ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 256, 2011-07-04 00:00

ראובן ריבלין: אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, היום יום שני, ב' בתמוז התשע"א, 4 בחודש יולי 2011, למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת ומקבל בברכה את השגריר הצ'כי.

ראובן ריבלין: ברוך הבא, אדוני, למשכן הדמוקרטיה של ישראל.

ראובן ריבלין: Welcome.

ראובן ריבלין: (מחיאות כפיים)

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 51), התשע”א–2011; הצעת חוק קביעת הזמן (תיקון מס' 2), התשע”א–2011.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 14) (הגבלה לעניין ספרי הלימוד במארז), התשע”א–2011, של חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/3355/18 וכלה בהצעת חוק פ/3371/18 – הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – ביטוח אבטלה – תנאי למתן הלוואה לדיור), התשע”א–2011, מאת חברת הכנסת רוחמה אברהם-בלילא; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הגבלת תשלום בעד חנייה במוסד רפואי), התשע"א–2011, מאת חבר הכנסת זאב בילסקי; הצעת חוק איסור הונאה בכשרות (תיקון – קביעת סימני כשרות מוסכמים על מוצרי מזון), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס, משה גפני ואברהם מיכאלי; הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – הגדלת מענק השחרור), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת משה מטלון; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – שירות מילואים בתקופת העבודה המועדפת), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת אריה ביבי, מירי רגב ואיתן כבל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שותפות במיזמי ביו-רפואה, התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת רוברט אילטוב ו; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (איסור הפלרה של מי השתייה), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת מגלי והבה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים (תיקון – הגבלת הפיצוי בתביעה על-פי פקודת הנזיקין), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת אריה ביבי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הגז (בטיחות ורישוי) (תיקון – תדירות בדיקת מתקן גז), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון – הכללת עבירת הפקרה לאחר תאונה), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת זאב בילסקי, זבולון אורלב, אריה ביבי, דב חנין וציפי חוטובלי; הצעת חוק החלת החוק הישראלי על כל היישובים היהודיים בשטחי יהודה והשומרון, התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת ציפי חוטובלי, זאב אלקין, , יריב לוין ואברהם מיכאלי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שירות הציבור (הגבלות לאחר פרישה) (תיקון – איסור פרסום מידע ביטחוני), התשע”א–2011, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים (תיקון – פיקוח על מוצרי יסוד), התשע"א–2011, מאת חברי הכנסת רונית תירוש, מירי רגב ודב חנין; הצעת חוק חופש המידע (תיקון – דיווח אישי), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת יעקב כץ; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – חיפוש בגוף ונטילת אמצעי זיהוי) (תיקון – איסוף נתוני זיהוי),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת יעקב כץ, אברהם מיכאלי, רוברט טיבייב, רוברט אילטוב, אריה אלדד ויצחק וקנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – פומביות הדיון בעבירות אלימות במשפחה), התשע”א–2011, מאת חברות הכנסת נינו אבסדזה וזהבה גלאון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק בינוי ופינוי של אזורי שיקום (כפר-שלם), התשע"א–2011, מאת חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

ירדנה מלר-הורוביץ: הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין הממשלה התאית המלכותית בדבר גיוס עובדים תאים לעבודה זמנית במגזר החקלאי בישראל; אשרור אמנת רוטרדם בדבר נוהל ההסכמה בידיעה מראש לגבי כימיקלים וחומרי הדברה מסוכנים מסוימים בסחר הבין-לאומי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה למזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: 1.

ראובן ריבלין: ממשלת נתניהו פוגעת בנשים העובדות ומתכוונת להעלות את גיל הפרישה לנשים ל-67;

ראובן ריבלין: 3.

ראובן ריבלין: אוזלת ידה של הממשלה לנוכח גילויי המרי והאיום הגובר על שלטון החוק;

ראובן ריבלין: רבותי, היום לפנינו הצעות אי-אמון של סיעות קדימה, העבודה, מרצ, רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד להביע אי-אמון בממשלה.

ראובן ריבלין: אנחנו משתדלים לקיים ישיבות כנסת.

ראובן ריבלין: כמה שהדבר יינתן לנו, אנחנו נקיים אותן.

ראובן ריבלין: רבותי, אני מזמין את ראשונת המנמקים את הצעות הסיעות השונות לאי-אמון, והראשונה שבהן היא סיעת קדימה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חברת הכנסת רונית תירוש לעלות ולהביא בפני הכנסת את נימוקיה להבעת אי-אמון בממשלה בכותרת: ממשלת נתניהו פוגעת בנשים העובדות ומתכוונת להעלות את גיל הפרישה לנשים ל-67.

ראובן ריבלין: גברתי חברת הכנסת, עשר דקות תמימות עומדות לרשותך.

ראובן ריבלין: בבקשה.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אנחנו מדברים על חוק שחוקק ב-2003 על-ידי מי שהיה שר האוצר והיום הוא ראש הממשלה, מר נתניהו.

רונית תירוש: החוק דיבר על כך שגיל הפרישה לנשים יעלה מגיל 62 לגיל 64, ולצורך כך הוקמה אף ועדה בהמשך, ועדת-ניסן.

ראובן ריבלין: היתה צריכה להיות מוקמת ועדה.

רונית תירוש: היתה צריכה להיות מוקמת ועדה.

רונית תירוש: צודק אדוני היושב-ראש.

רונית תירוש: רק לאחר שהתעשתו כאן, בכנסת הזאת, בוועדת כספים, גם חברת הכנסת פניה קירשנבאום וגם – –

ראובן ריבלין: חיים אורון.

רונית תירוש: – – חיים אורון, נכון, חבר הכנסת לשעבר חיים אורון, דרשו וביקשו והוקמה ועדת-ניסן, שישבה על המדוכה שלושה חודשים בלבד, ומסתבר היום שהיא לא שמעה את כל מי שרצה להשמיע את טענותיו, ובעיקר את טענותיהן של הנשים, של ארגונים כמו "נעמת" ואחרים, והגיעה למסקנות – שזה, אגב, לא היה המנדט שלהם – והמליצה להעלות את גיל פרישת הנשים ל-67.

רונית תירוש: אין לי התנגדות אישית להעלאת הגיל ל-67 כשזה בבחירה, אבל לא כשזה בכפייה, ואני אסביר את מניעי ואת נימוקי.

רונית תירוש: אגב, עוד בזמן חקיקת החוק ההוא הובטח להקים קרן לסיוע למקצועות שוחקים, כי הכירו בכך שיש מקצועות שלא ניתן בעליל להמשיך לעבוד בהם עד גיל 67, ומייד אתן דוגמאות.

רונית תירוש: הקרן הזאת, היו אמורים להיות בה 500 מיליון שקלים.

רונית תירוש: נראה שיש בה, אבל אף אחד לא יודע מה נעשה בכסף הזה.

רונית תירוש: וגם לעניין הזה – אני מקווה שלא נזדקק לאיזו ועדת חקירה או למבקר המדינה, אבל זו שערורייה בפני עצמה.

רוני בר-און: – – –

רונית תירוש: לא, לא.

רונית תירוש: אמרתי, למקצועות שוחקים, לאו דווקא לנשים.

רונית תירוש: אני טוענת שצריך פרישה מותאמת מקצוע, ולא מותאמת מגדר.

רונית תירוש: אני רוצה לסבר את האוזן לעצמנו.

רונית תירוש: הרי אנחנו לא באנו לקנטר, בטח לא מפני שאופוזיציה אנחנו, ואני אוכיח בהמשך דברי שלנושא הזה יש קואליציה מקיר לקיר.

רונית תירוש: אם לוקחים את פלחי הגילאים השונים, מוצאים שבגילים 45–54 עובדים 85% מהגברים ו-73% מהנשים.

רונית תירוש: ככל שעולים בגיל, אחוז הנשים שנמצאות בתעסוקה מלאה או חלקית יורד.

רונית תירוש: מ-55 ל-64, שזה מגרד את גיל הפרישה, יש 72% גברים לעומת 53% נשים, ובגיל 65 ומעלה יש 18% גברים לעומת 6% או 7% נשים.

רונית תירוש: כלומר, ברור בעליל שאחוז הנשים שגילן גבוה הוא בהתאם גם יורד, ולא נמצא במשק ובתעסוקה.

רונית תירוש: כשמסתכלים פנימה לתוך המקצועות, מסתבר שבגילים הקריטיים של 55–64, 24% מהגברים עוסקים בתעשייה לעומת 20% של נשים בהוראה, בחינוך; 15% של גברים בשירותים, 26% ברווחה וסיעוד כשמדובר בנשים.

רונית תירוש: למה אני חותרת?

רונית תירוש: אני חותרת לומר שאצל הגילאים המבוגרים יש פחות ופחות נשים מועסקות, ויותר מכך, מי שכן מועסקות, מרביתן מועסקות במקצועות שוחקים, דהיינו בהוראה, דהיינו בסיעוד כאחיות בבתי-חולים, כמטפלות בקשישים ובבעלי מוגבלויות, עובדות במטבחים, עובדות במשק, עובדות בניקיון.

רונית תירוש: אני רוצה שראש הממשלה ידמיין גננת, מורה, אחות, בגיל 66, טרם הפרישה, עושה את מלאכתה נאמנה.

רונית תירוש: מעטות הנשים שיכולות לעמוד בכך.

רונית תירוש: ואם זה מה שאנחנו רוצים להביא לילדי ישראל, או חלילה גם לחולים בבתי-החולים ולקשישים ולסיעודיים למיניהם, זה משקף את פני המדינה.

רונית תירוש: משום שהמהלך הזה הוא לא מהלך חברתי ולא מהלך של רווחה ולא מהלך שבסופו מחפש שוויוניות בין גברים לנשים.

רונית תירוש: זה מהלך כלכלי גרידא.

רונית תירוש: יש בעיה של גירעון בקופות הפנסיה של המדינה, גם בפנסיה תקציבית, גם בפנסיה "מבטחים", גם בפנסיה צוברת.

רונית תירוש: ואיפה פותרים את זה, איך פותרים את זה?

רונית תירוש: – על גבי האנשים בכלל והנשים בפרט.

רונית תירוש: יתירה מכך, דבר שהובהר לי רק היום וצריך לחדד אותו לציבור הרחב – גם גיל הפנסיה נדחה כתוצאה מכך.

רונית תירוש: זה לא שמשאירים את גיל הפנסיה.

רונית תירוש: גיל הפנסיה צמוד לגיל הפרישה.

רונית תירוש: כלומר, מי מרוויח?

רונית תירוש: הביטוח הלאומי.

רונית תירוש: הוא לא צריך לשלם קצבת זיקנה, גם לא לנשים שלא עובדות, אגב.

רונית תירוש: אם נבדוק בסטטיסטיקות כמה נשים עובדות, ולא משנה הוויכוחים, כולם מסכימים שבערך 50% מהנשים לא עובדות בגילים הקריטיים הללו.

רונית תירוש: זה אומר שהן לא מקבלות קצבת זיקנה.

רונית תירוש: רבותי, אני חשבתי שלראש הממשלה יש כישורים כלכליים ודעתו נתונה לכך.

רונית תירוש: אבל אני לא מאמינה שהוא, עם הידע שלו, הבין שהוא מכניס למעגל העוני יותר ויותר נשים.

רונית תירוש: אנחנו נמצא בקרב הגילאים המבוגרים יותר נשים קשישות, מבוגרות, שנזקקות לקצבאות כאלה ואחרות, כי קצבת זיקנה הן לא יקבלו, אבל אולי קצבה אחרת הן יצטרכו לקבל.

רונית תירוש: אז מה עשינו?

רונית תירוש: ממה נפשך?

רונית תירוש: אני ממש לא מצליחה להבין את המהלך הזה.

רונית תירוש: ראש הממשלה מאוד אוהב לבדוק מה קורה ב-OECD.

רונית תירוש: אנחנו מאוד שמחים שהצטרפנו לשם.

רונית תירוש: רבותי, ממוצע הגילים נע סביב 60.

ראובן ריבלין: אשה שפורשת בגיל 62 – – –

רונית תירוש: לא מקבלת קצבת זיקנה.

ראובן ריבלין: מה היא עושה עד 62 היום?

ראובן ריבלין: איך הממשלות – – –

רונית תירוש: היא חיה בקושי.

רונית תירוש: אבל היא יודעת שבגיל 62 היא תקבל סוף-סוף את הפנסיה.

ראובן ריבלין: מקבלים תמיכת סעד?

רונית תירוש: אני לא יודעת אם היא מקבלת אפילו תמיכת סעד.

אורית זוארץ: היא לא מקבלת שום דבר.

רונית תירוש: היא לא מקבלת כלום, לפי דעתי.

רונית תירוש: היא חיה ממה שהיא אולי מצליחה לחסוך.

רונית תירוש: היא מחכה עד שיגיע כבר גיל הפנסיה, שבו היא תקבל את הפנסיה שלה, ולצדה גם את קצבת הזיקנה שלה.

רונית תירוש: במקרה הזה דוחים את שני הדברים.

רונית תירוש: עכשיו היא צריכה לחכות לגיל 67 כדי לקבל גם את קצבת הזיקנה שלה וגם את הפנסיה, ואגב, מרבית האזרחים גם שילמו מכספם; לא כולם נמצאים בפנסיה תקציבית.

רונית תירוש: אני רוצה לקרוא לראש הממשלה שימשוך כבר עכשיו ומייד את החוק הזה, ואת הרעיון הנפשע הזה, משום שאנחנו מורגלים בכך שראש הממשלה מזגזג.

רונית תירוש: אני לקחתי את רשימת הזיגזוגים שלו כדי להזכיר לו ולנו, ואני רוצה לחסוך לו את זה.

רוני בר-און: תני לו שיזגזג עד שייפול.

רונית תירוש: בסוף הוא ייפול.

רונית תירוש: אבל אני עדיין רוצה קודם כול להציל את הנשים שאולי גורלן ייחרץ בימים אלו, ואני רוצה להזכיר לראש הממשלה: כשהוא החליט להעלות את המע"מ על פירות וירקות הצענו לו לחזור מהחלטתו זו, לקח לו זמן, אבל בסוף הוא חזר בו.

רונית תירוש: מס הבצורת – בסוף הוא חזר בו.

רונית תירוש: מס על הדלק – אני זוכרת את הנאום שלי על 20 האגורות שהוא זלזל בהן, אמרתי לו: על זה תיפול ממשלתך, והוא ראה מה שקרה, והוא חזר בו.

רונית תירוש: הוא חזר בו מבית-החולים – בניית בית-החולים "ברזילי", הוא הסכים עם החרדים לא לבנות, ושוב חזר בו.

רונית תירוש: אחר כך חוק היורדים.

רונית תירוש: החוק הביומטרי של חבר הכנסת מטעם קדימה שטרית.

רונית תירוש: סוגיית ילדי העובדים הזרים, הזיגזוג הזה.

רונית תירוש: אם באים למינוי רמטכ"ל, אני אזכיר לעצמנו את יאיר נוה, רמטכ"ל זמני כן או לא.

רונית תירוש: הסגר על עזה כן או לא.

רונית תירוש: התנצלות לטורקים, ממש אקטואלי, כן או לא – הוא מוצא דרך כן להתנצל בסוף.

רונית תירוש: הנושא של טייסת הכיבוי.

רונית תירוש: המינוי של מרים פיירברג, כן ימנה אותה לזה, לא ימנה אותה לזה.

רונית תירוש: הבנייה באזור E1.

רונית תירוש: מדינת יהודית כתנאי למשא-ומתן או כתנאי להקפאה, כן או לא.

יואל חסון: ראש ה"בונדס".

רונית תירוש: שנת לימודים אקדמית למשוחררים – אני אגיע ל"בונדס".

רונית תירוש: מפת אזורי עדיפות.

רונית תירוש: קיצוץ מענקי איזון – ואחרי זה הוא החזיר אותם.

רונית תירוש: חוק הג'ובים, סגני ראשי ערים.

רונית תירוש: חקירה בין-לאומית בעניין המשט, כן ולא.

רונית תירוש: מינוי שגריר באו"ם, כן או לא, הוא רב עם שר החוץ שלו.

רונית תירוש: אישור להעלות עיתונאים זרים למשט ולתת להם אפשרות להיכנס ולדווח מכאן, כן או לא – בסוף כן.

רונית תירוש: רבותי, וכמובן ה"בונדס" שכבר הוזכר פה, ועוד רבות וטובות.

רונית תירוש: אני רוצה להציע לו – אני דיברתי עם ראש העיר של שדרות.

רונית תירוש: הוא נורא מתוסכל, כי אין על העיר שלו יותר "קסאמים", כמעט אין, ושכחו אותו.

רונית תירוש: אני מציעה לראש הממשלה להפסיק להיטפל לנשים, להפסיק להיטפל להחלטות שבסופן הוא חוזר בו ומזגזג, ולעמול על שדרות, למשל לטייב את התנאים של התושבים שלה, לשדרג את העיר הזאת.

רונית תירוש: ואם לא די בכך, הייתי מחברת את זה גם לרפורמה בתחבורה, שאני חושבת שהשבוע נרבה לדבר בה.

רונית תירוש: אני בכלל לא חושבת שלממשלה הזאת יש איזו חשיבה אסטרטגית, איזו חשיבה ארוכת טווח, כי אילו כן היתה לה, הרי היא לא היתה מזגזגת והיא לא היתה חוזרת בה.

רונית תירוש: אני רוצה לשאול את ראש הממשלה בהזדמנות הזאת, כי הזכרתי כבר את רפורמת התחבורה, מדוע הוא חושב ששכונות שלמות – ואני בעניין הזה אייצג את השכונות של דרום העיר תל-אביב – מדוע הוא חושב שלא מגיע להם להגיע בקו ישיר לאזורי התרבות של העיר תל-אביב; מדוע הם לא יכולים להגיע לאזור של תיאטרון "הקאמרי", של האופרה, של מוזיאון תל-אביב.

רונית תירוש: אולי הוא חושב שהם לא נזקקים לזה, אולי הם לא צורכים את זה מספיק, אני לא יודעת, צריך לבדוק מה עומד מאחורי ההחלטה הזאת.

רונית תירוש: אני אומרת לך, אדוני יושב-ראש הכנסת, אין פה חשיבה, יש פה תרבות של "שלוף".

רונית תירוש: מביאים לו, לראש הממשלה, איזה רעיון, איך הוא יכול להגדיל את קופת המדינה, את אוצר המדינה, ומייד הוא קופץ על זה.

רונית תירוש: גם אם זה להכניס את היד באופן הכי עמוק לכיסו של כל אזרח בישראל, ובמקרה הזה לנשים.

רונית תירוש: תראו, ראש הממשלה מאוד אוהב לקרוא סקרים; אני מציעה שיעשה סקר כמה נשים בישראל לא תבחרנה בו, כמה גברים לא יבחרו בו, כמה עניים לא יבחרו בו וכמה אנשים ממעמד הביניים שהולך ונשחק לא יבחרו בו.

רונית תירוש: אני מציעה שוב לראש הממשלה למשוך את החוק, ומייד, להשאיר את גיל הפנסיה כבחירה של נשים, אם הן רוצות לסיים את עבודתן בגיל 67 או לפני כן.

רונית תירוש: אני טוענת שלוועדת-ניסן לא היה מנדט להחליט מה שהיא החליטה, ואני גם טוענת שלראש הממשלה אין מנדט להחליט להעלות את גיל הפרישה לנשים.

רונית תירוש: ואם הוא לא משוכנע – ותרשה לי עוד 30 שניות כדי להזכיר לו מי בקואליציה שלו לא מתכוון לתמוך במהלך הנורא הזה: לימור לבנת, אורית נוקד – השרה לימור לבנת, השרה אורית נוקד – סגנית השר גילה גמליאל, יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה ציפי חוטובלי, חברת הקואליציה פאינה קירשנבאום, וגם שר החוץ שלו, אביגדור ליברמן, ואם יורשה לי לומר, גם ש"ס לא יצביעו.

רונית תירוש: לכן מוטב שייקח את החוק עכשיו, יודיע כאן, היום ועכשיו, שהוא מושך את החוק הזה, והנשים בישראל תוכלנה לצאת לפנסיה בגיל 62, כפי שהיה במשך שנים.

שלמה מולה: – – –

ראובן ריבלין: עוד מעט.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, מייד אני אסדר לך פגישה עם חברת הכנסת תירוש ותוכל להביע את דעתך.

ראובן ריבלין: כבוד השר יצחק כהן, המשמש סגן שר האוצר – בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שר האוצר ד"ר יובל שטייניץ הקים ועדה ציבורית לבחינת גיל הפרישה לנשים.

יצחק כהן: בראש הוועדה עמד ד"ר אודי ניסן.

יצחק כהן: הוועדה הציבורית כללה נציגי ציבור, ממשלה, בנק ישראל, מעסיקים, עובדים ועובדות.

יצחק כהן: הוועדה נתבקשה לבחון את הגיל שבהגיעה אליו זכאית אשה שנולדה בשנת 1950 ואילך לפרוש מעבודתה בשל גילה ולקבל, בהינתן תנאים מסוימים, גמלה בשל פרישתה מעבודתה.

ישראל חסון: אתה לא נשמע משכנע.

אורית זוארץ: אנחנו מקשיבות, כבוד השר.

יצחק כהן: חכה, אתה תשתכנע.

יצחק כהן: זה עוד ארוך, חכה, אתה תשתכנע בסוף.

יצחק כהן: ועדת-ניסן בחנה את גיל הפרישה לנשים בשים לב, בין השאר, להשלכות הכלכליות – ואת צודקת – התעסוקתיות והחברתיות לחלופות השונות לגיל פרישה של הנשים, ליכולתו של משק המדינה, להשפעות השונות של העלאת גיל הפרישה לנשים מ-60 ל-62 ולשינויים ורפורמות שנעשו בנושא גיל הפרישה בעולם בעשור האחרון.

יצחק כהן: כחלק מעבודת הוועדה פעלו כמה תת-ועדות: תת-ועדה בנושא שוק העבודה בראשות ד"ר קרנית פלוג, אשה, המשנה לנגיד בנק ישראל, תת-ועדה בנושא דמוגרפיה בראשות מר אייל אפשטיין, וכן תת-ועדה בנושא השלכות תקציביות ואקטואריות בראשות הגברת אסתר דומיניסיני – גם אשה – –

אורית זוארץ: היא כבר אמרה היום משהו אחר.

