץ?

אברהים צרצור: לקידוחים שיהיו בעתיד, שישראל מתכננת לקדוח באותו קטע של ים ששייך ללבנון?

אברהים צרצור: שלבנון קבעה שהוא שייך אליה?

אברהים צרצור: שארצות-הברית הסכימה עם לבנון שהוא אכן שייך אליה?

אברהים צרצור: אם הוא מתכוון לקידוחים הקיימים היום שישראל מבצעת, אכן זכותה של ישראל להגן על הקידוחים, אבל מי אמר שיש מאן דהוא בעולם הזה – בעולם הערבי או בעולם המערבי – שמאיים על הקידוחים הישראליים באותם קטעים של הים שישראל מבצעת בהם את הקידוחים האלה?

אברהים צרצור: מי אמר שישנו אדם או גוף או מדינה שמאיימים על הקידוחים האלה?

אברהים צרצור: אין לי שום ספק, בהסתמך על קריאה מעמיקה של המדיניות של ישראל, המדיניות של ישראל ביתנו שמובילה את ממשלת ישראל, שהפרק הבא הוא למנוע – גם בכוח צבאי – את הלבנונים מלבצע קידוחים באותם שטחים שארצות-הברית קבעה שהם חלק מהמים הטריטוריאליים של לבנון.

אברהים צרצור: על כן, כבוד היושב-ראש, כבוד השר, מכובדי השר, כנסת נכבדה, אני מסכם בשתי מלים: אין מנוס.

אברהים צרצור: ישראל היא חלק אינטגרלי של המזרח התיכון.

אברהים צרצור: ישראל איננה חסינה מחולשות של מדינות שהיו בעבר, מאימפריות שקראנו עליהן בהיסטוריה, שנעלמו בהרף עין – ככה אומרים?

אברהים צרצור: – ובהינף יד.

אברהים צרצור: קראנו וממשיכים לקרוא עליהן.

אברהים צרצור: אולי כשמסתובבים בעולם, אם מטיילים בעולם, רואים סממנים שמוכיחים שהיתה פה פעם אימפריה ששלטה לאורך אלפי שנים.

אברהים צרצור: ישראל איננה חסינה מהחולשות של העולם, ועל כן הגיע הזמן שממשלת ישראל תתעורר מהעיוורון הזה, משיכרון הכוח הזה, ותתחיל לזוז בכיוון של מדיניות שפויה שתביא להפסקת החקיקה הגזענית הזאת בתוך הפרלמנט הישראלי ותביא גם לפריצת דרך – אולי, אולי פריצת דרך, שתביא לשלום אמת צודק ובר-קיימא במזרח התיכון.

אברהים צרצור: תודה, כבוד היושב-ראש.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אברהים צרצור, גם על העמידה בזמנים.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת יוחנן פלסנר.

מגלי והבה: לחבר הכנסת גנאים יש 15 דקות; הוא לא חייב לנצל את כולן.

מסעוד גנאים: – – –

מגלי והבה: מאה אחוז, אולי פחות.

מסעוד גנאים: אני לא מרבה במלים.

מגלי והבה: בבקשה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, מאז שראש הממשלה או מאז התחילה הממשלה הזו את דרכה, וראש הממשלה הכריז בגאווה ובראש מורם שישראל היא המדינה היחידה במזרח התיכון שבה הערבים טועמים את טעמה האמיתי של הדמוקרטיה, ואין ערבים בעולם שחיים תחת שלטון דמוקרטי אלא בישראל – מאז אמר את זה ואנחנו חשים את פירותיה של ממשלתו דרך החוקים הגזעניים והאנטי-דמוקרטיים.

מסעוד גנאים: מהיום ההוא הנווה הדמוקרטי הישראלי במזרח התיכון הולך ומתייבש והופך למדבר.

מסעוד גנאים: זה מדבר ולא נווה דמוקרטיה במזרח התיכון.

מסעוד גנאים: זאת לא הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון.

מסעוד גנאים: היא הולכת ואוזלת ונעלמת.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, המלך הצרפתי לואי ה-14 הוא בעל האמרה: "המדינה זה אני", "אנא דוולה", המדינה זה אני, ובזה הוא הכריז על עידן האבסולוטיזם.

מסעוד גנאים: והיום, אבסולוטיזם זה לא בהכרח, יש אנשים שיש להם כל מיני פירושים מוזרים של הדמוקרטיה, של חלוקת הרשויות, של החופש, של החירות, ובשם ההתגוננות אומרים לך – דמוקרטיה מתגוננת.

מסעוד גנאים: דמוקרטיה מתגוננת במהלכים אנטי-דמוקרטיים?

מסעוד גנאים: איך זה?

מסעוד גנאים: אם יש לך חשש לגבי הדמוקרטיה, הפתרון, התרופה היא יותר דמוקרטיה, יותר חופש.

מסעוד גנאים: אם יש לך ביטחון עצמי אבל אתה מפחד, אתה חושש כי הדמוקרטיה שלך לא אמיתית, אלא האמיתי הוא החלק היהודי של המדינה, ומי שמדבר פה בכל החוקים האלה זה יהדותה של המדינה.

מסעוד גנאים: וזה הוויכוח, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: זה מה שאנחנו אומרים כערבים במדינה הזו, וכל אחד שהוא שוחר דמוקרטיה וחופש אמיתי אומר:

מסעוד גנאים: לא הולכים ביחד – מדינה יהודית ודמוקרטית; ואתם אומרים – כן.

מסעוד גנאים: הנה, כל זמן שעובר מוכיח שאנחנו צדקנו.

מסעוד גנאים: אנחנו צדקנו, כי בשם השמירה על יהדותה של המדינה רומסים את הדמוקרטיה.

מסעוד גנאים: הדמוקרטיה פה היא לא השחקן הראשי, היא ה"קומפרס".

מסעוד גנאים: השחקן הראשי זה מדינה יהודית שמתגוננת, שרוצה רק להוכיח ורוצה לשמר את הפנים היהודיים שלה, ובגלל הפחד שלה מהדמוקרטיה, הדמוקרטיה שלה הולכת ואוזלת.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, החוק הזה, חוק החרם – חוק חרם על אלה שמנסים להביע את מחאתם על עבריינות, על עבירה על החוק, על הדמוקרטיה, על כיבוש אדמתו של עם אחר – עכשיו מענישים אותם ונותנים פרס לאלה העבריינים, לאלה שגזלו את האדמות, ומי אלה, אדוני היושב-ראש?

מסעוד גנאים: רק לפני שבוע או שבועיים היינו עדים להם ולרבנים שלהם, שבאו כדי לתקוף את סמל הדמוקרטיה הישראלית, שזה בית-המשפט העליון.

מסעוד גנאים: והם אמרו את זה, בכל במה אמרו, ביניהם חברי כנסת שאמרו שהם לא מכירים.

מסעוד גנאים: והם אמרו את זה בכל במה, אמרו, ובהם חברי כנסת שאמרו שהם לא מכירים – הם לא מכירים בדמוקרטיה ובחוקיה של מדינת ישראל ובמוסדות החוק שלה.

מסעוד גנאים: אמרתי: אילו ערבי אמר את זה, מזמן היה מאחורי סורגים.

מסעוד גנאים: הם מאמינים במלכות התורה, והם אמרו את זה.

מסעוד גנאים: הם לא מכירים במדינת ישראל כמדינה חילונית דמוקרטית, והיום נותנים להם פרס.

מסעוד גנאים: היום, דרך החוק הזה, מדינת ההתנחלויות ניצחה את מדינת ישראל.

מסעוד גנאים: אם מדינת ישראל מזהה את עצמה ואומרת שהיא מדינה דמוקרטית שוחרת חופש, דרך החוק הזה, ולא רק החוק הזה, אלא גם שאר – שרשרת החוקים, היא אינה כזאת.

מסעוד גנאים: דמוקרטיה זאת מדינה – דמוקרטיה, לפני שהיא מדינה, לפני שהיא מתורגמת בשטח כמדינה או כמוסדות, היא מנטליות, היא סוג חשיבה, היא אורח חיים.

מסעוד גנאים: הבעיה הבסיסית היא שהחוקים האלה יוצאים ממנטליות שאינה אזרחית אלא ביטחוניסטית, שרואה בביטחון זאוס או יופיטר – הוא האל שהכול מקודש לו והכול צריכים להשתחוות לו.

מסעוד גנאים: ולצערי הרב, אדוני היושב-ראש, הראייה הזאת היא אותה ראייה שמפלה את האזרחים הערבים במדינת ישראל.

מסעוד גנאים: אני הייתי חבר עיריית סח'נין ב-2004-2003.

מסעוד גנאים: לעיריית סח'נין היתה בקשה להרחבת שטח השיפוט שלה.

מסעוד גנאים: תושבי סח'נין הם כ-28,000, וגובלת בנו מכל הכיוונים המועצה האזורית משגב, שהם 15,000–18,000, אבל שטח השיפוט שלהם הוא 190,000 דונם.

מסעוד גנאים: שטח השיפוט של סח'נין הוא 9,000 דונם, והם רוצים להתרחב.

מסעוד גנאים: הייתי עד למה שקרה בוועדת הגבולות שמינה משרד הפנים, למה שאמרו שכנינו, שכני סח'נין, מהיישובים שסביבנו; מה הם אמרו שם?

מסעוד גנאים: אמרו דברים מצמררים.

מסעוד גנאים: שכנות טובה בשבילם זה לבוא לסח'נין ולשאר הכפרים הערביים או הערים הערביות לאכול חומוס, מנאקיש, דוקה, בקלאווה.

מסעוד גנאים: דו-קיום של בקלאווה וחומוס זה לא דו-קיום.

מסעוד גנאים: לא.

מסעוד גנאים: דו-קיום.

מסעוד גנאים: בשביל קיום צריך דו.

מסעוד גנאים: איך אומרים: בשביל טנגו צריך שניים?

מגלי והבה: טנגו.

מסעוד גנאים: אז, בשביל קיום צריך דו.

מסעוד גנאים: אז, הם רוצים קיום בלי ה"דו".

מסעוד גנאים: זו הבעיה.

מסעוד גנאים: הם אמרו שם – – –

אופיר אקוניס: – – –

מסעוד גנאים: רק תשמע את השאר.

אופיר אקוניס: אתם רוצים – – –

מסעוד גנאים: בטח, בטח, בטח.

אופיר אקוניס: אני שומע טוב.

מסעוד גנאים: תשמע טוב.

מסעוד גנאים: תשמע את הסוף.

אופיר אקוניס: אני שומע מצוין.

אופיר אקוניס: אני שומע הכול.

מסעוד גנאים: אז באו שכנינו מהיישובים ואמרו לנו: מה פתאום?

מסעוד גנאים: אנחנו לא מסכימים ששטח השיפוט של סח'נין יתרחב, יתקרב אלינו; לא מספיק שהאזאן לתפילה מפריעה לנו, גם רוצים להתקרב עוד?

מסעוד גנאים: אמרנו להם: אבל אנחנו היינו פה – היינו פה אלפי שנים, ואתם שבאתם ואתם יודעים את אורח החיים שלנו – אז, רוצים מאתנו שאנחנו נשתנה ולא נתרחב, כדי שהאדונים ביישובים השונים שמה יישנו בשקט ולא נפריע להם באזאן.

מסעוד גנאים: יותר מזה, אחד היישובים אמר:

מסעוד גנאים: אנחנו יישוב בעל אורח חיים כפרי, ואתם, סח'נין, עיר.

מסעוד גנאים: אנחנו לא רוצים שאורח החיים ה"עירוני" ישבש את אורח החיים הכפרי שלנו.

מסעוד גנאים: על זה רק היה לנו לצחוק, משום שאני, אדוני היושב-ראש, בטח מכיר מקרוב שסח'נין ושאר הערים הערביות – נכון שהן ערים בשם, אבל בפועל הן כפרים.

מסעוד גנאים: יישובים אלה, נכון שהם בעלי אורח חיים כפרי, אבל בתשתיות שלהם, בתקציבים שלהם, הם ערים ויותר חזקים מערים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, החוק הזה, חברי אמרו שהוא מנוגד לכל זכויות האדם, אם זה חופש הביטוי או חופש המחאה או חופש הבעת הדעה וכל הדברים האלה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני חושב שמדינת ישראל הולכת לאט-לאט ומאבדת את החלק הדמוקרטי שלה, שממילא לא היה כל כך דמוקרטי, אלא בעירבון מוגבל – –

אופיר אקוניס: – – –

מסעוד גנאים: – – בעירבון מוגבל מאוד, מאוד מוגבל, חבר הכנסת אקוניס.

אופיר אקוניס: באמת, באמת.

מסעוד גנאים: מוגבל בשם הביטחון, כי בשם הביטחון ויהדות המדינה רומסים את הדמוקרטיה הזאת.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני חושב שנאמר בתורה, נדמה לי, וציטטו את זה הרבה, שאומרים: אנחנו פה לא בגלל צדקתנו, אלא ברשעות הגויים האלה.

מסעוד גנאים: אני חושב שזה פסוק בתורה.

אורי אריאל: לא.

אורי אריאל: אתה טועה.

אורי אריאל: זה לא כתוב בתורה.

מסעוד גנאים: לא?

מסעוד גנאים: אני שמח שאתה מתקן אותי.

מסעוד גנאים: שמעתי את הציטוט הזה.

מסעוד גנאים: אולי זה לא מהתורה ולא מהתנ"ך ולא משום דבר, אבל שמעתי: אנחנו פה לא בגלל צדקתנו אלא בגלל או – ברשעות הגויים האלה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהחוק הזה ושאר החוקים הם סימנים לרשעות של מדינת ישראל, והגויים שסביבה – להיפך, אנחנו רואים מהפכות בעולם הערבי, שכולם רוצים חופש, רוצים דמוקרטיה, ולא רוצים הסתגרות, רוצים פתיחות.

מסעוד גנאים: מדינת ישראל, בממשלה הזאת, בהנהגה הזאת, הולכת ומסתגרת בתוך עצמה.

מסעוד גנאים: לכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שהסכנה למדינת ישראל היא לא מאלה שמנסים למחות, לא מאלה שמתנגדים למדיניות שלה בכל הדרכים, ודרך החרם – דרך אגב, היה חרם עלינו, היה חרם על כל הכפרים והערים הערביים אחרי אירועי אינתיפאדת אל-קודס, אירועי אוקטובר.

מסעוד גנאים: אפילו "בזק", אפילו חברת החשמל, אפילו הדואר – לא הגיעו כי חששו להיכנס, אף-על-פי שכולנו אמרנו להם "אהלן וסהלן, תפאדלו.

מסעוד גנאים: אין ממה לחשוש".

מסעוד גנאים: אבל רוצים לעשות מאתנו מפלצת, ולא רצו להיכנס, ועשו חרם.

מסעוד גנאים: עד היום יש סוג של חרם.

מסעוד גנאים: אנשים לא נכנסים לכפרים ולערים הערביים, אף שמקבלים את כולם בשמחה, אבל בתנאי שהדו-קיום האמיתי הוא לא רק בחומוס, בזעתר ובבקלאווה, אלא בהבנה ובלתת לי את הזכויות שלי, והחשוב יותר – להכיר בי כשונה, ואחר כך כשווה.

מסעוד גנאים: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

מגלי והבה: אני מזמין את חברת הכנסת נינו אבסדזה.

מגלי והבה: גברתי, יש לך עשר דקות.

מגלי והבה: לפי הרישום כאן, אחריה – חבר הכנסת יצחק הרצוג, ואחריו – חבר הכנסת אריה אלדד.

נינו אבסדזה: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, בתחילת דברי אני רק רוצה לציין שאני מדברת כאן אפילו פחות מ-24 שעות מאז הצלחנו, יחד עם חבר הכנסת שי חרמש, שהיה ראש המשלחת, ויחד עם דיפלומטים ישראלים, בכוח, בקושי ובעבודה קשה מאוד למנוע את הכניסה של הרשות הפלסטינית ולבנון למועצת הביטחון של אירופה.

נינו אבסדזה: הכול קרה בהפרש של שלושה קולות.

נינו אבסדזה: לצערי הרב ראינו שם שהחברים הגדולים שלנו כבר התחילו להפנות לנו את הגב, ואני אומרת:

נינו אבסדזה: ברגע שכל כך הרבה מדינות בעולם – אני חוזרת, כולל החברים שלנו – מתחילות להפנות לנו את הגב, ואני רק רוצה לציין: בלגים, צרפתים ובריטים הצביעו נגד החלטה שהיתה טובה לישראל, בעד כניסתן – גם של לבנון, דרך אגב, שלא ביקשה להכניס אותה למועצת אירופה.

נינו אבסדזה: אבל אני רוצה לדבר כאן על עוד עניין שהוא בוער, כואב וחשוב לי במיוחד, גם כנציגת העולים.

נינו אבסדזה: בעוד חודש וכמה ימים כל העולם הנאור יציין התפרקות של אימפריה, אחת המפלצתיות שהיו בהיסטוריה – ברית-המועצות לשעבר.

נינו אבסדזה: בעוד חודש וכמה ימים יציינו את זה בשמחה מוצדקת גם מיליון עולים שבאו מברית-המועצות לשעבר, כי זו בהחלט שמחה.

נינו אבסדזה: והנה, 20 שנה אנחנו כאן, ועברנו רגעים לא פשוטים ולא קלים, אבל יחד עם זאת תמיד היתה הגאווה, שאנחנו גאווה של מדינת ישראל.

נינו אבסדזה: בפעם הראשונה, אדוני היושב-ראש, אני חושבת שאני, כמו רוב העולים מברית-המועצות לשעבר, אני כאן על דוכן הכנסת, עומדת ומתביישת שאחד מאתנו יזם את החוק שמחזיר אותנו לא לברית-המועצות לשעבר, תקופת שנות ה-70 וה-80, אלא מחזיר אותנו לגולאגים.

נינו אבסדזה: ומי שלא יודע מה זה, זה מחנות ריכוז של סטלין – – –

אופיר אקוניס: – – –

נינו אבסדזה: – – – מחזיר אותנו לקג"ב ולבולשביזם של הקג"ב, לא פחות ולא יותר.

נינו אבסדזה: זה לא ברית-המועצות – המודל שאני גדלתי אתו.

נינו אבסדזה: זה ברית-המועצות של שנות ה-30 – –

אופיר אקוניס: – – –

נינו אבסדזה: – – זה ברית-המועצות שבעל הלשין על אשה, אחות על אח, ילד על אבא.

נינו אבסדזה: מי שלא יודע, וחלקכם כן יודעים, הסמל של ילד בברית-המועצות היה פאווליק מורוזוב, שהלשין לקומוניסטים על אבא שלו, שהוא לא היה בולשביק מספיק.

נינו אבסדזה: הקומוניסטים תפסו והרגו את האבא, והוא היה הסמל.

נינו אבסדזה: זה מה שאתם רוצים, סמלים כאלה?

נינו אבסדזה: ואני חוזרת, אני מתביישת שאחד מאתנו העלה את החוק הזה.

נינו אבסדזה: זה בושה וחרפה של העלייה הגדולה שהיא גאווה גדולה של מדינת ישראל.

נינו אבסדזה: ואני עוד לא ראיתי איש ציבור, פוליטיקאי או בן-אדם פשוט ברחוב שאמר שאנחנו לא גאווה גדולה.

נינו אבסדזה: פעם ראשונה אני עומדת ומתביישת.

נינו אבסדזה: אבל הבעיה היא – – –

אופיר אקוניס: חבל.

נינו אבסדזה: לא חבל, חבר הכנסת אקוניס.

נינו אבסדזה: זה מה שמרגישים רוב העולים, כי אף אחד מאתנו לא רוצה לחזור לבולשביזם ולסטליניזם.

נינו אבסדזה: לכל אחד מאתנו יש זכות לחשוב, להצביע, לתמוך ברעיון כזה או אחר – –

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

נינו אבסדזה: – – אבל אף אחד מאתנו לא רוצה גולאגים.

אופיר אקוניס: – – – תחשבו מה – – –

נינו אבסדזה: וזה מה שאתם מנסים להחזיר אותנו – לשם.

מיכאל בן-ארי: גולאגים, גולאגים.

נינו אבסדזה: גולאג, גולאג – מחנה ריכוז.

קריאה: – – –

נינו אבסדזה: אתה יודע מה, חבר הכנסת בן-ארי?

נינו אבסדזה: אתה שלחת אותי למועמר קדאפי?

נינו אבסדזה: מועמר קדאפי לפחות פיזית חי במאה ה-21.

קריאה: אוי, באמת.

נינו אבסדזה: והקומוניסטים והגולאגים היו אפילו לא במאה ה-21, אלא במאה ה-20.

אופיר אקוניס: מה אתם מגינים על – – –?

נינו אבסדזה: לשם רוצים להחזיר אותנו.

נינו אבסדזה: אני לא אסע לקדאפי.

נינו אבסדזה: אבל הבעיה היא שגם מיליון איש, וכל ישראלי ששומע אותנו היום לא רוצה לחזור לתקופות האפלות, וזה מה שאתם רוצים.

נינו אבסדזה: אתה יודע למה?

נינו אבסדזה: אני לא חושבת שיש כאן בן-אדם שלא זוכר את המלים הידועות של ראש הממשלה היום, וגם דאז: הם מפחדים.

נינו אבסדזה: רק שהוא דיבר אז על התקשורת, ולשמחתי הגדולה התקשורת במדינת ישראל לא פוחדת מאף אחד.