יצחק כהן: – – ובראשות ד"ר אודי ניסן.

יצחק כהן: לדיוני הוועדות השונות הוזמנו מומחי תוכן שונים מהממשלה ומחוץ לה.

יצחק כהן: כמו כן פנתה הוועדה לציבור הרחב להביע את עמדותיו בנושא גיל הפרישה הראוי לנשים, וקיבלה עשרות פניות מאזרחים וארגונים שונים.

יצחק כהן: הוועדה, אדוני היושב-ראש, דנה בעמדות השונות אשר הובאו אליה, ואף קיימה שימוע לכמה ארגונים מרכזיים לצורך קבלת הבהרות לעמדתם בנושא.

יצחק כהן: עתה, משנסתיימה עבודת הוועדה בנושא חשוב זה, יש לתת פרק זמן ללמוד את המלצות ועדת-ניסן.

יצחק כהן: לאחר מכן יתקיים דיון – אתם יודעים איפה?

יצחק כהן: פה, אצלכם, בכנסת.

יצחק כהן: אתם תדונו בזה, בוועדת הכספים, החל בחודש ספטמבר.

ראובן ריבלין: ועדת הכספים צריכה לאשר.

אורית זוארץ: השרה לבנת ביקשה את הדוח מיושבת-ראש ועדת השרים לענייני מעמד האשה.

יצחק כהן: אבל בסופו של יום הדוח יגיע אליכם, ואתם תדונו, וועדת הכספים בסוף תחליט.

אורית זוארץ: הדוח מרוח על פני כל העיתונים.

ראובן ריבלין: האחריות עוברת לכנסת.

ראובן ריבלין: הממשלה, גם אם היא תאשר, צריכה את אישור הכנסת.

ראובן ריבלין: אם אכן הדבר נכון, ודאי הכנסת – – –

אורית זוארץ: למה זה ב"שושו"?

רונית תירוש: למה זה הגיע רק לעיתונים לפני שזה הגיע לוועדת כספים – – –

ראובן ריבלין: נדמה לי שלא הממשלה הזאת היא הראשונה שהמציאה את האפשרות ללכת לעיתונים לפני שמדברים עם מישהו.

ראובן ריבלין: היא לא יכולה לרשום פטנט על זה.

יצחק כהן: על כל פנים, זה יגיע אליכם – – –

ראובן ריבלין: היא לא יכולה לרשום פטנט על זה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, ודאי ידונו בזה דיון מאוד ענייני, מאוד מעמיק.

יצחק כהן: בסופו של דבר תקבלו החלטה, ואנחנו נכבד את החלטות הכנסת.

רונית תירוש: אנחנו יודעים מה תהיה ההחלטה.

יצחק כהן: אנחנו נכבד את החלטות הכנסת.

ראובן ריבלין: הוא עונה לך עכשיו, חברת הכנסת תירוש.

רחל אדטו: – – –

ראובן ריבלין: השר לא עומד פה בשאלות ותשובות.

ראובן ריבלין: הוא יגמור, אתם תבקשו לשאול שאלות?

ראובן ריבלין: אם יסכים אאפשר לכם.

ראובן ריבלין: אבל הוא עונה כרגע לחברת הכנסת רונית תירוש אשר ייצגה אתכם בצורה המפורשת ביותר בנושא שאתם החלטתם לשימו על סדר-היום.

ראובן ריבלין: הוא גם הסכים מאתמול להיום לבוא ולענות תשובה על העניין הזה.

ראובן ריבלין: כי בדרך כלל רק מה שביום רביעי – – –

יצחק כהן: לא, לא משהו טכני, מאוד מהותי.

שלמה מולה: – – –

ראובן ריבלין: הוא נותן לכם תשובה – – –

יצחק כהן: הלוא אתה חבר פעיל בוועדת כספים, אני מכיר אותך, ואתה נכנס לעומקם של דברים, אתה מקלף את הבעיה ומגיע לשורשו של עניין, ואתה לא נותן לשום נושא לעבור בלי שתביע את דעתך.

יצחק כהן: בסוף, אתה יודע, אתה מאוד משכנע.

יצחק כהן: אז אני אומר לך, שאנחנו נכבד את החלטות הכנסת, אדוני היושב-ראש.

דליה איציק: זה מה שנקרא לרדת מהעץ בצורה אלגנטית.

יצחק כהן: לא דיברתי על התוצאה, דליה.

ראובן ריבלין: כאשר יאפשרו לנו לנהל ישיבת כנסת כפי שצריך בחברה תרבותית, אז אני אשאל.

ראובן ריבלין: כל זמן שיפריעו, לאנשים שאני לא יכול להעיר אני לא אעיר.

ראובן ריבלין: עכשיו אני רוצה לשאול אותך.

ראובן ריבלין: בזמנה החליטה הממשלה שוועדה תחליט האם להעלות את גיל הפרישה לגיל 64, והממשלה לא הקימה ועדה משום שהיא רצתה להביא למצב שגיל 64 ייקבע כגיל הפרישה.

ראובן ריבלין: בא חבר כנסת עם חברי כנסת אחרים מטעם ועדת הכספים והציגו שאלה בפני הממשלה מדוע לא תקימו ועדה אשר תבוא ותברר, האם צריך להעלות ל-64 או להשאיר ב-62.

ראובן ריבלין: ופתאום אנחנו מתבשרים על 67.

ראובן ריבלין: האם לא רואה המשרד בעניין זה איזו סטייה מהמנדט שהכנסת נתנה?

ראובן ריבלין: כי הממשלה, מה ביקשה לעשות?

ראובן ריבלין: היא ביקשה לא להקים ועדה על מנת שגיל הפרישה ייקבע ל-64.

ראובן ריבלין: באה הכנסת וזעקה, ואז הממשלה נענתה לה לבוא ולברר האם לא להשאיר זאת ב-62.

ראובן ריבלין: והנה, היא פתאום הטילה איזו מטלה והעבירה אותו ל-67.

ראובן ריבלין: השאלה שלי היא האם אין כאן סטייה מבחינת כל המערכת שבאה ומקבלת החלטות.

אורית זוארץ: אבל ככה האוצר מתנהל.

אורית זוארץ: זה בדיוק העניין, ככה האוצר מתנהל.

ראובן ריבלין: תודה.

יצחק כהן: כפי שאמרתי, אדוני היושב-ראש, הוועדה סיימה את עבודתה.

יצחק כהן: אנחנו צריכים פרק זמן ללמוד את הנושא, ללמוד את המסקנות שלה.

יצחק כהן: לאחר מכן אנחנו נביא את זה למוסד המכובד הזה שנקרא הכנסת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

רונית תירוש: האם אדוני רומז שאתם מוכנים למשוך את זה?

יצחק כהן: אני לא רומז לשום דבר.

ראובן ריבלין: אדוני מוכן לענות על השאלה?

ראובן ריבלין: לא עונה.

ראובן ריבלין: זכותך המלאה, תודה רבה.

ראובן ריבלין: אדוני עוד חוזר הנה לשתי הצעות נוספות.

ראובן ריבלין: הואיל ושתי ההצעות, השנייה והרביעית, עניינן נוגע לאותו נושא, השר ישיב יחד.

ראובן ריבלין: לכן אני מקדים את הצעת האי-אמון המכוונת לשר יוסי פלד, שעניינה אוזלת ידה של הממשלה לנוכח גילויי המרי והאיום הגובר על שלטון החוק, כפי שתבוא לידי הנמקה על-ידי יושב-ראש , חבר הכנסת אילן גילאון, אשר עולה ובא לנמק את נימוקי הרצון להביע אי-אמון בממשלה מטעם .

ראובן ריבלין: מכובדי היקר, בבקשה.

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש היקר.

ראובן ריבלין: ישיב השר יוסי פלד.

אילן גילאון: כבוד היושב-ראש, כבוד השר פלד, חברי וחברותי חברי הכנסת – –

ראובן ריבלין: כבוד השר יצחק כהן, לעולם לא אאפשר להפריע לך כשאתה מדבר.

אילן גילאון: ודאי שלא.

אילן גילאון: השר כהן גם לא מפריע לי, אדוני.

אילן גילאון: – – אני רוצה לומר שאין אפילו קמצוץ של ציניות או של סרקזם בדברים שאני רוצה לומר עכשיו, היום.

אילן גילאון: בדרך כלל לא, אבל לפעמים מתגנבת נימה, והיום לא ככה – – –

ראובן ריבלין: ציניות, ציניות.

אילן גילאון: שום ציניות.

אילן גילאון: אתה יודע שאני לא נוקט את הדרך הזאת.

ראובן ריבלין: – – – סרקזם, ציניות זה מספיק.

אילן גילאון: ביום שלישי בשבוע שעבר יצאתי, אדוני, ממשכן הכנסת בדרכי הביתה לאשדוד, ובדרך צבאו אנשים על בית-המשפט.

אילן גילאון: אני בכלל, אדוני, נכנס ללחץ כשאנשים צובאים – בכלל צובאים.

אילן גילאון: אם יש לי חשש, ולפעמים אני מאבד את התקווה, זה כשאני רואה על המרקע תמונות של המון צובא ומסתער על מוסדות ומניף דגלים, ובגרון ניחר קורא קריאות בצווחות.

אילן גילאון: ואני, לומר לך את האמת – נלחץ, ונדמה לי שגם אתה.

אילן גילאון: אז לפעמים אני מאבד את התקווה שבכלל אפשר להגיע לאיזו הידברות ולעשות איזה דבר.

אילן גילאון: בדרך כלל יש לי נטייה לנחם את עצמי בכך שאני מייד מעביר את עצמי – וכך עשיתי גם כשירדתי מירושלים לכיוון הבית – מנחם את עצמי בזיכרונות מן העבר.

אילן גילאון: בדרך כלל אני תמיד נכנס לאסוציאציה של התמונה של אותו איכר עם כובע רחב שוליים שהיתה בבית-הספר על הקיר – ויפה מתאר את זה המשורר עלי מוהר בשירו "שיעור מולדת": "אז בבית-הספר על הקיר תמונה.

אילן גילאון: האיכר חורש בה את האדמה – – – האיכר יצמיח לנו לחם".

ראובן ריבלין: זה לפי מנגינה של שיר פולני.

אילן גילאון: הנה, אז יצא שכרנו.

אילן גילאון: יכול להיות.

אילן גילאון: הפולנים תרמו מאוד, וגם מנגינה יפה.

אילן גילאון: כדי "שנהיה גדולים".

אילן גילאון: זה למדתי, לא ידעתי.

ראובן ריבלין: כאן בבית-הספר – – –

אילן גילאון: "על הקיר תמונה".

ראובן ריבלין: זאת נעימה פולנית מקורית.

אילן גילאון: זאת אחת התמונות היפות כשאני חושב על אידיליה של מדינה שאיכר חורש את האדמה כדי שיצמיח לנו לחם.

אילן גילאון: וזה כמובן הקונטרסט הגדול ביותר לתמונה שראיתי לגבי אותם אנשים שצובאים על בית-המשפט לפני שבוע כאן, ונדמה לי שעכשיו, בעוד אני מדבר כאן, צובאים אנשים על בית-המשפט בדיוק בגרון ניחר כפי שזה היה אז.

אילן גילאון: אני שואל את עצמי – אני שהתחנכתי על "המתמיד" של ביאליק והכרתי את הדרך לתורה ועבודה ותורה בדרכי נועם, על זרח ורהפטיג ועל אנשים כמו חיים שפירא, ושלא לדבר על יוסף בורג.

אילן גילאון: אז אני שואל את עצמי, איך מזרח ורהפטיג, ואיך מהמפד"ל, "הפועל המזרחי", נולד הדבר האיום והנורא הזה – ה"אל-קאעידה" היהודי הזה – שאני רואה אותו צובא על בית-המשפט?

אילן גילאון: מה קרה כאן?

אילן גילאון: זאת אומרת, איפה הדברים הידרדרו?

אילן גילאון: באיזה קצב הידרדרו?

אילן גילאון: איפה לא שמנו לב לגולם שקם על יוצרו?

אילן גילאון: איפה הדבר הזה בדיוק קרה או באיזה שלב זה התחיל?

אילן גילאון: איך זה יצא משליטתנו כאשר אנשים שמתקראים "רבנים" בעיני עצמם, בעיני צאן מרעיתם – וצאן מרעיתם הוא הצאן הצווח והצובא על בית-המשפט – אלה שבקלות דעת, נדמה לי, אמרנו שהם אזובי הקיר, והדחקנו הרבה מאוד חשבונות, חשבונות אמיתיים שהיינו צריכים לעשות, חשבונות כמו בתקופה של ביתניה-עילית שצריך למרק את הנשמה בהם, ומתוך איזה חשש שלא להדליק מדורות חינם ולא לעורר שנאת חינם.

אילן גילאון: למעשה, הדחקנו דברים מתחת לשטיח של מציאות קיומנו, והפירות שאנחנו קוצרים זה אנשים, עובדי ציבור, שמקבלים את משכורתם מן הציבור והולכים וחותמים ונותנים השראה לספר שלא פחות ולא יותר – בסך הכול מתאר איך צריך להרוג את הטף שאיננו יהודי במידה שהוא מסכן את קיומנו כאן.

אילן גילאון: ואז אומר אחד מעוזרי הרבנים שחקירה זה כמו חתונה, הזמנה לחתונה: ירצה – יבוא, לא ירצה – לא יבוא; דבר שאדוני ודאי לא היה מרשה לעצמו, ולמעשה, אף אחד מן היושבים כאן לא היה מרשה לעצמו.

אילן גילאון: אבל זה, כנראה, מותר לאנשים מסוימים שבכל מקום אחר בעולם היו מקבלים את העיקרון של דינא דמלכותא דינא – בכל מקום אחר בעולם.

אילן גילאון: ואילו כאן, במדינה הזאת, הם אותם אנשים, אותו ציבור שנקרא היום חרד"לי, מזמזם ומפזם את ההמנון, אדוני; זה היה אתמול בהפגנה שנתנה תמיכה ברב יוסף, וההמנון של נטורי-קרתא, ההמנון האנטי-ציוני, כלומר הדבר הזה שמטיל דופי בקיומנו כאן, האנשים האלה שאומרים שקודמת תורה לחוק, וכאן, בבית הזה – – –

שלמה מולה: תשאל את יושב-ראש ועדת חוקה, חוק ומשפט מה הוא חושב על זה.

אילן גילאון: אני אגיע ליושב-ראש ועדת חוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת דודו רותם, שעדיין שולח תביעות מטעם הקבוצה הזאת, של "נאמני ארץ-ישראל", בשם דודו רותם ושותפים, אותו משרד שהוא היה חבר בו בעבר, כל זמן שהוא לא רק יושב-ראש ועדת החוקה, אלא הוא גם חבר בוועדה למינוי שופטים, והוא שולח עדיין – – –

ראובן ריבלין: בחירת שופטים.

אילן גילאון: בחירת שופטים – תסלח לי על המינוחים הלא-מדויקים שלי – – – ועדיין חבר הכנסת דודו רותם שולח את המכתבים האלה, אף שוועדת האתיקה אסרה עליו לשלוח אותם כך, נכון?

ראובן ריבלין: נבחר על-ידי הכנסת.

דוד רותם: אני מציע קודם כול שתלמד את העובדות.

אילן גילאון: יש לי העובדות ביד, אדוני.

דוד רותם: אתה אומר שדודו רותם שולח.

דוד רותם: דודו רותם לא שולח מכתבים.

ראובן ריבלין: הוא אמר שאתה חבר בוועדה לבחירת שופטים, כי הוא לא יודע – הכנסת בחרה אותך, אז מה הטענה נגד העובדות?

ראובן ריבלין: הוא דייק בעובדות.

ראובן ריבלין: יש עובדות – – –

אילן גילאון: זו לא הנקודה, כי הוא לא חבר הכנסת היחיד שמאיים.

אילן גילאון: שמעתי את כצל'ה, חבר הכנסת יעקב כץ, שאומר: חכו חכו, תראו, כשנגיע לשלטון, אנחנו נגמור חשבון עם כל אלה שהתריסו בפני רבנים; חכו חכו, תראו מה יהיה כשתהיה פה מדינת הלכה.

אילן גילאון: לא מזמן שמעתי שנסראללה, הכיוון שלו ללכת לחליפות אסלאמית, אדוני, ואנחנו פה מדברים על "אל-קאעידה" יהודי.

אילן גילאון: וכאשר אני רוצה לחשוב איך הגולם קם על יוצרו, אני מסתכל על השר נאמן, שאיננו נותן גיבוי לעובדים שלו במשרד המשפטים, לפרקליטות, מול התרת דם – אשכרה התרת דם – שעליה חתומים כל מיני אנשים שמקבלים את משכורתם מהציבור.

אילן גילאון: והוא הולך למערת המכפלה, ובזמן תפילה בריונים שמסתובבים כאן, בבית הזה, שנכנסו באמצעות הסוס הטרויאני הכהניסטי שנכנס הנה, הם שמאיימים עליו.

אילן גילאון: וראש הממשלה, בקול רפה, אומר שזוהי מדינת חוק, וכולם עומדים ושווים בפניו, וצריכים להיחקר, בו בזמן שהוא מברך בטקס שאורח הכבוד שלו היה המתקרא הרב דב ליאור.

אילן גילאון: ודב ליאור זה אינו שיה תמימה, כפי שידוע.

אילן גילאון: אותו אדם, שהוא הרב של קריית-ארבע, כבר לפני 20 שנה הציע לעשות ניסויים של זריקות בערבים, והוא זה שנתן את מכתב התמיכה לנשיא קצב, והוא זה שדרש שלא להשכיר דירות לערבים, והוא זה שחתום על ההמלצה על רב-המכר, הבסט-סלר, שהיום הוא בהחלט בסט-סלר, של "תורת המלך".

שלמה מולה: – – –

אילן גילאון: 25 חברי כנסת בבית הזה, אדוני, חותמים נגד עצמם, נגד אושיות קיומם, על פירוק המחלקה של שי ניצן, זה שהמשטרה שומרת עליו לא מפני פלסטינים, ולא מפני מחבלים, אלא מפני טרור יהודי לשמו.

אילן גילאון: הוא ומפקד מחוז ש"י הם אנשים שמקבלים אבטחה מפני אותם אנשים שבקלות ראש קראנו להם אזובי קיר, אבל הם מסכנים את הקיום האמיתי של הישות הציונית כאן.

אילן גילאון: הממשלה דוממת.

אילן גילאון: ורופסת.

אילן גילאון: אולי מתוך שיקולים שהם שיקולים אלקטורליים, אולי מתוך פופוליזם, שבסופו של דבר יהיה בו מחיר יקר, אבל התמונה המרכזית בכל העניין הזה, כדי שלא לקרוא שוב שכבר לא היה עם מי להיות, כבר לא הייתי קומוניסט, כמו שנקרא, היא באמת תמונתו של השר יעקב נאמן המנסה ומבקש להתפלל במערת המכפלה, ומתנכלים לו.

אילן גילאון: אני נזכר באותה אמרה אחרי חורבן בית שני, ותסלח לי על הזהות בשניות האחרונות שאני אומר את דברי, בתחושות הלא-אופטימיות שיש לי.

אילן גילאון: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, לפעמים אני חושב שאנחנו מחשבים את קצנו לאחור.

אילן גילאון: אני נזכר באותה אמירה שאמר, נדמה לי, יוחנן אריסטובולוס למרים החשמונאית: היזהרי לך; אל תיזהרי לא מן הפרושים ולא מן הצדוקים, היזהרי מן הצבועים.

אילן גילאון: ובצבועים האלה אני מבקש היום, אדוני – עושים מעשה זמרי ומבקשים שכר כפנחס.

אילן גילאון: בצבועים האלה, אדוני, אני מבקש בשם סיעתי להביע היום אי-אמון.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: השר פלד פה, והוא ישיב לו מייד.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת גילאון.

ראובן ריבלין: אני מזמין את כבוד השר יוסי פלד לעלות לדוכן כדי להשיב על הצעת אי-אמון של , כפי שנימק אותה חבר הכנסת אילן גילאון.

יוסי פלד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, נתבקשתי לענות בשם שר המשפטים, שנמנע ממנו להגיע הנה עקב ישיבה מיוחדת של ועדת שרים, ואני אומר דברים בשם אומרם.

יוסי פלד: בשל ניסיונות הפגיעה במערכת המשפט בשבוע האחרון הוציא דובר משרד המשפטים ביום שלישי שעבר הודעה המגנה בתוקף אירועים אלה ומגבה את פעולות רשויות אכיפת החוק.

יוסי פלד: כמו כן, בניגוד למנהגו בדרך כלל, החליט שר המשפטים לחרוג ממנהגו שלא להוציא הודעות אישיות, והוציא הודעה לתקשורת שבה הוא מדגיש כי ההתפרעויות החמורות של הגורמים הקיצוניים לא ימנעו ממערכת השלטון, המשפט והצדק במדינת ישראל להמשיך לפעול באופן ראוי וללא משוא פנים.

ראובן ריבלין: רק ללא משוא פנים או גם ללא מורא?

יוסי פלד: כל תוספת שתעשה את התשובה יותר נחרצת מקובלת עלי.

ראובן ריבלין: לא לא, יש הבדל גדול.

ראובן ריבלין: יכול להיות ללא משוא פנים עם מורא גדול.

יוסי פלד: אני מנסה לא לשנות את תשובת השר, כפי שהוא נתן לי אותה, אז אני דבק בטיוטה שהוגשה לי.

יוסי פלד: בכל מקרה, שר המשפטים גם ביקש להבהיר, כשם שהוא הבהיר כמה פעמים בשבוע האחרון, כי במדינה שנחקרו בה ראשי ממשלה, שרים, חברי כנסת, נשיא מדינה, חכמי דת ואישי ציבור בכירים, אין איש מעל לחוק, ואין איש רשאי לראות עצמו פטור מהחובה להתייצב לחקירת משטרה שאליה הוא נקרא.