נינו אבסדזה: אבל היום יש שרשרת אחרת; אלה שרוצים חוק חרם, שלדעתי זה חוק חרם על מדינת ישראל, הם מפחדים מחופש הביטוי.

נינו אבסדזה: אתם פוחדים מאלה שיכולים לדבר, לקום ולומר: זה לא יעבור, וזה לא יכול לקרות במדינה דמוקרטית.

נינו אבסדזה: וראש הממשלה והחלק הגדול – אני לא יכולה לפגוע בכל השרים ובכל חברי הליכוד, כי גם שם יש אנשים שמבינים מה המחיר של הדמוקרטיה, אבל ראש הממשלה וחלק מהשרים שלו פוחדים ומפחדים.

נינו אבסדזה: הם מפחדים מהימין הקיצוני שיש בממשלה הזאת, ורק בגלל זה אני עדיין מאמינה שראש הממשלה, שגדל על הערכים הדמוקרטיים, מבין מה הוא עושה.

נינו אבסדזה: אבל הוא מזגזג פעם אחר פעם.

נינו אבסדזה: למה?

נינו אבסדזה: כי הם מפחדים.

נינו אבסדזה: אבל מפחדים לא מהאויב החיצוני שמספרים לנו – הם מפחדים מהימין הקיצוני שיש להם בממשלה.

מיכאל בן-ארי: לא מהאויב הפנימי.

מיכאל בן-ארי: את צודקת.

מיכאל בן-ארי: אנחנו מפחדים מהאויב הפנימי, כמוך.

נינו אבסדזה: חבר הכנסת בן-ארי, אמרת את מה שהתכוונתי לומר.

קריאה: – – –

נינו אבסדזה: זה מה שאני לא רוצה, שנגיע לסיטואציה שאנחנו מחפשים את האויב הפנימי.

נינו אבסדזה: כי זה, עוד פעם, זה נגמר, זה נגמר בבולשביזם.

נינו אבסדזה: וזה מה שאתה רוצה כי אתה פוחד.

מיכאל בן-ארי: – – – של האויב – – –

מגלי והבה: תודה.

נינו אבסדזה: כי אתה פוחד, כי אתה כמוני, אתה בן-אדם אינטליגנטי, ואתה כמוני יודע מה אמר ברכט בתקופה קשה, יותר קשה מזו שאנחנו נמצאים בה היום.

נינו אבסדזה: הוא אמר שאת הרוח אי-אפשר לעצור מאחורי סורג ובריח.

נינו אבסדזה: וזה נכון.

נינו אבסדזה: ואתם לא יכולים לעצור, בגלל זה אתם רוצים לסתום פיות לכל אחד – מי שלא חושב כמוכם, מי שלא קיצוני כמוכם.

נינו אבסדזה: דמוקרטיה זה באמת חופש ביטוי, זה באמת חופש ויכולת לדבר של כל אחד.

נינו אבסדזה: אבל אם מי שהדמוקרטיה חשובה לו יודע לכבד את מה שהאחרים חושבים, גם הצד השני צריך לכבד שיש פה אנשים שלא רוצים שרשרת חוקים אנטי-דמוקרטיים, אנטי-אנושיים, בלתי נורמליים.

נינו אבסדזה: זה לא יכול במדינה – זה יכול לקרות רק אצל מועמר קדאפי, האהוב עליך ולא עלינו.

נינו אבסדזה: וזה מה שהייתי מאוד מאוד מאוד מאוד רוצה ומקווה שלא יקרה פה.

נינו אבסדזה: אני – עוד פעם – אני מתביישת, אבל אני מקווה שלאנשים שלפני 20 שנה חגגו את ההתפרקות של ברית-המועצות, ואחרי זה באו והפכו לחלק בלתי נפרד, כל כך חשוב, של מדינת ישראל, לא תהיה בחיים, לעולם לא תהיה סיבה להתבייש כמו שאנחנו מתביישים היום מהחוק הבולשביקי, הסטליניסטי, והכי אנטי-דמוקרטי שאי-פעם נשמע בכנסת הזאת.

נינו אבסדזה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מגלי והבה: תודה לחברת הכנסת נינו אבסדזה, ואני מזמין את חבר הכנסת אריה אלדד.

מגלי והבה: יש לך, אדוני, חמש דקות.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אין פוגעים בזכויות יסוד מוקנות אלא לצורך ראוי ובאופן מידתי, תכלית ראויה – לא ציטטתי בדיוק, אבל לצורך תכלית ראויה.

רוני בר-און: אם כבר ציטטת, אז – – –

אריה אלדד: אנחנו מדברים על חופש הביטוי, והשאלה היא אם פוגעים בו היום באופן מידתי ואם התכלית ראויה.

אריה אלדד: יש חוק-יסוד: חופש העיסוק.

אריה אלדד: מותר לבן-אדם לעשות כל מה שהוא רוצה, אלא אם כן זה פוגע באחרים.

אריה אלדד: נניח שהשמאל בישראל רוצה לחתור תחת אושיות המדינה – נניח, אפשרות הזויה לחלוטין, אבל נניח שזה קורה, והם החליטו לחפור תחת יסודות הבית.

אריה אלדד: הם גם באים בשם זכויות היסוד המוקנות להם בחברה דמוקרטית.

אריה אלדד: חופש העיסוק – מותר להם לחפור מנהרה מתחת לבית שלי.

אריה אלדד: כל הטיעונים הצבועים שבשם חופש הדיבור לא ייתנו לחוקק את החוק הזה ממחישים לי היום בדיוק את מה שאמרו חכמינו: טובל ושרץ בידו.

אריה אלדד: זה טובל ושרץ בידו.

אריה אלדד: לכאורה המקווה טהור, מקור המים מקור מים חיים, צלולים.

אריה אלדד: אנחנו טובלים בהם כדי להיטהר בשם ערכים נעלים, אבל עם עכבר מת ביד.

אריה אלדד: כוונתם של אלה שמטילים חרם על מדינת ישראל היא לחתור תחת יסודות הבית, גם הבית הזה.

אריה אלדד: אבל בשם חופש הדיבור הכול מותר.

אריה אלדד: אבל אני מזכיר לחברים שנשבעים בשם חופש הדיבור שהם בוודאי מסכימים שלצרכים גזעניים אסור לנצל את חופש הדיבור.

אריה אלדד: מותר להגביל את חופש הדיבור אם מי שמנצל אותו עושה זאת לתכלית פסולה.

אריה אלדד: אז כל אלה שבאים להטיף לנו בשם חופש הדיבור, יגבילו אותנו, ובדין יגבילו אותנו שלא לעשות שימוש בחופש הזה לצרכים גזעניים, או לצורכי הסתה.

אריה אלדד: שמעתי מישהו שניצל לפני שבוע, במאי קולנוע, חתן פרס ישראל, שבשם חופש הדיבור קרא למלחמת אזרחים; קרא למלחמת אזרחים של השמאל במתנחלים בשם חופש הדיבור.

אריה אלדד: מותר?

אריה אלדד: אנחנו אומרים שהקריאה הזאת להסתה, לשפיכות דמים, אסורה.

אריה אלדד: אנחנו מגבילים או רוצים להגביל את חופש הדיבור הזה כדי שלא תהיה הפקרות שתביא לאלימות, שתביא לשפיכות דמים.

אריה אלדד: חלק ממי שמנסים להגן על החרם הזה אומרים: אנחנו רק לא נקנה ביהודה ושומרון.

אריה אלדד: אחרים אומרים: אנחנו לא נסכים שאוניברסיטאות בישראל יקבלו מענקי מחקר מחוץ-לארץ, כי ישראל מייצגת כיבוש, חלילה, ולכן אנחנו קוראים לחברינו בחוץ-לארץ להחרים את המוסדות האקדמיים שלנו כאן בבית.

אריה אלדד: הם חותרים תחת היסודות של מדינת ישראל.

אריה אלדד: כי להבנתם בשם חופש הדיבור הכול מותר.

אריה אלדד: אני לא בא לטעון שאנחנו דמוקרטיה מתגוננת, אבל ראוי שנהיה כזו.

אריה אלדד: ראוי שנתחיל לחזור לאיזו שפיות שפעם אפיינה את רוב הציבור הציוני בארץ, שאמר:

אריה אלדד: אנחנו מסכימים על ערכים מסוימים ולא ניתן שיפגעו בהם, גם לא באצטלה של ערכים נעלים שגוברים על זכותה של מדינת ישראל להתקיים כמדינה יהודית ודמוקרטית.

ישראל חסון: אם ביישוב של חבר הכנסת בן-ארי יפרסמו כרוז שקורא לא לתדלק בתחנת דלק משום שהיא עובדת בשבת, זה יהיה קריאה לחרם?

אריה אלדד: אתה מנסה ליצור מצב – – –

ישראל חסון: דבר שקורה, דרך אגב – לא ביישוב שלו, אבל בהחלט ביישובים דתיים זה קורה.

אריה אלדד: אתה שואל על-פי החוק הנוכחי?

אריה אלדד: כנראה שלא.

ישראל חסון: כן, למה לא?

אריה אלדד: כי התיחום של החוק, הגיאוגרפי – זה לא מכיוון שתחנת הדלק נמצאת במקום פלוני, אלא מכיוון שהעיסוק שלה הוא עיסוק של חילול שבת.

אריה אלדד: אני יכול לקרוא לציבור שלא לקנות באטליז פלוני כי הוא מוכר בשר חזיר.

אריה אלדד: אני מזהיר את הציבור שהאטליז הזה מוכר בשר חזיר ואתם תיזהרו שלא לקנות בו.

אריה אלדד: אני רוצה להזהיר אנשים לא ללכת לאכול במסעדה מסוימת כי הם מנצלים את המלצרים שלהם ניצול מחפיר, עבדותי.

אריה אלדד: זה לא נקרא חרם על בסיס גיאוגרפי.

אריה אלדד: זה להגיד: מסעדה פלונית מתעללת בעובדים בה, ולכן להווי ידוע שהציבור ייזהר ונקיי הדעת ייזהרו שלא לאכול בה.

ישראל חסון: חרם על בסיס רעיוני מותר וחרם על בסיס גיאוגרפי אסור.

אריה אלדד: חרם על בסיס רעיוני – כאשר אתה בא ואומר: אנחנו קבוצה שמאמינה שצריך לקיים שבת, ולהווי ידוע שמפעל פלוני – לא בגלל פיקוח נפש, לא בגלל איזה צורך – מנצל את העובדים שלו שבעה ימים בשבוע, ומעביד אותם ולא נותן להם ימי מנוחה, לא שבת ולא חג ולא שום מנוחה בכלל, ולכן, שימו לב, חברים, אל תיתנו ידכם לניצול מחפיר זה – אני חושב שזה לגיטימי והחוק הזה לא יחול עליו.

ישראל חסון: מה זה שונה ממה – – –

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת ישראל חסון, הדובר הבא הוא באמת חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

אורלי לוי אבקסיס: אולי תפנה אליו את השאלה.

אריה אלדד: הוא יוכל להמשיך את הקו שלי.

מיכאל בן-ארי: – – – על שום תחנה, הוא הביא כדוגמה, הכול בסדר.

מיכאל בן-ארי: חבר הכנסת חסון – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – לא, אבל – – – של חבר הכנסת אריה אלדד.

אריה אלדד: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך.

מיכאל בן-ארי: – – –

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, אתה הבא בתור ברשימת הדוברים, ולכן אתה תוכל לומר את דבריך כאן מעל הדוכן וכולנו נוכל לשמוע אותם באופן ברור ונקי.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת בן-ארי, לרשותך 15 דקות.

מיכאל בן-ארי: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, שמעתי כאן בשעות האחרונות הרבה פעמים את המלים חופש הביטוי, סובלנות, גזענות; יש מין קאדר כזה של מלים.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה, לפני שאני עוסק בעניין – לא נראה לי כל כך שאני הולך להתעסק בעניין ספציפית.

מיכאל בן-ארי: השבוע בימי חמישי ושישי נציין את חג הגאולה של האדמו"ר הריי"צ – רבי יוסף יצחק שניאורסון, האדמו"ר השישי לבית חב"ד, שנרדף על-ידי השלטון הבולשביקי ברוסיה.

מיכאל בן-ארי: ותתפלאו לשמוע – הרודפים העיקריים שלו היו יהודים של היבסקציה, אלה שהיהדות היתה עליהם עול על שכמם, ויהודים יראים שממשיכים להחזיק במסורת ישראל הישנה, העתיקה, היציבה מקדמת דנא ובעזרת השם לנצח נצחים, היו לצנינים בעיניהם.

מיכאל בן-ארי: ממש לפני שבוע יצא ספר חדש – מקסים, אגב; הבאתי אותו לילדים והיתה מריבה מאוד קשה בשבת מי יקרא את הספר קודם.

מיכאל בן-ארי: בסוף עשינו איזה מין חלוקה.

מיכאל בן-ארי: הספר גם נקרא "פדה בשלום".

מיכאל בן-ארי: עשינו שלום, וכולם קראו את הספר הנהדר הזה, שמספר את סיפורו של הריי"צ.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה להקריא קטע מהספר: הרבי הוזמן לחקירה אצל ועד מבקרי הדתות – כך הם קראו לזה: ועד מבקרי הדתות.

מיכאל בן-ארי: הם טענו כי עסוקים הם בביקורת דת ישראל, ולשם כך זימנו כבר כמה רבנים והאזינו לתשובותיהם.

מיכאל בן-ארי: כעת הם מעוניינים לשמוע את דעתו של הרב שניאורסון בסוגיות הקשורות לקבלה ולחסידות.

מיכאל בן-ארי: אני לא יודע למה זה מזכיר לי משהו אקטואלי כל הסיפור הזה.

מיכאל בן-ארי: שאלותיהם, גברתי היושבת-ראש, הובעו בשפה הרוסית.

מיכאל בן-ארי: הם כבר שייכים לשם, הם חלק מאזרחי רוסיה הגדולה, לא חשוב שרובם – בסופו של דבר סטלין שחט אותם.

מיכאל בן-ארי: הוא שלח אותם לגולאגים, את כל אלה שחשבו שהם יהיו יותר רוסים מהרוסים עצמם.

מיכאל בן-ארי: הם הביעו את שאלותיהם בשפה הרוסית, אבל האדמו"ר הריי"צ התעקש להשיב בשפה היהודית.

מיכאל בן-ארי: באיזו שפה מדברים יהודים?

מיכאל בן-ארי: מדברים ביידיש.

מיכאל בן-ארי: הרבי הבהיר: עוד לא נולד ולא ייוולד בן אדם או שד אשר יזיז אותי מהפרינציפים שלי.

זאב בילסקי: איך אומרים את זה ביידיש?

זאב בילסקי: – – –

מיכאל בן-ארי: אה, תפסת מקום חרפתי.

מיכאל בן-ארי: בפרסית, מה שטוב, אני יכול להגיד, אבל ביידיש?

מיכאל בן-ארי: אפילו זיז כלשהו, אומר הרבי, האדמו"ר השישי לבית חב"ד, האדמו"ר הריי"צ אומר; אפילו זיז כלשהו.

מיכאל בן-ארי: אחד החוקרים כיוון את אקדחו לכיוונו של הרבי.

מיכאל בן-ארי: שלף אקדח, כיוון אליו אקדח ואמר: צעצוע זה מסיר את הפרינציפים, אימתו פותחת את הפה וגם אילם נעשה דברן.

מיכאל בן-ארי: באמת, אם שמים לך אקדח מול הראש, אתה רואה את המוות מול העיניים.

מיכאל בן-ארי: תגובתו של הרבי – הרבי השיב לו בקור רוח: טעות גמורה.

מיכאל בן-ארי: צעצוע זה עושה רושם רק על הבלתי-מאמינים, מוגי הלב.

מיכאל בן-ארי: הללו, אין להם אלא עולם אחד והרבה אלים, אולם לנו יש אל אחד בלבד ואנו מאמינים בשני עולמות, לכן, הנה, צעצוע זה שאתם מראים לי, לא זו בלבד שאינו מבהיל, אלא גם אינו עושה עלי רושם.

מיכאל בן-ארי: רבותי חברי הכנסת, בואו נסיר את המסכות.

מיכאל בן-ארי: בואו נשאל מה הוויכוח האמיתי שמתחולל כאן בבית בשעות האחרונות.

מיכאל בן-ארי: הוויכוח האמיתי הוא על התהליך שעם ישראל נמצא בעיצומו כבר למעלה מ-100 שנים, תהליך של גאולת ישראל, שיש כאלה שמבקשים להסיר אותו מעליהם כמשא כבד, והם ידברו על שטחים כבושים כאילו הציבור לא יודע היסטוריה.

מיכאל בן-ארי: אם לא – אני אגיד כמה מושגים היסטוריים.

מיכאל בן-ארי: היום היה לי מפגש עם החברים שלי ב"פייסבוק".

מיכאל בן-ארי: התגבשה קבוצה גדולה, סיירנו בשכונת שמעון-הצדיק, שמואל-הנביא.

מיכאל בן-ארי: שאלתי אותם: מתי הוקם הארגון לשחרור פלסטין?

מיכאל בן-ארי: הנה, חבר הכנסת זאב בילסקי, חידה.

מיכאל בן-ארי: באיזו שנה הוקם הארגון לשחרור פלסטין?

אורי אורבך: 1965.

זאב בילסקי: 1964.

מיכאל בן-ארי: 1964, הנה, קרוב.

מיכאל בן-ארי: אף אחד לא יכול על חסון.

מיכאל בן-ארי: אף אחד לא יכול – – –

ישראל חסון: 1 בינואר 1964.

מיכאל בן-ארי: יפה, אתה היית שם כמעט.

ישראל חסון: במלון "ריץ".

מיכאל בן-ארי: במלון "ריץ".

מיכאל בן-ארי: אני רוצה לספר לכם שבשנת 1964 – יש פה חברת הכנסת "כיבוש" אחד.

מיכאל בן-ארי: היא לא יודעת שבשנת 1964 – – –

זאב בילסקי: על זה נאמר: "צדיקים מלאכתם נעשית בידי אחרים".

ישראל חסון: האמת היא שהוא לא – – –

אורי אורבך: ישראל חסון חתום שם על האמנה – – –

מיכאל בן-ארי: הוא היה שם במלון "ריץ", מסתערב שם.

מיכאל בן-ארי: מכל מקום, רבותי, 1964 – אני אספר לכם בסוד, זה כמה שנים לפני 1967, אלא אם כן אני לא יודע חשבון ואולי 1964 זה אחרי 1967.

מיכאל בן-ארי: אבל אז עוד לא היו שטחים, לא היו שטחים.

מיכאל בן-ארי: ובכל זאת היה ארגון לשחרור פלסטין, יענו PLO, זה מה שהיה.

מיכאל בן-ארי: את איזה פלסטין הם רצו לשחרר בשנת 1964?

מיכאל בן-ארי: הם רצו לשחרר את יִבּנה, ואת – איך הם קוראים לאשקלון?

מיכאל בן-ארי: מג'דל, וכן הלאה, ואת יפא, ואת חיפה ואת כל הערים של פלסטין.

מיכאל בן-ארי: יש כאן מישהו שלא משלה את עצמו אלא משקר ביודעין; משקר ביודעין לעצמו כשהוא אומר: השטחים הכבושים, והוא מתכוון לבית שלי ולא לבית שלו.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה להקריא לכם רשימה של שטחים כבושים: קיבוץ אדמית, לדוגמה, במקום כפר ערבי בשם אדמית; קיבוץ אילון, לדוגמה, יושב על אדמות של הכפר ערב-סמניה – אני בטח לא קורא את זה נכון; קיבוץ אליפז, במקום השבט אחיואת; בית-אלפא – במקום בית-אילפא; בית-זרע – במקום אום-ג'וני; בית-ניר – במקום קידנה, ראנה וזיכרון, וכן הלאה.

מיכאל בן-ארי: יש לי פה רשימה ארוכה ארוכה ארוכה ארוכה, ועוד קצת ארוכה.

אורלי לוי אבקסיס: יש לך עוד שמונה דקות, אתה יכול להמשיך להקריא אותה.

מיכאל בן-ארי: לא, יש לי עוד כמה דברים לומר, יש כמה דברי תורה.

מיכאל בן-ארי: זמננו לא יוקדש רק לקרוא את – – –

עינת וילף: – – – הנצחת הקיבוצים והמושבים בישראל.

מיכאל בן-ארי: בהחלט.

מיכאל בן-ארי: אני אומר תמיד לחבר הכנסת שי חרמש: זו הטעות של ההתיישבות ביהודה ושומרון.

מיכאל בן-ארי: אנחנו התיישבנו אך ורק על אדמות מדינה.

מיכאל בן-ארי: אולי אם היינו כמוכם, בקיבוצים, יושבים על אדמות של ערבים, אולי לא היו מגרשים אותנו, אולי לא היו רוצים לגרש אותנו.

מיכאל בן-ארי: אולי זאת הטעות שלנו.

מיכאל בן-ארי: אולי, אני לא יודע.

מיכאל בן-ארי: כי אני קורא פה את הרשימות – קיבוץ גלאון במקום הכפר זיתא, קיבוץ גן-שמואל במקום הכפר אל-מסעדי, וכן הלאה, רשימה ארוכה.

מיכאל בן-ארי: אסור פה להראות, אבל גברתי היושבת-ראש, יאמינו לי המאזינים שברשימה שיש לפני – רק קיבוצים, יש 82 שיושבים על אדמות כבושות.

אורי אורבך: אתה קורא את הנאום של זחאלקה.

ציפי חוטובלי: כן, בדיוק.

מיכאל בן-ארי: אני קורא את הנאום של זחאלקה, אבל אני רוצה להעיר פה כמה ישנים מתרדמתם – –

ציפי חוטובלי: – – –

מיכאל בן-ארי: – – שחושבים שזחאלקה חולם על בית-לחם.

מיכאל בן-ארי: זחאלקה כבר הודיע לדן מרגלית, שדן מרגלית יושב בשיח'-מוניס.

מיכאל בן-ארי: מרכז החרמות, אוניברסיטת תל-אביב, שם יושבים הפרופסורים יפי הנפש, בלי בושה, בשטח כבוש, על כפר ערבי שגורש; בלי להתבייש.

מיכאל בן-ארי: והם צועקים לי "שטח כבוש", המצחיקולים האלה?

מיכאל בן-ארי: הם צועקים לי "שטח כבוש"?

מיכאל בן-ארי: אתם לא מתביישים?

מיכאל בן-ארי: הבית שלי בקרני-שומרון זה אדמתי, אדמת אבותי לכל דבר, אבל מעולם לא היה שם כפר ערבי, מעולם לא.

מיכאל בן-ארי: מעולם לא גורש משם ערבי אחד.

מיכאל בן-ארי: אז מי פה הליברל ומי פה הפאשיסט?

מיכאל בן-ארי: אולי יבואו חבורת חברי המעוז הקדמי של האויב פה ויספרו לי מי נגד מי?

מיכאל בן-ארי: אבל השקר חוגג.

מיכאל בן-ארי: לא רק השקר חוגג.

ישראל חסון: אתה יודע, לא כל מי שלא מסכים אתך הוא אויב, הוא יכול להיות תינוק שנשבה.

אורלי לוי אבקסיס: תיכף נדבר אתך על פדיון שבויים.

ישראל חסון: למה אתה מושך את זה לשם?

מיכאל בן-ארי: אני מושך את זה לשם, כי האנשים שיושבים בבית הזה, ידידי חבר הכנסת חסון, הם לא תמימים, ואני משער שאת הנתונים שאני אומר עכשיו הם יודעים.

מיכאל בן-ארי: אלא מה?

מיכאל בן-ארי: הם עשו הסכם בינם לבינם.

מיכאל בן-ארי: יש פה כמה אנשים שעשו הסכם בינם לבינם.

מיכאל בן-ארי: האויב ממש, המעוז הקדמי של האויב, ואין פה אחד – אני שמעתי פה קודם את חבר הכנסת אברהים צרצור.

מיכאל בן-ארי: הוא לא דיבר על 1967.

מיכאל בן-ארי: מי שהאזין לו – הוא דיבר על 1948.

מיכאל בן-ארי: אתם מאזינים למה שנוהג לכנות כאן היושב-ראש, השיח' הנכבד אברהים צרצור?

מיכאל בן-ארי: אתם מאזינים לו?

מיכאל בן-ארי: הוא מדבר על 1948, הוא מדבר על מחיקתה של מדינת ישראל, כי מבחינתו היא יושבת על אדמתו, על אדמת פלסטין, שאגב, לא היתה ולא נבראה וגם משל לא היתה.

מיכאל בן-ארי: יש טריטוריה שמישהו פעם קרא לה פלשתינה.

מיכאל בן-ארי: היו המון יהודים שגרו כאן, שמבחינה זו בשם של המקום שהם גרו כתוב "פלשתינה", ומבחינה זו הם היו פלסטינים.

מיכאל בן-ארי: היום, משום מה, זה הפך להיות שם נרדף רק למי שערבי.

מיכאל בן-ארי: למה לקחתם לנו?

מיכאל בן-ארי: גם אנחנו, לכאורה, בשם הזה פלשתינה, שנגזר על-ידי איזה קיסר רומי מהשם פלישתים וכן הלאה.

מיכאל בן-ארי: אבל השקר חוגג.

מיכאל בן-ארי: השקר חוגג.

מיכאל בן-ארי: הם עשו הסכם בינם לבינם.

מיכאל בן-ארי: ההסכם בינם לבינם הוא כזה – האויב לא הסכים לזה: נמסור להם את יהודה ושומרון ונמשיך לשבת בבתים שלהם בבקעה.

מיכאל בן-ארי: אני חוזר עכשיו משמעון-הצדיק.

מיכאל בן-ארי: יש שם כל מיני אנשים אנרכיסטים ושמאלנים, שגרים בבקעה, בבתים של ערבים, ויהודים חזרו לבתיהם.

מיכאל בן-ארי: בית-המשפט העליון, אדוני חבר הכנסת בילסקי, שהם רצים אליו עכשיו, הם רצים אליו – אנחנו נלך לבית-המשפט, הוא יציל אותנו – אבל בית-המשפט הזה אמר שיהודים יחזרו לבתיהם בשמעון-הצדיק, יהודים שנשחטו, יהודים שגורשו מבתיהם, ויש להם הזכות לחזור לבתיהם.

מיכאל בן-ארי: ובית-המשפט פסק כי הם לא פלשו, הם חזרו הביתה בצו.

מיכאל בן-ארי: אני חוזר בפעם האלף: בית-המשפט.

מיכאל בן-ארי: אבל הם עשו סידור בינם לבין עצמם – כשאנחנו חוזרים לשמעון-הצדיק אנחנו מפריעים להם לסידור הזה: אנחנו נמשיך לשבת על אדמות הכפרים שהקמנו עליהם את הקיבוצים, אנחנו נמשיך לשבת בבתים בבקעה, אנחנו בזה נרצה אתכם – שניתן לכם את כל מה שאתם דורשים בינתיים ביהודה ושומרון, וככה נעשה הסכם.

מיכאל בן-ארי: אתם חושבים שהאויבים שלנו הם אווילים?

מיכאל בן-ארי: אתם חושבים שהאויבים שלנו מוכנים לעשות את העסקה הזאת?

מיכאל בן-ארי: מי שיכול לראות, זה סרט שרואים אותו ב-YouTube, סרט שיש לו יותר מ-12 צפיות, שמתראיין חבר הכנסת זחאלקה אצל דן מרגלית ויוצא המרצע מן השק, כמו שאומר דן מרגלית, כשהוא מתראיין בטלוויזיה החינוכית ברמת-אביב ואומר: כאן שיח'-מוניס.

מיכאל בן-ארי: מעולם לא ויתרו על שיח'-מוניס, מעולם לא ויתרו על יפא, מעולם לא ויתרו על יבנה, אבל יש פה כאלה שמשלים את עצמם שאם הם יחריבו את ביתו של בן-ארי ויגרשו את הילדים שלו מביתם הם יגיעו אל המנוחה ואל הנחלה, והעולם יכיר בנו, וסאיב עריקאת לא יגיד שיש עוד 7 מיליון – כמה?

מיכאל בן-ארי: 7 מיליון פליטים הוא אמר?

מיכאל בן-ארי: 700,000?

מיכאל בן-ארי: אני לא זוכר, המספרים שם, אין להם – אני לא אשכח, יש לי איזו אנקדוטה.

מיכאל בן-ארי: לא חשוב.

אורלי לוי אבקסיס: בוא נשאל את ישראל חסון.

מיכאל בן-ארי: כמה?

ישראל חסון: 6.

מיכאל בן-ארי: 6 מה?

ישראל חסון: מיליון.

מיכאל בן-ארי: 6 מיליון פליטים.

מיכאל בן-ארי: את מבינה?

מיכאל בן-ארי: הבאתי פה ציטוטים.

מיכאל בן-ארי: היה פה קודם איזה חבר כנסת ערבי: אנחנו פה אלפי שנים.

מיכאל בן-ארי: רציתי לשאול: כמה אלפי?

מיכאל בן-ארי: 5,000?

מיכאל בן-ארי: 7,000?

מיכאל בן-ארי: 15,000?

מיכאל בן-ארי: כמה אלפי?

מיכאל בן-ארי: כמה אלפי?

מיכאל בן-ארי: אבל המיקרופון סובל הכול.

מיכאל בן-ארי: זה כמו שיש פה חבר כנסת שכל פעם חוזר ואומר שהוא יבוסי, ואני שואל אותו: אדוני היבוסי, תגיד איזה מלה אחת ביבוסית, איזה מנהג יבוסי שאתם משמרים בבית.

מיכאל בן-ארי: זה מזכיר לי, הייתי פעם בהר-הבית, והיה שם איש ווקף שהיה מלווה אותי והיינו בקשרים טובים.

מיכאל בן-ארי: יש בית-קברות בצד המערבי, ושאלתי אותו: פה קבור זה וזה, מי זה השלישי?

מיכאל בן-ארי: הוא אומר לי: אחד הינדי.

מיכאל בן-ארי: אמרתי לו: מתי קברו אותו פה?

מיכאל בן-ארי: הוא אומר לי: 100 שנה, 1,000 שנה, לא זוכר.

מיכאל בן-ארי: המרחק בין 100 שנה ל-1,000 שנה הרי הוא מרחק מצומצם.

מיכאל בן-ארי: אבל מה זה משנה?

מיכאל בן-ארי: אלפי שנים, אלפי שנים.

מיכאל בן-ארי: מי שמכיר את ההיסטוריה – הארץ הזאת שוממה.

מיכאל בן-ארי: כל זמן שעזבנו אותה – שוממה, יבשה, אין בה כול.

מיכאל בן-ארי: צריך עוד פעם את התיאורים של מרק טוויין?

מיכאל בן-ארי: הגענו בשלום להר-תבור, כל הדרך כולה לא ראינו נפש חיה.

מיכאל בן-ארי: כל הדרך כולה לא ראינו נפש חיה.

מיכאל בן-ארי: הוא עבר את כל ואדי-עארה, הוא לא ראה נפש חיה.

מיכאל בן-ארי: בשום מקום כמעט לא היה עץ ולא שיח.

מיכאל בן-ארי: אפילו הזית והצבר, אותם ידידים נאמנים של אדמת זיבורית, כמעט נטשו את הארץ.

מיכאל בן-ארי: ארץ-ישראל יושבת בשק ואפר.

מיכאל בן-ארי: אין זאת אלא שהיא שכוחת אל ומרחף עליה כישופה של קללה ששדפה את שדותיה ואסרה את תעצומות כוחה באזיקים.

מיכאל בן-ארי: דיברה פה קודם חברת הכנסת נינו, עולה חדשה.

מיכאל בן-ארי: רבותי, 100 שנה שפוקד השם יתברך את עמו ומחזיר אותו לארצו, כנגד כל הסיכויים, כנגד כל התחזיות.

מיכאל בן-ארי: מקצווי ארץ הקדוש-ברוך-הוא מביא אותנו, מארבע כנפות הארץ לפה.

מיכאל בן-ארי: שאלת אותי קודם אם אני יודע יידיש.

מיכאל בן-ארי: אני לא יודע יידיש, אבל אני מדבר עם כאלה שדיברו יידיש בעברית, בשפה שקמה לתחייה.

מיכאל בן-ארי: אני יכול להתעלם מזה?

מיכאל בן-ארי: אני יכול לשכוח את זה?

מיכאל בן-ארי: להניח את זה?

מיכאל בן-ארי: זה משגע את האויבים שלנו.

מיכאל בן-ארי: זה משגע כל מי שרואה.

מיכאל בן-ארי: מי שפגש היום את גלן בק שבא לפה – הוא מתפעם מתהליך הגאולה.

מיכאל בן-ארי: אני עמדתי מולו ואמרתי לו – יש כל מיני מחניפים – אמרתי לו: תשמע – מה שאני אומר לכם פה עכשיו, זה מה שאמרתי לו היום.

אורלי לוי אבקסיס: לסיום.

מיכאל בן-ארי: מה, כבר סיום?

מיכאל בן-ארי: עוד לא התחלתי לדבר.

אורלי לוי אבקסיס: זה היה נורא מעניין, כך שהזמן רץ מהר.

מיכאל בן-ארי: דקה אחת.

מיכאל בן-ארי: אני אגיד לכם מה אמרתי היום לגלן בק.

מיכאל בן-ארי: אותו הדבר אמרתי למייק האקבי, אותן מלים.

מיכאל בן-ארי: אמרתי להם: רבותי, לא חשוב אם אתה תהיה נשיא ארצות-הברית או אתה תהיה זה.

מיכאל בן-ארי: יש כאן תהליך, הקדוש-ברוך-הוא פקד את עמו, ולא יעזור כלום לאויבי ישראל, לא יעזור לכם כלום, כי הקדוש-ברוך-הוא צועד במציאות, צועד בשפה העברית שקמה לתחייה, צועד בזה שבאנו מקצווי ארץ, צועד בזה שחזרנו לאמא רחל, חזרנו לאבות בחברון, חזרנו ליוסף הצדיק.

מיכאל בן-ארי: חזרנו.

מיכאל בן-ארי: אני מסיים, עוד מלה.

אורלי לוי אבקסיס: זה היה משפט סיום.

מיכאל בן-ארי: אמרתי לו: תדע לך שיש לנו נבואה.

מיכאל בן-ארי: אז מישהו תרגם אותי מעברית לאנגלית – –

אורלי לוי אבקסיס: ובזה אתה מסיים.

מיכאל בן-ארי: כן, כן, בסדר.

מיכאל בן-ארי: – – We have a promise.

מיכאל בן-ארי: אמרתי לו: לא, לא, not promise, it's prophecy; זו נבואה, זאת לא הבטחה.

מיכאל בן-ארי: הבטחה זה של בני-אדם; נבואה זה של בורא עולם.

מיכאל בן-ארי: אז אנא מכם, אל תילחמו בבורא עולם.

מיכאל בן-ארי: תהליך גאולת ישראל בעיצומו, ובעזרת השם יגיע גם למלוא עוצמתו.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

אורלי לוי אבקסיס: הבאה בתור ברשימת הדוברים – חברת הכנסת .

אורלי לוי אבקסיס: חברת הכנסת , לרשותך חמש דקות.

חנין זועבי: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, אחרי הנאומים ששמענו היום אנחנו צריכים להפריד בין שתי רמות של דיון שהן שתי רמות שונות לגמרי: דיון על הלגיטימיות של החרם והדיון על הלגיטימיות של הכיבוש, הנושא שבו עוסק החרם.

חנין זועבי: על עצם הלגיטימיות של החרם אנו צריכים לשאול שאלה בסיסית: מהי פוליטיקה בכלל אם לא מחאה והצגת אלטרנטיבות ומאבק לערכים ודיון ציבורי?

חנין זועבי: מהו חרם?

חנין זועבי: חרם הוא צעד מחאה, הוא מאבק לצדק בעיני קבוצה מסוימת נגד דברים שנחשבים בעיניהם לבלתי לגיטימיים.

חנין זועבי: כאשר החרם הופך לבלתי חוקי, אז בעצם הפוליטיקה עצמה הופכת לבלתי חוקית.

חנין זועבי: הכנסת הזאת שוקדת על מנת להפוך את הפוליטיקה לדבר מיותר ועל מנת להפוך את האמצעים הפוליטיים עצמם לעבירה פלילית.

חנין זועבי: בקשר לדיון על הלגיטימיות של הכיבוש אומר חבר הכנסת: למה להכליל בני-אדם על בסיס המגורים שלהם?

חנין זועבי: נכון, למה?

חנין זועבי: האמת שאהבתי את הביטוי: "על בסיס מקום המגורים שלהם".

חנין זועבי: ולחבר הכנסת אלקין – שלא יושב עכשיו, הוא לא בינינו – במקרה אנחנו צריכים להגיד לו שמקום המגורים שלהם הוא לא מקום כל כך נורמלי, ובחוק הבין-לאומי קוראים למקום הזה "כיבוש" ולא "מקום מגורים".

חנין זועבי: במקרה מקום המגורים נמצא איפה שהמדינה שדדה קרקע מבעליה, ובמקרה מקום המגורים הזה הוא נושא של סכסוך לאומי ושל מלחמות ושל הרג עשרות בני-אדם.

חנין זועבי: הכיבוש אינו מקום מגורים, והוא אינו נושא שנהנה מקונסנזוס.

חנין זועבי: הוא אינו נושא חף מפשע כמו מקום מגורים, כמו שחבר הכנסת אלקין ניסה לתאר אותו.

חנין זועבי: הכיבוש הוא נושא אנטי-לגיטימי, לפי זכויות אדם ולפי החוק הבין-לאומי – לא לפי הכנסת.

חנין זועבי: לפי הכנסת הכיבוש הוא דבר לגיטימי.

חנין זועבי: לפי החוק הבין-לאומי הכיבוש הוא כיבוש.

חנין זועבי: לפחות בישראל הוא נושא שנמצא בלב הדיון הציבורי.

חנין זועבי: הוא נושא שאינו זוכה כל כך לקונסנזוס, הוא נושא לדיון ציבורי.

חנין זועבי: ולכן יש חרם.

חנין זועבי: נושאים שנמצאים בלב הדיון הציבורי לא נחסמים ואינם מוכרעים על-ידי חוקים, אלא על-ידי דיונים והצעות אלטרנטיביות.

חנין זועבי: להבדיל מכמה חברי כנסת שהם נגד החוק אך מתנגדים לחרם עצמו – חברי כנסת שמתנגדים לחוק החרם אבל הם בעד ההתנחלויות ובעד המפעל ההתנחלותי – אנחנו נגד החוק ונגד הכיבוש, אנחנו נגד החוק ונגד ההתנחלויות, אנחנו בעד החרם.

חנין זועבי: ומי שנגד החוק רק מפני שהוא בעד חופש ביטוי, רק מפני שהוא נגד סתימת פיות ונגד משטרת מחשבות, אך הוא מוכן לעמוד בעד שוד האדמות, בעד שוד המים, בעד אלימות המתנחלים ונגד חירותו וריבונותו של העם – הוא צבוע.

חנין זועבי: הוא חבר כנסת צבוע.

חנין זועבי: ואדם כזה אינו נחשב לנכס עבור שום מאבק אמיתי הדוגל בצדק ובשוויון.

חנין זועבי: חברי הכנסת, לשתוק על עוול זו אינה אופציה.

חנין זועבי: לשתוק על דיכוי זו אינה אופציה בכלל.

חנין זועבי: לכן, אם מחלישים מאבק פוליטי אז שולחים מסר לציבור שלא נותר לו אלא לחזק אפיקי התנגדות אחרים.

חנין זועבי: חוק כזה לא מאפשר העברת מסרים פוליטיים מצד האזרחים לממשלה שלהם, אבל הוא כן מאפשר להעביר מסר פוליטי מהממשלה לאזרחים.

חנין זועבי: המדינה אינה מעוניינת במגעים לקראת הסכמי שלום, המדינה נחושה בדעתה להציב כמה שיותר מכשולים בדרך אליו, כמה שיותר גורמים שימנעו את האפשרות לקיומו של הסדר שלום צודק ונורמלי.

חנין זועבי: אבל יותר מסוכן מזה: הממשלה חוסמת את הדרך בפני האזרח לעשות משהו בנדון.

חנין זועבי: כלומר, זה הזמן להסיק את המסקנה הבאה: הכיבוש – נכון, מדכא את הנכבש, אבל הוא גם מחליש את הכובש.

חנין זועבי: הכיבוש בסופו של דבר מחליש את הכובש, וזה בדיוק מה שעושה החוק הזה.

חנין זועבי: הכיבוש החיצוני יוצר בנקודת זמן מסוימת דיכוי פנימי, הוא משכתב את עצמו פנימה כלפי החברה הכובשת עצמה.

אורלי לוי אבקסיס: לסיום.

חנין זועבי: כאשר הוא מגיע למצב של רוויה, למצב של דיכוי כמעט טוטלי של מתנגדי הכיבוש מצדו של הנכבש, הוא מתפנה למתנגדי הכיבוש מצדו של הכובש.

חנין זועבי: הכיבוש מצריך תחזוקה מוסרית מהצד של הכובש, ותחזוקה אידיאולוגית לכיבוש משחיתה את הכובש ומדכאה את הכובש.

חנין זועבי: לכן, ואני מסיימת – –

אורלי לוי אבקסיס: אוקיי.

חנין זועבי: – – הדיכוטומיה הזאת של אנשים מדוכאים שנמצאים תחת הכיבוש מול אנשים חופשיים שנמצאים מחוץ לכיבוש אינה תקפה עוד.

חנין זועבי: אזור הדמדומים הזה נגמר.

חנין זועבי: או שתהיה פעיל אקטיבי נגד הכיבוש או שתהיה פעיל אקטיבי בעד הכיבוש – –

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך.

חנין זועבי: – – ולא רק נגד החרם.

חנין זועבי: משפט אחרון: החוק הזה הוא נגד אזרחות פעילה ונגד אזרחות מוסרית.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חברת הכנסת .

אורלי לוי אבקסיס: הבא בתור ברשימת הדוברים – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת זחאלקה, לרשותך חמש דקות.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אחד הספרים החשובים ביותר שנכתבו במאה ה-20 הוא ספרו המכונן של קרל פופר "החברה הפתוחה ואויביה".

ג'מאל זחאלקה: אין ספק שהחוק שבו מדובר הוא מבית היוצר של אויבי החברה הפתוחה.

ג'מאל זחאלקה: בעצם, הכנסת הפכה למבצרם של אויבי החברה הפתוחה, למבצרם של אויבי הדמוקרטיה.

ג'מאל זחאלקה: הכנסת מייצרת שרשרת של חוקים שאפילו עיתון מאוד מרוסן ומאוד סולידי כמו "הארץ" נאלץ לכתוב היום שספר החוקים הישראלי הפך למסמך של דיקטטורה אנטי-דמוקרטית.