יוסי פלד: ההתפרעויות החמורות ברחבי ירושלים שבאו בעקבות מעצרם של הרבנים, וההתפרעות המבזה – שהוזכרה פה – במערת המכפלה, אשר בעקבותיה גם הופסקה התפילה, לא ימנעו ממערכת המשפט והצדק במדינת ישראל להמשיך לפעול ללא משוא פנים.

יוסי פלד: כדאי לחזור ולהזכיר לעצמנו כי עקרון שלטון החוק הוא עקרון יסוד במדינה דמוקרטית.

יוסי פלד: זהו למעשה הדבק המלכד את כל היחידים והקבוצות בחברה שלנו.

יוסי פלד: עיקרון זה מבטא בין השאר אכיפה שוויונית על כל הפרטים ועל כל רשות שלטונית, אכיפה שאינה מפלה איש ואינה מעדיפה איש על רעהו.

יוסי פלד: תודה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר פלד, שהיה לו קל להקריא – אני מכיר אותו – לא היתה שום בעיה בהקראת התשובה של משרד המשפטים, כי הוא גם מזדהה אתה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: לפנינו שתי הצעות אי-אמון באותו נושא, שעליהן ישיב יחדיו השר יצחק כהן, ביושבו כסגן שר האוצר.

ראובן ריבלין: הראשונה היא של , ואני מזמין את חבר הכנסת גאלב מג'אדלה לבוא לעלות ולנמק את הצעת האי-אמון בנושא: כישלון הממשלה בתחום הכלכלי הגורם לעליית מחירים בכל ענפי המשק, ולאחר מכן יעלה חבר הכנסת טלב אלסאנע והוא ינמק את הצעות הסיעות השונות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד.

אילן גילאון: למרצ יש רק אי-אמון – – –

גאלב מג'אדלה: התכוונת לסיעת העבודה.

ראובן ריבלין: אמרתי סיעת העבודה.

קריאה: אמרת מרצ.

ראובן ריבלין: לא, אני טעיתי, אני מתנצל.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גאלב מג'אדלה לא נעלב.

ראובן ריבלין: הוא מייצג את סיעת העבודה, הוא לא ראה באמירתי, איזה – לא אמרתי שהוא בליכוד.

גאלב מג'אדלה: תיכף תראה, אדוני היושב-ראש, שדווקא מי שמנמק אי-אמון בשם סיעת העבודה משתמש בשירותיו של ז'בוטינסקי.

גאלב מג'אדלה: עוד מעט תראה את זה.

גאלב מג'אדלה: ובכן, אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, גברתי השרה, עמיתי חברי הכנסת, בשורה התחתונה הממשלה ויתרה על אחריותה לאזרחיה בישראל.

גאלב מג'אדלה: את זה אנחנו מזהים יום-יום, שעה-שעה, בהתנהלות של מדיניות הממשלה בנושאים הכלכליים והחברתיים.

גאלב מג'אדלה: מי נושא בנטל הזה?

גאלב מג'אדלה: האזרח שנמצא ברובו מתחת לקו העוני, האזרח שמצפה מהממשלה למדיניות שתיטיב עמו, האזרח והמשפחה שזקוקים לסיועה של הממשלה, כאזרחיה של המדינה.

גאלב מג'אדלה: אבל לשמחתי, לאחרונה הציבור בישראל קם מתרדמתו, התעורר והתחיל להראות סימנים שהוא לא יוכל יותר להמשיך ולעבור לסדר היום על גל ההתייקרויות שהולך ומתעצם.

גאלב מג'אדלה: מתחילים בדלק; אם אתה משווה את מחירו למחירים שבאירופה – כי ישראל נוהגת בדרך כלל להשוות את עצמה לאירופה – אין מה להשוות.

גאלב מג'אדלה: לא צריך לנסוע לאירופה ולמלא דלק כדי לדעת את זה.

גאלב מג'אדלה: יודעים את זה כאן מהמספרים של המכונים הטובים שלנו, הממ"מ ואחרים.

גאלב מג'אדלה: הנטל, כמובן, אדוני היושב-ראש, נופל על האזרח.

גאלב מג'אדלה: שביתת הרופאים נמשכת זה זמן רב.

גאלב מג'אדלה: הוויכוח שמביא סבל לאזרחים, ולממשלה לא אכפת מהסבל הזה, הוא בראש ובראשונה ממדיניות שגויה, מוטעית, מדיניות שלא מיטיבה עם אזרחיה שמבקשים להתפרנס בכבוד ולעשות את עבודתם נאמנה.

גאלב מג'אדלה: בהמשך, במחירי הדיור, אדוני היושב-ראש, הגענו למצב שהוא יותר משערורייתי.

גאלב מג'אדלה: גם שר השיכון, גם שר האוצר, גם ראש הממשלה, יום אחד יוזמים רפורמה, יום אחד מינהל מקרקעי ישראל תוקע אותה, יום אחר חוזרים זיגזג, יום נוסף מתקדמים מטר וחצי קדימה, אחרי זה הממשלה נסוגה בהחלטה ארבעה מטרים לאחור.

גאלב מג'אדלה: אתה כמעט לא מבין מה קורה.

גאלב מג'אדלה: אבל כולם מסכימים שנושא הדיור – מצוקה אמיתית, שאחוז גדול של האזרחים היום נמצא בבית שכור.

גאלב מג'אדלה: למה אמרתי לך שמנמק הצעת האי-אמון בממשלת הימין עוד ייעזר בז'בוטינסקי?

גאלב מג'אדלה: שמעתי אותך אומר שז'בוטינסקי, שהוא האב הרוחני של התורה שלך, דאג לחמישה מ"מים: מלבוש, מזון, מרפא, מעון ומורה.

גאלב מג'אדלה: איפה הממשלה של הימין, שאתה נמנה עמה, בדאגתה לאזרח באחד מהדברים האלה?

גאלב מג'אדלה: המזון הולך ומתייקר, ושוב, אין מה להשוות עם עלות המזון באירופה.

גאלב מג'אדלה: המרפא – – –

ראובן ריבלין: זה בזמן ששר ממפלגתך ביטל את הפיקוח על המוצרים האלה.

גאלב מג'אדלה: לכן אנחנו תבענו יציאה מהממשלה הזו, כי הוא ביצע מדיניות לא שלנו.

גאלב מג'אדלה: הוא ביצע מדיניות של ראש הממשלה, ראש המפלגה שלך, הימין, שאמור לדאוג לאזרחי ישראל.

ראובן ריבלין: וגם בממשלה הקודמת.

גאלב מג'אדלה: ובהשוואה לראש הממשלה, עליו השלום, מנהיג מפלגתך, שדאג לשכבות החלשות ולשכונות, מנחם בגין, שהיה מתהפך היום בקברו – כל אבות התנועה שלך – למראה המדיניות הכושלת הזו, שמיטיבה עם המיליונרים ומעמידה קשיים בתנאים כלכליים לעניים.

גאלב מג'אדלה: מה יענה כבוד סגן השר יצחק כהן, סגן שר האוצר?

גאלב מג'אדלה: מה הוא יאמר לשכבות החלשות של ש"ס?

יצחק כהן: רק את האמת.

גאלב מג'אדלה: שהם במצב סוציו-אקונומי מתחת לקו העוני, עמוק-עמוק, שנים רבות, אלא אם יגיד לי: לש"ס יש עניין להנציח את העוני; ככל שזה רע לנו זה טוב לנו.

גאלב מג'אדלה: יש כזו תפיסת עולם.

יצחק כהן: אתה – – – לתביעה להוצאת דיבה.

גאלב מג'אדלה: אתה לא רוצה לענות לי בזמן שלך?

יצחק כהן: אתה פנוי לתביעה להוצאת דיבה.

ראובן ריבלין: לא, אדוני השר, אי-אפשר, אי-אפשר – – –

גאלב מג'אדלה: כשהייתי שר, במשך שנתיים, נהגתי לבוא לענות לאנשים, הקשבתי להם קשב רב, ולא פעם אחת חרגתי ממה שכתבו ועניתי רלוונטית למה שהעירו חברי, כי הקשבתי להם קשב רב, כי זה חשוב מאוד.

גאלב מג'אדלה: עכשיו ה"קוטג'".

גאלב מג'אדלה: תראה לאן הגענו.

גאלב מג'אדלה: עוד מעט אני אתג

גאלב מג'אדלה: עגע לימים שהיתה לנו עז בבית, וחלבנו אותה ואכלנו גבינה ולבן ולבנה עם שמן זית.

גאלב מג'אדלה: "תנובה".

ראובן ריבלין: היום שמן זית עוד יותר גרוע מ"קוטג'".

גאלב מג'אדלה: "תנובה".

גאלב מג'אדלה: אתה יודע, אני אספר לך סיפור בהזדמנות חגיגית זו.

גאלב מג'אדלה: אירחתי אצלי ב-1981 משפחה אשכנזית אסלית מרמת-השרון, עורך-דין ידוע בישראל, אשתו ואמו.

גאלב מג'אדלה: רציתי לתת להם, כי הם היו באמת חברים טובים שלי, רציתי לתת להם מתנה, משהו טוב, בריא.

גאלב מג'אדלה: זו היתה העונה של שמן זית, הכנתי בקבוק שמן זית, ב-1981.

ראובן ריבלין: – – – לקנות בית עם זה.

גאלב מג'אדלה: האמא, שידעה להעריך מה זה, שהיתה בת 70 ומשהו, הסתכלה על זה בהתלהבות.

גאלב מג'אדלה: האשה, שהיתה בת 30 ומשהו, אמרה: לא, אנחנו לא אוכלים את זה – חזרה אחרי 25 שנה וקנתה את זה מהמדף בסופרמרקט.

גאלב מג'אדלה: אבל האמא לקחה את זה בשתי ידיים, אמרה: זה אוכל בריא, שלא נמצא אצלנו, לצערנו.

גאלב מג'אדלה: תראה איך התהפכו היוצרות, אדוני היושב-ראש.

גאלב מג'אדלה: לפני 25 שנה ראו בשמן זית דבר שלא אוכלים אותו, ועכשיו קונים אותם בהמוניהם מהמדפים.

גאלב מג'אדלה: אולי גם הממשלה שלך תשתנה ותעבור שינוי חיובי ותתחיל לדאוג לאזרח ולשכבות החלשות.

גאלב מג'אדלה: בסופו של דבר אלה אזרחי המדינה.

גאלב מג'אדלה: ממשלה עשירה עם רזרבות עם עם עני, יותר מ-50% מתחת לקו העוני.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, אנחנו צריכים להיות מעצמה במה?

גאלב מג'אדלה: בנשק?

גאלב מג'אדלה: מעצמה במה?

גאלב מג'אדלה: בטכנולוגיה?

גאלב מג'אדלה: כאשר העם עני?

גאלב מג'אדלה: ואני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש, כדי שאשמש דוגמה למי שעומד בלוח הזמנים, ולומר לך, זה לא יכול להימשך.

גאלב מג'אדלה: אם היינו יוצאים לכיכר תחריר, האוכלוסייה הערבית שנמצאת מתחת לקו העוני, היו אומרים: זה מרד נגד המדינה; לא, המצב הכלכלי זה רק כיסוי.

גאלב מג'אדלה: יש פה כוונות סמויות לאומיות, לאומניות.

גאלב מג'אדלה: אבל מה תגידו ליהודים שיוצאים?

גאלב מג'אדלה: עכשיו התחילו ב"פייסבוק".

גאלב מג'אדלה: אני מבטיח לך, אתה תראה שהאזרחים יתחילו לבוא לכיכרות, לא כפי שבאו לפני 30 שנה לשמוע את מנחם בגין, עליו השלום – אהבו לשמוע אותו בכיכרות – אלא כדי להפגין נגד תנועתו ומי שעומד בראשה, ראש הממשלה נתניהו.

גאלב מג'אדלה: תראה איך התהפכו היוצרות.

גאלב מג'אדלה: תראה איך התהפכו היוצרות.

גאלב מג'אדלה: אני לא רוצה לדבר על המצב המדיני, זה נושא נפרד.

גאלב מג'אדלה: זה לא להיום.

גאלב מג'אדלה: זה דיון אחר, אבל גם שם התהפכו היוצרות, ואתה שמעת את דעתי ואתה יודע אותה.

גאלב מג'אדלה: לכן אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, כאשר אני בא לסיים את דברי בנימוק הבעת אי-אמון בממשלה של נתניהו, זה לא אקט פוליטי.

גאלב מג'אדלה: נכון שאני היום מתכוון לעשות אקט פוליטי, אבל זה אקט כדי לומר לממשלה הזאת: עד כאן.

גאלב מג'אדלה: לא יכולים אזרחי ישראל, יהודים וערבים, אשכנזים ומזרחים, גליל ונגב, לסבול יותר את העוולות של הממשלה הזאת.

גאלב מג'אדלה: לא יעלה על הדעת שקו העוני יעלה כל שנה ומועדון המיליונרים יתווסף ויגדל כל שנה.

גאלב מג'אדלה: תסתכל לאן נעלמה שכבת הביניים.

גאלב מג'אדלה: פעם, לפני 15 שנה, היינו מעט עניים, מעט מיליונרים, אחוז גדול מאוד מהחברה הישראלית – שכבת ביניים.

גאלב מג'אדלה: זאת היתה מדינה וחברה שראוי לחיות בה.

גאלב מג'אדלה: אנחנו לא עוזבים, גם במצב כלכלי קשה, כי אנחנו נסתפק בשמן זית, זיתים ובצל ולחם.

גאלב מג'אדלה: אבל זה לא ייתן מענה לאלה שהתרגלו ללוקסוס.

ישראל חסון: גם אנחנו.

גאלב מג'אדלה: אז הממשלה רוצה שהאזרחים יעברו מכאן, ירדו מהארץ?

גאלב מג'אדלה: יש לה כזאת מטרה?

ישראל חסון: היושב-ראש היה פה במצור בירושלים, אכל פחות, ולא עזב.

ראובן ריבלין: אכלנו כמוהו, חוביזה אכלנו.

גאלב מג'אדלה: היושב-ראש נמנה עם אוכלוסייה שחיה קודם על חוביזה.

גאלב מג'אדלה: היום אתה לא יכול לחיות יום וחצי על חוביזה.

גאלב מג'אדלה: זה ההבדל הגדול בין היושב-ראש בירושלים לפני 50 שנה לבין אזרח יהודי ברמת-השרון, הרצלייה, היום.

גאלב מג'אדלה: נא להתעדכן, כבוד חבר הכנסת המלומד ידידי חסון.

ישראל חסון: הרצלייה ורמת-השרון לא יצאו לרחובות.

גאלב מג'אדלה: אתם ראיתם שכן.

גאלב מג'אדלה: כי הם לא רוצים שכן עני.

ראובן ריבלין: אם אתה רוצה להיות דוגמה, אנחנו כבר מעבר לזמן.

גאלב מג'אדלה: אני מסיים.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת חסון, חבר הכנסת ביבי, הם לא רוצים להיות שכנים של עניים.

גאלב מג'אדלה: כי שכן של עני, ביתו בסכנה.

אריה ביבי: אני מסכים אתך.

גאלב מג'אדלה: אם השכן שלי עני, אני לא בטוח; הבית שלי בסכנה.

גאלב מג'אדלה: זה מה שאתם צריכים להבין.

גאלב מג'אדלה: המרחק בין באקה לחדרה הוא בסך הכול עשר דקות.

גאלב מג'אדלה: תודה לאדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לסגן יושב-ראש הכנסת, השר לשעבר, חבר הכנסת מג'אדלה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת טלב אלסאנע להביע את נימוקיו להצעת אי-אמון שהוגשה על-ידי שלוש סיעות, חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד, בנושא: מחירי מוצרי המזון והתחבורה הציבורית והמסים הרגרסיביים בישראל הם מהגבוהים ביותר בעולם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

ראובן ריבלין: ישיב השר יצחק כהן, כסגן שר האוצר, על שתי הצעות האי-אמון.

ראובן ריבלין: בבקשה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מגיש הצעת אי-אמון, כפי שציינת, בשם הסיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד, כי אין לנו אמון בממשלה הזאת.

טלב אלסאנע: העוני איננו בעייתם של העניים, והעוני איננו פשע – שצריך להעניש את העניים.

טלב אלסאנע: העוני הוא בעיה של הממשלה.

טלב אלסאנע: עוני הוא תוצאה של מדיניות הממשלה.

טלב אלסאנע: עוני הוא האחריות של הממשלה, והוא ציון נכשל לממשלה מבחינת המדיניות הכלכלית והחברתית.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, אנשים התאגדו במסגרת מדינה לא כדי שהממשלה תנצל את סמכותה ותתעלל באזרחיה, אלא אנשים התאגדו כדי שהמדינה תשרת את האינטרסים של אזרחיה.

טלב אלסאנע: מה שקורה בעצם – אנחנו רואים באופן שיטתי שהממשלה הזאת רואה באזרח העני כאילו בעיה, צריך להעניש אותו, להתעלל בו, והיא מיטיבה עם האזרחים העשירים.

טלב אלסאנע: לכל מדינה יש חזון, מה היא רוצה לתת, איך היא רוצה להתייחס ולהעניק.

טלב אלסאנע: ובאיזה מקום במדינת ישראל נאמר כי מדינת ישראל תשקוד על פיתוח הארץ לטובת כל תושביה – לא לטובת כל עשיריה, אלא לטובת כל תושביה, ותהיה מושתתת על יסודות החירות והצדק.

טלב אלסאנע: אנחנו שואלים, באיזו מידה המדינה הזאת באמת דואגת לכל תושביה?

טלב אלסאנע: באיזו מידה העיקרון של הצדק הוא שמנחה את המדיניות שלה?

טלב אלסאנע: שלא לדבר על העניין של השלום ועל ההתחייבות שלה לקיים גישה שוויונית מבחינת הזכויות החברתיות.

טלב אלסאנע: על-פי הנתונים, אדוני היושב-ראש, מדינת ישראל, מבחינת המסים הרגרסיביים, היא המדינה שהמסים הרגרסיביים בה הם כמעט הכי גבוהים בעולם.

טלב אלסאנע: אם אנחנו לוקחים את מס ערך מוסף, מסי העיריות, המכס והמס על הדלק – על-פי מחקר שנעשה בשנת 2003 על-ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, הנטל הזה מגיע עד כדי 43% מההכנסה של שכבות החלשות, ו-14% בלבד מהכנסתו של העשירון העליון.

טלב אלסאנע: ואם אנחנו משווים את המחירים, רבותי, בישראל לעומת גרמניה, אז אנחנו רואים שחלב בקרטון בישראל – 6 שקלים, בגרמניה – 3 שקלים.

טלב אלסאנע: יוגורט עם פרי, 150 גרם – 5 שקלים בישראל, 2 שקלים בגרמניה.

טלב אלסאנע: שוקו, ליטר אחד – 12 שקלים כאן, 3 שקלים בגרמניה.

טלב אלסאנע: גבינה לבנה – 13 שקלים לעומת 5 שקלים.

טלב אלסאנע: גבינה צהובה – 15 שקלים לעומת 5 שקלים.

טלב אלסאנע: והשאלה הנשאלת, מדוע הפער במחירים?

טלב אלסאנע: הסיבה לפער הזה היא עניין של המכס.

טלב אלסאנע: אז השאלה שנשאלת, מדוע המדינה מטילה מכס?

טלב אלסאנע: מי נהנה מהמכס הזה?

טלב אלסאנע: מי שנהנה הם אותם יצרנים כמו "תנובה", "שטראוס" – – –

ראובן ריבלין: נדמה לי שהדברים שהזכרת זה לא המכס, אלא זה הגנה על תוצרת הארץ.

טלב אלסאנע: אבל, אדוני, מטרתה של המדינה – כן, זה מכס שמטרתו להגן, אבל הוא גורם לכך שמי שרוצה לייבא, מטילים עליו מסים גבוהים כדי שהמחיר לא יתחרה עם מחיר היצרנים במדינה.

טלב אלסאנע: לגיטימי, אבל למה הצרכן צריך לספוג את המדיניות הזאת?

טלב אלסאנע: אם המדינה רוצה להיטיב עם היצרנים, זו זכותה, וזה חשוב מאוד, אז שהיא תיטיב אתם, אבל שלא תטיל מס עקיף על הצרכן ולא תמנע את התחרות.

ראובן ריבלין: אני אתן לך את הזמן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה בא ודיבר בשבחו של השמן, שרבים מאזרחי ישראל הערבים מייצרים אותו לתפארת השמן בישראל.

ראובן ריבלין: הוא יודע שהשמן יקר ביותר בישראל, מהטעם שמטילים מס כדי להגן עליו.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, השמן יקר כי מגינים על תוצרת הארץ ולא פותחים אותו לתחרות.

ראובן ריבלין: אתה צודק.

ראובן ריבלין: אתה בא ואומר: תפתחו את התחרות.

טלב אלסאנע: מי סופג את המחיר הגבוה הזה?

טלב אלסאנע: הצרכן.

ראובן ריבלין: אבל אם הצרכן ישלם פחות על השמן, מג'אדלה ישאל, ובצדק, מה אתם כורתים את הענף – – –

טלב אלסאנע: למה יצרן השמן – – –

ראובן ריבלין: תאר לך שיפתחו לשוק חופשי את הפחמים – באום-אל-פחם.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, השאלה שנשאלת – מי צריך לתקצב את המדיניות הזאת?

טלב אלסאנע: האם האזרח העני, האם השכבה החלשה, או שהמדינה צריכה לסבסד ולתקצב?

טלב אלסאנע: למה הוא צריך לספוג את המחירים?

טלב אלסאנע: למה לא פותחים תחרות והוא יקנה – הרי מה קורה?

טלב אלסאנע: אנחנו רואים בשווקים – אני רואה היום, קנה שני מוצרים, אחד פלוס אחד חינם.

ראובן ריבלין: רבים מהחקלאים בישראל הם אזרחי ישראל הפלסטינים, ערביי ארץ-ישראל.

טלב אלסאנע: אז למה אחד פלוס אחד חינם?

טלב אלסאנע: אומרים, אם אתה קונה מעבר למה שאתה צריך, אני מוזיל את המחיר.