ג'מאל זחאלקה: מסמך אנטי-דמוקרטי דיקטטורי.

ג'מאל זחאלקה: החוק שבו מדובר הוא לא רק לאזרחי ישראל, אלא לכל באי העולם.

ג'מאל זחאלקה: כלומר מר סלאם פיאד, ראש הממשלה הפלסטיני – ממשלת ישראל, על-פי החוק, או בית-משפט ישראלי, יכולים להטיל עליו עונשים כבדים כי הוא קרא להחרמת המוצרים של ההתנחלויות; כנ"ל אבו מאזן וכל ראשי הרשות הפלסטינית.

ג'מאל זחאלקה: הם הוכרזו ברגע זה כעבריינים.

ג'מאל זחאלקה: כל ראשי הציבור הערבי בארץ שקראו להחרמת המוצרים של ההתנחלויות – גם הם עבריינים.

ג'מאל זחאלקה: החוק הזה יעבור היום, ואני מרגע זה קורא להפרה המונית של החוק הזה.

ג'מאל זחאלקה: לאמנים, לפוליטיקאים, לבעלי מצפון – שהתגובה דווקא תהיה קריאה חד-משמעית להחרמה של ההתנחלויות ומוצריהן.

ג'מאל זחאלקה: זו צריכה להיות התגובה.

ג'מאל זחאלקה: ונראה מה יכולים לעשות.

ג'מאל זחאלקה: יש ויכוח היום בעולם אם החרם יעיל או לא יעיל.

ג'מאל זחאלקה: היום הכנסת מספקת הוכחה עד כמה יעיל החרם, עד כמה אפקטיבי.

ג'מאל זחאלקה: הנה, קצת חרם מאוד מוגבל, וישראל נכנסה להיסטריה, כי זה חוק היסטרי והוא בומרנג.

ג'מאל זחאלקה: והוא יעודד – וטוב שכך – חרם על ההתנחלויות ועל מוצריהן; אם כי אני חייב להגיד שלדעתי חרם לא צריך להיות רק על התנחלויות אלא צריך להיות חרם ולחץ על ממשלת ישראל כדי שתהרוס את גדר ההפרדה הגזענית, כדי שתפסיק התנחלויות, כדי שתפסיק התנחלויות והפקעת קרקעות בירושלים, כדי שתפסיק את המעשה הנבזי של הגליית אנשים ממגוריהם בנגב וגם בירושלים.

ג'מאל זחאלקה: יש היום נטייה בעולם להעדיף את ההתערבות ההומניטרית על ריבונות של מדינות, ולא יכול להיות שהעולם ישב מנגד ויצפה מרחוק בממשלת ישראל דורסת ברגל גסה את זכויות האדם של הפלסטינים – הפקעת קרקעות, גנבת קרקעות, שוד קרקעות לאור היום.

ג'מאל זחאלקה: כל הדברים האלה מצריכים לא רק חרם אלא התערבות אקטיבית של העולם כדי לרסן את ממשלת ישראל.

ג'מאל זחאלקה: החוק הזה, בדרך להשגת מטרה פוליטית של הפיכת ההתנחלויות לחסינות בפני ביקורת ובפני פעילות פוליטית, פוגע פגיעה מהותית בקודש הקודשים של כל משטר דמוקרטי, והוא הזכות להתארגנות ולפעילות פוליטית והזכות לחופש ביטוי.

ג'מאל זחאלקה: זה לא מעניין בכלל את אלה שיזמו את החוק.

ג'מאל זחאלקה: זה בעצם רצונם.

ג'מאל זחאלקה: המטרה הכללית היא לצנן את הוויכוח הפוליטי עד השתקתו המלאה.

אורלי לוי אבקסיס: ולסיום?

ג'מאל זחאלקה: בעצם, מדובר בבניית אבני היסוד של הדמוקטטורה – לא הדמוקרטיה אלא הדמוקטטורה בישראל.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

אורלי לוי אבקסיס: הבא בתור ברשימת הדוברים – חבר הכנסת זאב אלקין, ויסגור את רשימת הדוברים חבר הכנסת אברהם מיכאלי – כמובן, יסכם בשם יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, אדוני, עומדות לרשותך חמש דקות.

זאב אלקין: תודה רבה.

זאב אלקין: גברתי היושבת בראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, הנה מגיע לקצו הדיון.

מאיר שטרית: צריך לצלצל, צריך לצלצל עכשיו.

זאב אלקין: לא, לא, לא, אין, אני דובר אחרון.

זאב אלקין: אני דובר אחרון.

אורלי לוי אבקסיס: מיכאלי יסכם כיושב-ראש ועדה.

זאב אלקין: יש יושב-ראש ועדה שיסכם את הדיון, אבל כדאי לצלצל.

רוחמה אברהם-בלילא: מיכאלי יודע שהוא ויתר על זכות הדיבור שלו?

זאב אלקין: לא, הוא יושב-ראש ועדה.

זאב אלקין: הוא יסכם.

זאב אלקין: מבחינת המסתייגים, אני מסתייג אחרון.

ג'מאל זחאלקה: – – – תהיה לנו הפסקה של רבע שעה של גלגול עיניים למתקדמים.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת זחאלקה, ככל שתדבר אני אצטרך להוסיף לו זמן, לכן זה יהיה יותר ארוך, ואני לא חושבת שזה מה שאתה רוצה.

זאב אלקין: חבר הכנסת זחאלקה יכול לדבר.

זאב אלקין: אנחנו שמענו כאן מעל הבמה הזאת הרבה מאוד דיבורים, הרבה מאוד דיבורים מצטדקים.

זאב אלקין: איכשהו יוצא שמישהו, ככה, בשצף-קצף, ניסה פה להגן על הדמוקרטיה הישראלית ועל מדינת ישראל – זה בדרך כלל ראשוני מהרסיה.

זאב אלקין: אבל אני רוצה להגיד כמה מלים רציניות דווקא על החוק, גברתי היושבת-ראש.

זאב אלקין: נשמעו לא מעט טענות כלפי החוק.

זאב אלקין: טענה אחת שנשמעה לא מעט, גם בימים האחרונים, גם קודם לכן, דיברה על כך: למה חרם על מדינת ישראל אסור וחרם על "קוטג'" מותר?

זאב אלקין: מה ההבדל בין חרם לחרם?

זאב אלקין: אני חושב שכל מי שיבדוק את החקיקה בנושא החרמות ובנושא האפליה במדינות השונות יגלה דבר מאוד מאוד פשוט – שגם בצרפת וגם בגרמניה וגם במדינות אחרות ישנם סוגי אפליה וסוגי חרמות שאסורים וישנם שמותרים.

זאב אלקין: בדרך כלל ישנה רשימה בסיסית של מאפיינים של כל בן-אדם שבחקיקה אסור להפלות ואסור להחרים על-פיהם: דת, גזע, לאום, מין.

זאב אלקין: אפילו אביא לכם דוגמה מאוד פשוטה, שרלוונטית גם לחוק הישראלי: אם ניקח שני ישראלים, מעסיק אחד יפטר בן-אדם כי הוא לא מצא חן בעיניו ומעסיק אחר יפטר בן-אדם כי הוא לא מוצא חן בעיניו בגלל דתו, גזעו, לאומיותו – החוק יגיד: המקרה האחד מותר, המקרה השני אסור.

זאב אלקין: בעיני, האזרחות של אדם ומקום מגוריו הם חלק מהתכונות הבסיסיות ביותר.

זאב אלקין: אפשר להיאבק במאבק פוליטי, אבל להחרים בן-אדם רק על זה שהוא אזרח מדינת ישראל, במיוחד כשזה מסב לו נזק, אסור.

זאב אלקין: ואם לא אסור, אז לפחות מי שעושה את זה צריך להיות מוכן לזה שהוא יצטרך לשאת בגובה הנזק.

זאב אלקין: זה היגיון בריא.

זאב אלקין: נשאלנו גם בימים האחרונים למה – נניח, אמרו לנו: חרם על מדינת ישראל אנחנו יכולים להבין, אנחנו נתמוך בחוק, אבל למה אנחנו נאסור – אפילו לא נאסור, החוק לא אוסר – אבל למה נכניס לחוק את האפשרות לתבוע את הנפגע אם הוא גר ביהודה ושומרון?

זאב אלקין: בעיני, שוב, מקום מגוריו של בן-אדם לא יכול להיות סיבה לפגיעה בו.

זאב אלקין: בן-אדם יכול לגור ביהודה ושומרון; יש מי שאוהב את זה, יש מי שלא אוהב את זה.

זאב אלקין: אבל לפגוע בו רק מפני שהוא גר שם?

זאב אלקין: תהיה מוכן לשאת בגובה הנזק.

זאב אלקין: אין הבדל בין תושב אריאל לתושב תל-אביב.

זאב אלקין: אתם רוצים חרם ככלי במאבק פוליטי?

זאב אלקין: תחרימו.

זאב אלקין: תחרימו אותי, תחרימו מצביעי ליכוד, מה שאתם רוצים, אבל להחרים בן-אדם רק בגלל מקום מגוריו?

זאב אלקין: אם זה היה קורה במקום אחר, אם היו מחליטים להחרים כל תושבי תל-אביב, כולם היו אומרים: בוודאי, אסור, איך אפשר להחרים תושבי תל-אביב?

זאב אלקין: אבל תושבי אריאל מותר בלי לשאול מה עמדתם, על גבם לנהל את המאבק על הגבולות העתידיים של המדינה.

זאב אלקין: המאבק על גבולות המדינה צריך להתנהל פה, ולא על חשבון חברות ולא על חשבון אנשים שגרים שם בשליחות ממשלת ישראל.

זאב אלקין: יש מי שאוהב את זה, יש מי שלא אוהב את זה, אבל המקום להכרעת המאבק – לא בדרך החרמות.

זאב אלקין: ונקודה אחרונה, אדוני היושב-ראש – בינתיים גברתי היושבת בראש התחלפה ואדוני יושב-ראש.

זאב אלקין: הנקודה האחרונה, אדוני היושב-ראש, כשמדברים על כך שזה חוק אנטי-דמוקרטי, אם נשווה אותו לחוקים הקיימים במדינות אחרות נראה שזה חוק מצחיק אפילו ב"צמחונות" שלו בהשוואה לחקיקה אמריקנית, לחקיקה גרמנית, לחקיקה צרפתית ולחקיקות אחרות.

שלמה מולה: אני מציע שנשווה את זה לחוקים באירן, אז זה בכלל יהיה – – –

זאב אלקין: אני מאוד שמח, חבר הכנסת מולה, שאירן היא נקודת ההתייחסות שלך.

זאב אלקין: אני מעדיף, לדמוקרטיה הישראלית כמדד להתייחסות ולהשוואה, דווקא את הדמוקרטיה האמריקנית, אבל כל אחד בוחר לו את מקורות ההשראה כמיטב הבנתו.

זאב אלקין: ולכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו מגיעים היום למצב אבסורדי: יותר ויותר מחרימים אותנו, את מדינת ישראל, קמים מתוך עצמנו, מתוך אזרחים ישראלים וגופים ישראליים, אבל משום מה אנחנו חשבנו עד החוק הזה שלא צריך לעשות אתם שום דבר.

זאב אלקין: הם יכולים לבקש הטבות מהמדינה, יכולים לקבל מימון, יכולים לקבל הטבות מס; הם יכולים לפגוע באזרחים ובחברות ובארגונים ובמוסדות תרבות בכלל בלי לחשוב שמישהו יצטרך לשאת בנזקים האלה, אין שום בעיה.

זאב אלקין: אבל כשאותם אזרחים ישראלים פונים לחברות אמריקניות ומבקשים: תחרימו את מדינת ישראל, ואותה חברה אמריקנית תיקח חלק בחרם על מדינת ישראל, הבעלים של החברה האמריקנית – לפי החוק הפדרלי שאנחנו ביקשנו, ממשלת ישראל – אגב, בשנות ה-70, ממשלת שמאל, לא ממשלת ימין – הבעלים של אותה חברה אמריקנית לפי החוק האמריקני יכול להיכנס לארבע שנים לכלא, שלא לדבר על זה שוודאי שהוא יכול לשלם קנסות כבדים.

זאב אלקין: כששאלתי, ככה, בתחילת הדיונים למה זה הגיוני, אמרו לי תשובה מאוד מאוד פשוטה: כי אנחנו מדינה קטנה, אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו לשים על עצמנו מגבלות כל כך קשות.

זאב אלקין: ארצות-הברית מדינה גדולה, אז אפשר לדרוש מהם שיגנו עלינו.

זאב אלקין: ולכן, ובזה אני מסיים – אני רואה שחבר הכנסת רוני בר-און ממש רוצה להצביע – אני רוצה לסיים בקריאה לחברי הכנסת להתעלות מעל לשיקולים הפוליטיים.

זאב אלקין: כשיצאנו עם החוק הזה לדרך, כשהוא היה הרבה יותר קיצוני, חלק מהיושבים בחלק הזה של האולם יצאו יחד אתי ועזרו לי לשכנע את ועדת שרים לחקיקה ועזרו לי להעביר את החוק בקריאה הטרומית.

זאב אלקין: ואני פונה אליכם, דווקא אליכם, חברי סיעת קדימה: אל תחשבו על הרווחים הפוליטיים המיידיים.

זאב אלקין: זה חוק ציוני.

זאב אלקין: חוק הרבה יותר נשכני – הייתם מוכנים לתמוך בו.

זאב אלקין: אז מה קרה במעלות הדרך שפתאום התמיכה הפכה להתנגדות כל כך עיקשת?

זאב אלקין: תתעשתו, זה עוד לא מאוחר, כי המצביע שלכם, אני רוצה להאמין, הוא מצביע ציוני.

זאב אלקין: אל תתחרו במרצ.

זאב אלקין: תישארו עם אותם שלושה מנדטים בתחרות הזאת.

זאב אלקין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מיכאלי, אדוני יסכם את הדיון, ואחר כך נעבור להצבעות.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קיימנו פה דיון מעניין, מרתק, הבעת דעות, כל אחד לפי אמונתו, כל אחד לפי יכולותיו.

אברהם מיכאלי: ואפשר לומר, אדוני היושב-ראש, שאנחנו רואים פה מחלוקת הרבה מעבר לחוק הזה – רואים פה מחלוקת של דעות שונות בכנסת לגבי מהותנו וזכותנו כאן במדינת ישראל ובארץ-ישראל, והדעות האלה מובילות למחלוקת שמתקיימת פה בכנסת גם לגבי החוק הספציפי הזה.

אברהם מיכאלי: הסברתי בתחילת הדיון בחוק הזה, שמטרתו של החוק היא למנוע נזקים שנגרמים בשל תופעות החרמות המוטלים על גורמים שונים מחמת זיקתם למדינת ישראל.

אברהם מיכאלי: החרמות האלה, ככל שהם נוגעים למדינת ישראל, עלולים לפגוע בפעילות העסקית, התרבותית או האקדמית של מושא החרם.

אברהם מיכאלי: וחברי, אנחנו מדברים פה לא על הבעת דעות פרטיות או החלטה של אדם פרטי לבוא ולהחרים באופן אישי דברים כאלה, דברים אחרים במדינה, אלא מדובר פה בקריאה לחרם נגד גופים שקשורים במדינת ישראל או נגד גופים שזיקתם למדינת ישראל היא זיקה ישירה.

אברהם מיכאלי: ואם אותו אדם שקורא לחרם מתכוון לחבל במדינה, לחבל באינטרסים של המדינה, קמה הזכות לבוא ולתבוע את אותו גוף, את אותו אדם שקורא לחרם, להוכיח את הנזקים שקריאתו לחרם גרמה לגוף שניזוק.

אברהם מיכאלי: לכן, אם אנחנו כורתים, אדוני היושב-ראש, את הענף שעליו אנחנו יושבים, ואם אנחנו נבוא ונגיד שכל דבר זה זכות בדמוקרטיה, זכות לבוא ולהביע עמדות – אנחנו בעד דמוקרטיה, אנחנו בעד עמדות, אבל לא יכול להיות.

אברהם מיכאלי: הגענו פה למדינה בשביל לחיות בה, ולא, חלילה, שבסוף אותם אלה שדעתם לא צלחה בבחירות הדמוקרטיות, לא הגיעו לכנסת – בכוחות שאם היו אולי הרוב היו מובילים את דעותיהם פה בכנסת בצורה דמוקרטית, אבל מכיוון שהם לא הצליחו בדרך הדמוקרטית להגיע לאותן עמדות, מגיעים הנה לכנסת, ומנסים למנוע את אותם דברים דמוקרטיים, שבכנסת כגוף מחוקק, כריבון, יכולה לבוא ולהכריע בהם.

אברהם מיכאלי: ולבוא בכל דבר, ולאיים שזה בניגוד לכללים החוקתיים, לבוא ולאיים שזה בעצם פגיעה בזכות הביטוי – הרי בכך אנחנו, כנראה, לא מקיימים את הזכות הדמוקרטית, אלא אנחנו מגיעים פה לאנרכיה, ומגיעים פה למצב של פגיעה בזכות הקיום שלנו במדינה הזאת, ולא לכך בוודאי אנחנו קיימים פה כריבון, ולא לכך אנחנו מתכוונים כשאנחנו מקיימים פה את ההצבעות או את החיים הדמוקרטיים במדינה.

אברהם מיכאלי: אני קודם הדגשתי בדברים שלי – וכמה חברים פה, כנראה, לא שמו לב לזה.

אברהם מיכאלי: יש עוולה חדשה שמוכרת בפקודת הנזיקין על-פי הצעת החוק הזאת, ואם אדם חושב – – –

ראובן ריבלין: את הדברים האלה כבר הצגת בהצגת החוק.

ראובן ריבלין: אם אדוני רוצה להשיב על הסתייגויות – – –

אברהם מיכאלי: אני לא רוצה להשיב על כל הסתייגות והסתייגות.

ראובן ריבלין: אתה חוזר על דבריך בהצגת החוק.

ראובן ריבלין: אני בטוח שאין חבר כנסת שלא שמע אותך בשקיקה.

אברהם מיכאלי: בדיון הרבה פעמים דיברו בצורה מאוד כללית, ולא יודעים על מטרת החוק; לא יורדים לכך שהחוק הזה הוא לא חוק אוטומטי, הוא לא חוק שמופעל בצורה זדונית על-ידי אדם שנפגע.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אני חוזר על הדברים האלה כי הרי ציבור ששומע לא מבין – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מיכאלי, אני מעריך מאוד את ניסיונך הרב.

ראובן ריבלין: אתה לא מדבר לציבור ששומע כרגע, כי אתה משיב כיושב-ראש הוועדה על הסתייגויות חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: אם אתה רוצה לדבר פעם נוספת, אני מציע לסגן ראש הממשלה, השר ישי, לצרף אותך לממשלה, תוכל לדבר מה שאתה רוצה.

ראובן ריבלין: כיושב-ראש ועדה אתה צריך לכבד את עבודת הכנסת ולענות על ההסתייגויות.

ראובן ריבלין: אתה הצגת את החוק, חברי הכנסת הציגו את ההסתייגויות, ואדוני, אם הוא רוצה להשיב על ההסתייגויות כדי לשכנע חברי כנסת מהססים, איפה לתמוך ומה לדחות – אם אתה רוצה לדבר באופן כללי על ההסתייגויות, אין לי בעיה, רק לא כדאי.

ראובן ריבלין: כי אם אתה רוצה, אני אעשה הפסקה, אין בעיה.

ראובן ריבלין: אין צורך להטריד את אדוני כיושב-ראש ועדה לבוא ולהציג את כל אותם דברים שהוא אמר בראשית הדרך.

ראובן ריבלין: אבל אני משאיר את זה, כמובן, לשיקול דעתך, כי אני, בחינוך שאני קיבלתי, אני לא מוכן לעשות איזו צנזורה על איזו אמירה של פוליטיקאי.

אברהם מיכאלי: אדוני, אני אגיד למה אני חוזר דווקא לנקודה המשפטית הזאת – כי בהסתייגויות שהיו פה הרבה חברים הציגו – – –

ראובן ריבלין: אתה עונה על ההסתייגויות?

ראובן ריבלין: בבקשה.

אברהם מיכאלי: כן, על ההסתייגויות, כי הרבה פעמים חברים פה, כנראה, לא הבינו את המטרה העיקרית של החוק.

אברהם מיכאלי: החוק לא מופעל באופן אוטומטי; החוק מופעל אחרי שיקול דעת שיש לבית-המשפט לבחון אם העוולה הנזיקית שמוצגת בפני בית-המשפט היא עוולה שמוכחת.

אברהם מיכאלי: הרי חובת ההוכחה היא על התובע.

אברהם מיכאלי: אין פה חובת הוכחה על הנתבעת או על הנתבע.

אברהם מיכאלי: לכן זה עונה על הרבה הסתייגויות, שאנשים אמרו פה: זה סותם פיות, זה לא נותן לאנשים את האפשרות לבוא ולהתגונן.

אברהם מיכאלי: זה כן נותן להתגונן, אדוני היושב-ראש.

אברהם מיכאלי: לכן אני חושב שהחוק הזה מידתי, עם כל ההסתייגויות שהיו ליועצים המשפטיים, הן מטעם היועץ המשפטי לממשלה בוועדה והן מטעם היועץ המשפטי של הכנסת – אני מבין, הביע את עמדתו – בסוגיה העקרונית של החוקתיות של החוק הזה.

אברהם מיכאלי: אני חושב שהוועדה באמת עשתה דיונים מעמיקים, והקשיבה לכל המסתייגים גם בוועדה, והגענו למצב שהחוק הזה עבר בוועדה, וגם שם הושמעו ההסתייגויות, גם שם שמענו מומחים כאלה ומומחים אחרים, ובסוף הוועדה הגיעה למסקנה שצריך להעביר את החוק.

אברהם מיכאלי: לכן, אני קורא לחברי לתמוך, אדוני, בחוק שמוצע על-ידי הוועדה, כמובן עם ההסתייגויות שיעלו פה, במסגרת ההסתייגויות במליאה.

ראובן ריבלין: אתם תחליטו על אילו הסתייגויות אתם מצביעים או לא.

ראובן ריבלין: אדוני המליץ איזו הסתייגות לקבל.

אברהם מיכאלי: הסתייגות אחת של שר האוצר, שנצביע עליה, כמובן, ונקבל אותה.

ראובן ריבלין: בסדר גמור.

ראובן ריבלין: תודה רבה ליושב-ראש הוועדה.

ראובן ריבלין: רבותי, תם הדיון בקריאה שנייה, וכל חברי הכנסת אשר הסתייגו ונרשמו הסתייגויותיהם מיצו את זכותם לדבר, כל אחד על-פי רצונו ועל-פי התקנון, ובכך מילאנו אחר מצוות התקנון ללא סייג.

ראובן ריבלין: כל סטייה היתה על דעת המסתייג, על דעתי ועל דעת יושב-ראש הוועדה.

ראובן ריבלין: אנחנו עכשיו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על כל ההסתייגויות ועל הטקסט כפי שהוא הוגש על-ידי הוועדה, ולכן אני מבקש מכולם לשבת.

ראובן ריבלין: ההצבעה בקריאה שנייה, שכוללת אישור או דחיית הסעיפים, כוללת את לוח התיקונים, ולוח התיקונים מדבר על כך שחברת הכנסת רוחמה אברהם-בלילא מחקה את שמה – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אני הסרתי את שמי לפני כמה שבועות.

ראובן ריבלין: ברור, וזה לא היה, לכן אנחנו צירפנו את לוח התיקונים.

ראובן ריבלין: בשלב זה אני לא אומר שום דבר מתוך התרסה, אני רק מנהל את הישיבה, ואני גם אעשה את מצוותי כמנהל הישיבה, שכן אינני מתכוון לממש את זכותי להצביע אלא באישור הצעתו של השר לקבלת הסתייגות.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה, ואני אשאל כל אחד מהמסתייגים אם הוא רוצה שנצביע ואיך.

ראובן ריבלין: בשלב הראשון אנחנו מצביעים אלקטרונית.

ראובן ריבלין: ובכן, אנחנו עוברים לשם החוק, ולשם החוק יש לנו – נא לא להפריע – הסתייגות ראשונה, המסומנת במספר 1, הסתייגותם של חברי הכנסת אילן גילאון, ניצן הורוביץ וזהבה גלאון – להלן ומרגע זה והלאה קבוצת – ושל חבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון, להצביע?

אילן גילאון: מבקשים להצביע על הראשונה ומסירים את כל שאר ההסתייגויות.

ראובן ריבלין: ומסירים את כל שאר ההסתייגויות.

ראובן ריבלין: אז אנחנו מצביעים על ההסתייגות הראשונה לשם החוק של וחבר הכנסת שלמה מולה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 9 בעד ההסתייגות – 38 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת ושל חבר הכנסת שלמה מולה לשם החוק לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 38 בעד, 46 נגד, אין נמנעים, אחד לא משתתף בהצבעה.

ראובן ריבלין: אנחנו את החלופין מסירים.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להסתייגות מס' 2 ואני מספרר בהתאם להסתייגויות המופיעות בנספח בצהוב על החוק.

ראובן ריבלין: אני מודה למזכירת הכנסת, שמפנה את תשומת לבי – הם הסירו.

ראובן ריבלין: האם אני צודק, חבר הכנסת גילאון?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון אמר לי שהוא מבקש להצביע – ולהסיר את השאר – לשם החוק.

ראובן ריבלין: עכשיו אנחנו עוברים להצעתם של חברי הכנסת , חנא סוייד, ועפו אגבאריה – מכאן ולהבא קבוצת סיעת חד"ש – שהם מציעים לחלופין, להצביע באלקטרוני.

ראובן ריבלין: נא להצביע, רבותי חברי הכנסת, על הסתייגות מס' 2.

ראובן ריבלין: מי בעד? מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 10 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 47 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת חד"ש לשם החוק לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: ובכן, 34 בעד ו-47 נגד, אין נמנעים, אחד לא משתתף בהצבעה.

ראובן ריבלין: אני קובע שההסתייגות לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: האם להצביע על החלופין, חבר הכנסת ברכה?

ראובן ריבלין: להצביע על החלופין.

מוחמד ברכה: זה מה שקבענו בהסכמתי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין, במפלגה אצלי לימדו אותנו "סניוריטי", חביבי.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ציפי לבני: – – –

ראובן ריבלין: אפילו את ואני הספקנו ללמוד פרק גדול בדמוקרטיה במפלגה.

ראובן ריבלין: אני לא מדבר על היום, אני אמרתי איפה חונכתי.

ראובן ריבלין: בבקשה, להצביע לחלופין, חבר הכנסת חנין?

דב חנין: להצביע.

ראובן ריבלין: רבותי, להצביע לחלופין באלקטרוני.

ראובן ריבלין: נא להצביע על החלופין, הסתייגות מס' 2.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד? מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 11 בעד ההסתייגות – 38 נגד – 47 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של קבוצת סיעת חד"ש לשם החוק לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 38 בעד, בעוד 47 נגד, אין נמנעים, אחד לא משתתף.

ראובן ריבלין: לא נתקבלו ההסתייגויות במס' 2, של קבוצת חד"ש.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים לחברי הכנסת שיח' אברהים צרצור, , טלב אלסאנע ומסעוד גנאים, מכאן ולהבא קבוצת סיעת רע"ם-תע"ל; ישיב חבר הכנסת צרצור.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, אנחנו מצביעים, אין לנו לחלופין.

ראובן ריבלין: להצביע אלקטרוני.

ראובן ריבלין: ההסתייגות היא הסתייגות מס' 3, לשם החוק.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 12 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 47 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת רע"ם-תע"ל לשם החוק לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 36 בעד, 47 נגד.

ראובן ריבלין: אני קובע שההסתייגות השלישית לשם החוק, של קבוצת רע"ם-תע"ל, לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 4.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להסתייגות הרשומה בסעיף הרביעי להסתייגויות לשם החוק.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת יוחנן פלסנר ושלמה מולה מבקשים להצביע על ההסתייגות.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 13 בעד ההסתייגות – 37 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של חברי הכנסת יוחנן פלסנר ושלמה מולה לשם החוק לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 37 בעד, 43 נגד, אין נמנעים, אחד לא משתתף בהצבעה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר, האם אדוני מבקש שנצביע גם על החלופין?

יוחנן פלסנר: כן.

ראובן ריבלין: בבקשה, על החלופין לשם החוק בסעיף 4 להסתייגויות.

ראובן ריבלין: לשם החוק – לחלופין של חברי הכנסת פלסנר ומולה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 14 בעד ההסתייגות – 38 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של חבר הכנסת שלמה מולה לשם החוק לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 38 בעד, אולם 46 נגד, אין נמנעים, אחד לא משתתף.

ראובן ריבלין: גם ההסתייגות לחלופין המנויה בסעיף הרביעי לשם החוק לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת נינו אבסדזה מבקשת להסתייג לשם החוק.

ראובן ריבלין: האם להצביע, גברתי?

נינו אבסדזה: כן.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הסתייגותה של חברת הכנסת אבסדזה לשם החוק – נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 15 בעד ההסתייגות – 37 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות של חברת הכנסת נינו אבסדזה לשם החוק לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 37 בעד ההסתייגות, אולם 46 נגד, אין נמנעים, אחד לא משתתף.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אבסדזה – ההסתייגות שלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: תמו ההסתייגויות לשם החוק, ואנחנו מצביעים על שם החוק לפי הצעת הוועדה.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: כהצעת הוועדה.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 16 בעד שם החוק, כהצעת הוועדה – 47 נגד – 38 נמנעים – אין שם החוק, כהצעת הוועדה, נתקבל.

ראובן ריבלין: 47 בעד, 38 נגד, אין נמנעים, אחד לא משתתף.

ראובן ריבלין: שם החוק עבר בהתאם להצעת הוועדה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים לסעיף 1 לחוק.

ראובן ריבלין: יש הסתייגויות.

ראובן ריבלין: אם תתקבל הסתייגות אחת – אני אזהיר אתכם, אם תתקבל הסתייגות אחת, היא יכולה להיות בניגוד להסתייגות אחרת שמבקשים להסתייג, ולכן אני אזהיר.

ראובן ריבלין: אבל קודם נצביע.

ראובן ריבלין: ובכן, אנחנו מדברים על הסתייגות מס' 6, לסעיף 1.

ראובן ריבלין: קבוצת סיעת מרצ וחבר הכנסת מולה מבקשים להסתייג.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון, להצביע?

אילן גילאון: להוריד.

ראובן ריבלין: הורידו.

ראובן ריבלין: אדוני מוריד מכאן ולהבא עד הסוף?

ראובן ריבלין: הבנתי, תודה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 7, לסעיף 1, קבוצת מרצ – גם הורידו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הרצוג, האם להצביע?

ראובן ריבלין: אני מדבר על סעיף 1, זה בעמוד השני הצהוב, מס' 7.

יצחק הרצוג: לסעיף 1? כן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הרצוג מבקש להצביע על ההסתייגות שהיתה רשומה על שמו, על שם חבר הכנסת מולה ועל שם קבוצת סיעת מרצ.

ראובן ריבלין: גם חבר הכנסת מולה מבקש להצביע.

ראובן ריבלין: אז הסתייגויותיהם של חבר הכנסת מולה וחבר הכנסת הרצוג – נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 17 בעד ההסתייגות – 38 נגד – 45 נמנעים – אין ההסתייגות של חברי הכנסת יצחק הרצוג ושלמה מולה לסעיף 1 לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי, 38 בעד, 45 נגד, אין נמנעים, אחד לא משתתף.

ראובן ריבלין: ההסתייגות של חבר הכנסת מולה וחבר הכנסת יצחק הרצוג לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים לקבוצת חד"ש בהסתייגות לסעיף 1, סעיף 8 בהסתייגויות.

ראובן ריבלין: האם להצביע?

ראובן ריבלין: לא להצביע.

ראובן ריבלין: מסירים.

ראובן ריבלין: קבוצת רע"ם-תע"ל, האם להצביע על ההסתייגות המנויה במס' 9?

ראובן ריבלין: להצביע.

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: זה דבר לא טוב.

רוני בר-און: יש עותק אחד לא מסודר.

ראובן ריבלין: אז הבנתי, אני מקבל את הערתך.

ראובן ריבלין: אם יש עותק לא מסודר, אני מבקש מהסדרנים להציג מייד עותק מסודר, כי אני מתבסס על מספור.

ראובן ריבלין: הוא צודק.

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: אתה צודק.

ראובן ריבלין: איך אמר פרנץ יוזף לאנשים שבאו?

ראובן ריבלין: קבל, בבקשה, הנה.

ראובן ריבלין: אין לכם?

ראובן ריבלין: נא להעביר לחבר הכנסת בר-און.

ראובן ריבלין: האם יש למישהו עוד משהו לא מסודר?

שלמה מולה: אנחנו מורידים את כל ההסתייגויות.

ראובן ריבלין: אתה מסיר את כל ההסתייגויות, אתה ופלסנר.

ראובן ריבלין: אתה כבר הסרת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הרצוג, אני מודיע שהצעתם של חבר הכנסת הרצוג וחבר הכנסת מולה לא נתקבלה.

אלי אפללו: – – –

ראובן ריבלין: רק רגע, תנו לי להכריז.

שלמה מולה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, שמעתי.

ראובן ריבלין: שמעתי.

ראובן ריבלין: עכשיו אני מכריז על התוצאה, אף אחד לא מדבר אתי.

ראובן ריבלין: תחשבו שמגלי נמצא פה.

ראובן ריבלין: בעד ההסתייגות של הרצוג ומולה – 38, נגד – 45, אין נמנעים, אחד לא משתתף, ההסתייגות של מולה והרצוג לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: קבוצת חד"ש – מסירה.

ראובן ריבלין: רע"ם-תע"ל – מבקשת להצביע.

ראובן ריבלין: ההסתייגות המנויה בסעיף 9 לסעיף 1, ההסתייגות התשיעית לסעיף 1 – נא להצביע על הסתייגות רע"ם-תע"ל.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 18 בעד ההסתייגות – 37 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת רע"ם-תע"ל לסעיף 1 לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 37 בעד, 46 נגד, אין נמנעים, אחד לא משתתף.

ראובן ריבלין: אני קובע שהסתייגותה של סיעת רע"ם-תע"ל לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת פלסנר, מולה, טלב אלסאנע ונינו אבסדזה הסירו – – –

יוחנן פלסנר: משאירים בינתיים.

ראובן ריבלין: אה, משאירים?

ראובן ריבלין: גם את זה אני מקבל, אתה רואה.

ראובן ריבלין: מותר לשנות את הדעה.

ראובן ריבלין: לא טוב שזה ייעשה באופן קבוע, אבל אפשר לשנות את הדעה.

ראובן ריבלין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 10 לסעיף 1 – חברי הכנסת פלסנר, מולה, טלב אלסאנע ונינו אבסדזה.

ראובן ריבלין: טלב אלסאנע לא נמצא, אבל אנחנו מצביעים על ההסתייגות.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 19 בעד ההסתייגות – 37 נגד – 47 נמנעים – אין ההסתייגות של חברי הכנסת יוחנן פלסנר, שלמה מולה ונינו אבסדזה לסעיף 1 לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 37 בעד, 47 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהסתייגותם של פלסנר, מולה ונינו אבסדזה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: לחלופין – להצביע, פלסנר?

ראובן ריבלין: על החלופין להצביע; גם על החלופין, בהסתייגות 10 לסעיף 1.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 20 בעד ההסתייגות – 38 נגד – 47 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של חבר הכנסת יוחנן פלסנר לסעיף 1 לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 38 בעד, 47 נגד, אין נמנעים, אחד לא משתתף.

ראובן ריבלין: ההסתייגות לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי, סיימנו את ההסתייגויות לסעיף 1.

ראובן ריבלין: לפיכך נצביע על סעיף 1 כנוסח הוועדה.

ראובן ריבלין: מי בעד נוסח הוועדה?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 21 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 47 נגד – 38 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

ראובן ריבלין: 47 בעד, 38 נגד, אין נמנעים, אחד לא משתתף, אני קובע שסעיף 1 נתקבל כנוסח הוועדה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים לסעיף 2.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הורוביץ – הסיר, כן?

ראובן ריבלין: כי זה לא עם מרצ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה?

ראובן ריבלין: הסיר.

יוחנן פלסנר: אנחנו מסירים עכשיו הכול.

ראובן ריבלין: לחלופין של מולה – הסיר.

ראובן ריבלין: לחלופין של קבוצת חד"ש – הסירו.

ראובן ריבלין: לחלופין של יוחנן פלסנר וניצן הורוביץ – הסירו.

ראובן ריבלין: קבוצת רע"ם-תע"ל, לחלופין לסעיף 2 – להצביע?

ראובן ריבלין: הסתייגות 16, לא להצביע, מסיר.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת אלדד, מיכאל בן-ארי, ונסים זאב – מחתן את בנו – – –

זאב אלקין: – – –

ראובן ריבלין: אוקיי.

ראובן ריבלין: אני מדבר על סעיף 2.

ראובן ריבלין: זה בעמוד 5, סעיף 11.

ראובן ריבלין: קבוצת מרצ – הסירה; קבוצת רע"ם-תע"ל – הסירה; חבר הכנסת שלמה מולה – הסיר.

ראובן ריבלין: לחלופין – מרצ ושלמה מולה הסירו.

ראובן ריבלין: קבוצת חד"ש הסירה את הסתייגותה לסעיף 2.

ראובן ריבלין: קבוצת מרצ וקבוצת חד"ש ומולה הסירו את הסתייגותם לסעיף 2.

ראובן ריבלין: קבוצת מרצ, קבוצת חד"ש וחבר הכנסת מולה הסירו את הסתייגותם המנויה כהסתייגות 14 לסעיף 2.

ראובן ריבלין: גם את לחלופין מסירים קבוצת מרצ וחבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: לכן סעיף 2 עומד לפנינו להצבעה על-פי נוסח הוועדה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: קריאה שנייה.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 22 בעד סעיף 2 – 46 נגד – 38 נמנעים – אין סעיף 2 נתקבל.

ראובן ריבלין: 46 בעד, 38 נגד, אין נמנעים, אחד לא משתתף.

ראובן ריבלין: נתקבלה הצעת הוועדה לסעיף 2 וסעיף 2 עבר בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים לסעיף 3.

ראובן ריבלין: קבוצת מרצ, קבוצת חד"ש, חברי הכנסת מולה, יוחנן פלסנר ויצחק הרצוג מסירים את ההסתייגות.

ראובן ריבלין: לחלופין – חבר הכנסת פלסנר מסיר את ההסתייגות.

יצחק הרצוג: אני לא מסיר את שלי.

ראובן ריבלין: אתה לא מסיר.

ראובן ריבלין: ובכן, לסעיף 3, ההסתייגות הראשונה של חבר הכנסת הרצוג, המנויה במס' 15, לסעיף 3, תוצבע כהסתייגות.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 23 בעד ההסתייגות – 38 נגד – 47 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת יצחק הרצוג לסעיף 3 לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 38 בעד ההסתייגות, 47 נגד, אין נמנעים, אחד לא משתתף.

ראובן ריבלין: ההסתייגות הרשומה כהסתייגות 15 לסעיף 3 לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: ההסתייגות לחלופין – פלסנר ביקש להסיר.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים לעמוד 6.

ראובן ריבלין: לחלופין ב' – ניצן הורוביץ ביקש להסיר; לחלופין ג' – שלמה מולה ביקש להסיר; לחלופין ד' – קבוצת מרצ וחבר הכנסת מולה ביקשו להסיר; לחלופין ה' – קבוצת חד"ש ביקשה להסיר; לחלופין ו' – חברי הכנסת פלסנר וניצן הורוביץ מבקשים להסיר.

ראובן ריבלין: הסתייגות 16 לסעיף 3, קבוצת רע"ם-תע"ל – להצביע.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 24 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת רע"ם-תע"ל לסעיף 3 לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 36 בעד ההסתייגות, בעוד 44 נגד, אין נמנעים, אחד לא משתתף.

ראובן ריבלין: הסתייגותה של קבוצת רע"ם-תע"ל לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: להצביע על לחלופין, חבר הכנסת טיבי, או לא?

אחמד טיבי: – – – אני מצמצם את הפער.

ראובן ריבלין: אדוני, האם להצביע על לחלופין?

ראובן ריבלין: בבקשה, נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 25 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 47 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של קבוצת סיעת רע"ם-תע"ל לסעיף 3 לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 36 בעד ההסתייגות, 47 נגד, אין נמנעים, אחד לא משתתף.

ראובן ריבלין: אני קובע שגם ההצעה לחלופין בהסתייגות 16 לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים לחברי הכנסת אריה אלדד, מיכאל בן-ארי, ונסים זאב.

ראובן ריבלין: להסיר?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריה אלדד?

ראובן ריבלין: להסיר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי?

ראובן ריבלין: להסיר.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו מברכים את חבר הכנסת נסים זאב לרגל חתונת בנו, לכן הוא נעדר מההצבעה.

ראובן ריבלין: רבותי, תמו ההסתייגויות לסעיף 3.

רוני בר-און: שבע ברכות אתה עושה לו.

ראובן ריבלין: לא, לא.

רוני בר-און: זה פעם שנייה – – –

שלמה מולה: אדוני – – –

ראובן ריבלין: רבותי, לסעיף 3 אין עוד הסתייגויות קיימות, לכן נצביע לפי נוסח הוועדה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד סעיף 3, מי נגד, מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע, כנוסח הוועדה.

שלמה מולה: איפה ראש הממשלה, אדוני?

שלמה מולה: אנחנו מחפשים אותו.

ראובן ריבלין: לא להפריע, אני צריך עכשיו להכריז.

ראובן ריבלין: אחרי זה תשאל אותי.

רוני בר-און: הוא עוד מתלבט – – – הצבעה מס' 26 בעד סעיף 3, כהצעת הוועדה – 45 נגד – 38 נמנעים – אין סעיף 3, כהצעת הוועדה, נתקבל.

ראובן ריבלין: 45 בעד נוסח הוועדה לסעיף 3, בעוד 38 מתנגדים, אין נמנעים, אחד לא משתתף.

ראובן ריבלין: אני קובע שסעיף 3 עבר, כנוסח הוועדה.

ראובן ריבלין: רצית לשאול שאלה?

שלמה מולה: רציתי לשאול איפה ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: אני נמצא פה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי – – –

קריאות: – – –

כרמל שאמה-הכהן: – – –

ראובן ריבלין: אצלי יש ב"כחול".