טלב אלסאנע: אז – אם הוא יכול להוזיל את המחיר, הוא יכול להוזיל את המחיר עבור המוצר הראשון.

טלב אלסאנע: והם מאלצים אותך לקנות מעבר לצרכים שלך, אך ורק כדי שירוויחו.

טלב אלסאנע: לכן, לפעמים, מבחינת המדיניות הזאת, צריכה להיות לדעתי גישה אחרת.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, גם בעניין של הדיור, יש היום צעקה שמשמיעים, הדירות בעלייה – – –

ראובן ריבלין: אני מתחלף, אני מוסיף לך שתי דקות, "עלא חסאבי".

טלב אלסאנע: תודה רבה.

טלב אלסאנע: גברתי היושבת-ראש, העניין של הדירות – הרי כולם יודעים מה שיעור הריבוי הטבעי במדינה, כולם יודעים כמה זוגות צעירים – אבל ברגע שנשמעת צעקה, אז מתחילים להתייחס.

טלב אלסאנע: אבל הצעקה הזאת קיימת ביישובים הערביים זה שנים.

טלב אלסאנע: יש מצוקה קשה בדיור.

טלב אלסאנע: יש מחירים מרקיעי שחקים, מחירים שאף צעיר לא יכול להרשות לעצמו לקנות בהם את המגרש ואחר כך לבנות את הבית ואחר כך להקים משפחה, כי יכולת ההכנסה והמצב הסוציו-אקונומי של הצעירים במגזר הערבי ידועים.

טלב אלסאנע: ולכן הבעיה הזאת קיימת, והמדיניות אינה מאפשרת מתן פתרונות על-ידי הפשרת קרקעות של המינהל, על-ידי מתן משכנתאות, על-ידי מתן מלווים ומענקים לזוגות הצעירים גם ביישובים הערביים.

טלב אלסאנע: גם הם אזרחי המדינה.

טלב אלסאנע: המצוקה שלהם – של הזוגות הצעירים, אם בדימונה, או באופקים, או אפילו בתל-אביב, ובכל מקום אחר.

טלב אלסאנע: לאחרונה נתבשרנו על-ידי שר השיכון שהוא הולך להעניק מענקים לפריפריה ולזוגות הצעירים בפריפריה.

טלב אלסאנע: אנחנו מברכים על היוזמה, אבל מדוע לא לוקחים את המדד הסוציו-אקונומי כקנה מידה, ומדוע חלקם של היישובים הערביים במדיניות הזאת הוא קטן?

טלב אלסאנע: בהקשר הזה אני אתייחס למצוקת הדיור, בעיה שהיא מאוד אמיתית, מאוד קשה, העניין של היישובים הלא-מוכרים בנגב.

טלב אלסאנע: יש יישובים שקיימים שנים, עוד מלפני קום מדינה, ויש זוגות צעירים ביישובים האלה, יש ילדים – ואת היית יושבת-ראש הוועדה למען זכויות הילד במדינה, וקיימנו דיונים לגבי ילדים שאין להם מוסדות חינוך.

טלב אלסאנע: ואחר כך אנחנו שואלים למה יש פערים, למה יש עוני.

טלב אלסאנע: זה כי אין חינוך, אין השכלה – אין השכלה, אין יכולת להתמודד בשוק החופשי.

טלב אלסאנע: וכך אנחנו מנציחים את העוני ומנציחים את הפערים, ואותם צעירים, במקום שיהיו נכס ומנוף לקידום ופיתוח הכלכלה בישראל, הופכים להיות נטל.

אורלי לוי אבקסיס: – – – זה לא שאין להם מוסדות חינוך אלא שמוסדות החינוך שאליהם הם נדרשים ללכת הם רחוקים במקצת.

טלב אלסאנע: אין מוסדות חינוך ביישובים שלהם.

טלב אלסאנע: הם יכולים ללכת ללמוד בחוץ-לארץ.

אורלי לוי אבקסיס: גם בקיבוצים לפעמים יש בתי-ספר כאלה.

טלב אלסאנע: ולכן אנחנו רוצים לדבר על מוסדות חינוך בתוך היישובים שלהם, זמינים, קרובים, נגישים, ואין כזה מצב.

טלב אלסאנע: לכן – באותם יישובים יש אזרחי המדינה, שזכאים לזכויות יסוד, וזכות לקורת גג היא זכות יסוד.

טלב אלסאנע: במשך שנים המדינה לא דאגה לפתרונות, עד שבסוף קיבלה שכל והקימה ועדה, את הוועדה בראשותו של השופט גולדברג, ועדה שאנחנו בירכנו עליה, ועדה של שופט שיש לו מעמד ציבורי, ויש אמון בשופט גולדברג.

טלב אלסאנע: הוא אכן ישב על המדוכה, יצא בהמלצות; המלצות מקובלות מבחינת העיקרון המנחה.

טלב אלסאנע: הוא אמר: אין דבר כזה שהאוכלוסייה האזרחית בנגב, הערבים בנגב, הם פולשים.

טלב אלסאנע: הם בעלי זכויות היסטוריות.

טלב אלסאנע: מי שאמר את זה הוא שופט בית-משפט העליון בדימוס, מבקר המדינה.

טלב אלסאנע: הוא אמר את זה לעומת כל מיני צעקנים שכל יום אומרים כאילו האוכלוסייה הערבית נחתה מהירח או עלתה לארץ במטוס או בספינה, ולא הוא המצב.

טלב אלסאנע: הוא ציין שהגיע הזמן לפתור את הבעיה על בסיס אזרחי, כלשאר אזרחי המדינה.

טלב אלסאנע: זו ועדה שהממשלה הקימה.

טלב אלסאנע: הוועדה הזאת סיימה את עבודתה, ובמקום להתחיל ליישם, הקימו ועדה לדון בוועדה.

טלב אלסאנע: הוועדה השנייה היתה בראשותו של אודי פראוור.

טלב אלסאנע: הוא לא שופט, אין לו שיעור הקומה של גולדברג ואין לו המעמד הציבורי.

טלב אלסאנע: הוא חבר במועצה לביטחון לאומי.

טלב אלסאנע: בוועדתו של אודי פראוור לא היה אף נציג מהאוכלוסייה הערבית בנגב, וגם לא שיתפו בדיונים.

טלב אלסאנע: ובכל זאת, הוועדה הזאת קיימה דיונים על גבי דיונים, ויצאה בהמלצות.

טלב אלסאנע: אחר כך הקימו, עכשיו, ועדה שתבחן את הוועדה השנייה, בראשותו של יעקב עמידרור.

טלב אלסאנע: ומיהו יעקב עמידרור?

טלב אלסאנע: קודם כול, הוא גנרל, אלוף בצה"ל.

טלב אלסאנע: אני לא יודע אם היו לו כישורים להקמת כפרים או יישובים, אם הוא בכלל טיפל פעם ביישובים הערביים.

טלב אלסאנע: יכול להיות שכל המומחיות היא לגבי חיסולים או סיכולים ממוקדים.

טלב אלסאנע: אני לא יודע מה לו ולסוגיה אזרחית כזאת.

טלב אלסאנע: מה צריך יעקב עמידרור, יושב-ראש המועצה לביטחון לאומי, כדי לדון בסוגיה האזרחית, להקים בית-ספר ביישוב ואדי-אל-נעם או להקים גן-ילדים ביישוב ח'שם-זנה?

טלב אלסאנע: מה לו ולעניין של הכרה ביישוב זה או אחר?

טלב אלסאנע: לא שמעתי שהמועצה לביטחון לאומי במדינת ישראל החליטה על הקמת היישוב חריש בוואדי-ערה, חבר הכנסת עפו אגבאריה, או החליטה להקים יישוב, כסיף, בנגב.

טלב אלסאנע: המועצה לביטחון לאומי יכולה לדון בסכנה הגרעינית האירנית, אבל אנחנו אזרחי המדינה.

טלב אלסאנע: למה התפיסה הזאת, כאילו צריך להתייחס לאזרחים הערבים בפרספקטיבה של אויב?

טלב אלסאנע: כאילו צריך להיות מישהו עם רקע צבאי, כאילו שאנחנו נמצאים בממשל צבאי או שאנחנו סכנה, או איום.

טלב אלסאנע: זה דבר פסול, זה גישה פסולה, זה להפוך אזרח לאויב.

טלב אלסאנע: ומיהו גם?

טלב אלסאנע: לא רק שהוא יושב-ראש המועצה לביטחון לאומי, בבחירות האחרונות, ב-2008, הוא היה אחראי למינוי חברי הרשימה של הבית היהודי.

טלב אלסאנע: תארו לעצמכם, אדם כזה, עם תפיסת עולם כזאת, בא לתת פתרון.

טלב אלסאנע: ממנים אותו לדון בוועדה של אודי פראוור.

טלב אלסאנע: מה יכול לצאת מהוועדה?

טלב אלסאנע: היה גולדברג, פראוור קיצץ את גולדברג, אחר כך מביאים את יעקב עמידרור כדי לחסל, ואומרים: אנחנו רוצים להגיע לפתרון מוסכם.

טלב אלסאנע: יש הבדל, רבותי, בין פתרון בהסכמה לפתרון בכפייה.

טלב אלסאנע: אפשר לכפות.

טלב אלסאנע: אפשר מחר להביא חוק, להגיד שאין כלום, לא מגיע כלום.

טלב אלסאנע: הם אזרחים, אבל לא מגיעות להם זכויות.

טלב אלסאנע: אז מה הפתרון?

טלב אלסאנע: מה, לגרש אותם?

טלב אלסאנע: לעשות להם טרנספר?

טלב אלסאנע: מה הפתרון?

טלב אלסאנע: ואם לגרש אותם, לאן?

טלב אלסאנע: הגישה הזאת היא גישה פסולה, היא גישה בזויה, לדעתי היא גישה שיש בה נזק אדיר.

טלב אלסאנע: ולכן העמדה שלנו היא שאנחנו מבקשים מיעקב עמידרור להתפטר.

טלב אלסאנע: אנחנו לא ננהל שום משא-ומתן אתו.

טלב אלסאנע: הממשלה יכולה למנות מי שהיא רוצה, היא יכולה לכפות מה שהיא רוצה, אבל אם מדברים על פתרון בהסכמה, צריך לשתף אנשים שזה נוגע בגורלם, בעתידם.

טלב אלסאנע: גברתי היושבת-ראש, בתקופה האחרונה אנחנו עדים לאיזו גישת "עליהום" – – –

אורלי לוי אבקסיס: לסיום.

טלב אלסאנע: הזהרנו שזה יתחיל עם ערבים אבל לא יסתיים עם ערבים.

טלב אלסאנע: זה התחיל עם פרופסור שטרנהל, כאשר הטילו פצצה וניסו לפגוע בו, זה עבר אחר כך, המתקפה של הימין, לגבי שי ניצן מהפרקליטות, ולאחרונה גם על בית-המשפט העליון.

טלב אלסאנע: מי שרואה ושותק, ידע שהימין הקיצוני הוא לא רק איום על האוכלוסייה הערבית, הוא איום על הדמוקרטיה, הוא איום על המדינה.

טלב אלסאנע: ולכן כאשר מדברים על זכויות אזרחיות, על דמוקרטיה, זה אינטרס משותף, ואין דמוקרטיה ללא שוויון.

טלב אלסאנע: משפט אחרון, גברתי היושבת-ראש – –

אורלי לוי אבקסיס: אחרון.

טלב אלסאנע: – – לא יכול להיות שמעוז הדמוקרטיה, הכנסת, יהפוך להיות האויב של הדמוקרטיה.

טלב אלסאנע: היום חברי חבר הכנסת טיבי הביא הצעת חוק – אפשר להסכים אתו, אפשר לחלוק עליו, אבל למנוע ממנו להניח הצעת חוק על שולחן הכנסת – –

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

טלב אלסאנע: – – על סדר-היום של הכנסת – ניצול לרעה של סמכות.

טלב אלסאנע: זו פגיעה קשה בכנסת – –

אורלי לוי אבקסיס: ואתה יכול להציע הצעה לסדר-היום בנושא הזה.

טלב אלסאנע: – – ובתפקידה כמחוקק.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: אני בטוחה שהנשיאות תשקול את זה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת טלב אלסאנע.

טלב אלסאנע: לאור כל זאת, גברתי היושבת-ראש, אנחנו מגישים אי-אמון בממשלה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: ישיב על הצעת האי-אמון של סיעות רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד סגן שר האוצר יצחק כהן.

יצחק כהן: אהבתי לשמוע את טלב על הדמוקרטיה.

יצחק כהן: אהבת את זה, לא?

יצחק כהן: טלב, אהבתי לשמוע אותך בקטע על הדמוקרטיה.

יצחק כהן: תסלם.

טלב אלסאנע: כן, אני מקשיב לך טוב מאוד.

סעיד נפאע: – – –

גאלב מג'אדלה: אתה משיב על שתי ההצעות יחד?

עפו אגבאריה: אנחנו מקשיבים לך ומחכים לך קשב רב.

עפו אגבאריה: מחכים זנגה-זנגה.

יצחק כהן: מאוד, מאוד.

עפו אגבאריה: מחכים זנגה-זנגה.

יצחק כהן: טוב.

יצחק כהן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, כמה נתונים, כמה עובדות, על כלכלת ישראל: ברוך השם – אנחנו תמיד אומרים "ברוך השם" – כלכלת ישראל הוכיחה את עצמה כאחת מהיציבות בעולם.

יצחק כהן: בעוד שבעולם מתחולל משבר כלכלי, חברי גאלב, המשק הישראלי צומח ונמצא בשיעורי אבטלה מהנמוכים אי-פעם, לצד עלייה בשיעור ההשתתפות בכוח העבודה, 5.8% – מי חלם על זה.

יצחק כהן: ברוך השם.

גאלב מג'אדלה: מדינה עשירה, עם עני.

יצחק כהן: הבעיות המרכזיות של הכלכלה הישראלית, ובהן הריכוזיות בייצור המוצרים והשירותים, האיום הביטחוני והפערים החברתיים לא נוצרו אתמול, אלא קיימים במשך שנים.

יצחק כהן: המדיניות הכלכלית של הממשלה מכוונת, בין היתר, לצמצום הפערים וליצירת מוביליות חברתית, למשל באמצעות הגדלת הכדאיות של הצטרפות לשוק העבודה, השקעות בחינוך ועוד.

יצחק כהן: מערכת המסים בישראל בנויה בצורה המעודדת צמיחה ומאפשרת צמצום הפערים בחלוקת ההכנסות.

יצחק כהן: מס הכנסה הוא מס פרוגרסיבי שעיקר הנטל שלו מתרכז בשכבות המבוססות.

יצחק כהן: שיעור מס ערך מוסף בישראל נחשב לנמוך יחסית בקנה-מידה בין-לאומי, ועוד מתוכנן להוריד אותו, בעזרת השם, ל-15.5% בתחילת 2013.

יצחק כהן: דברים טובים אתה לא שומע, טלב.

יצחק כהן: טלב, הדברים אליך.

יצחק כהן: שאלת, אני עונה.

טלב אלסאנע: כן, בבקשה.

יצחק כהן: אף שמע"מ אינו תורם במישרין לצמצום הפערים, הוא מאפשר יצירת מקורות תקציביים ביעילות וללא פגיעה מיותרת בתפקוד המשק, כאשר מקורות אלה יכולים לשמש לתקציבי העברה ומתן שירותים לאזרחים, כגון חינוך, בריאות, תחבורה ציבורית ועוד, ובכך לסייע בצמצום הפערים.

יצחק כהן: נטל המס הישיר בישראל, ובפרט מס הכנסה, נמוך מאוד בקרב בעלי הכנסות נמוכות, בהשוואה בין-לאומית.

יצחק כהן: כדי לעודד תעסוקה והצטרפות לכוח העבודה הופחתו שיעורי המס בכל רמות ההכנסה.

יצחק כהן: במיוחד הועלה סף המס, כך שיותר ויותר אנשים בהכנסות נמוכות פטורים מכל תשלום מס הכנסה.

יצחק כהן: בעשור האחרון עלו ריאלית ספי המס בלמעלה מ-30%.

יצחק כהן: כיום, למעלה מ-55% מהנישומים בעלי ההכנסות הנמוכות יחסית אינם מגיעים כלל לחבות במס הכנסה.

יצחק כהן: תשלומי חובה ישירים – כמו מס הכנסה, דמי ביטוח לאומי ומס בריאות – הם בעלי פרוגרסיביות גבוהה ביותר.

יצחק כהן: על-פי נתוני סקר הוצאות משקי-הבית של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, תשלומי החובה למשק-בית בעשירון העליון מגיעים ל-10,446 שקלים במחירי 2009, לעומת 215 שקלים למשק-בית בעשירון התחתון, פי 48.5.

יצחק כהן: השילוב של מערכת המס ותשלומי ההעברה יוצר ביחד מנגנון המאפשר צמצום משמעותי ברמת האי-שוויון ובהתחלקות ההכנסות.

יצחק כהן: ממשלת ישראל מבצעת מדיניות מקרו-כלכלית שנועדה לעודד השתתפות בשוק העבודה וליצור מוביליות חברתית, וזאת באמצעות הרחבת התחולה של מענק הכנסה – מענק המשולם לעובדים בעלי הכנסות נמוכות שהם הורים לילדים או שהם מעל גיל 55.

יצחק כהן: בשנת 2011 – תשלום בשנת 2012 – הורחבה לראשונה תחולת מס הכנסה שלילי לתחולה כלל-ארצית.

יצחק כהן: על-פי הערכה, למעלה מ-400,000 עובדים יהיו זכאים למענק, העשוי להגיע לכ-5,500 שקלים בשנה.

יצחק כהן: בשנת 2009, גברתי, המס הישיר בישראל היווה כ-13.4% מעלות העבודה לעובד יחיד ללא ילדים שהשתכר שני-שלישים מהשכר הממוצע, בהשוואה ל-32.4% במדינות ה-OECD.

יצחק כהן: על-פי מדד זה ישראל דורגה בשנת 2009 במקום ה-30 מתוך 31 מדינות.

יצחק כהן: זוהי תוצאה של מס הכנסה נמוך ודמי ביטוח לאומי החלים על המעביד, עוד יותר נמוכים בהשוואה לממוצע במדינות ה-OECD.

אורלי לוי אבקסיס: כן, אבל זה במסים הישירים.

אורלי לוי אבקסיס: לגבי המסים העקיפים, ב-OECD אנחנו לא כאלה – – –

יצחק כהן: אני אגיע, לאט-לאט.

יצחק כהן: דבר דבור על אופניו.

יצחק כהן: גברתי, גם ברמות שכר בינוניות, עובדים בישראל נושאים בנטל מס נמוך מאשר במדינות ה-OECD – נטל מס של 20.3% בישראל לעומת 35.

יצחק כהן: 6% בממוצע OECD ברמת שכר של 100% השכר הממוצע, ונטל מס של 29% בישראל לעומת 39.9%, כמעט 40%, בממוצע OECD ברמת שכר של 167% השכר הממוצע.

יצחק כהן: בשני המקרים ישראל דורגה במקום ה-28 מתוך 31 מדינות.

יצחק כהן: אנחנו מקבלים בברכה את חבר הכנסת הרב נסים זאב.

יצחק כהן: מסים עקיפים – מקובל לחשוב שמס ערך מוסף מהווה מס רגרסיבי, אך למעשה, בראייה כלכלית מדויקת יותר – ביחס להכנסה הפרמננטית – מדובר במס שהוא בקירוב נייטרלי.

יצחק כהן: בכל מקרה, מס ערך מוסף הוא מס שאינו עומד בפני עצמו אלא מהווה חלק מכלל תמהיל המסים ותשלומי ההעברה.

יצחק כהן: על אף הצורך העז למקורות פיסקליים, ממשלת ישראל מקיימת מדיניות של הפחתת שיעור המע"מ, ומתוכנן להורידו, כפי שאמרתי, בעזרת השם, ל-15.5%, אני מקווה בתחילת שנת 2013.

יצחק כהן: יש לזכור כי בשנים 2004–2005 עמד שיעור המע"מ על 17%, ובשנים 2002 – תחילת 2004 אף הגיע ל-18%.

יצחק כהן: כיום, שיעור המע"מ עומד על 16% – כפי שאמרתי ואני חוזר ומציין, בתחילת 2013 הוא ירד ל-15.5%, רמה נמוכה יחסית לרוב מדינות ה-OECD ורמה נמוכה גם יחסית לשיעור המע"מ שהיה נהוג בישראל ב-20 השנים האחרונות.

יצחק כהן: אשר למחירים, חוסר היעילות במשק נובע מהריכוזיות ומחסמים לתחרות.

יצחק כהן: אלה מונעים הוזלת מחירים ושיפור השירותים לצרכן.

יצחק כהן: יצוין בהקשר זה כי "מחאת הקוטג'" מוכיחה כי כוחות השוק בכלכלה עושים את עבודתם גם בתנאים של שוק ריכוזי.

יצחק כהן: אין זה אומר שהתערבות ממשלתית בצורה זו או אחרת אינה נדרשת.

יצחק כהן: שרי האוצר, התמ"ת והחקלאות הקימו ועדה לבדיקת הסיבות לעליית המחירים בענף המזון ומוצרי הצריכה.

יצחק כהן: גברתי, הוועדה החלה את עבודתה והיא תשלים אותה בתוך חודשים מספר – מקסימום ארבעה חודשים – כאשר בתוך חודשיים היא צריכה להגיש דוח ביניים.

יצחק כהן: במקביל, הממשלה פועלת להגביר את התחרות הגלובלית של המשק הישראלי על-ידי עידוד חדשנות בתעשייה וחיזוק מקורות הצמיחה של המשק, לרבות באמצעות הנמכת שיעורי המס לתעשייה.

יצחק כהן: אני חושב שישראל יכולה להתפאר, ברוך השם, בכלכלה שלה, ואין שום מקום להגיש הצעת אי-אמון בנושאים כלכליים כי זה נשמע פתטי.

יצחק כהן: תודה רבה, גברתי.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני סגן שר האוצר, מר יצחק כהן.

אורלי לוי אבקסיס: כעת נעבור לדוברי הסיעות בהצעת האי-אמון.