ראובן ריבלין: יש "כחול", כן.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים לסעיף 4, ובסעיף 4 ישנה הסתייגות מרצ, מולה ויצחק הרצוג.

ראובן ריבלין: האם להצביע, חבר הכנסת – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: לא להצביע.

ראובן ריבלין: קבוצת מרצ מסירה את הסתייגותה וגם קבוצת חד"ש.

ראובן ריבלין: קבוצת רע"ם-תע"ל, להצביע?

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: אנחנו מצביעים.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: לא להצביע.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: מסירים.

ראובן ריבלין: הסתייגות 21, חבר הכנסת אלקין.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: מסירים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, מסיר?

מיכאל בן-ארי: – – –

ראובן ריבלין: מסירים.

מיכאל בן-ארי: – – –

ראובן ריבלין: לא מסיר?

זאב אלקין: זו הסתייגות דיבור.

ראובן ריבלין: אתם רוצים להצביע על ההסתייגות הזאת?

קריאה: אז תדבר – – –

ראובן ריבלין: אלקין הסיר את ההסתייגות.

ראובן ריבלין: אלדד, אתה מבקש להסיר – – –

אברהם מיכאלי: אני מסיר את ההסתייגות.

ראובן ריבלין: אני רואה שאתה – – – אם רוצים להצביע, מצביעים.

ראובן ריבלין: רק אם היא מתקבלת יש בעיה.

אברהם מיכאלי: – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי.

ראובן ריבלין: תודה.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: הסירו.

ראובן ריבלין: נגמר.

ראובן ריבלין: חנין זועבי וג'מאל זחאלקה.

ראובן ריבלין: להצביע, אדוני?

ג'מאל זחאלקה: כן.

ראובן ריבלין: סעיף 22 להסתייגויות, לסעיף 4, הסתייגותם של חברי הכנסת חנין זועבי וג'מאל זחאלקה, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד, מי נגד, מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 27 בעד ההסתייגות – 31 נגד – 42 נמנעים – אין ההסתייגות של חברי הכנסת חנין זועבי וג'מאל זחאלקה לסעיף 4 לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 31 בעד, 42 נגד, אין נמנעים, אחד לא משתתף.

ראובן ריבלין: הסתייגותם של חברי הכנסת זועבי וזחאלקה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: קבוצת חד"ש מסירה הסתייגותה.

ראובן ריבלין: עכשיו אנחנו עוברים להסתייגות לסעיף 4 של שר האוצר.

שלמה מולה: או, שר האוצר.

ראובן ריבלין: אדוני מבקש להצביע.

יובל שטייניץ: כן.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו מצביעים על הסתייגות שר האוצר.

ראובן ריבלין: נא להצביע מי בעד, מי נגד, מי נמנע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 28 בעד ההסתייגות – 45 נגד – 32 נמנעים – אין ההסתייגות של שר האוצר לסעיף 4 נתקבלה.

ראובן ריבלין: 45 בעד, 32 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהסתייגותו של שר האוצר לסעיף 4 נתקבלה.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הוועדה, אנחנו עכשיו מצביעים על סעיף 4, כולל ההסתייגות שנתקבלה.

אברהם מיכאלי: – – –

ראובן ריבלין: נא להצביע, רבותי.

ראובן ריבלין: סעיף 4, כנוסח הוועדה, כולל ההסתייגות שנתקבלה – נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 29 בעד סעיף 4 – 47 נגד – 38 נמנעים – אין סעיף 4, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגות שנתקבלה, נתקבל.

ראובן ריבלין: 47 בעד, 38 נגד, אין נמנעים, אחד לא משתתף.

ראובן ריבלין: אני קובע שסעיף 4 אושר, לפי נוסח הוועדה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים לסעיף 5.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר מסיר.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, אנחנו מסירים, לא צריך, עד 33 – – –

ראובן ריבלין: כולן?

ראובן ריבלין: האם אני יכול לוותר על הכול לסעיף 5?

יוחנן פלסנר: – – –

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אמרת: סעיף 4, לפי נוסח הוועדה.

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: כולל ההסתייגות שנתקבלה, ברור.

ראובן ריבלין: כולל ההסתייגות שנתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, כולם מסירים, אנחנו מצביעים על סעיף 5, לפי נוסח הוועדה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 30 בעד סעיף 5 – 47 נגד – 38 נמנעים – אין סעיף 5 נתקבל.

ראובן ריבלין: 47 בעד, 38 נגד, אין נמנעים, אחד לא משתתף.

ראובן ריבלין: אני קובע שסעיף 5, על-פי נוסח הוועדה, אושר, לאחר שבוטלו כל ההסתייגויות.

ראובן ריבלין: שר האוצר מבקש להסתייג על מנת להוסיף סעיף לאחר סעיף 5.

ראובן ריבלין: מי שמבקש לתמוך בהסתייגות, יצביע בעד.

ראובן ריבלין: מי שמתנגד, יצביע נגד.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד הסתייגות שר האוצר.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 31 בעד ההסתייגות – 46 נגד – 33 נמנעים – אין ההסתייגות של שר האוצר לאחרי סעיף 5 נתקבלה.

ראובן ריבלין: 46 בעד, 33 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שההסתייגות של שר האוצר לאחר סעיף 5 נתקבלה, והמערכת המשפטית של הוועדה תעדכן את הספרור בהתאם לסעיף שנתקבל בהסתייגות של שר האוצר.

אחמד טיבי: – – – בתקנון, אולי יושב-ראש הוועדה רוצה, בעקבות קבלת ההסתייגות, למשוך את הצעת החוק.

ראובן ריבלין: אני מייד אשאל אותו, אני מודה לך על שהארת את עיני, כי אני הייתי עוד יכול לשכוח ואני מאוד מודה לך.

ראובן ריבלין: אבל לפני כן, סיעת חד"ש, סיעה חשובה, אני צריך לשאול אותה אם היא מסירה את ההסתייגות לאחר הסעיף.

דב חנין: כן.

ראובן ריבלין: כן.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ולחלופין – גם לחלופין א', לחלופין ב', לחלופין ג' – כולם הסירו.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת מולה, פלסנר, הסירו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע לא נוכח, לכן הוא הסיר, ולכן אנחנו סיימנו את הקריאה השנייה, כאשר נתקבלו שתי הסתייגויות.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הוועדה, האם אדוני מבקש שאני אצביע בקריאה שלישית, אף-על-פי שנתקבלו – כי מה שהצבענו בקריאה שנייה, נוסח הוועדה התקבל כפוף לשתי ההסתייגויות של שר האוצר, שאחת מהן מחייבת עדכון הספרור של החוק.

ראובן ריבלין: תודה.

אברהם מיכאלי: כן.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: לכן אנחנו עוברים, לפי בקשת היושב-ראש של הוועדה, והוראתו והנחייתו, לקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: לעניין קריאה שלישית, קיבלתי דרישה של 20 חברי כנסת, שאותה הגישה חברת הכנסת זהבה גלאון, לקיים הצבעה שמית, ולכן אנחנו נקיים בקריאה שלישית הצבעה שמית.

ראובן ריבלין: המזכירות, נא להתארגן.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: אנחנו מייד מתארגנים לעניין זה.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי, אנחנו עוברים לקריאה שלישית, כאשר ההצבעה תהיה הצבעה שמית.

ראובן ריבלין: מזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי, לקיים הצבעה שמית.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) דורון אביטל – נגד נינו אבסדזה – נגד רוחמה אברהם-בלילא – נגד עפו אגבאריה – נגד רחל אדטו – נגד יולי יואל אדלשטיין – בעד יעקב אדרי – אינו נוכח יצחק אהרונוביץ – אינו נוכח אורי אורבך – בעד זבולון אורלב – בעד דוד אזולאי – בעד אריאל אטיאס – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח דניאל אילון – בעד רוברט אילטוב – אינו נוכח דליה איציק – נגד מיכאל איתן – אינו נוכח אריה אלדד – בעד טלב אלסאנע – אינו נוכח זאב אלקין – בעד חיים אמסלם – בעד אלי אפללו – נגד אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – בעד זאב בנימין בגין – בעד אריה ביבי – אינו נוכח זאב בילסקי – נגד בנימין בן-אליעזר – אינו נוכח מיכאל בן-ארי –

מיכאל בן-ארי – אינו נוכח.

אה, הנה הוא פה.

בעד.

(קוראת בשמות חברי הכנסת) מיכאל בן-ארי – בעד דניאל בן-סימון – נגד רוני בר-און – נגד אבישי ברוורמן – נגד – נגד אהוד ברק – אינו נוכח אילן גילאון – נגד זהבה גלאון – נגד גילה גמליאל –

אינה נוכחת.

(קוראת בשמות חברי הכנסת) גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – נגד משה גפני – בעד אברהם דיכטר – נגד דני דנון – בעד ניצן הורוביץ – נגד יצחק הרצוג –

יצחק הרצוג: נוכח אך מקוזז.

נוכח אך מקוזז.

(קוראת בשמות חברי הכנסת) יצחק הרצוג – אינו משתתף בהצבעה דניאל הרשקוביץ – בעד מגלי והבה – נגד מתן וילנאי – אינו נוכח עינת וילף –

עינת וילף: – – –

עינת וילף – לא משתתפת בהצבעה.

(קוראת בשמות חברי הכנסת) עינת וילף – איננה משתתפת בהצבעה יצחק וקנין – בעד נסים זאב – אינו נוכח אורית זוארץ – נגד חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – נגד ציפי חוטובלי – בעד – נגד יואל חסון – אינו נוכח ישראל חסון – נגד שי חרמש – נגד – נגד רוברט טיבייב – נגד שלי יחימוביץ – נגד משה יעלון – בעד אליהו ישי – בעד איתן כבל – נגד אמנון כהן – אינו נוכח יצחק כהן –

יצחק כהן – ראיתי אותו.

השר כהן.

אינו נוכח.

(קוראת בשמות חברי הכנסת) יצחק כהן – אינו נוכח משה כחלון – בעד חיים כץ – בעד – בעד ישראל כץ –

ישראל כץ, השר כץ?

ישראל כץ: בעד.

בעד.

(קוראת בשמות חברי הכנסת) ישראל כץ – בעד ציפי לבני – נגד לימור לבנת – בעד אורלי לוי אבקסיס – בעד יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – בעד עוזי לנדאו – בעד סופה לנדבר – בעד גאלב מג'אדלה – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – בעד שלמה מולה – נגד שאול מופז – נגד משה מטלון – אינו נוכח – בעד אנסטסיה מיכאלי – בעד אלכס מילר – בעד סטס מיסז'ניקוב – בעד אורי מקלב – בעד יעקב מרגי – בעד דן מרידור – אינו נוכח משולם נהרי – בעד אורית נוקד – אינה נוכחת לאה נס – אינה נוכחת – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח

קריאה: ברח.

(קוראת בשמות חברי הכנסת) חנא סוייד – נגד מרינה סולודקין – נגד גדעון סער – אינו נוכח גדעון עזרא – אינו נוכח חמד עמאר – בעד ציון פיניאן – בעד יוסי פלד – אינו נוכח

אינו נוכח.

לא, הוא פה.

השר פלד.

יוסי פלד: למה לא נוכח?

יוסי פלד: – – –

לא ראינו, כי הסתכלתי לפה.

אני לא יכול לנחש.

בעד.

בבקשה.

(קוראת בשמות חברי הכנסת) יוסי פלד – בעד יוחנן פלסנר – נגד עמיר פרץ – נגד אברהים צרצור – נגד פניה קירשנבאום – בעד איוב קרא – בעד מירי רגב – בעד דוד רותם – אינו נוכח –

נוכח ולא מצביע.

(קוראת בשמות חברי הכנסת) – אינו משתתף בהצבעה כרמל שאמה – בעד יובל שטייניץ – בעד מאיר שטרית – נגד נחמן שי – אינו נוכח סילבן שלום – אינו נוכח יוליה שמאלוב-ברקוביץ – אינה נוכחת שלום שמחון – אינו נוכח ליה שמטוב – בעד עתניאל שנלר – אינו נוכח רונית תירוש – נגד

ובכן, תמו השמות.

הואיל ותמו השמות בסיבוב ראשון, אנחנו נקרא את כל מי שלא היה נוכח בסיבוב ראשון.

גברתי, בבקשה.

(קוראת בשמות חברי הכנסת) יעקב אדרי – אינו נוכח יצחק אהרונוביץ – אינו נוכח אריאל אטיאס – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח רוברט אילטוב – אינו נוכח מיכאל איתן – אינו נוכח – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח אריה ביבי – אינו נוכח בנימין בן-אליעזר – אינו נוכח אהוד ברק – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מתן וילנאי – אינו נוכח נסים זאב – אינו נוכח יואל חסון – אינו נוכח אמנון כהן – אינו נוכח יצחק כהן –

יצחק כהן: בעד.

(קוראת בשמות חברי הכנסת) יצחק כהן – בעד אביגדור ליברמן – אינו נוכח גאלב מג'אדלה – אינו נוכח משה מוץ מטלון – אינו נוכח דן מרידור – אינו נוכח אורית נוקד – אינה נוכחת לאה נס – אינה נוכחת – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח

קריאה: – – –

(קוראת בשמות חברי הכנסת) גדעון סער – אינו נוכח גדעון עזרא – אינו נוכח דוד רותם – אינו נוכח

קריאה: רגע, הוא ברח או – – –?

(קוראת בשמות חברי הכנסת) נחמן שי – אינו נוכח סילבן שלום – אינו נוכח יוליה שמאלוב-ברקוביץ – אינה נוכחת שלום שמחון – אינו נוכח עתניאל שנלר – אינו נוכח

תודה רבה.

רבותי, האם יש מישהו מחברי הכנסת הנמצא באולם שלא הצביע והוא רוצה להצביע?

יאמר זאת.

ובכן, כל חברי הכנסת השיבו, גם אלה שהשיבו שהם נוכחים ולא מצביעים והם השיבו בזמן.

רבותי, נא להביא לי את תוצאות ההצבעה.

עד שיגיעו אלי תוצאות ההצבעה, הנני להודיע שסיעת העצמאות הודיעה לי שהיא לא תשתתף בהצבעה ולכן עומדת לה הזכות להסביר לכנסת מדוע.

אני רק בודק אם בנושא שהוא הצעת חוק יש זכות.

יש זכות?

בסדר, נבדוק.

קריאה: – – –

קריאה: באיזה סעיף?

170.

קריאה: – – –

לא חשוב.

אני הבנתי.

אני לא בטוח שאני לא צודק.

נדמה לי שאני צודק.

אני כבר אומר.

סעיף 170 קובע: בדיון על הצעת חוק תינתן רשות הודעה לכל סיעה – שלא השתתפה בדיון או שלא הצביעה או לא השתתפה בהצבעה או נמנעה.

חברת הכנסת וילף, את הודעת שסיעת העצמאות לא תשתתף בהצבעה, ולכן עומדת לך הרשות להסביר את עמדת סיעתך.

מכל מלמדי השכלתי.

חשבתי שאולי אני טעיתי.

אני, בהחלט, יכול לטעות, אבל עוד לא טעיתי.

קריאה: – – –

אני יכול לטעות, אבל לא טעיתי.

רוני בר-און: סעיף (1) מדבר על קריאה ראשונה, וסעיף (2) מדבר על קריאה שלישית.

יכול להיות שבזה אתה צודק.

רוני בר-און: אז, היא תסביר את זה – –

נו, אבל, תראו, אל תגידו לי – – –

רוני בר-און: – – אבל לנו תהיה הפריווילגיה ללכת כבר הביתה – – –

איך שאתם רוצים.

אני כבר הזמנתי אותה, אבל ייתכן מאוד שטעיתי.

אם סעיף 120 – כי כתוב "בהצעת חוק" – – –

עינת וילף: ביררתי מראש – – –

רוני בר-און: סעיף (2), אדוני היושב-ראש – –

אני רואה, אני רואה.

רוני בר-און: – – רק בקריאה שלישית.

רוני בר-און: לא תוכל להסביר את זה עכשיו.

מה זה?

קריאה שלישית.

רוני בר-און: לא.

רוני בר-און: הקריאה השנייה – הצביעה.

רוני בר-און: זה היה בקריאה – – –

רחל אדטו: אבל היא הצביעה.

קריאה: אבל זה נגמר.

עכשיו זה היה בקריאה שלישית.

בוודאי.

רוני בר-און: אז אני טעיתי.

ראובן ריבלין: רבותי, זה בסדר גמור.

ראובן ריבלין: נא לנמק, סיעת – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: מותר להם.

ראובן ריבלין: למה – מספיק יהיו אנשים שיבקשו לדון בחוק הזה.

ראובן ריבלין: בשביל מה להוסיף נימוקים?

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: חמש דקות יש, נכון?

עינת וילף: היושב-ראש, תודה לך, השרים, חברי חברי הכנסת, סיעת העצמאות קיבלה היום החלטה שלא לתמוך בהצעת החוק על החרם.

עינת וילף: לחוק יש מטרות ראויות, ואכן יש למצוא דרכים שלא לפגוע ישירות באנשים החיים בשטחים ועשו זאת בעידוד המדינה ובתמיכתה.

עינת וילף: אבל החוק לא מידתי, במיוחד בכל הנוגע לאלה הקוראים לחרם, גם אם דעתי אינה נוחה מאלה העושים זאת, במיוחד בתחום התרבותי והאקדמי.

עינת וילף: גם אם החוק עצמו יש בו סייגים רבים, הוא מייצר אווירה בעייתית, ועבור אנשים רבים, די שתובעים אותם כדי לגרום להם לשנות את התנהגותם או לחשוב מראש על מה שהם אומרים.

עינת וילף: יש שלושה טיעונים שעלו היום בדיון שאנחנו, אבל, לא מקבלים: 1.

עינת וילף: הנושא של הדימוי בעולם, וההתנגדות לחוק בשל הדימוי.

עינת וילף: בדברים האלה חשובה אך ורק המהות.

עינת וילף: אם אנחנו עושים דברים נכונים, אנחנו נגן על זה בכל בימה בעולם.

עינת וילף: ואם לא, אז רק עלינו האחריות, והשאלה של הדימוי בעולם אינה רלוונטית.

עינת וילף: הטיעון השני, שבג"ץ יפיל את זה, הוא לא רלוונטי, ואנחנו לא יכולים בכנסת להיתלות בטיעונים האלה.

עינת וילף: אנחנו צריכים להסתכל בחוקים לגופו של עניין, ולא להסתתר מאחורי בג"ץ.

עינת וילף: והטיעון על קץ דמוקרטיה גם לא מקובל עלינו.

עינת וילף: החוק אולי הוא לא מידתי.

עינת וילף: אבל צריך גם לא להגזים באמירות על זה שישראל מאבדת את מעמדה כדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון.

עינת וילף: אני בהחלט מקווה שיום אחד ישראל תאבד את מעמדה כדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון, ואכן תהיה דמוקרטיה אחת מני רבות.

עינת וילף: אני עומדת כאן היום מתוך תחושה שהמרחב לציונות שפויה ומרכזית הולך ומצטמצם במהירות בין ימין קיצוני לשמאל פוסט-ציוני.

עינת וילף: מצד אחד, דיבורים על כיבוש וקץ הדמוקרטיה.

עינת וילף: מצד שני, דורסנות המנסה לפתור כל מחלוקת בחקיקה.

עינת וילף: נדמה שכמעט אין מקום למי שחושבים שגם אם יש מקום לפשרה טריטוריאלית וחלוקת הארץ, גם לפלסטינים יש אחריות לפחות שווה למצבם, אם לא יותר, ולא הכול זה כיבוש, ושלסכסוך יש שורשים עמוקים הקשורים בעצם קיומה של מדינת ישראל כמדינת העם היהודי במרחב הזה.

עינת וילף: נדמה שמצטמצם המרחב למי שחושבים שהפרלמנט הישראלי הוא הפרלמנט שיש בו מגוון העמדות והדעות הרחב ביותר בעולם, ושגם למדינת ישראל ולציונות יש קווים אדומים, ושלא כל ניסיון לשים גבול הוא קץ הדמוקרטיה.

עינת וילף: ובעיקר, נדמה שיש פחות ופחות סבלנות לחשיבות של קיום דיונים ציבוריים, ופעולה באמצעות השפעה ציבורית, ושלא בכל תחום צריך לרוץ לחקיקה.

עינת וילף: סיעת העצמאות תמשיך להיאבק על המרחב הזה, להגן עליו, ולשאוף ולהרחיב אותו תוך תמיכה בגורמים המתונים בתוך הקואליציה ומחוצה לה.

עינת וילף: זהו מאבק חיוני לעתידה של הציונות השפויה, המרכזית והממלכתית מבית-מדרשם של הרצל ודוד בן-גוריון.

עינת וילף: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת עינת וילף, יושבת-ראש סיעת עצמאות, אשר נימקה את הימנעות סיעתה.

ראובן ריבלין: אני מכריז על התוצאות.

ראובן ריבלין: ובכן, בקריאה שלישית, בעד החוק – 47, נגד החוק – 38, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: שניים נכחו ולא השתתפו, אחד נכח והיה מקוזז.

ראובן ריבלין: לכן אני קובע שהצעת חוק למניעת פגיעה במדינת ישראל באמצעות חרם, התשע"א–2011, עברה בקריאה שלישית והחוק ייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להמשך סדר-היום.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הוועדה רוצה לברך.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות באמת לוועדת החוקה ולצוות ועדת החוקה, ליושב-ראש הקבוע חבר הכנסת רותם, למנהלת הוועדה דורית ואג, לצוות המשפטי של הוועדה שטיפלו בחוק הזה: אלעזר שטרן, אפרת חקאק וכל צוות הוועדה, ובאמת היה דיון נוקב ומרתק גם בוועדה.