אורלי לוי אבקסיס: ראשונה, סיעת קדימה – תגיש אותה חברת הכנסת אורית זוארץ.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך שלוש דקות.

אורית זוארץ: סגן השר, זה ממש לא פתטי לראות את כל האזרחים שידם אינה משגת, למרות הסופרמרקטים המלאים שדיברת עליהם וההקלות במס; זה תמיד מזכיר לי הורים מאוד מאוד עשירים לילדים מאוד מאוד עניים.

אורית זוארץ: ראינו את זה היום בדיון בישיבת הוועדה לביקורת המדינה על מצבם העגום של קשישים בישראל.

אורית זוארץ: כבוד היושבת-ראש, סגן השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני אעלה בפניכם את סוגיית גיל הפרישה לנשים.

אורית זוארץ: בשבוע שעבר התבשרנו כי הוועדה המייעצת ממליצה להעלות את גיל הפרישה לנשים ל-67.

אורית זוארץ: את הדוח, לעומת זאת, אף אחד לא ראה, גם לא שרת התרבות שהשתתפה היום בישיבת הוועדה לקידום מעמד האשה כיושבת-ראש ועדת השרים לקידום מעמד האשה; היא ביקשה לקבל את הדוח, ומשום מה לא הצליחה לקבל אותו מהאוצר.

אורית זוארץ: זה כנראה דוח סודי, אולי סגן ראש השב"כ לשעבר יוכל לסייע לנו ולעזור לנו להבין למה הדוח הזה לא מגיע, לא לכנסת וגם לא לשרים שאמורים לראותו אותו.

אורית זוארץ: הנימוקים להצעה הם התאמת גיל הפרישה לגברים ולמודלים בעולם, כפי שפורסם; אף אחד עוד לא ראה את הדוח.

אורית זוארץ: הבוקר הצהירה מנכ"לית המוסד לביטוח הלאומי כי לדעתה יש לקבוע את גיל הפרישה לנשים ל-64.

אורית זוארץ: זה מעין ספין טקטי שיקדם את האינטרס של האוצר – אמרו 67, אנחנו מבקשים להקפיא את זה על 60 או 62, ובסוף יתפשרו על 64 – ולצערי הרב, זה לא ממש נותן מענה למצב של האוכלוסייה בגיל הבכיר בישראל.

אורית זוארץ: כבוד היושבת-ראש, שוויון ההזדמנויות צריך להתחיל בהתחלה, לא אחרי 40 שנה של אפליה שבהן נשים מועסקות פחות, משתכרות פחות, מקודמות פחות, ומטפלות בילדים ובבית.

אורית זוארץ: אי-אפשר לנתק את הדיון בנושא ולהשוות את התנאים למתרחש בעולם מבלי להתייחס לעולם התעסוקה לנשים בישראל.

אורית זוארץ: נשים בעולם מתחילות לעבוד בסביבות גיל 20, צוברות זכויות פנסיוניות לאורך שנות חייהן, מבלי לקטוע את הרצף, כאשר המדינה לוקחת אחריות חברתית – המודלים הצפון-אירופיים.

אורית זוארץ: בישראל הנשים אומנם מתחילות לעבוד בגיל דומה, אך הרצף שלהן נקטע מספר רב של פעמים, גם בגלל רמת הילודה הגבוהה יותר בישראל לעומת אירופה – בישראל שלושה ילדים, באירופה בקושי ילד אחד – וגם בגלל רמת השכר הנמוכה יותר של נשים בישראל, וכמובן המעטפת החברתית שקיימת בצפון-אירופה לשמירה על ילדים בגיל הרך, מערכות חינוך כבר מהגיל הרך, אם גני-הילדים, אם מעונות היום ואם יום חינוך ארוך.

אורית זוארץ: אני מסיימת לעבוד בשעות מאוחרות, בתי מסיימת ללמוד ב-12:45.

אורית זוארץ: איזו מערכת תמיכה יש לי כאשה ואם בישראל לצאת לעבוד במשרה מלאה – וצריך להביא את זה בחשבון.

אורית זוארץ: ישראל היא לא אירופה.

אורית זוארץ: כשנגיע למצב האירופי, נוכל לבקש השוואה.

אורית זוארץ: שוב אני אומרת: אין בישראל מערכות חינוכיות תומכות הורות ותעסוקה, עובדה שמקרינה במישרין על עבודת נשים – שמעדיפות לעבוד במשרות חלקיות, בתחומי עיסוק בעלי הכנסה נמוכה – לעומת העולם, שיש בו מערכות תומכות ואחוז התעסוקה גבוה יותר מאשר בישראל – – –

אורלי לוי אבקסיס: תנסי לסכם כי זמננו תם.

אורית זוארץ: אוקיי.

אורית זוארץ: ועדיין לא נגענו בנשים הערביות והחרדיות, שאצלן אחוז התעסוקה נמוך ביותר.

אורית זוארץ: עולם התעסוקה בישראל לא מותאם לתעסוקת נשים מעל גיל 30.

אורית זוארץ: 65% מקרב הנשים מעל גיל 55 לא עובדות בכלל.

אורית זוארץ: את כל הסוגיה היה אפשר לפתור בהעלאת שכרן – לא צריך להעלות את גיל הפרישה.

אורית זוארץ: שני משפטים אחרונים, ברשותך.

אורלי לוי אבקסיס: אחרונים.

אורית זוארץ: אני קוראת לראש הממשלה להורות על הכנת מתווה, באופן מיידי, שמותאם לתעסוקת נשים בישראל; דיפרנציאלי, שבו נשים תוכלנה לפרוש בגיל 60–62, ואלה שיבחרו בכך יוכלו להמשיך ולעבוד עד גיל מאוחר יותר – –

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חברת הכנסת.

אורית זוארץ: – – וכמובן ליושב-ראש ההסתדרות החדשה – להפעיל את הסמכויות שניתנו לו במסגרת ההסכמים, ולקבל את ההסכמה של כל ארגוני הנשים להשאיר את גיל הפרישה על 62.

אורית זוארץ: אי-אפשר לנתק את השיח משיח האלימות הכלכלית המכוונת נגד נשים.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך.

אורית זוארץ: זה הדיון השלישי בשבועיים האחרונים על הסוגיה הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

ישראל חסון: באיזה גיל את מסיימת את הנאום?

אורית זוארץ: עכשיו, ברגע זה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה על העזרה, חבר הכנסת ישראל חסון.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לחברת הכנסת אורית זוארץ.

אורלי לוי אבקסיס: הודעה בשם סיעת ישראל ביתנו – חבר הכנסת דודו רותם.

אורלי לוי אבקסיס: לא – ביחס להצעת האי-אמון, אז – הודעת הסיעה, שאותה אתה מציג כמובן.

אורלי לוי אבקסיס: תדבר בשם סיעתנו, ישראל ביתנו.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך שלוש דקות.

דוד רותם: גברתי היושבת-ראש, אין שר – – –

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו תיכף נבדוק.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יכול לבחור לחכות.

דוד רותם: אין שר.

דוד רותם: אני אתחיל לדבר, ואחר כך אני אקבל את שלוש הדקות שלי, כשיהיה פה שר.

קריאות: – – –

דוד רותם: זה הדבר שמפחיד אותי, אז אולי אני אפסיק לדבר.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יכול להתחיל לדבר.

דוד רותם: שרת הקליטה פה.

אורלי לוי אבקסיס: נכון, טעות שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: יש כאן שרה.

דוד רותם: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה – –

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רגילים לראות אותך סביב שולחן הממשלה אבל תמיד שמחים בחברתך.

דוד רותם: את לקחת לי כבר דקה.

אורלי לוי אבקסיס: אני אוסיף לך אותה, שלא יהיה לך ספק.

אורלי לוי אבקסיס: הנה, כבר עכשיו הוספתי לך.

דוד רותם: – – חבר הכנסת אילן גילאון סיים את נאומו במלים שינאי המלך אמר לאשתו: אל תתייראי לא מן הפרושים ולא מן הצדוקים, כי אם מן הצבועים, העושים מעשה זמרי ודורשים שכר כפנחס.

דוד רותם: חבל שחבר הכנסת אילן גילאון לא נמצא כאן, משום שהייתי שם לו מראה מול הפנים, והוא היה רואה את הצביעות הגדולה ביותר שיש בבית הזה.

דוד רותם: מה רוצה חבר הכנסת גילאון מהממשלה?

דוד רותם: הממשלה לא פעלה בעניין המרי בצורה קלה מדי.

דוד רותם: הממשלה הפעילה את מלוא כוחה וסמכויותיה, כדי לפגוע.

דוד רותם: היא עצרה את הרב ליאור, היא עצרה את הרב יוסף, היא פיזרה את ההפגנה – הממשלה פעלה כפי שממשלה פועלת.

דוד רותם: האם כאשר אנחנו מדברים על שלטון החוק, אנחנו – מספיק לנו שלחוק יש שלטון אבל אין לו שכל?

דוד רותם: האם היא פעלה בשכל?

דוד רותם: אני לא בטוח.

דוד רותם: עכשיו בא חבר הכנסת גילאון, ויש לו טענות קשות על פגיעה בדמוקרטיה.

דוד רותם: אני לא יודע, אני במשך שנים שמעתי את חבר הכנסת גילאון ואת חבריו בשמאל הקיצוני וההזוי מדברים על חופש הביטוי.

דוד רותם: אז – חופש הביטוי זה רק לשמאל הקיצוני וההזוי.

דוד רותם: כאשר אנשים מהימין חותמים על מכתב אל שר המשפטים, זה פתאום הופך להיות פגיעה בדמוקרטיה, אתם מבינים?

דוד רותם: כאשר חברי כנסת מן השמאל הקיצוני במדינת ישראל משתתפים בטקס העצמאות של המדינה הפלסטינית בתל-אביב, זה לא פגיעה בדמוקרטיה, זה חופש הביטוי.

דוד רותם: להם מותר הכול.

דוד רותם: עכשיו, אני מוכרח לומר לכם שראיתי את המכתב של מה שנקרא "אנשי הרוח" – – –

ישראל חסון: אבל רע ועוד רע לא עושה דבר טוב.

דוד רותם: – – – של אנשי הרוח, שבתוכם בכירה לשעבר בפרקליטות.

דוד רותם: אני לא מבין, יש בושה להיות מועמד מס' 7 של מרצ?

דוד רותם: אבל את זה לא מגלים.

דוד רותם: היא עדיין "בכירה לשעבר בפרקליטות".

דוד רותם: אני רוצה להגיד לכם: עברתי על כל הרשימה, ויש להם שלוש טעויות ברשימה הזאת: 1.

דוד רותם: הם פנו אל יושב-ראש הכנסת, הם פנו אל נשיא המדינה ואל ראש הממשלה, להדיח את יושב-ראש ועדת החוקה מתפקידו.

דוד רותם: הם רק לא מבינים שיש רק אדם אחד שיכול להדיח את יושב-ראש ועדת החוקה מתפקידו.

דוד רותם: זה לא אחד מהשלושה שהם פנו אליהם, זה אותו אחד שיכול להדיח כל אחד במדינה הזאת, קוראים לו אביגדור ליברמן.

דוד רותם: אז אם הם רוצים להדיח אותי, הכתובת הנכונה היא אביגדור ליברמן.

דוד רותם: דבר שני, הם החתימו שם, ברשימה, הם כתבו שמות של אנשים – – –

אריה ביבי: מעניין, הוא מתחיל להטיח – – –

אורלי לוי אבקסיס: זה נורא מעניין, אבל אם תוכל לסכם את זה – – –

דוד רותם: מגיעה לי עוד דקה.

דוד רותם: – – – הם הכניסו שם אנשים שאני שוחחתי אתם.

דוד רותם: רן כהן, שר התמ"ס לשעבר, לא חתם על המכתב הזה, לא ידע על המכתב הזה, ושמו מופיע שם כחותם.

דוד רותם: אז קודם כול, כשמדברים על דמוקרטיה, ועל ערכים, אז את האמת צריך להגיד.

דוד רותם: עכשיו דבר אחד אישי: חבר הכנסת גילאון דיבר על משרד דוד רותם, שכותב מכתבים לכל מיני רשויות.

דוד רותם: כן, זה נכון.

דוד רותם: יש חברת עורכי-דין – עורכי-דין מצוינים, משרד נהדר, שהייתי פעם הבעלים שלו.

דוד רותם: על-פי הנחיית היועצת המשפטית של הכנסת נאלצתי להעביר, ללא תמורה, את כל מניותי בחברה הזאת לאנשים אחרים, ומאותו רגע אין לי שום קשר לחברה.

דוד רותם: פניתי לוועדת האתיקה, על-פי התקנון, וביקשתי שלא יחייבו אותי לשנות את השם, כי אני לא יכול לשנות את השם.

דוד רותם: ביקשו שאפנה לחברה ואבקש מהם לשנות את השם.

דוד רותם: פניתי לחברה, והחברה לא השיבה.

דוד רותם: עד היום ועדת האתיקה לא החליטה שאני צריך לשנות את השם, משום שעל-פי התקנון אני רשאי לבקש מוועדת האתיקה, בנסיבות האלה, שלא תכריח אותי לשנות את השם.

דוד רותם: אז מי שזה לא מוצא חן בעיניו יואיל ללמוד את תקנון האתיקה, ואחר כך יעלה לבמה ויטיל האשמות על משרדי עורכי-דין.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת דוד רותם.

אורלי לוי אבקסיס: יעלה חבר הכנסת נסים זאב, בשם סיעת ש"ס.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, אדבר דקה על כל נושא – – –

אורלי לוי אבקסיס: יש לך שלוש דקות, אז מדובר בשלושה נושאים.

נסים זאב: קודם כול על גיל הפרישה.

נסים זאב: קודם כול, צריך לברך על כך שברוך השם נשים מאריכות ימים.

נסים זאב: אנחנו רואים שיש יותר אלמנות מאלמנים, כי – –

אבישי ברוורמן: זה תמיד היה.

נסים זאב: – – נשים מאריכות ימים ושנים, ולכן הממשלה החליטה לדחות את גיל הפנסיה, כי זה חלק מהברכה, וזה חלק, הייתי אומר, מהסגולה שנשים יאריכו עוד יותר ימים ושנים.

נסים זאב: לכן צריך לראות בעין טובה את זה שנשים, בסך הכול, עובדות יותר, יכולות לעבוד יותר.

נסים זאב: אבל אני רוצה לומר דבר ברור: זה לא על חשבון הזכויות שהיו להן עד היום.

נסים זאב: הפנסיה אולי תתחיל מגיל 67, אבל צריך למצוא את הדרך לפצות את הנשים שעובדות אחר גיל הפנסיה הנוכחי, של היום, לפצות אותן כספית באיזו צורה; לתת להן את הפיצוי, לא כפנסיה, אבל אולי כתוספת שכר, בדרך כזו או אחרת, או בהפחתת מסים.

נסים זאב: אפשר למצוא, הייתי אומר, את המסלול הראוי והנכון ביותר.

אורלי לוי אבקסיס: אתה מתכוון – אם הן מוצאות עבודה לאחר גיל 62.

נסים זאב: כן.

אורלי לוי אבקסיס: כמה כאלו באמת אנחנו מכירים?

נסים זאב: אני מדבר על כאלה שבדרך כלל ממשיכות לעבוד, לא אלה שהולכות לחפש עבודה בגיל 60.

נסים זאב: נער הייתי וגם זקנתי, בגיל 60 – מה לעשות, בן 60 לזיקנה, כך כתוב בפרקי אבות.

נסים זאב: אז אני לא מתכוון לאותן נשים שהולכות למצוא עבודה בגיל 60, אבל אלה שכבר עובדות ויכולות להמשיך לעבוד ורוצות גם לעבוד – – –

אורלי לוי אבקסיס: אין – – –

נסים זאב: אני רוצה לומר לך: אני מכיר הרבה אנשים שמוכנים לקבל פחות ולהשתכר שכר מינימום, רק לא להישאר בבית.

נסים זאב: מוכנים הכול כי מבחינתם הבטלה היא לא רק בזבוז זמן – זה איבוד החיים.

נסים זאב: הם מרגישים שבעצם הם כאילו כבר מיצו את עצמם והם רק מחכים להגיע לחיי הנצח.

נסים זאב: אז אני חושב שכל עוד אדם יכול לתפקד, יכול לעשות ולמצות את עצמו בעשייה, זה הפורקן החיוני ביותר לנפש האדם.

נסים זאב: אני רוצה לומר דבר נוסף על מעצרם של הרבנים.

נסים זאב: הספר "תורת המלך" קיבל מעין תאוצה כזאת כאילו מדובר באיזה ספר הסתה שקורא לרצח ערבים.

נסים זאב: אני רוצה לומר באופן הברור ביותר, אני חוזר על הדברים: מי שכתב את הספר זה, הרב שפירא – אדם צדיק תמים.

נסים זאב: אני אומר לכם, כשהייתי צריך לדבר אתו, הייתי צריך לקרב את האוזן שלי לפה כדי לשמוע בכלל מה הוא מדבר.

נסים זאב: האיש הזה הוא אחרון האנשים שיכול לאיים על מישהו.

נסים זאב: בנוסף, אני רוצה לומר: אין שם שום, חלילה וחס, הייתי אומר הסתה לגזענות או הסתה לרצח, לא מיניה ולא מקצתיה.

נסים זאב: מה לעשות, כשיש חולקים בדברי הלכה, ויש חולקים עליו ורבים חולקים עליו, גם הרב עובדיה יוסף, בנקודת ההלכתית, אבל אף אחד לא חושב לרגע שמי שחולק על הרב שפירא זה מפני שבספר שלו הוא אמר שמותר לרצוח ערבים.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך.

נסים זאב: ולכן אני רוצה לומר – – –

אורלי לוי אבקסיס: סיכום.

נסים זאב: אני רוצה לסכם כי זה חשוב, ויש הפגנות ויש מהומות.

נסים זאב: אני אומר: חייבים להירגע.

נסים זאב: המשטרה צריכה פחות להעצים את העניין הזה ולהביא את זה לתכלית של גמר הפרשה הזאת כמה שיותר מהר כדי לא לחדד את ההקצנה בין שני המחנות.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת נסים זאב.

אורלי לוי אבקסיס: הבא בתור ברשימת הדוברים – חבר הכנסת אבישי ברוורמן, בשם סיעת העבודה.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך שלוש דקות.

אבישי ברוורמן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, אני רוצה להצטרף להבעת האי-אמון בממשלה בנושא של המשבר הכלכלי שהולך ומחריף, למרות ההרגשה שמדינת תל-אביב פורחת, למרות ההרגשה שישנה צמיחה.

אבישי ברוורמן: כי אני חושב שהמשבר שקיים פה ועלול לתפוס גלים בעתיד, נובע מבעיה מרכזית.

אבישי ברוורמן: כשאנחנו עברנו מכלכלה שבה הממשלה הובילה, כאשר תקופת הגלובליזציה וההפרטה הגיעה אלינו, לא עשינו את ההבחנה בישראל – סליחה, אדוני, יוסי פלד, אני רק רוצה שקט בשתי הדקות שלי – הטעות שנעשתה גם במערב, אי-הבחנה בין תחרותיות לבין הפרטה.

אבישי ברוורמן: קבוצה קטנה של אנשים, עם קריסת הקומוניזם, לקחה והובילה את העולם להתפרעות, אם באמצעות "גולדמן-סאקס", חברות אחרות, והתוצאה היתה אי-שוויון ענק.

אבישי ברוורמן: הגענו למצב שקבוצה קטנה התעשרה בצורה שלא היתה בהיסטוריה, אבל המעמד הבינוני מרגיש גם לגבי השכר שהוא מקבל, גם לגבי המחירים שהוא משלם, גם במוצרים הבסיסיים וגם אחרים, שמצבו הולך ומידרדר.

אבישי ברוורמן: הדבר הזה הביא למחאה ציבורית אדירה, לבלבול.

אבישי ברוורמן: אין פתרונות בטווח הקצר.

אבישי ברוורמן: מה שקרה בישראל, גם בישראל, האי-הבחנה שההפרטה איננה תחרותיות, אז זה רק שבברית-המועצות קבוצה קטנה, שהיתה חלק מנומרה קולטורה, סוכני קג"ב, עוזרים פרלמנטריים, בבת-אחת, במקום 100 רובל החלו לקבל 20 מיליארד.

אבישי ברוורמן: תמיד הסברתי, מי שמתמנה לראש חברה של הנפט, דולר אחד בתוך ברית-המועצות, 30 בחוץ.

אבישי ברוורמן: 30 פחות 1 שווה 29, תכפילו במספר החביות ואחרי זה, מה רע?

אבישי ברוורמן: אנחנו כבר קובעים מה קובע.

אבישי ברוורמן: גם בישראל, לצערי, תהליך ההפרטה בחלקו היה לא נכון, הוא הביא לריכוזיות.

אבישי ברוורמן: כן, אני אומר את זה בצורה הברורה ביותר, ככלכלן שהוביל גם תהליכים במזרח-אירופה, שעבד בעולם.

אבישי ברוורמן: התוצאה שאנחנו חווים היום, שבה יש מצד אחד חלוקת הון וחלוקת הכנסה לא צודקת בישראל – אף-על-פי שבישראל חלק גדול מהאוכלוסייה הוא פרודוקטיבי, הוא יצרני, הוא יזם, והתוצאה היא שאנחנו פה מובילים בעולם בסטארט-אפ, כי יש פה פשוט צעירים מדהימים.

אבישי ברוורמן: אנחנו, גם מבחינת הדיור, גם מבחינת השכר הריאלי, מחירי המזון – הריכוזיות הישראלית לא הביאה לתחרותיות, ומצד שני היא הביאה לקבוצה, שלצערי – לא עכברא גנב אלא חורא גנב; אני לא מאשים אף אחד – כמו בברית-המועצות.

אבישי ברוורמן: ולכן הממשלה הזאת חייבת להתנהל בצורה הרבה יותר אגרסיבית בשינויים המתבקשים – אי-אפשר לחזור אחורה, אבל מצד שני, המצב שהמעמד הבינוני הולך ומכניס – זה לא רק ה"קוטג'"; ה"קוטג'" כמשל, טוב, הורידו את מחיר ה"קוטג'", כולם יגידו, הלך ה"קוטג'", קיבלנו "קוטג'".

אבישי ברוורמן: זה לא "קוטג'", זו תופעה שבה ישראל צריכה להביא רפורמות מרכזיות ולהתחיל באמצעות האינטרנט, ה"פייסבוק", לשאול את השאלה, האם אנחנו נבנה מחדש כלכלה הוגנת וחברה צודקת, או שתהיה פה חברה שיהיו בה נאומים גדולים אבל קבוצה קטנה תנהל אותה מבפנים ובחוץ.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

אורלי לוי אבקסיס: הבא בתור ברשימת הדוברים – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, בשם סיעת יהדות התורה.

אורלי לוי אבקסיס: מייד לאחריו – חברת הכנסת עינת וילף מסיעת העצמאות.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך שלוש דקות.

מנחם אליעזר מוזס: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, התבשרנו שהמס העקיף במדינת ישראל הוא מהגבוהים בעולם, ועוד לא התאוששנו מהבשורה הזאת הגיעה הבשורה השנייה, שמחיריהם של מוצרי המזון עלו בשנים האחרונות פי כמה וכמה מאשר במדינות אירופה.

מנחם אליעזר מוזס: והטענה כאילו יוקר המחיה הוא תוצאה מעליית מחירי מוצרי הגלם בעולם – מתברר שגם זה אינו נכון, כי המחירים יקרים פי כמה וכמה.

מנחם אליעזר מוזס: הסובל הגדול מזה הוא הציבור שאני מייצג, פלוס הציבור של המשפחות ברוכות ילדים והשכבות החלשות מכל החוגים.

מנחם אליעזר מוזס: מוצרי המזון הם ההוצאה העיקרית שלהם.

מנחם אליעזר מוזס: די רק להביט על חשבון המים או על חשבון החשמל ולעשות השוואה של היום ולפני שנה, והיום ומה שהיה לפני שנתיים, והיום ולפני שלוש שנים.

מנחם אליעזר מוזס: על אחת כמה וכמה חשבונות הדלק, והסקה היא המצרך הכי-הכי חשוב, כמו למשל בעירנו ירושלים הבירה, המאוכלסת במשפחות ברוכות ילדים.

מנחם אליעזר מוזס: לכן, כחבר הקואליציה, אני מציע הצעה, בראש ובראשונה להגדיל את קצבאות הילדים לפחות באופן שווה-ערך ליוקר המחיה, לפחות שווה-ערך להתייקרות של השנים האחרונות.

מנחם אליעזר מוזס: נפצה את המשפחות האלה בקצבאות הילדים, כי אנחנו רואים שהכנסות האוצר בשנה הזאת הן מעל ומעבר לכל המשוער, ובמקום ללכת ולהוריד עוד 1% ממס החברות, שזה הולך ישירות לעשירים, קצת להתחשב במשפחות החלשות ולהעביר את זה לקצבאות הילדים.

מנחם אליעזר מוזס: יש עוד הצעות, כמו מניעת הריכוזיות, שזה אחד הגורמים, אבל לא ניכנס לזה.

מנחם אליעזר מוזס: אני מדבר עכשיו על הנקודה הזאת – לפצות את המשפחות החלשות.

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שזוהי הדרך הנכונה ואפשר וצריכים לבצע את זה מייד.

מנחם אליעזר מוזס: אני קורא לראש הממשלה לקחת את היוזמה בנושא הזה.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

אורלי לוי אבקסיס: ואנחנו נעבור בתור – חבר הכנסת מסעוד גנאים בשם סיעת רע"ם-תע"ל ודאי.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת מסעוד.

אורלי לוי אבקסיס: מסעוד רנאים או גנאים?

מסעוד גנאים: מסעוד ע'נאים.

אורלי לוי אבקסיס: רנאים.

אורלי לוי אבקסיס: כותבים עם גימ"ל ואומרים רי"ש.

מסעוד גנאים: כן.

מסעוד גנאים: בזכותו של היושב-ראש הבנתי שיש ע' בעברית, והע' בערבית – יש כמוה בעברית.

מסעוד גנאים: לא צריך לשנות גנאים, אלא ע'נאים.

אורלי לוי אבקסיס: אז ברשותך, חבר הכנסת מסעוד ע'נאים, לרשותך שלוש דקות.

אורי אורבך: היושב-ראש, אגב, קוראים לו גובי גיבלין.

מסעוד גנאים: רובי ריבלין?

אורי אורבך: גובי גיבלין.

אורלי לוי אבקסיס: גובי גיבלין.

מסעוד גנאים: רובי, כן.

מסעוד גנאים: יש הרבה דברים אצלכם, מה לעשות?

מסעוד גנאים: לפחות שונה ממה שלמדנו בבית-ספר תיכון – אני מתכוון לשפה העברית.

עפו אגבאריה: אבל בעברית האמיתית אין ע'.

עפו אגבאריה: יש רי"ש.

עפו אגבאריה: בעברית הנכונה זה – – –

מסעוד גנאים: כן, לפעמים אני רואה – כותבים למשל גאלב מג'אדלה, כותבים ראלב – רי"ש.

מסעוד גנאים: אני מתפלא למה, אין דבר כזה.

אורלי לוי אבקסיס: יש רי"ש מתגלגלת.

אורלי לוי אבקסיס: ככה גם המזכיר – – –

מסעוד גנאים: ראש מתגלגל?

אורלי לוי אבקסיס: רי"ש מתגלגלת, מין גרונית כזאת שיוצאת.

אורלי לוי אבקסיס: אני אוסיף לך, אל תדאג.

מסעוד גנאים: יופי.

אריה ביבי: – – – חברי כנסת מתגלגלים.

מסעוד גנאים: כן, חבר כנסת חדש, מקווה שלא – – –

אורלי לוי אבקסיס: הוספתי.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, לאור מה שאנחנו רואים מהממשלה הזו, מקברניטיה, ובראשם ראש הממשלה ושר הביטחון ברק, אני נזכר באמירתו של שארל דה-גול: הפוליטיקה היא תחום או מקצוע כל כך מסוכן וחשוב, שלא צריכים להפקיד אותו בידי פוליטיקאים.

מסעוד גנאים: כאשר אני קורא את המשפט הזה אני נזכר בכל הדברים שאמרו ראשי מערכת הביטחון בישראל.

מסעוד גנאים: אני לא חסיד כל כך גדול שלהם – לא של ראש המוסד, ולא של ראש השב"כ ולא של הרמטכ"ל.

מסעוד גנאים: אבל, לפחות בהרבה דברים הם צדקו, לגבי.

אריה ביבי: הם גם אמרו עליך – – –

מסעוד גנאים: לא, אני לא שמעתי שאמרו עלי, שום דבר.

מסעוד גנאים: אבל אני שמעתי מה אמר מר דגן על ראש הממשלה נתניהו, מה אמר על שר הביטחון ברק, מה אמר על כולם – שאלה אנשים שהם לא אמינים, הם מסוכנים, מסוכנים לביטחונה של מדינת ישראל.

מסעוד גנאים: הממשלה הזו, כאשר קברניטיה והמנהיגים שלה, אלה שמחפשים הרפתקאות פוליטיות כדי לשמור את הכיסאות שלהם, ומאיימים לא רק על הביטחון הפוליטי אלא גם הביטחון התזונתי; כאשר אנחנו מדברים על גל ההתייקרויות – ה"קוטג'".

מסעוד גנאים: ה"קוטג'" הוא רק הסמל, הוא קצה הקרחון.

מסעוד גנאים: אבל ה"קוטג'" ושאר המוצרים הבסיסיים, כאשר המחירים שלהם בשמים זה אות, זה סימן, לטבע ולצביון של הממשלה הזו, שאומרת goodby לכל מדינת הרווחה שתומכת בבעלי מעמד סוציו-אקונומי נמוך ובעניים.

מסעוד גנאים: הממשלה הזאת נהפכה לקפיטליזם של טייקונים כשהיא מחזקת את החזקים ואת העשירים ודורסת את אלה העניים ובני המעמדות החלשים.

מסעוד גנאים: כי אפילו המחירים בישראל, כמו שכתבו כל כלי התקשורת, אפילו בארצות-הברית הם לא כל כך גבוהים.

מסעוד גנאים: אנחנו קפיטליסטים יותר מארצות-הברית?

מסעוד גנאים: זה בקשר לאיום על הביטחון התזונתי.

מסעוד גנאים: בקשר לביטחון הפוליטי, גברתי היושבת-ראש, ראש הממשלה – ואתמול שמענו את זה באחד מערוצי הטלוויזיה – מתכוון לתת אישור, ושר הביטחון, לבנות התנחלויות ליד שכם, ליד בית-לחם.

מסעוד גנאים: אז אם אני מקשר את שני הדברים, אנחנו יודעים לאיפה הכסף הולך.

מסעוד גנאים: במקום לתמוך בשכבות החלשות, במקום לתמוך בעניים, הכסף זורם להתנחלויות.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, לאחרונה – אני חשבתי שבמדינת ישראל יש שני סוגים: יהודים וערבים.

מסעוד גנאים: אבל, לאור כל מה שאני רואה אחרי החקירה עם הרב דב ליאור, יעקב יוסף וכו', והפגנות שראיתי, אני חושב שיש לנו שלושה סוגים של אנשים בקשר לחוק במדינת ישראל.

מסעוד גנאים: יש כאלה שהם מעל החוק, אסור שאף אחד ייגע בהם, אפילו אם הם לא מכירים במדינת ישראל, ולא בציונות, ולא בחוקיה.

מסעוד גנאים: ואם בן-אדם ערבי, פוליטיקאי או אחר, היה אומר חצי מהאמירות שלהם, הוא היה מאחורי הסורגים.

מסעוד גנאים: הסוג השני: אלה שמתחת לחוק.

מסעוד גנאים: סוג שלישי זה אנחנו, הערבים, ואלה שמנסים דרך החוקים להעלים אותם, או להוציא אותם מחוץ לחוק.

מסעוד גנאים: וזה האיום הממשי, גברתי היושבת-ראש, על מדינת ישראל.

מסעוד גנאים: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת מסעוד גנאים בשם רע"ם-תע"ל.

אורלי לוי אבקסיס: והבא בתור ברשימת הדוברים, חבר הכנסת מיכאל בן-ארי בשם האיחוד הלאומי, בבקשה.

אריה ביבי: גנאים, יש 15 סוגים – – –

עפו אגבאריה: זה נכון.

עפו אגבאריה: אתה רוצה אני אעשה לך את הדירוג?

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת עפו אגבאריה, אתה הבא בתור ברשימת הדוברים, אז תוכל לעשות לנו גם את הדירוג מעל הדוכן הזה כדי שכולנו ניהנה גם מההברקות שלך.

עפו אגבאריה: זה דירוג פרטי – – –

אריה ביבי: בן-ארי, תן לי לשאול אותך מעל הדוכן אחר כך כמה דברים.

מיכאל בן-ארי: אין בעיה.

מיכאל בן-ארי: אדוני השוטר, פעם שוטר תמיד שוטר.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, לרשותך שלוש דקות.

מיכאל בן-ארי: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, חברי חבר הכנסת אריה ביבי – – –

אריה ביבי: יפה מאוד.

אריה ביבי: חינכנו אותך, אני רואה.

מיכאל בן-ארי: כן, בוודאי.

מיכאל בן-ארי: אמרתי לך – כל פעם שאני עובר ליד הלשכה שלך אני מפחד שמישהו יצא עם אזיקים אלי.

מיכאל בן-ארי: לכן, אני – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – על איזה ספר לאחרונה?

מיכאל בן-ארי: כן, כן.

מיכאל בן-ארי: השאלה – – –

אריה ביבי: – – –

מיכאל בן-ארי: עברתי ליד איזה ספר לאחרונה.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה להתייחס, ברשותכם, חברי חברי – – –

יצחק וקנין: מה קרה לכם?

יצחק וקנין: – – – ואתה מגזים.

יצחק וקנין: בואו קצת נתאפס.

אורלי לוי אבקסיס: לפעמים מותר להגיד גם דברים ככה ברוח טובה, ולא כדי לחמם.

אורלי לוי אבקסיס: ואם כך התפרשו דברי, אני מתנצלת.

מיכאל בן-ארי: אני חושבת שהיושבת-ראש, היושבת-ראש – – –

אריה ביבי: חבר הכנסת בן-ארי – – – אזיקים אלקטרוניים.

מיכאל בן-ארי: את הנדיבות של המשטרה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת בן-ארי.

מיכאל בן-ארי: אני חושב שהכיוון שמוליכה אליו היושבת-ראש היה צריך להיות כיוון מושכל בחברה שהיא מגוונת ומורכבת.

מיכאל בן-ארי: אולי נתייחס לכך בהמשך.

מיכאל בן-ארי: אבל אני הייתי רוצה להתייחס לצמד מלים, גברתי היושבת-ראש, שאני שומע לאחרונה המון: שלטון החוק, שלטון החוק.

מיכאל בן-ארי: אתם לא מקבלים את שלטון החוק.

מיכאל בן-ארי: אותם אלה שמדברים על שלטון החוק, ואחד מהם דיבר כאן קודם, לדוגמה, מקבל את שלטון החוק באופן סלקטיבי.

מיכאל בן-ארי: כששלטון החוק בבית-המשפט העליון פסק שיהודים יחזרו לבתיהם בשכונת שמעון-הצדיק, שמה אין שלטון חוק.

מיכאל בן-ארי: הם עומדים שמה, ומציקים ומטרידים, ופוגעים פיזית באנשים, ועושים הפגנות.

מיכאל בן-ארי: מה קרה?

מיכאל בן-ארי: יש שלטון החוק או אין שלטון החוק?

מיכאל בן-ארי: בית-המשפט העליון הוא העליון ומקבלים את פסיקותיו, או מקבלים את זה היכן שנוח?

מיכאל בן-ארי: אז זהו, רבותי, אני רוצה לומר ולהקריא דווקא דברים שכותב נשיא בית-המשפט העליון בדימוס השופט אהרן ברק, ולומר שבעצם כל מה שנעשה כאן הוא נגד החוק, הוא עבירה על החוק.

מיכאל בן-ארי: כל ההתנהלות של הפרקליטות היום היא עבירה על החוק על-פי – אגב, הוא לא היחיד שאומר את הדברים.

מיכאל בן-ארי: אומר דברים דומים השופט הקודם, נשיא בית-המשפט העליון הקודם, מאיר שמגר.

מיכאל בן-ארי: גם השופט גבריאל בך.

מיכאל בן-ארי: אותם דברים.

מיכאל בן-ארי: הוא כותב ככה: השוויון הוא ערך יסודי לכל חברה דמוקרטית.

מיכאל בן-ארי: הצורך להבטיח שוויון הוא טבעי לאדם.

מיכאל בן-ארי: הוא מבוסס על שיקולים של צדק והגינות.

מיכאל בן-ארי: הצורך לקיים שוויון הוא חיוני לחברה ולהסכמה החברתית שעליה היא בנויה.

מיכאל בן-ארי: ועכשיו הוא מסביר למה הדברים מכוונים: השוויון שומר על השלטון מפני השרירות.

מיכאל בן-ארי: שרירות – זאת אומרת, שאני עושה מה שאני רוצה.

מיכאל בן-ארי: שרירות לב זה בלי שום התנהלות אובייקטיבית, אלא איך שבא לי.

מיכאל בן-ארי: אכן, כותב השופט: אין לך גורם הרסני יותר לחברה מאשר תחושת בניה ובנותיה כי נוהגים בהם איפה ואיפה.

מיכאל בן-ארי: תחושת חוסר השוויון היא מהקשה שבתחושות.

מיכאל בן-ארי: היא פוגעת בכוחות המאחדים את החברה, היא פוגעת בזהותו העצמית של האדם; דברים ברורים.

מיכאל בן-ארי: יש לנו רשימה ארוכה, והקראתי אותה כמה פעמים מעל הדוכן הזה, של אלה שמכנים את עצמם אנשי רוח.

אורלי לוי אבקסיס: אני אוסיף לך עוד דקה מאחר שהיו לך הפרעות.

אורלי לוי אבקסיס: לכן אני מוסיפה לך דקה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

מיכאל בן-ארי: אנשי רוח – להכות אותם עם אלה; לקרוע להם את הגרון; אני אשלם 1,000 שקל – אמר אחד משדרני הרדיו.

מיכאל בן-ארי: אחר אמר: לא נוכל לשמור על הדמוקרטיה אם לא נעלה בטנקים על עופרה.

מיכאל בן-ארי: דבר והיפוכו, זה כנראה לא מהעניין.

מיכאל בן-ארי: נעלה בטנקים על עופרה.

מיכאל בן-ארי: מישהו עצר אותם?

מיכאל בן-ארי: מישהו עצר את המשורר, הסופר, נתן זך, שאמר שראש הממשלה שלנו נבחר כראש ממשלה כמו היטלר?

מיכאל בן-ארי: האם הוא הוצעד לחדרי החקירות?

מיכאל בן-ארי: התשובה היא חד-משמעית – לא.

מיכאל בן-ארי: חד-משמעית – לא.

מיכאל בן-ארי: ואני רוצה לומר לך, גברתי היושבת-ראש, שאם הם היו נעצרים המוזיקה היתה אחרת.

מיכאל בן-ארי: השאלות לא היו שלטון החוק, השאלות היו – סתימת פיות, מקארתיזם, וכן הלאה.

מיכאל בן-ארי: כל המלים האלה, שיש אנשים שמחזיקים את המלה מתי שנוח להם – מתי שנוח להם זה שלטון החוק, מתי שלא נוח להם זה מקארתיזם.

מיכאל בן-ארי: אתם צריכים להחליט באיזה צד אתם נמצאים.

מיכאל בן-ארי: אם אפשר לעשות תערוכה שמציגה – משפט אחרון – את שר החוץ בצורה כזאת נוראית ולהגיד שזה חופש האמנות, אז מה אתם רוצים מרבנים, ואני רוצה לומר שזאת לא השוואה.

מיכאל בן-ארי: עולם התורה לא יכול להיות כפוף לשום דבר.

מיכאל בן-ארי: מי שרוצה ילמד היסטוריה.

מיכאל בן-ארי: היוונים ניסו, קיבלו את המרד החשמונאי.

מיכאל בן-ארי: הרומאים ניסו, קיבלו את מרד בר-כוכבא – בואו לא ניכנס לזה.

מיכאל בן-ארי: בוא ניתן לכל אחד את עולמו, ולא נכריז פה מלחמה ולא נצית אש, כי בשום אינטרנט אין "סופר-טנקר" שיכבה את האש הזאת, ולזה אני מכוון לראש הממשלה.

מיכאל בן-ארי: כבה את האש הזאת; את הפרקליטות, את מי שמנסה להבעיר כאן יערות שאיש לא יצליח לכבות.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

אורלי לוי אבקסיס: כעת לבא בתור ברשימת הדוברים – חבר הכנסת עפו אגבאריה בשם סיעת חד"ש.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת עפו אגבאריה.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך שלוש דקות.

עפו אגבאריה: תודה.

עפו אגבאריה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, לכל אחת מהצעות האי-אמון – אני חושב שבאמת מגיע לא לתת אמון בממשלה הזאת.

עפו אגבאריה: איך אפשר להעלות את גיל הפרישה של הנשים?

עפו אגבאריה: איך אפשר לדלג על זה שהממשלה יש לה גם כשלים בתחום הכלכלי?

עפו אגבאריה: וגם ההצעה של חברי ממרצ על אוזלת ידה של הממשלה וגם בעניין המצרכים החיוניים.

עפו אגבאריה: כל נושא בפני עצמו הוא גדול מאוד בשביל באמת לא להביע אמון בממשלה הזאת.

עפו אגבאריה: אני רוצה לדבר על משהו אחר ששדיברו קודמי פה.

עפו אגבאריה: שני חברי כנסת דיברו על הדמוקרטיה במדינת ישראל, ושבאמת יש דמוקרטיה.

עפו אגבאריה: מישהו הזכיר פה שיש שמאל קיצוני ויש – אני לא מכיר שמאל קיצוני.

דוד רותם: שמאל קיצוני הזוי.

עפו אגבאריה: מי שקיצוני זה מי שעושה מעשים קיצוניים.

עפו אגבאריה: מי שהורג, למשל, ראש ממשלה; מי שזורק פצצה על מפגינים; מי שמעלה באש מטע זיתים; מי ששורף מסגדים, או מי שטובח באנשים.

עפו אגבאריה: כל הדברים האלה לא עשו אותם שמאל קיצוני משום מה.

עפו אגבאריה: מי שעשה אותם זה הימין הקיצוני.

עפו אגבאריה: אז אם יש, אז יש ימין קיצוני ולא שמאל קיצוני.

עפו אגבאריה: אז אם יש משהו קיצוני, אז הימין הקיצוני הוא ההזוי.

דוד רותם: – – –

עפו אגבאריה: זה שראש – – –

דוד רותם: – – – בארץ – – –

עפו אגבאריה: גם כן הזויים, בסדר?

עפו אגבאריה: אבל זה לא שמאל.

דוד רותם: מי זה?

עפו אגבאריה: אתה דיברת על שמאל במדינת ישראל, אתה לא דיברת על שמאל של אנשים שמתנגדים לכיבוש, וזכותם להתנגד לכיבוש.

עפו אגבאריה: אבל מה עשו הימין הקיצוני שלך?

עפו אגבאריה: רצחו ראש ממשלה.

עפו אגבאריה: רצחו מפגינים.

עפו אגבאריה: טבחו באנשים שמתפללים לתומם.

עפו אגבאריה: ואתם אומרים שיש איזה קיצונים והזויים, אז מי הקיצוני וההזוי?

עפו אגבאריה: אתם הסכנה לדמוקרטיה, הימין הקיצוני ההזוי הוא הסכנה לדמוקרטיה.

עפו אגבאריה: כאשר לא רוצים ועושים מזה שרב אסור לו, אסור שמישהו יחקור אותו כאשר הוא מדבר כל כך בגלוי, בגזענות ובשנאה – אבל לשים פצצה לפרופסור, זה כן?