אברהם מיכאלי: תודה לכולם.

ראובן ריבלין: תודה לממלא-מקום יושב-ראש ועדת החוקה.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/602).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים, ובהסכמת השר יצחק כהן המשמש כסגן שר האוצר, אנחנו מחליפים את הסדר, וסעיף 7 הופך להיות הסעיף שאנחנו נדון בו.

ראובן ריבלין: לא, סעיף 8, שהוא הצעת חוק קביעת זמן (תיקון מס' 2), שתוגש ותוצג לכנסת לקריאה ראשונה על-ידי סגן ראש הממשלה ושר הפנים אלי ישי.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

אליהו ישי: אדוני היושב-ראש, אני לא אחזור על זה הרבה.

אליהו ישי: דיברנו רבות על הוועדה שהקמתי, שבדקה את העניין באופן מאוד מאוד מידתי, כולל סקר; בחנה את זה לעומק, קבעה כללים מאוד מאוד ברורים בהשוואה לעולם; בחנה את כל ההשלכות של אנרגיה וכדומה.

אליהו ישי: אני ביקשתי להניח בפני כל חברי הכנסת את התוצאות של הוועדה, את המסקנות של חברי הוועדה.

אליהו ישי: זה באמת מרתק לקרוא וללמוד את זה.

אליהו ישי: ויש גם הצעות חוק פרטיות, ובדיון שהיה לפני כשבועיים דיברנו באריכות רבה על כל ההיבטים של השינויים.

אליהו ישי: אני מבקש מהכנסת להצביע עבור הצעת החוק, שהיא על-פי המסקנות של הוועדה, בקריאה ראשונה.

אליהו ישי: ולאחר הקריאה ראשונה נשב ונדון גם עם המציעים הנוספים לגבי החוק והסיום שלו.

אליהו ישי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מודה.

ראובן ריבלין: ובכן, אנחנו פותחים בדיון בקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אריאל – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דב חנין, אדוני רוצה לדבר?

ראובן ריבלין: לא, מוותר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יעקב כץ, האם אדוני רוצה לדבר?

ראובן ריבלין: מוותר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ניצן הורוביץ – מוותר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דוד אזולאי – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: בבקשה, בבקשה, חבר הכנסת דוד אזולאי.

ראובן ריבלין: אני חייב להגן עליך מפני סגן ראש הממשלה, אחי וידידי.

ראובן ריבלין: אבל, אנחנו פה נגן עליך.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: הוא עסק בעניין כל כך הרבה כיושב-ראש ועדת הפנים, והוא רוצה לשבח בטח את השר הממונה.

ראובן ריבלין: אי-אפשר למנוע ממנו.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה, קודם כול, באמת לפתוח בדברי שבח – –

ראובן ריבלין: אתה רואה?

דוד אזולאי: – – לשר הפנים הרב אלי ישי על הקמת הוועדה.

דוד אזולאי: זו הפעם הראשונה שהוקמה ועדה שאכן בדקה את הנושא לעומק.

דוד אזולאי: יחד עם זה אני חייב לציין: אין שום מחקר – עד היום – שמוכיח שאכן יש חיסכון ויש תועלת רבה בנושא שעון הקיץ.

דוד אזולאי: יחד עם זה אני גם רוצה להביע את מחאתי.

דוד אזולאי: שעון הקיץ, לצערי הרב, הושג בהסכמה מלאה בבית הזה לפני חמש שנים כמעט, על-ידי כל חברי הבית, עד שהשנה באו חברי כנסת והחליטו לשנות את זה.

דוד אזולאי: ואני מודאג.

דוד אזולאי: כאשר יש הסכמות ומשנים אותן אחר כך, זה מדאיג אותי מאוד.

דוד אזולאי: הפשרה אז היתה ששעון הקיץ יתחיל לפי הלוח הכללי ויסתיים לפי הלוח העברי, דבר שלצערי הרב – במדינת היהודים אנחנו לא רואים את זה כאן במקום הזה.

דוד אזולאי: נושא נוסף שהייתי רוצה לדבר עליו, וזה הנושא האחרון, זה הפגיעה הקשה שישנה בילדים במוצאי-שבת, במיוחד כאשר השבת יוצאת בשעה מאוחרת.

דוד אזולאי: הילדים הולכים לישון מאוחר, ולמחרת בבוקר – ואני אומר את זה כמחנך – התלמידים, פשוט קשה להם בבוקר.

דוד אזולאי: הצעתי גם לוועדה, אני מציע פה מעל דוכן הכנסת לשר החינוך, לשקול את פתיחת יום הלימודים ביום ראשון בשעה יותר מאוחרת כדי להקל על התלמידים.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אזולאי, ששימש זה לא מכבר כיושב-ראש ועדת הפנים, לתפארת הכנסת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אדוני השר, אתה רוצה להשיב?

ראובן ריבלין: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת החוק, שהיא הצעת חוק קביעת הזמן (תיקון מס' 2), התשע"א–2011.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 32 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 22 נגד – 5 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק קביעת הזמן (תיקון מס' 2), התשע"א–2011, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

ראובן ריבלין: 22 בעד, חמישה נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק קביעת הזמן (תיקון מס' 2), התשע"א–2011, עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הפנים על מנת להכינה לקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/601).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, השר יצחק כהן, סגן שר האוצר, יעלה ויבוא ויציג את הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 51).

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת מקלב, או מגלי, אתם מסכימים, כי היה לי ליל שימורים בדרכי.

ראובן ריבלין: רק אם אתה רוצה להחליף אותי.

יצחק כהן: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 51) – הממשלה החליטה ב-12 במאי 2009 להקים רשות מקרקעין ממשלתית שתנהל את מקרקעי ישראל.

יצחק כהן: בהמשך להחלטת הממשלה נחקק חוק מינהל מקרקעי ישראל (תיקון מס' 7), התשס"ט–2009, המתקן את חוק מינהל מקרקעי ישראל, התש"ך–1960.

יצחק כהן: על-פי החוק המתקן הוקמה רשות מקרקעי ישראל, הבאה במקום מינהל מקרקעי ישראל בעניינים שונים.

יצחק כהן: בסעיף 49(ג) לחוק המתקן נקבע כי הרשות לא תחל לפעול אלא לאחר שייחתם הסכם קיבוצי המסדיר את זכויותיהם של עובדי המינהל – , אתה מפריע לי.

יצחק כהן: ביום 18 במאי 2011 נחתמו שני הסכמים קיבוציים בין המדינה לבין הסתדרות העובדים הכללית החדשה: הסכם בדבר סיום עבודה – – –

משה גפני: מה זה – – –

קריאה: זה סגן יושב-ראש הכנסת.

אחמד טיבי: סגן יושב-ראש הכנסת.

אחמד טיבי: אתה מדבר אתי ככה?

אחמד טיבי: כל סגן שר יכול לפנות אלי בצורה כזאת?

יצחק וקנין: חבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק כהן: גפני, זה הבן-דוד שלך.

יצחק כהן: מולה, גם שלך.

יצחק כהן: – – – הסכם בדבר סיום עבודה במינהל, אשר על-פיו חלק מעובדי המינהל, שעליהם חל ההסכם, יסיימו את העסקתם בשירות המדינה.

יצחק כהן: חלק אחר מהעובדים יועברו בהעברה במסגרת שירות המדינה ויתרת העובדים יעברו לעבוד ברשות; הסכם בדבר תנאי העבודה ברשות, אשר מסדיר את שכרם ותנאי עבודתם של עובדי הרשות שעליהם הוא חל.

יצחק כהן: תיקון החוק המוצע, המתקן את חוק שירות המדינה (גמלאות) [נוסח משולב], התש"ל–1970, קובע הוראות מיוחדות לעניין חישוב קצבת הפרישה שתשולם לפי חוק הגמלאות לעובד מדינה שהתמנה למשרה בתקן ברשות ואשר פרש מהשירות, ומבוסס על ההבנות שגובשו בין המדינה לבין ההסתדרות בהסכמים האמורים ואשר עוגנו בנספח להסכם העבודה ברשות.

יצחק כהן: השינוי המרכזי בתיקון המוצע עוסק באופן קביעת המשכורת הקובעת לעובדי הרשות.

יצחק כהן: בהתאם למוצע, המשכורת הקובעת תתבסס על המשכורת של העובד ערב תחילת עבודתו ברשות מקרקעי ישראל, כשהיא מעודכנת בהתאם לשיטה המפורטת בהצעת החוק.

קריאה: – – –

יצחק כהן: אני אחשב לך את זה.

יצחק כהן: שינוי זה שומר על תכלית ההסדר החקיקתי הקיים, אשר נועד להבטיח מקורות מחיה נאותים לעובד שפרש משירותו ושמתקיימים בו תנאי הזכאות לקצבה לפי חוק הגמלאות, אך הוא יוצק בו שינויים משלימים לנוכח הסדרי השכר החדשים שיחולו ברשות.

יצחק כהן: שינוי נוסף, חבר הכנסת חיים כץ, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, כולל הגדלת שיעור קצבתם של עובדי מינהל, לרבות אלה שיעברו לרשות מקרקעי ישראל, אשר יפרשו במהלך יישומה של הרפורמה במינהל מקרקעי ישראל, וזאת כהסדר חריג, שגובש בשים לב לצורך לעבור מהמצב הקיים במינהל לרשות חדשה, בעלת היקף כוח-אדם קטן יותר, השונה במבנה הארגוני שלה, בחלק מהעיסוקים בה ובמתכונת העבודה שלה.

יצחק כהן: השלמת חקיקתה של הצעת חוק זו מהווה תנאי סף לכניסתם לתוקף של הסכמים אלה ולתחילת פעולתה של הרשות.

יצחק כהן: קבלת החוק תאפשר לממשלה לעמוד ביעדים הבאים: הרחבת היצע – הגדלת היצע הקרקע לבניית יחידות דיור; פישוט הליכים – הפחתת ביורוקרטיה מבעלי-בתים ועסקים; עידוד היוזמה הפרטית והמוניציפלית; התמקדות ביעדי המינהל החשובים.

יצחק כהן: אני מבקש מחברי חברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, של חיים כץ, להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק כהן: תודה רבה לכם.

יצחק כהן: תודה על האמון.

יצחק וקנין: תודה לסגן שר האוצר, חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק וקנין: אני פותח את הדיון.

יצחק וקנין: נרשמו חבר הכנסת אורי אריאל – אינו.

יצחק וקנין: יעקב כץ?

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, יש מישהו שעוד מעוניין לדבר?

יצחק וקנין: אף אחד לא מעוניין לדבר.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, לא נרשמו.

יצחק וקנין: רבותי, אני סוגר את רשימת הדוברים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, מאחר שהדוברים שנרשמו אינם, אני עובר להצבעה.

יצחק וקנין: הצבעה בקריאה ראשונה – הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 51), התשע"א–2011, קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 33 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 15 נגד – 19 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 51), התשע"א–2011, לוועדה לא נתקבלה.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק לא נתקבלה.

יצחק וקנין: רבותי, הצעת החוק נפלה.

אחמד טיבי: מה זה, סגן השר, מה זה צריך להיות?

אחמד טיבי: זה כישלון של הממשלה.

יצחק וקנין: רבותי, כבר היו דברים מעולם, לא נתרגש.

יצחק וקנין: לא להתרגש, חבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: לא להתרגש, היו דברים מעולם.

אחמד טיבי: זה כישלון מחפיר של הממשלה – – –

יוחנן פלסנר: אין ממשלה בישראל.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, ; חבר הכנסת טיבי, אמרת את שלך – – –

אחמד טיבי: מה סגן השר מציג – – – כישלון – – –

יצחק וקנין: הבנו את הדברים.

יצחק וקנין: תודה.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: – – –

יוחנן פלסנר: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת פלסנר, זה לא מקובל.

יצחק וקנין: טוב, רבותי.

יצחק וקנין: שב במקומך.

אחמד טיבי: תשמע מה שהוא אמר.

יצחק וקנין: אני לא צריך לשמוע.

יצחק וקנין: או שב במקומך, או – – –

אחמד טיבי: – – – אני אטפל בך.

אחמד טיבי: מה זה – – –

קריאה: אתה רוצה הצבעה חוזרת?

אחמד טיבי: לא, לא.

אחמד טיבי: [מס' כ/350; "דברי הכנסת", חוב' ה', עמ' 13383; נספחות.

אחמד טיבי: ]

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 53), התשע"א–2011, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, והרווחה והבריאות חבר הכנסת חיים כץ.

חיים כץ: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 53), התשע"א–2011, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

חיים כץ: את הצעת החוק יזמו חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב, איתן כבל ודוד ואזולאי, ואני מבקש לברך אותם על יוזמתם המבורכת.

חיים כץ: חוק ביטוח בריאות ממלכתי, התשנ"ד–1994, קובע כי ניתן לקבוע תשלומי השתתפות עצמית שיחולו על החברים בקופות-החולים עבור שירותי הבריאות הניתנים – מקלב, זה חוק שלך, אז לפחות, השארת אותי עד עכשיו עם החוק הזה – הניתנים לפי החוק.

חיים כץ: קופות-החולים קבעו, בין היתר, תשלום עבור ביקור אצל רופא, מכון או מרפאת חוץ, המשולם אחת לרבעון.

חיים כץ: בפועל, אדם ששילם תשלום השתתפות עצמית עבור שירות זה פטור מתשלום עבור אותו שירות במשך הרבעון הקלנדרי ולא במשך שלושה חודשים מיום הביקור.

חיים כץ: כתוצאה מכך, לשם הדוגמה, אדם שביקר אצל רופא מקצועי בחודש מרס ושילם עבור הביקור, יידרש לשלם שנית על ביקור בחודש אפריל, מאחר שמדובר ברבעון קלנדרי חדש.

חיים כץ: בהצעת החוק המונחת לפניכם מוצע לשנות את המצב הקיים ולקבוע כי חבר ששילם תשלום השתתפות עצמית בעבור שירות של ביקור אצל רופא, מכון או מרפאת חוץ, יהיה פטור מתשלום בעבור אותו שירות במשך שלושה חודשים מיום הביקור.

חיים כץ: שיטת חישוב זו הינה הוגנת וצודקת יותר, ותקל את נטל התשלומים המוטל על המבוטחים הנזקקים לשירותי בריאות.

חיים כץ: בהצעת חוק זו הוראה נוספת שעניינה הקלה על ציבור המבוטחים.

חיים כץ: בתוכניות הגבייה של קופות-החולים נקבעה תקרת תשלום משפחתית עבור ביקור אצל רופא, מכון או מרפאת חוץ על-ידי בני אותה משפחה.

חיים כץ: קופות-החולים גובות מחלק מהחברים תשלומים מעבר לתקרה שנקבעה.

חיים כץ: בני משפחה המבקשים לקבל החזר, נדרשים על-פי רוב לפנות אל קופת-החולים ולהציג את הקבלות עבור התשלומים ששילמו.

חיים כץ: משפחות רבות לא מקבלות את ההחזרים המגיעים להן לפי החוק מסיבות שונות, למשל בשל הטרחה הכרוכה בהגעה לקופת-החולים ובהגשת הבקשה, או בשל חוסר מודעות לאפשרות לקבל החזר.

חיים כץ: לעתים הסיבה היא חוסר מודעות לכך שברבעון מסוים עברו בני המשפחה את התקרה, ולפעמים אין ברשות בני המשפחה כל הקבלות עבור התשלומים ששילמו ברבעון.

חיים כץ: על כן מבקשת הצעת החוק לחייב את קופות-החולים להשיב ביוזמתן, וללא תלות בפניית החבר, את אותם כספים שנגבו מעבר לתקרת התשלום המשפחתית, ולהסמיך את שר הבריאות להורות על הדרך ועל המועד להשבת הסכומים האמורים.

חיים כץ: אני רוצה להודות לצוות הלשכה המשפטית של הוועדה.

חיים כץ: אתם אחר כך תודו למי שאתם רוצים, אבל אני רוצה להודות לצוות הלשכה המשפטית של הוועדה: עורכת-דין נועה בן-שבת, עורך-דין אייל לב-ארי ועורכת-דין שמרית שקד; לצוות הוועדה – המנהלת ומזכירות הוועדה מעיין, אתי וענת, ולעוזרי הפרלמנטריים – איילת השחר, אילן מרסיאנו ולי, שעסקו במלאכה ותרמו לקידומה של הצעת החוק.

חיים כץ: ההצעה מוגשת ללא הסתייגויות, ואני מקווה שלא יהיה עכשיו שידור חוזר של ההצעה הקודמת, כאשר פעם ראשונה בקדנציה הזאת הצליחה האופוזיציה, בגלל הירדמות הקואליציה – –

רחל אדטו: לא, אני כאן, כי זו הצעה נכונה.

חיים כץ: – – למנוע הצעת חוק, ואני מקווה שעבודתם הברוכה של חברי הכנסת המציעים – – –

ציון פיניאן: לך זה לא יקרה, חיים.

חיים כץ: תשמע, אני מקווה שעבודתם הברוכה של חברי הכנסת היוזמים – לא ראיתי את האוצר כל כך תומך, ואני לא מבין איפה הוא פה, אבל הוא לא הסתייג והוא אפילו לא פה להצביע נגד – יעבירו את ההצעה הזאת בקריאה השנייה ובקריאה השלישית ויקלו, ולו במעט, על המשפחות בתשלומים לקופה, וכל אחד ישלם מה שהוא באמת צריך לשלם.

חיים כץ: אז תודה רבה לכם על היוזמה, על הרעיון, על הדרך.

חיים כץ: אני מודה לכם בשם הוועדה.

אברהם מיכאלי: כל הכבוד.

משה גפני: תודה רבה ליושב-ראש הוועדה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה, באמת, ליושב-ראש הוועדה, ואנחנו נעבור להצבעה.

מירי רגב: זה בית-חרושת לחוקים.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא חושבת שהאופוזיציה תתהדר בהפלה של הצעת חוק שכזאת, אז תגיע למקומך, ואנחנו עוברים להצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 53), התשע"א–2010.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 34 בעד סעיפים 1–2 – 15 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

אורלי לוי אבקסיס: אלה התוצאות: 15 בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת שהצעת החוק עברה בקריאה השנייה.

אורלי לוי אבקסיס: ברשות יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, נעבור לקריאה שלישית?

חיים כץ: אני מבקש מאוד אפילו.

אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 35 בעד החוק – 16 נגד – אין נמנעים – אין חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 53), התשע"א–2011, נתקבל.

אורלי לוי אבקסיס: 16 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת שחוק ביטוח ממלכתי (תיקון מס' 53), התשע"א–2011, עבר בקריאה שלישית וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: אני מבינה שהמחוקק איתן כבל רוצה לעלות ולהגיד כמה מלים, אז בבקשה, איתן.

מירי רגב: יש לו זמן, הוא במילואים היום.

מירי רגב: יש לו זמן כל הלילה.

איתן כבל: נהפוך הוא, גברתי, אני ממהר, חברת הכנסת מירי רגב.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני בראש ובראשונה רוצה להודות מקרב לב לחבר הכנסת גפני, חבר הכנסת אזולאי, חבר הכנסת מקלב.

איתן כבל: באמת, אני חושב שביחד, אחרי שנים – אני באופן אישי, שהייתי הראשון שהוביל את החוק הזה – דרך אגב, זה חוק שתמיד סימן את נפילת הממשלה.

איתן כבל: תמיד הגיע לטרומית, באנו להעביר בקריאה ראשונה – הממשלה נפלה.

אברהם מיכאלי: זה אומר שהממשלה הזאת – – –

איתן כבל: יציבה כנראה.

איתן כבל: יכול להיות שזה – – –

אורלי לוי אבקסיס: או שיושב-ראש הוועדה מריץ שם חוקים בצורה מהירה.

יולי יואל אדלשטיין: סגולה לאריכות ימים.

איתן כבל: לאריכות ימים.

איתן כבל: אלקין, אתה לא צריך להיות בלחץ מהקודם.

איתן כבל: אתה מסתובב פה כארי בסוגר.

איתן כבל: לא ידיחו אותך על ההצבעה קודם.

איתן כבל: אתה הולך, חוזר.

איתן כבל: חברי חברי הכנסת, ברשותכם, אדוני השר, הצעת החוק הזאת חשובה באופן שקשה עדיין להסביר ולתאר.

איתן כבל: אדוני יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת חיים כץ, בשמי ובשם חברי, באמת תודה.

איתן כבל: תודה מקרב לב, כי זה לא היה כל כך פשוט להעביר את הצעת החוק הזאת.

איתן כבל: אתה יודע כמה ההתנגדות היתה לחוק הזה, ולא לחינם אנחנו מנסים קרוב לעשר שנים להעביר את הצעת החוק הזאת.

איתן כבל: עם זאת, אני רוצה לסיום לומר לחבר שלי שנמצא ביציע, יניב דאר, תודה שליווה אותי, וילך אתי חזרה היום לצבא.

איתן כבל: תודה רבה לכם.

אורלי לוי אבקסיס: סידרת לו עכשיו חוויה שיוכל לספר.

איתן כבל: כן, כן, נכון.

איתן כבל: פעם ראשונה הוא פה.