עפו אגבאריה: אני מתפלא איך העם, עם ישראל, סובל דברים כאלה כאשר הוא סבל מהלאומנות והגזענות בחוץ-לארץ; והוא מרשה לאנשים הזויים בימין ההזוי הקיצוני להתפשט בצורה כזו ולעשות את המעשים המגונים, ואחר כך באים כל מיני ראשי ועדות ושרים, וראש ממשלה, ומשקרים לעם.

עפו אגבאריה: ואני אומר, העם במדינת ישראל, תתעוררו, הממשלה הזאת משקרת לכם.

עפו אגבאריה: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת עפו אגבאריה.

אורלי לוי אבקסיס: כעת לבא בתור ברשימת הדוברים – חבר הכנסת ניצן הורוביץ בשם .

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת הורוביץ.

אורלי לוי אבקסיס: שלוש דקות, לרשותך.

ניצן הורוביץ: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רק חושב, כל בן-אדם אחר שהיו מזמנים אותו לחקירה במשטרה וחצי שנה היה מצפצף על החוקרים, עושה לעצמו תרגילים, מודיע שהוא לא יתייצב לחקירה, מה זאת אומרת, עושה דין לעצמו ואחר כך עוד מארגן לעצמו הפגנות תמיכה על דבר כזה?

ניצן הורוביץ: אני בכלל לא נכנס לשאלה למה המשטרה ביקשה אותו ומה היה שם.

ניצן הורוביץ: המשטרה החליטה שהיא רוצה לחקור אותו, לברר אתו עניין.

ניצן הורוביץ: הבן-אדם עושה דין לעצמו ואומר: אני רב, יש לי חסינות מחקירת משטרה; מה זה הדבר הזה?

ניצן הורוביץ: ממה זה נובע הסיפור הזה?

ניצן הורוביץ: זה נובע לא רק מחוסר כבוד, חוסר קבלה וחוסר הבנה של המושג מדינה.

ניצן הורוביץ: כשאנחנו אומרים מדינה יהודית ודמוקרטית, אנחנו קודם אומרים מדינה, מדינה יהודית ודמוקרטית, מדינת ישראל.

ניצן הורוביץ: במדינה יש חוק ויש רשויות.

ניצן הורוביץ: ואני בטוח, אני בטוח, אני משוכנע, שכל אלה שרקדו וחוללו שם סביב דב ליאור, לא היו מסכימים ולא היו רוצים שאנשים שחשודים בשורה ארוכה של עבירות יחליטו לעצמם אם הם באים לחקירה או לא באים לחקירה.

ניצן הורוביץ: איזה מין דבר זה שמפכ"ל המשטרה צריך לשלוח שליחים לאיזה אחד?

ניצן הורוביץ: אני אומר איזה אחד, כי אחד שמצפצף על המשטרה – אז הוא בעיני איזה אחד.

ניצן הורוביץ: ולהגיד לו "אולי אדוני יואיל לבוא לחקירה", ולשלוח לו מתווכים – מי יקבל יחס כזה במדינת ישראל?

ניצן הורוביץ: ועוד לחשוב שהבן-אדם הזה מקבל משכורת מהמדינה כרב עיר – אז הוא פי-שבעה מאזרח רגיל צריך לציית ולקבל את ההחלטות האלה.

ניצן הורוביץ: עכשיו, כשאני רואה את זה, זה חורה לי כאזרח ישראל שכך מצפצפים על המשטרה, ולא רק על המשטרה; מצפצפים על המדינה, כי אתם יודעים הרי ממה זה נובע.

ניצן הורוביץ: יש לנו כאן בעיה של הכרה במקור הסמכות.

ניצן הורוביץ: הם לא מכירים במקור הסמכות שנובע כאן מהבית הזה, מהבחירות האלה מהמוסדות האלה.

ניצן הורוביץ: יש להם מקור סמכות אחר, וחלקם גם אומרים את זה; הם מודים בזה.

ניצן הורוביץ: ואת זה אסור לקבל.

ניצן הורוביץ: הוויכוח אם מותר לכתוב הסכמה לאיזה ספר או לא מותר, אם זה גזעני או לא גזעני, זה ויכוח אחר.

ניצן הורוביץ: אבל אם המשטרה מבקשת לחקור אדם, ועל זה אנחנו מדברים – כי הרי עכשיו יש הפגנה מול בית-המשפט העליון, צריך שיהיה פה ברור – אין פה בן-אדם אחד שהוא מעל החוק.

ניצן הורוביץ: יושב שר אוצר בכלא, עומד לדין נשיא על אונס, ראש ממשלה על עבירות של כרטיסים.

ניצן הורוביץ: מה אתם חושבים, היה למשטרה פשוט לבוא ולחקור אותם?

ניצן הורוביץ: הרי אם נקבל את הגישה הזאת שהרב הזה והחסידים שלו כאן רוצים לקדם, אז יש אנשים שבהם אסור לגעת.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, משפט אחרון.

ניצן הורוביץ: משפט אחרון.

ניצן הורוביץ: אז אני רוצה להגיד לכם, חברות וחברים, שזה שלאיש יש כיפה, והוא רב, בעיני זה לא פוטר אותו מהתייצבות ומקבלת החוק; להיפך, זה מחייב אותו אפילו יותר מאזרח רגיל.

ניצן הורוביץ: עוד מלה אחת, ברשותך, גברתי.

אורלי לוי אבקסיס: אחרונה.

ניצן הורוביץ: אני רוצה להגיד: היה היום דיון מאוד חשוב בכנסת בנושא – דיברתי על המשטרה, צריך לדבר גם על המשטרה עצמה – בנושא שכר השוטרים, שזה תעודת עניות למדינת ישראל.

ניצן הורוביץ: אני חושב על כל האנשים שם שעומדים בהפגנה מול בית-המשפט העליון שלא מכירים בשלטון החוק, ומולם עומדים שוטרים שמרוויחים שכר בושה.

ניצן הורוביץ: זה לא לכבודה של מדינת ישראל.

ניצן הורוביץ: לא אלה לכבודה של מדינת ישראל ולא השכר שמקבלים השוטרים לכבודה של מדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

אורלי לוי אבקסיס: הבא בתור ברשימת הדוברים, חבר הכנסת אורי אורבך בשם סיעת הבית היהודי – מפד"ל החדשה.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, אני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק מרכזי ההנצחה לזכרם של מנחם בגין ויצחק רבין (תיקוני חקיקה), התשע"א–2011, שהחזירה ועדת החינוך, התרבות והספורט; הצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון מס' 3), התשע"א–2011, שאף היא הוחזרה על-ידי ועדת החינוך, התרבות והספורט.

נאזם בדר: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך.

אורלי לוי אבקסיס: 1.

אורלי לוי אבקסיס: ממשלת נתניהו פוגעת בנשים העובדות ומתכוונת להעלות את גיל הפרישה לנשים ל-67;

אורלי לוי אבקסיס: 3.

אורלי לוי אבקסיס: אוזלת ידה של הממשלה לנוכח גילויי המרי והאיום הגובר על שלטון החוק;

אורלי לוי אבקסיס: וכעת, חבר הכנסת אורי אורבך.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך שלוש דקות.

אורי אורבך: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, האמת היא שבשבועות האחרונים יש כאן מפגש של קיצונים.

אורי אורבך: אני לא מבין למה אנשים כותבים ספר הלכתי שעוסק בהלכות הריגת גוי, אבל כל אחד והטעם שלו בספרי קודש.

אורי אורבך: ואני גם לא מבין למה רבנים נותנים לזה הסכמות.

אורי אורבך: אבל אני גם לא מבין למה אנשים שמחשיבים את עצמם לאנשים נאורים מזמינים את הרבנים שנתנו הסכמה לרב לחקירה.

אורי אורבך: מותר גם להפעיל שכל בשירות המדינה?

אורי אורבך: זה בתקשי"ר?

אורי אורבך: הרי אפשר להעביר את הספר הזה ואת ההסכמה הזאת שאיש לא שמע עליהם כמו קש הנישא ברוח.

אורי אורבך: אבל לא – אצלנו אנשים אומרים: ייקוב הדין את ההר, והחוק זה החוק, ואנחנו נזמין את הרב ואת הרב השני שנתנו הסכמה.

אורי אורבך: ואם הם לא באו אנחנו נראה להם, כי אנחנו הפונדמנטליסטים של החוק.

אורי אורבך: החוק?

אורי אורבך: כולם מעל החוק – והם כל היום מסתובבים עם האצבע הזאת של החוק ומנקרים בעיניים של האנשים ועוצרים את הרב באמצע הדרך ואת הרב ההוא באמצע, במכונית, כאילו גמרו לתפוס את כל הגנבים ואת כל הפושעים ואת כל המורדים.

אורי אורבך: להראות – כל הזמן אבירי שלטון החוק צריכים להראות שהם כאן, שהם מעל הכול, שהם השולטים היחידים, שהם יודעים מה טוב ומה נכון.

אורי אורבך: וקצת שכל, רבותי, לא הגיע הזמן להפעיל?

אורי אורבך: קצת היגיון?

אורי אורבך: common sense?

אורי אורבך: איזו מלה שאתם רוצים, בכל שפה.

אורי אורבך: שכל ישר של ילד בכיתה ג'.

אורי אורבך: מה ייגרע?

אורי אורבך: אבל לא, הם צריכים להראות: חוק זה חוק, דין זה דין, אף אחד לא מעל החוק.

אורי אורבך: אנחנו יודעים את זה.

אורי אורבך: אנחנו יודעים.

אורי אורבך: אפילו בימין – אני אגלה לכם סוד – אפילו בימין, אנחנו, ואפילו בימין הקיצוני, שזה לא אני, מה שנקרא "הימין הקיצוני", אנחנו יודעים שבמדינת ישראל החוק מעל הכול.

אורי אורבך: החוק מעל הכול.

אורי אורבך: זה לא באותו מישור.

אורי אורבך: אדם יכול לשמור הלכה ולחיות חיים יהודיים מלאים, וחוק המדינה מחייב את כל האדם באשר הוא אזרח.

אורי אורבך: אבל יש כאלה, עסוקים – בציבור החילוני הליברלי ובפרקליטות – הם עסוקים כל הזמן בלהראות לאחרים.

אורי אורבך: ואלו נפגשים גם עם אנשים דתיים שעסוקים בלהראות.

אורי אורבך: ועל כולם עולה התקשורת הישראלית שלנו.

אורי אורבך: אני רואה בטלוויזיה ביום חמישי ששני חבר'ה מתנועת כהנא מבזים, או מפוצצים את התפילה – מצאו עוד אירוע לפוצץ – ומטיפים מוסר לשר המשפטים, שקוטנו עבה מכל מה שהם למדו.

אורי אורבך: זאת אומרת, מה שהוא שכח הם לא ילמדו לעולם.

אורי אורבך: והם יושבים שם עם התפילין ומטיפים לו: איך אתה מעז – כאילו הוא עצמו עצר את הרבנים, וכאילו הוא אחראי.

אורי אורבך: והתקשורת, כמובן, ערוץ-2, בראש החדשות, ואללה, בארטר – הסכם עודפים.

אורי אורבך: יש הקיצונים מימין, הם נותנים קלטת מצוינת לערוץ-2, ערוץ-2 מקבל קלטת מצוינת, כולם נהנים.

אורי אורבך: גם הקיצונים עשו אחלה אייטם, ביזו את שר המשפטים, גם ערוץ-2 קיבל אחלה סיפור.

אורי אורבך: ועל חשבון מי?

אורי אורבך: על חשבון האנשים הנורמלים במדינה הזאת.

אורי אורבך: האנשים שהם חלקם דתיים וחלקם חילונים, הם אזרחים שומרי חוק, הם רוצים נורמליות.

אורי אורבך: ואז אותה תקשורת שמביאה את הסיפור שמכרו לה כמה כהניסטים קיצונים מספרת לנו שהציונות הדתית היא פנאטית, והיא משפילה את השר ואת מערת המכפלה.

אורי אורבך: לכן, אני אומר לכם, רבותי הקנאים, הקנאים מימין וקנאי שלטון החוק משמאל: תרגיעו, אל תסתובבו כל היום עם הדגל הזה, בעיקר כשלא הדגל מעניין אתכם אלא לתקוע לאחרים את המוט של הדגל בעין שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת אורי אורבך.

אורלי לוי אבקסיס: הבא בתור ברשימת הדוברים, חבר הכנסת אופיר אקוניס, בשם סיעת הליכוד.

אורלי לוי אבקסיס: בשלב זה, אחרון הדוברים, מאחר שיש פה שני דוברים שאינם במליאה ולא הגיעו עד עכשיו.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, סגן יושב-ראש הכנסת וחבר הכנסת אופיר אקוניס.

אורלי לוי אבקסיס: גם לרשותך שלוש דקות.

אורלי לוי אבקסיס: חברים, קצת שקט שם.

אורלי לוי אבקסיס: לכבד את המעמד.

שי חרמש: היוועצות סיעתית.

אורלי לוי אבקסיס: – – – השר.

אריה ביבי: סיעתית לעתיד.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הממשלה הזאת עשתה ועושה בשנתיים וחצי האחרונות מה שקדימה לא השכילה לעשות בשלוש שנים שלמות.

אופיר אקוניס: גברתי, אני מדבר על מהפכות, לא על תחזוק שוטף של ענייני המדינה, שגם בזה כשלה קדימה.

אופיר אקוניס: אני מדבר על מהפכות של ממש.

אופיר אקוניס: מהפכה, בראש ובראשונה, גברתי, בתפיסת הביטחון של ישראל.

אופיר אקוניס: שקט שורר בגבול הצפוני, שקט שורר בגבול הדרומי, וכל ההתייצבות – הייתי אומר – במצב הביטחוני, השקט הביטחוני, אינם אלא תוצאה של תקיפות ביטחונית ונחישות של הממשלה.

אופיר אקוניס: הקמת גדר בגבול הדרומי למניעת הסתננות, מניעת מעבר ספינות נשק לעזה, בלימת משטי טרור.

אופיר אקוניס: עוד ניגע בזה, כמובן, גברתי.

אופיר אקוניס: מהפכה כלכלית – זה מהפכה חברתית, יותר מאשר מהפכה כלכלית, משום שככל שהאבטלה נמוכה יותר החברה טובה יותר.

אופיר אקוניס: ובכן, גברתי, האבטלה עומדת על 5.8%.

אופיר אקוניס: זו הרמה הנמוכה ביותר שאליה הגיע המשק הישראלי לפחות ב-30 השנים האחרונות.

אורלי לוי אבקסיס: וזה גם בלי תוכנית ויסקונסין.

אופיר אקוניס: בלי תוכנית ויסקונסין.

אופיר אקוניס: זאת כניסה, גברתי, אם אני מחשב באופן גס, של בערך, בין 140,000 ל-150,000 ישראלים, שהצטרפו למעגל העבודה.

אופיר אקוניס: זאת אומרת, הם יצאו ממעגל האבטלה, האבטלה יורדת, והם מצטרפים למעגל העבודה.

אופיר אקוניס: זהו הישג, בראש ובראשונה, יותר מאשר סתם נקודה עשרונית – 6.2, 6.1.

אופיר אקוניס: אגב, כל הזמן זה יורד.

אופיר אקוניס: ברוך השם זה יורד כל הזמן.

אופיר אקוניס: אני חושב שזהו דבר, בראש ובראשונה חברתי, משום שככל שיש יותר עובדים במשק יש יותר כבוד למפרנס במשפחה.

אופיר אקוניס: טוב לעבוד.

אריה ביבי: שכחת דבר אחד: יש גם מיליון עניים שאין להם מה לאכול, אף-על-פי שהם עובדים.

אופיר אקוניס: אני רוצה לומר כאן שבפעם הראשונה בעשייה – ולא בדבֶרֶת – בעשייה, חבר הכנסת ביבי, שכר המינימום חצה את רף 4,000 השקלים.

אופיר אקוניס: זאת הפעם הראשונה בהיסטוריה של מדינת ישראל ששכר המינימום חוצה, צפונה, את קו 4,100 השקלים.

אופיר אקוניס: בקיץ הבא, בעזרת השם, הוא גם יגיע ל-4,300 שקלים.

אריה ביבי: כמה שוטר מרוויח?

אופיר אקוניס: אני מסכים ששוטרים צריכים להרוויח יותר, וגם מורים צריכים להרוויח יותר.

אופיר אקוניס: אני בכלל מסכים שכדאי שכולם ירוויחו יותר.

אופיר אקוניס: זה אני מסכים, בעניין הזה אין ויכוח.

אופיר אקוניס: אבל זוהי פעולה חברתית.

אופיר אקוניס: פעולה כלכלית ופעולה חברתית – שכר המינימום חצה את רף ה-4,000 שקלים.

אופיר אקוניס: אני חושב שזה הישג חסר תקדים, בוודאי לא היה בתולדות המדינה שנים רבות, גברתי.

אופיר אקוניס: גברתי, את יודעת ששכר המינימום היה שנים רבות קפוא ב-3,800 שקלים, והנה עכשיו אנחנו חצינו אותו – מעל 4,000 שקלים.

אופיר אקוניס: אגב, אני לא מאלה שבאים ואומרים: הכול מושלם בחיי הכלכלה והחברה של מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: אני חושב שיש עוד הרבה מה לעשות, יש כברת דרך, אבל הדרך היא נכונה.

אופיר אקוניס: אנחנו בדרך הנכונה להוריד עוד את מספר המובטלים, להוסיף עוד ישראלים למעגל העבודה, עוד ידיים יצרניות.

אופיר אקוניס: זה דבר חשוב, זה דבר חברתי.

אופיר אקוניס: גם החינוך הוא לא פחות חברתי מכל פעולה שדיברתי עליה עד לרגע זה.

אופיר אקוניס: שנים רבות, למעלה מ-30 שנה, הישגי התלמידים בישראל הלכו וירדו.

אופיר אקוניס: היו העלאות בתקציבי החינוך, אבל זה לא הגיע לתלמידים.

אופיר אקוניס: עכשיו יש גם העלייה בתקציב החינוך, גם עלייה במבחני המיצ"ב, וזה הישג חברתי מהמעלה הראשונה.

אורלי לוי אבקסיס: משפט אחרון, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

שלמה מולה: – – –

אופיר אקוניס: הם הפריעו.

אורלי לוי אבקסיס: נתתי לך עוד שתי דקות, אתה מודע לזה.

שלמה מולה: – – –

אופיר אקוניס: אני אמרתי שיש עוד כברת דרך, ואני גם הגשתי הצעת חוק לביטול המע"מ על מוצרי יסוד, ברוח תפיסתו של זאב ז'בוטינסקי, של חמשת המ"מים, שאחד מהם הוא מזון, וזו חובתה של מדינה, לדאוג למזון לאזרחיה.

אופיר אקוניס: אני תלמידו של זאב ז'בוטינסקי.

אופיר אקוניס: אגב, זאב ז'בוטינסקי גם דיבר על הורדת מסים, וצריך לעשות את זה.

אופיר אקוניס: יש עוד צעד חברתי, שאיננו נחשב כצעד חברתי, אבל כאשר אנחנו מדברים על המהפכה הסלולרית, שהיה לי חלק בה כיושב-ראש ועדת הכלכלה, לקדם מהפכה עם שר התקשורת, עידוד תחרות, שיפור תשתיות, התוספת של חברות חדשות שהתחילו וייכנסו בחודשים הקרובים לשוק – הדבר הזה הוא אדיר.

אופיר אקוניס: את גרה בבית-שאן עדיין?

אורלי לוי אבקסיס: אני גרה בבקעת בית-שאן.

אופיר אקוניס: אשתף את מליאת הכנסת: דיברתי אתך, שנינו בערך באותו גיל.

אופיר אקוניס: אמרתי לך – – –

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אופיר אקוניס: מחליף אותך יושב-ראש הכנסת.

אופיר אקוניס: אבל, אדוני, לא הספקתי לומר לגברת לוי – – –

ראובן ריבלין: אני נותן לך שלוש דקות, לא מעבר לזה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: אמרתי לגברתי ששנינו בעוד זמן לא רב, בארבע או חמש השנים הקרובות, ניסע יחד, זה חזון אחרית הימים, ברכבת מחיפה – למה מחיפה?

אופיר אקוניס: אפשר מתל-אביב, אפשר מאשקלון לתל-אביב, לחיפה, מזרחה לבית-שאן.

אופיר אקוניס: לפני ארבע או חמש שנים הרי הדבר הזה היה בערך כמו לקרוא את "אלטנוילנד" של הרצל, שפחות או יותר כתב על הדברים הללו, אבל הנה זה קורה.

אופיר אקוניס: את רואה את הסלילה, את בעצמך רואה את סלילת המסילה הזאת, והיא תגיע – היא נסללת גם לאופקים, גם לנתיבות, גם לשדרות.

אופיר אקוניס: זו מהפכה חברתית – היא גם כלכלית, היא גם תחבורתית, אבל היא חברתית.

אופיר אקוניס: אני לא רוצה להרחיב.

אופיר אקוניס: נכנס שר החינוך – דיברנו על החינוך; שר התחבורה – על ענייני תחבורה; השר להגנת הסביבה, שדואג לסביבה טובה יותר, אבל אני חושב שבשנתיים וחצי האחרונות לא היתה מהפכה סביבתית, מהפכה חברתית – אתה יודע מה, גם להחליט על בניית פארק הקישון לטובתם של חברינו בחיפה ובקריות זו החלטה אמיצה, זו החלטה חברתית.

אופיר אקוניס: כולם מרוויחים.

אופיר אקוניס: אגב, אדוני, יש לי עוד פחות משתי דקות.

אופיר אקוניס: הרשימה, אני יכול לעמוד פה עד 22:00, חבר הכנסת מולה, ולמנות את הישגי הממשלה.

אופיר אקוניס: אז בזמן הקצר הזה, אני – רק על קצה המזלג: הענקת חבילות סיוע והטבות לתושבי שדרות ויישובי עוטף-עזה; לא היה אצלכם, היה אצלנו.

אופיר אקוניס: הנהגת שנת לימודים אקדמית חינם לחיילים משוחררים בפריפריה; לא היה אצלכם, יש אצלנו.

אופיר אקוניס: הגדלת קצבאות הילדים בהשקעה כוללת של מיליארד וחצי שקל; לא היה אצלכם, יש אצלנו.