אורלי לוי אבקסיס: הוא היה עכשיו בחקיקת חוק שעבר בקריאה שנייה ושלישית.

איתן כבל: תודה, גברתי היושבת-ראש.

איתן כבל: שוב תודה, אדוני.

אורלי לוי אבקסיס: מזל טוב, איתן.

אורלי לוי אבקסיס: [מס' כ/384; "דברי הכנסת", חוב' ל"ב, עמ' 20124; נספחות.

אורלי לוי אבקסיס: ]

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני כוח-אדם (תיקון מס' 8), התשע"א–2011.

אורלי לוי אבקסיס: יציג את הצעת החוק לקריאה שנייה ושלישית יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת חיים כץ.

חיים כץ: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת איתן כבל, אתה יודע כמה הצעות חוק שהתעכבו בכנסת ישראל מעל עשר שנים, עברו בוועדת העבודה, והרווחה והבריאות?

אברהם מיכאלי: טפו-טפו-טפו.

חיים כץ: אתה יודע כמה?

חיים כץ: גולת הכותרת – אלמנות צה"ל.

חיים כץ: 62 שנה.

חיים כץ: 62 שנה.

חיים כץ: כל ועדה קברו, קברו.

חיים כץ: באנו לוועדה, התעמתנו עם הגורמים, באנו לאהוד ברק, חבר שלך, אמרנו לו: ההבדל שאתה מוכן להקציב מול הפער זה נסיעה אחת שלך לסלון לפריס.

חיים כץ: ואללה, אישר.

חיים כץ: זה היה הפער.

חיים כץ: נסיעה אחת לפריס – 20 מיליון, אני יודע.

חיים כץ: אתה יודע כמה חוקים עברו?

חיים כץ: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת את הצעת חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני כוח-אדם (תיקון מס' 8), של חברת הכנסת שלי יחימוביץ ושלי.

חיים כץ: תענוג לעבוד אתך.

חיים כץ: העסק מתקתק, עובדים.

חיים כץ: משפרת את איכות החיים של העובדים במדינת ישראל.

חיים כץ: חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני כוח-אדם, התשנ"ו–1996, אוסר על אדם לפעול כקבלן כוח-אדם אלא אם כן קיבל רשיון לכך – הוראה זו הוחלה גם על קבלני שירות – ואוסרת עליו לתת באמצעות עובדיו אצל זולתו שירות בתחומים הקבועים בתוספת לחוק, דהיינו ניקיון, שמירה ואבטחה, ללא רשיון.

חיים כץ: הצעת החוק המונחת בפניכם מבקשת להרתיע מפני התקשרויות עם קבלני כוח-אדם וקבלני שירות שאינם בעלי רשיון, ובאופן זה גם להגביר את הפיקוח על קיום זכויות העובדים.

חיים כץ: זה המוטו המוביל – קיום זכויות עובדים.

חיים כץ: לצערי, זה קיום של זכויות בסיסיות, שאת כל כך נאבקת לתת להם את המינימום שבמינימום שבמינימום, וחובת הרישוי היא אחת הדרכים להבטיח זאת.

חיים כץ: הצעת החוק אוסרת על אדם לקבל שירותי כוח-אדם מקבלן כוח-אדם או מקבלן שירות או להתקשר עמם לשם קבלת שירותים כאמור, אלא אם כן הם בעלי רשיון לפי חוק והמציאו למעסיק העתק מהרשיון כחוק.

חיים כץ: עם זאת, האיסור לא יחול על יחיד שמקבל את שירות כוח-אדם או את השירות שלא למטרת עסק, משלח יד או שירות ציבורי, דוגמת אדם שמקבל שירות של ניקיון בביתו.

חיים כץ: הוא לא יפנה אל המנקה ויגיד לה: יש לך רשיון?

חיים כץ: לא לכך התכוונו המחוקקים.

חיים כץ: מוצע לקבוע בשל העבירה של התקשרות עם קבלן כוח-אדם או קבלן שירות שאינם בעלי רשיון קנס בסך 14,400 שקלים.

חיים כץ: ואולם, אם קיבל האדם את שירות כוח-האדם או את השירות בעקבות ההתקשרות כאמור, יוכפל הסכום האמור במספר העובדים שהועסקו אצלו במסגרת השירותים האמורים.

חיים כץ: גם פה, ממשלת ישראל, שהיא אחד המעסיקים הגדולים, אמרה: אם אנחנו נעסיק, נשלם 14,400 שקל קנס לבן-אדם.

חיים כץ: ואנחנו באנו ואמרנו: מה פתאום?

חיים כץ: מה זה 14,000 שקל אם אתם מעסיקים 100 עובדים?

חיים כץ: והקנס נקבע על 14,400 ש"ח לכל עובד שהועסק, ומי שישלם את זה זה המעסיק בפועל, לא קבלן כוח-האדם.

חיים כץ: והמעסיק בפועל, יהיה לו אינסנטיב שלא לקלוט אף אחד בלי רשיון, וההתניה לרשיון תהיה תנאים סוציאליים הולמים והוגנים לאותם עובדים.

חיים כץ: על מנת לאפשר היערכות בטרם ייכנס החוק לתוקפו, לרבות הסברה מתאימה, מוצע כי הוראות החוק ייכנסו לתוקף ב-1 בינואר 2012, וכי האיסורים האמורים יחולו על התקשרות שנערכה או שחודשה ממועד תחילתו של חוק זה.

חיים כץ: אני עוד פעם רוצה להודות לצוות הלשכה המשפטית, שעובדים כל כך קשה: עורכת-דין נועה בן-שבת, עורכת-דין שמרית שקד ועורך-דין אייל לב-ארי; לצוות הוועדה – המנהלת, הגברת , ומזכירות הוועדה מעיין, אתי וענת; לעוזרי הפרלמנטריים, איילת השחר, אילן ולי, שעסקו במלאכה ותרמו לקידומה של הצעת חוק זו.

חיים כץ: ושוב, חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

חיים כץ: ואללה, תענוג לי.

חיים כץ: תאמיני לי, תענוג לי.

חיים כץ: להצעת החוק הזאת לא הוגשו הסתייגויות, ואני פונה אליכם לאשר אותה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית, ולרשום עוד חוק, גם אישי, גם פרטי וגם של הוועדה, בספר החוקים של מדינת ישראל.

חיים כץ: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת חיים כץ.

אורלי לוי אבקסיס: ברגע שתגיע למקומך אנחנו נעבור להצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני כוח-אדם (תיקון מס' 8), התשע"א–2011 – אנחנו עוברים להצבעה בקריאה השנייה.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 36 בעד סעיפים 1–3 – 15 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 התקבלו.

אורלי לוי אבקסיס: בעד – 15, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת שההצעה עברה בקריאה השנייה.

אורלי לוי אבקסיס: ברשותך, אנחנו נעבור לקריאה השלישית.

חיים כץ: זה ברשותי, השמחה.

אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו עוברים להצבעה בקריאה השלישית.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 37 בעד החוק – 15 נגד – אין נמנעים – אין חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני כוח-אדם (תיקון מס' 8), התשע"א–2011, נתקבל.

אורלי לוי אבקסיס: בעד – 15, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת שהצעת חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני כוח-אדם (תיקון מס' 8), התשע"א–2011, עברה בקריאה השלישית, ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: [מס' כ/383; "דברי הכנסת", חוב' כ"ט, עמ' 19726; נספחות.

אורלי לוי אבקסיס: ]

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק השקעות משותפות בנאמנות (תיקון מס' 19), התשע"א–2011.

אורלי לוי אבקסיס: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת משה גפני.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא בפניכם לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק השקעות משותפות בנאמנות (תיקון מס' 19), התשע"א–2011.

משה גפני: הצעת חוק זו היא הצעת חוק פרטית שהגישו חבר הכנסת ציון פיניאן, חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, חברת הכנסת פניה קירשנבאום, חבר הכנסת שי חרמש, חבר הכנסת אמנון כהן ואנוכי.

משה גפני: מטרת הצעת החוק היא להגביר את חובות הגילוי ולחזק את היכולת של משקיע לא מתוחכם להכיר את מדיניות הקרן.

משה גפני: לפיכך, נקבעה בהצעה החובה לפרסם בהודעה בעיתון את כריכתו הקדמית של תשקיף, שנכללים בה פרטים מהותיים על התשקיף.

משה גפני: חוק השקעות משותפות בנאמנות, התשנ"ד–1994, קובע כי מנהל קרן להשקעות משותפות בנאמנות יפרסם הודעה בעיתון בדבר פרסום תשקיף באינטרנט.

משה גפני: עד לאחרונה חלה חובה לפרסם בעיתון את דבר פרסום התשקיף, וכן פרטים מהותיים עליו.

משה גפני: במסגרת תיקון בתקנות השקעות משותפות בנאמנות שונתה מתכונת הפרסום, כך שהיא כוללת רק מספר מצומצם של פרטים שיובאו לפרסום.

משה גפני: עם זאת, גם לאחר שקיבלה מליאת רשות ניירות ערך החלטה לשנות את מתכונת הפרסום בשנת 2009, אף היא מצאה לנכון לדחות את יישומה לשנת 2011.

משה גפני: אף ועדת הכספים סברה כי יש בפרסום משום הגנה על המשקיע, ומטרתה של הצעת החוק היא להבטיח מתן מידע מלא למשקיעים בקרנות נאמנות, שהמידע המקוון לא תמיד נגיש להם ואין בו גילוי מלא ונאות.

משה גפני: הצעת החוק נעשתה בתיאום ובשיתוף פעולה עם משרדי הממשלה, שאף הם מצאו לנכון להכיר בחשיבות הגילוי הנאות למשקיעים.

משה גפני: עם זאת, במהלך הדיונים בוועדה טענו קרנות הנאמנות ומנהליהן כנגד פרסום כריכת התשקיף.

משה גפני: הוועדה דנה בטענותיהם כסדרן והגיעה למסקנה שתכלית ההצעה ראויה וחשובה, ושעלות הפרסום נמוכה ביחס לתועלת שהציבור עשוי להפיק ממנה.

משה גפני: ועדת הכספים ביטאה עמדה זו גם ביחס לתקנות אחרות שהביאה הרשות לניירות ערך, שביקשו לצמצם את חובת הפרסום, ולבסוף נמשכו בחזרה על-ידה.

משה גפני: בנוסף, הוועדה סברה שאין מקום להרחיב את תחולת התיקון גם ביחס לתשקיפים של חברות ציבוריות, שכן תשקיפים אלה מופצים בדרך כלל לציבור משקיעים מתוחכם יותר, שמכיר היטב גם את המגנ"א, שזה מערכת הגילוי הנאות המקוונת.

משה גפני: בסופו של דבר, ולאחר שהוועדה בחנה היטב את כלל הטענות שהעלו קרנות הנאמנות, מצאנו כי אין כל מניעה משפטית להצעה זו.

משה גפני: אני מבקש, גברתי היושבת-ראש, להודות ללשכה המשפטית של ועדת הכספים, בראשותה של היועצת המשפטית שגית אפיק; לצוות הוועדה, בראשותו של מנהל הוועדה טמיר כהן, לכל חברי הוועדה ולמציעים.

משה גפני: להצעת החוק הזאת, גברתי היושבת-ראש, אין הסתייגויות, ולכן אני מבקש לאשר את הנוסח המוצע בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

משה גפני: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת , יושב-ראש ועדת הכספים.

אורלי לוי אבקסיס: ברגע שתגיע למקום אנחנו גם נעבור להצבעה – הצבעה בנושא הצעת חוק השקעות משותפות בנאמנות (תיקון מס' 19) (פרסום תשקיף בעיתון), התשע"א–2011.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה השנייה.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 38 בעד סעיף 1 – 12 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

אורלי לוי אבקסיס: 12 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת שההצעה עברה בקריאה שנייה.

אורלי לוי אבקסיס: ברשותך, יושב-ראש ועדת הכספים, אנחנו נעבור לקריאה שלישית.

משה גפני: כן, גברתי.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית על הצעת חוק השקעות בנאמנות (תיקון מס' 19), התשע"א–2011.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 39 בעד החוק – 11 נגד – אין נמנעים – אין חוק השקעות בנאמנות (תיקון מס' 19), התשע"א–2011, נתקבל.

אורלי לוי אבקסיס: בקריאה השלישית, בעד – 11.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת שהצעת החוק עברה בקריאה השלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: [מס' כ/381; "דברי הכנסת", חוב' כ"ט, עמ' 19701; נספחות.

אורלי לוי אבקסיס: ]

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון מס' 3), התשע"א–2011, קריאה שנייה ושלישית.

אורלי לוי אבקסיס: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, חבר הכנסת אלכס מילר.

אלכס מילר: גברתי היושבת-ראש, מכובדי חברי הכנסת, כבוד השר, הנני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון מס' 3), התשע"א–2011, שיזמתי.

אלכס מילר: מטרתו של חוק זכויות התלמיד, תשס"א–2000 – להלן: החוק – היא לקבוע עקרונות לזכויות התלמיד ברוח כבוד האדם ועקרונות אמנת האומות המאוחדות בדבר זכויות הילד.

אלכס מילר: סעיף 5 לחוק קובע איסור אפליה בין התלמידים במערכת החינוך מטעמים עדתיים, מטעמים של רקע חברתי-כלכלי או מטעמים של השקפה פוליטית, בין של התלמיד ובין של הוריו.

אלכס מילר: במערכת החינוך לומדים ילדי עולים, שהם אחוז לא מבוטל מכלל התלמידים בישראל, ויש להבטיח שמירה על יחס שוויוני כלפיהם במדינה – שגם כיום ממשיכה לקלוט עלייה – לפעול לשילובם בחברה הישראלית ולמנוע תופעות של אפליה נגדם.

אלכס מילר: בהצעת החוק המתפרסמת בזה מוצע לקבוע במפורש ולהבהיר כי גם אפליה מטעמים של ארץ מוצא היא אפליה אסורה לפי החוק.

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, אני רק רוצה, ברשותכם, להודות לכל חברי הכנסת שהשתתפו בדיוני הוועדה; כמובן, לחברי הוועדה הקבועים, וכמובן לחבר הכנסת שלמה מולה, שהשתתף בדיונים ויזם את הדיון בנושא האפליה בבתי-ספר בפתח-תקווה כלפי תלמידים אתיופים, ואנחנו כמעט כל שנה מתעסקים בנושא הזה.

אלכס מילר: אני רוצה להודות ליועצת המשפטית של הוועדה מירב ישראלי, וכמובן לצוות הוועדה בראשות יהודית גידלי, רבקה וידר, וכמובן ליועצים שלי צח, מרינה וטליה, שהיו חלק בלתי נפרד מקידום הצעת החוק.

אלכס מילר: אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

אלכס מילר: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת ויושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, אלכס מילר – וגם יוזם החוק.

אורלי לוי אבקסיס: ברגע שתגיע אנחנו נעבור להצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון מס' 3), התשע"א–2011.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 40 בעד סעיף 1 – 11 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת שהצעת החוק עברה בקריאה השנייה.

אורלי לוי אבקסיס: בעד – 11, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

אורלי לוי אבקסיס: ברשותך, יושב-ראש ועדת החינוך, אנחנו נעבור לקריאה השלישית.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים לקריאה השלישית – הצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון מס' 3), התשע"א–2011.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 41 בעד החוק – 12 נגד – אין נמנעים – אין חוק זכויות התלמיד (תיקון מס' 3), התשע"א–2011, נתקבל.

אורלי לוי אבקסיס: 12 בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת שהצעת החוק עברה בקריאה השלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: [מס' כ/381; "דברי הכנסת", חוב' כ"ט, עמ' 19703; נספחות.

אורלי לוי אבקסיס: ]

אורלי לוי אבקסיס: הנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק מרכזי ההנצחה לזכרם של מנחם בגין ויצחק רבין (תיקוני חקיקה), התשע"א–2011, לקריאה שנייה ושלישית.

אורלי לוי אבקסיס: יציג את החוק יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, חבר הכנסת אלכס מילר.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, מכובדי חברי הכנסת, ברשותכם, אני רוצה להציג את הצעת חוק הפרטית של חבר הכנסת יריב לוין לקריאה שנייה ושלישית, הצעת חוק מרכזי ההנצחה לזכרם של מנחם בגין ויצחק רבין (תיקוני חקיקה), התשע"א–2011.

אלכס מילר: לפי הוראות החוק המוצע, יעוגן בחקיקה קיום המוזיאונים כחלק מהמרכזים.

אלכס מילר: מוזיאון מנחם בגין יציג את תולדות חייו על רקע תקופת השואה באירופה – –

אורלי לוי אבקסיס: סגן יושב-ראש הכנסת אקוניס.

אלכס מילר: – – המאבק על הקמת המדינה, שנות עיצובה והמאורעות המרכזיים בתולדותיה; מוזיאון רבין יציג אירועים מרכזיים בתולדות המדינה והחברה בישראל לצד סיפור חייו של יצחק רבין.

אלכס מילר: אני מבקש מחברי הבית לאשר את הצעת החוק, המוגשת ללא הסתייגויות, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, ואני שוב מודה לצוות הוועדה ולחבר הכנסת יריב לוין, שיזם את הצעת החוק.

אלכס מילר: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט אלכס מילר.

אורלי לוי אבקסיס: ברגע שתגיע למקומך אנחנו נעבור להצבעה – הצבעה על הצעת חוק מרכזי ההנצחה לזכרם של מנחם בגין ויצחק רבין (תיקוני חקיקה), התשע"א–2011, של יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 42 בעד סעיפים 1–2 – 11 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

אורלי לוי אבקסיס: ולתוצאות: בעד – 11, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת שהצעת החוק עברה בקריאה השנייה.

אורלי לוי אבקסיס: ברשות יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, אנחנו נעבור לקריאה השלישית.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 43 בעד החוק – 11 נגד – אין נמנעים – אין חוק מרכזי ההנצחה לזכרם של מנחם בגין ויצחק רבין (תיקוני חקיקה), התשע"א–2011, נתקבל.

אורלי לוי אבקסיס: בעד – 11, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת שהצעת חוק מרכזי ההנצחה לזכרם של מנחם בגין ויצחק רבין (תיקוני חקיקה), התשע"א–2011, של חבר הכנסת יריב לוין, עברה בקריאה השלישית, ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/399).

אורלי לוי אבקסיס: ]

אורלי לוי אבקסיס: ולנושא האחרון שעל סדר-היום: הצעת חוק לתיקון פקודת ביטוח רכב מנועי (מס' 19) (מרכיב ההעמסה בתעריף הביטוח), התשע"א–2011, של חברי הכנסת פניה קירשנבאום, כרמל שאמה, איתן כבל וקבוצת חברי הכנסת – לקריאה ראשונה.

אורלי לוי אבקסיס: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת פניה קירשנבאום.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

פניה קירשנבאום: כבוד היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, באמת, בהחלט, קודם כול, תודה לכל השותפים שלי לחקיקה, וכמובן לכרמל שאמה, גם בתור יושב-ראש ועדת הכלכלה, על העזרה בהעברת החוק והתמיכה, וכמובן גם לאיגוד האופנועים.

פניה קירשנבאום: אני חושבת שהחוק הזה בא לתקן עוולה שנעשתה כלפי כל האופנועים בתחום הביטוח.

פניה קירשנבאום: אני לא רוצה עכשיו, ב-23:30, להלאות אתכם בסיפורים, איך מ-16% העמסה הגענו בהסכמים ל-8%, 8% הפכו ל-4.25%, ובהחלטה חד-צדדית של האוצר, בלי התחשבות בקהל האופנוענים, זה ירד ל-3.75%.

פניה קירשנבאום: אולי באחוזים זה סכומים קטנים, אבל צריך להבין שהאחוזים הקטנים האלה הקפיצו את ביטוח האופנועים באלפי שקלים, והביטוח עלה יותר מהאופנוע.

פניה קירשנבאום: בערים זה כלי עזר לתנועה, זה מוריד עומס מהכבישים, זה משפר את התנועה, זה גם אקולוגי – – –

אורלי לוי אבקסיס: גם את החנייה – לא פחות חשוב בערים הגדולות.

פניה קירשנבאום: בוודאי גם חנייה.

פניה קירשנבאום: שוב תודה לכל השותפים לדיונים בוועדה, ואני מבקשת לתמוך בחוק.

פניה קירשנבאום: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לחברת הכנסת פניה קירשנבאום.

אורלי לוי אבקסיס: ברגע שתגיעי למקומך אנחנו נעבור להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק לתיקון פקודת ביטוח רכב מנועי (מס' 19) (מרכיב ההעמסה בתעריף הביטוח), התשע"א–2011, של חברי הכנסת פניה קירשנבאום, כרמל שאמה ואיתן כבל וקבוצת חברי הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 44 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת ביטוח רכב מנועי (מס' 19) (מרכיב ההעמסה בתעריף הביטוח), התשע"א–2011, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

אורלי לוי אבקסיס: עשרה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת שהצעת חוק לתיקון פקודת ביטוח מנועי (מס' 19) (מרכיב ההעמסה בתעריף הביטוח), התשע"א–2011, עברה בקריאה הראשונה.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת החוק חוזרת לדיון בוועדת הכלכלה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אורלי לוי אבקסיס: תם סדר-היום.

אורלי לוי אבקסיס: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, י' בתמוז התשע"א, 12 ביולי 2011, בשעה 16:00 בדיוק.

אורלי לוי אבקסיס: ישיבה זו נעולה.