אופיר אקוניס: הגדלת קצבאות הקשישים והוספת מיליארד שקל לתקציב המוקדש לבני הגיל השלישי; לא היה אצלכם, יש אצלנו.

אופיר אקוניס: אחת המהפכות החברתיות הגדולות ביותר – טיפולי שיניים בחינם.

אופיר אקוניס: כדאי שכל מי שצופה בנו, אולי העיתונות לא פרסמה את זה בהרחבה, אבל הדבר הזה הוא כבר בתוקף: עד גיל עשר.

אופיר אקוניס: אדוני, מיותר לציין את התמיכה שלה זוכה הממשלה בזמן האחרון, בשבועות האחרונים, בקרב הקהילייה הבין-לאומית.

אופיר אקוניס: דברים שרואים ביוון, במדינות אירופה, בארצות-הברית ובעוד מדינות, שטרם הגיעה השעה לחשוף אותן, לא רואים, לצערי, אדוני היושב-ראש, מספסלי האופוזיציה.

אופיר אקוניס: ישראל זוכה לאחרונה לתמיכה בעולם כולו ובעיקר במדינות העולם החופשי.

אופיר אקוניס: מה לעשות, יש תמיכה, רואים את זה: נשיא יוון, נשיא איטליה, נשיאת גרמניה, הקונגרס בארצות-הברית.

אופיר אקוניס: כל הדברים האלה, מדוע הם עושים את זה, אדוני?

אופיר אקוניס: משום שגם הם קיבלו החלטה לתמוך בישראל כאחת המדינות המובילות של העולם החופשי, לעומת האלטרנטיבה הנוראית, האלטרנטיבה האיומה, שאנחנו רואים במרחב שמסביבנו.

אופיר אקוניס: זה או להיות עם הפונדמנטליסטים או להיות עם ישראל ועם העולם החופשי, והם קיבלו, אדוני, החלטה.

אופיר אקוניס: אני מוכרח לומר לך: הבוקר שמעתי את יושבת-ראש האופוזיציה ממשיכה להמליץ להתחיל את המשא-ומתן שבו היא כשלה מהמקום שבו הוא הופסק.

אופיר אקוניס: כך היא אמרה, אדוני.

אופיר אקוניס: כך היא אמרה.

אופיר אקוניס: היא אמרה כך.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

ראובן ריבלין: אני יודע מה היא אמרה.

אופיר אקוניס: נכון.

ראובן ריבלין: אדוני, נתתי לך שלוש דקות.

ראובן ריבלין: משפט אחרון, ולא מה היא אמרה.

ראובן ריבלין: כבודו, משפט אחרון.

ראובן ריבלין: נתתי לך שלוש דקות.

ראובן ריבלין: חשבתי שעברתי על גבולות ההתחשבות.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

אופיר אקוניס: בהחלט.

אופיר אקוניס: אני אומר לחברי האופוזיציה: אתם רואים שחורות.

אופיר אקוניס: המציאות שונה לחלוטין.

אופיר אקוניס: אנחנו עכשיו במאבק על צדקת הקיום של כולנו, ובמאבק הזה אני מצפה לדבר אחד מכם: שתצטרפו ותתמכו.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אקוניס.

ראובן ריבלין: אני מזמין את השר המקשר בין הממשלה, ובתפקידו זה, השר ארדן, לבוא ולסכם בשם הממשלה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, תודה, בהחלט הממשלה ביקשה לסכם את הדיון החשוב, לאחר שהאזינה לטענות המנומקות והמלומדות של חברי הכנסת, שחלק נכבד מהן התמקדו בעליות המחירים בענפי משק רבים שלצערנו אזרחי המדינה חווים בשנים האחרונות.

גלעד ארדן: ודווקא כאן, אולי, אדוני, הציגו אותי כשר מקשר, אבל הרבה למדתי מתפקידי כשר להגנת סביבה, למה מתרחשות חלק מאותן עליות מחירים.

גלעד ארדן: וכנראה חברי הכנסת מהאופוזיציה לא תמיד מבינים שלא הכול תלוי רק בממשלת ישראל; הרוב תלוי – מדי פעם יש דברים שלא רק ממשלת ישראל משפיעה עליהם.

גלעד ארדן: למשל, העובדה שעד לפני כמה שנים רק מיליארד מתושבי כדור-הארץ, מבערך 7 מיליארדים, חיו בסגנון החיים שלנו, אדוני היושב-ראש.

גלעד ארדן: ומה זה סגנון החיים שלנו?

גלעד ארדן: סגנון חיים מערבי: אנחנו לא קונים רק מה שאנחנו צריכים, אנחנו קונים מה שאנחנו רוצים.

גלעד ארדן: פעם, בטח אדוני היושב-ראש זוכר, כשהוא היה ילד, לא היו קונים לו בגדים מתי שבא לאדוני, אלא הוא היה מחכה שהאח הגדול או הבן-דוד יהיו הבגדים קטנים עליו, והבגדים היו עוברים הלאה, וכך רבים מאתנו.

ראובן ריבלין: הוא היה גם יותר גדול ממני, כך שהבגדים היו גדולים עלי כשהם נהיו קטנים עליו – – –

גלעד ארדן: אז חיכית – – –

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: לבשתי אותם כשהם קצת גדולים עלי.

ראובן ריבלין: הרבה פעמים לבשתי נעליים גדולות – – –

גלעד ארדן: אוקיי.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, היום אנחנו קונים מה שבא לנו, מחליפים לילדים את הפלאפון לדגם החדיש, קונים בגדים לפי אופנה.

גלעד ארדן: כל הדברים הללו, יש להם צריכה של משאבי טבע.

גלעד ארדן: כל עוד זה היה מיליארד מתוך 7 מיליארד, כדור-הארץ עוד הסתדר עם זה.

גלעד ארדן: ברגע שסין והודו ומדינות נוספות, ברזיל, מייצרות גל ביקושים עולמי – לא בהיקף של מדינת ישראל: מאות מיליוני בני-אדם שמצטרפים למודרניזציה, וצריך להקים עבורם תחנות כוח, ולייצר עבורם רכבים ובגדים ומוצרי צריכה – כמות הביקושים העולמית מגיעה לרף כזה, שכל המחירים בשוק הסחורות העולמי משתנים הרבה מעבר ועולים הרבה מעבר למה שהורגלנו בעבר.

גלעד ארדן: לכן מה שאני תמיד אומר, הצורך למחזר, אדוני היושב-ראש, לעשות ניצול מושכל של משאבי הטבע, מה שבורא עולם נתן לכולנו – אבל אין לזה סוף.

גלעד ארדן: יש לזה מידה מוגבלת, ואנחנו צריכים לנהל את זה בחוכמה, וזה מה שהממשלה ואני מנסים לקדם במדינת ישראל.

גלעד ארדן: לניהול המושכל של משאבי הטבע יש השפעה לא פחותה על רמות המחירים מאשר מה שהממשלה עושה בתחומים של ריכוזיות או תחרותיות.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת והשרים, אני מבקש מכולם לתפוס את מקומם, כי מייד לאחר שירְצה השר המקשר, שהוא גם השר לאיכות הסביבה, את דבריו, אנחנו נעבור להצבעות.

ראובן ריבלין: נא לשבת.

גלעד ארדן: ובכן, אדוני היושב-ראש, כפי שאמרתי, זה לא תלוי רק בממשלת ישראל.

גלעד ארדן: אבל גם במה שכן תלוי בממשלת ישראל, מגמות של חוסר תחרותיות או ריכוזיות יתר במשק הישראלי – גם זה לא משהו שהממשלה הנוכחית כמובן המציאה.

גלעד ארדן: זו תופעה שקיימת עשרות שנים – של מדיניות אוצרית, של מכירת גרעיני שליטה, מכירת מניות לגרעיני שליטה במקום פיזורם בקרב הציבור הרחב, דבר שיצר הרבה פעמים משק של שניים או שלושה שחקנים בלבד, חוסר תחרותיות.

גלעד ארדן: גם בעניין הזה הממשלה הנוכחית עושה מה שאף ממשלה קודמת לא העזה לעשות, ואני יכול רק להזכיר על קצה המזלג גם את מסקנות ועדת-ששינסקי, שיושמו כאן בכנסת, גם את הוועדה לבחינת ריכוזיות שראש הממשלה הקים, ואני מקווה שבקרוב תפרסם את המסקנות שלה ושהיישום שלהן יביא להגברה משמעותית של התחרותיות ולצמצום הריכוזיות במשק, דבר שיביא להוזלת מחירים לתועלת כל אזרחי מדינת ישראל.

גלעד ארדן: שוב, ואינני רוצה לחזור על דבריו של קודמי: בכל תחום שניגע יש עשייה, יש עשייה ממשלתית שלא היתה מעולם בעבר, אם בתחום משרד התקשורת, הגברת התחרותיות, הכנסת שחקנים חדשים, הכול כדי לעודד הורדת מחירים ושיפור השירות, לטובת אזרחי מדינת ישראל.

גלעד ארדן: כמובן, כל מה שעושים משרד התקשורת ושר התקשורת, הכול בגיבוי של שר האוצר ושל ראש הממשלה.

גלעד ארדן: במשרדי הממשלה האחרים, גם שם התנופה רבה מאוד.

גלעד ארדן: משרד התחבורה – מהפכה חסרת תקדים של השקעות בהיקף – – –

אריאל אטיאס: – – –

גלעד ארדן: אני אגיע גם אליך, אדוני שר השיכון.

גלעד ארדן: אם לא תפריע, אני אגיע גם לעשייה במשרדך.

גלעד ארדן: היחיד שיכול לקבוע אם שכנעתי את הבית זה יושב-ראש הקואליציה, לא אדוני.

גלעד ארדן: במשרד התחבורה, היקף השקעות חסר תקדים בחיבור הפריפריה למרכז הארץ ושיפור השירות שהציבור מקבל בתחבורה הציבורית ובקווי הרכבת, הכול כדי לאפשר לצעירים מהפריפריה להתמודד גם על מקומות עבודה במרכז הארץ וכדי לצמצם את הפערים החברתיים, וזו השקעה שבוודאי לא ממשלת קדימה הקודמת או מישהו אחר מהאופוזיציה יכול להתגאות שהוא עשה.

גלעד ארדן: כך גם במשרד החינוך, כך גם בכל משרד ומשרד שאני יכול לתאר, נעשים צעדים חברתיים וכלכליים בדברים שלא טופלו מעולם בימי ממשלות קדימה או העבודה.

גלעד ארדן: הזכיר זאת קודמי, ואני חושב שזו נקודה שחשוב לחזור ולהדגיש אותה, שכבר בכניסתה של הממשלה – זה אולי נשכח כי עברו כבר למעלה משנתיים – נעשו צעדים בתחומים שהממשלה הקודמת שכחה לנגוע בהם.

גלעד ארדן: הממשלה הקודמת הותירה קצבאות זיקנה נמוכות והממשלה הנוכחית העלתה אותן; הממשלה הקודמת הותירה קצבאות ילדים נמוכות, גם למשפחות של שלושה וארבעה ילדים, והממשלה הנוכחית העלתה אותן; הממשלה הקודמת הותירה סל תרופות מצומצם והממשלה הנוכחית הרחיבה אותו ואף הוסיפה טיפולי שיניים בחינם לילדות וילדים מהשכבות החלשות, שהממשלה הקודמת לא אפשרה להם טיפולי שיניים בחינם.

ראובן ריבלין: אני חושב שאדוני התחיל למצות את התשובה של הממשלה, כי אני כבר שומע את הטיעונים החשובים שאדוני מעלה כבר פעם שנייה, גם להדגשה כבר – – –

גלעד ארדן: יכול להיות שאדוני צודק.

גלעד ארדן: אני לא אתווכח.

ראובן ריבלין: אני מציע לסיים.

גלעד ארדן: אבל באמת, אדוני, כאשר העשייה כה מרובה, קשה במספר דקות מצומצם, והרי עוד לא נגעתי, אדוני, בסיטואציה, ובזאת אסיים, שאני שומע לפעמים את הביקורת הצבועה כאילו הממשלה הנוכחית, שר האוצר, כאילו שהוא קיבל מקודמו רופאים ומורים ועובדות סוציאליות שמרוויחים שכר עתק ואנחנו הורדנו את שכרם.

גלעד ארדן: ממש לא.

גלעד ארדן: אנחנו קיבלנו מהממשלה הקודמת מורים, רופאים, עובדות סוציאליות, ועוד סקטורים רבים, שמרוויחים שכר עלוב, ואנחנו אלו שמנהלים אתם משא-ומתן אחראי ומעלים את משכורותיהם באופן הוגן, כפי שראוי לתת להם וכפי שממשלת קדימה הקודמת לא עשתה, אף-על-פי שהיו לה שלוש שנים לתקן את כל העיוותים הללו בשכר הציבורי.

גלעד ארדן: לכן אין לי ספק, אדוני היושב-ראש, שהכנסת, גם היום, תדחה את הצעות האי-אמון.

גלעד ארדן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה.

ראובן ריבלין: רבותי, נא לשבת.

ראובן ריבלין: לפנינו ארבע הצעות אי-אמון.

ראובן ריבלין: לשבת בניחותא.

ראובן ריבלין: לפנינו ארבע הצעות אי-אמון של סיעות שונות בכנסת, ואנחנו נצביע בנפרד על כל הצעת אי-אמון.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי חברי הכנסת, הצעת האי-אמון הראשונה שעליה נצביע היא הצעתה של סיעת קדימה, שכותרתה: ממשלת נתניהו פוגעת בנשים העובדות ומתכוונת להעלות את גיל הפרישה לנשים ל-67 – הצעת אי-אמון שנומקה על-ידי חברת הכנסת .

ראובן ריבלין: אנחנו מצביעים.

ראובן ריבלין: מי בעד האי-אמון ומי נגד?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 37 נגד – 56 נמנעים – אין הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד – 37, בעוד נגד – 56.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת אי-האמון של קדימה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה השנייה העומדת לפנינו, והיא על הצעת אי-אמון של בנושא:

ראובן ריבלין: אוזלת ידה של הממשלה לנוכח גילויי המרי והאיום הגובר על שלטון החוק – או "של שלטון החוק", נדמה לי שצריך להיות "על שלטון החוק", ולא "של".

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון, אתה נימקת, צריך להיות "על שלטון החוק".

ראובן ריבלין: אנחנו נצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד, מי נגד ומי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד הצעת אי-האמון ומי נגדה?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת להביע אי-אמון בממשלה – 34 נגד – 61 נמנעים – אין הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

קריאה: האיום הוא של שלטון החוק.

ראובן ריבלין: זה כשאתה תגיש את ההצעה.

ראובן ריבלין: לכן, אני תיקנתי.

ראובן ריבלין: בעד – 34, בעוד נגד – 61.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת אי-האמון לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת אי-האמון השלישית, שהיא הצעת אי-האמון של סיעת העבודה שנושאה: כישלון הממשלה בתחום הכלכלי הגורם לעליית מחירים בכל ענפי המשק, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת וסגן יושב-ראש הכנסת גאלב מג'אדלה, השר לשעבר.

ראובן ריבלין: מי בעד הצעת האי-אמון ומי נגד?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 36 נגד – 58 נמנעים – אין הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד – 36, בעוד שנגד – 58, ואין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעתה של סיעת העבודה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: עוברים להצעת האי-אמון של סיעות רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד שנושאה: מחירי מוצרי המזון והתחבורה הציבורית והמסים הרגרסיביים בישראל הם מהגבוהים ביותר בעולם, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעות רע"ם-תע"ל–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 31 נגד – 60 נמנעים – אין הצעת סיעות רע"ם-תע"ל–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד – 31, מתנגדים – 60, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שגם הצעת אי-אמון זו ירדה מסדר-היום ונדחתה על-ידי מליאת הכנסת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/598).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

ראובן ריבלין: על סדר-היום: הצעת חוק הליכי תכנון ובנייה להאצת הבנייה למגורים (הוראת שעה), התשע"א–2011, קריאה ראשונה, שאותה יציג ראש הממשלה, שכן הנושא המובא לאישור הכנסת בקריאה ראשונה הוא נושא הנמצא בתחומו של משרדו של ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: ראש הממשלה ביקש להציג את החוק.

ראובן ריבלין: אדוני, בבקשה.

רוני בר-און: זה עבר?

ראובן ריבלין: עבר, עבר.

ראובן ריבלין: לא שמת לב, לפני שבוע, כי לא היית פה, העבירו ממשרד הבינוי והשיכון.

ראובן ריבלין: הכנסת הצביעה על זה, מה אני יכול לעשות?

ראובן ריבלין: רבותי, אני מבקש מהשרים הנכבדים, מרידור ובגין – כשאני אומר שרים נכבדים, אני מתכוון.

ראובן ריבלין: ומשר הביטחון.

ראובן ריבלין: רבותי, מי שאינו רוצה להימצא באולם אינו חייב, אבל יהיה פה שקט.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: בעוד דקה רשימת הדוברים נסגרת.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני לא חושב שיש מישהו מכם שלא דיבר אתי או לא דיברתם האחד עם השני ועם אזרחי ישראל על בעיית מצוקת הדיור, שהולכת ותופחת משנה לשנה, והממשלה ואני מחויבים להביא פתרונות למצוקה הזאת.

דב חנין: אז למה אתם לא מביאים?

בנימין נתניהו: קודם כול, לפני שאתה מביא פתרון, צריך להבין את הבעיה.

בנימין נתניהו: לפני שאתה מביא תרופה למחלה, תביא את הדיאגנוזה לבעיה.

בנימין נתניהו: הסיבה למצוקת הדיור – – –

יעקב כץ: ההקפאה.

בנימין נתניהו: הסיבה למצוקת הדיור היא שמדינת ישראל – – –

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, תנו לראש הממשלה להציג את החוק.

דב חנין: למה לא שר הפנים?

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת וחבר הכנסת דב חנין, פעם אחרונה שאני קורא לכם.

ראובן ריבלין: הוא צריך להציג את החוק.

דב חנין: למה לא שר הפנים?

דב חנין: הנה, שר הפנים פה.

ראובן ריבלין: אני אסביר לך.

ראובן ריבלין: ראש הממשלה מציג זאת על דעת הממשלה.

ראובן ריבלין: דרך אגב, שר הפנים ראה בכך דבר חשוב ביותר שראש הממשלה יציג חוק שנמצא בתחום סמכות משרדו.

ראובן ריבלין: הנה, שר הפנים פה.

ראובן ריבלין: אני ביררתי את כל הנושאים – – –

דב חנין: – – –

ראובן ריבלין: רבותי, כל המחאות לגבי הצגת החוק על-ידי ראש הממשלה – בא ראש ממשלה, מציג חוק.

ראובן ריבלין: מה דבר יותר טוב מזה?

קריאה: – – – מסיבת עיתונאים.

יוחנן פלסנר: הוא רוצה את הכותרת משר הפנים.

ראובן ריבלין: זה לא מסיבת עיתונאים.

ראובן ריבלין: הוא לוקח את האחריות על הצעת חוק הוול"ל.

ראובן ריבלין: דרך אגב, אני רוצה לומר לכם – – –

יוחנן פלסנר: – – – כותרת – – –

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, אינני בטוח.

ראובן ריבלין: הייתי פה בשנת 1990 – – –

אילן גילאון: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון, אני מבקש.

ראובן ריבלין: מרגע זה אני קורא לסדר.

ראובן ריבלין: אני רק רוצה להפנות תשומת לבכם.

ראובן ריבלין: בזמנו, כאשר הוגש חוק הוול"ל, כאשר הגיעה העלייה – – –

רוני בר-און: לא חוק הוול"ל.

רוני בר-און: וד"ל – – –

ראובן ריבלין: לא, פה זה וד"ל.

קריאה: ול"ל.

ראובן ריבלין: למה אתה כל הזמן מתקן אותי?

ראובן ריבלין: פעמים אני כל כך נפעם מתיקוניך שאני אפילו מסכים אתך.

ראובן ריבלין: בזמנו, כאשר הובא חוק הוול"ל, עם העלייה הענקית מרוסיה, אדוני ראש הממשלה, מי שהציג את החוק היה, כמדומני, ראש הממשלה יצחק שמיר.

ראובן ריבלין: נדמה לי.

נינו אבסדזה: זה עדיין לא עזר לעולים מרוסיה.

ראובן ריבלין: עכשיו, כל הדברים האלה – לעיתונאים.

קריאה: – – –

דב חנין: – – –

ראובן ריבלין: אני קורא לך לסדר פעם ראשונה, חבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אבסדזה, את הבאה אחריו.

ראובן ריבלין: תודה.

בנימין נתניהו: הסיבה למצוקת הדיור – – –

מיכאל בן-ארי: אדוני ראש הממשלה, אתה לא יכול – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

מיכאל בן-ארי: משפט אחד אני חייב להגיד לו.

ראובן ריבלין: אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

בנימין נתניהו: הסיבה למצוקת הדיור היא הפער בין שני מספרים: קצב גידול האוכלוסייה במדינת ישראל, שהיא אחת המדינות הקטנות בעולם; היינו 600,000 איש ב-1948, היום המספר הזה גדל – – –

מיכאל בן-ארי: זה לא שיעור בהיסטוריה.

מיכאל בן-ארי: הבנייה בירושלים לפחות – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

מיכאל בן-ארי: – – – ירושלים – – –

בנימין נתניהו: היינו 600,000 איש ב-1948, האוכלוסייה גדלה למעלה מפי-עשרה, אבל השטח נשאר אותו שטח.

בנימין נתניהו: וכמובן, קצב בניית הדירות אינו מדביק את קצב גידול האוכלוסייה, ונוצר פער מדי שנה.

בנימין נתניהו: הפער הזה עומד על 10,000 דירות בשנה.

דב חנין: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין, קשה לי.

נסים זאב: עכשיו יש שמאלנים – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זאב.

בנימין נתניהו: תראו, אני אומר את דברי, אתם יכולים להגיד את דברכם, ויש לנו זמן.

בנימין נתניהו: אנחנו יכולים להישאר פה עד מחר.

קריאה: – – –

בנימין נתניהו: איך שאתם רוצים.

יואל חסון: מה אתה עושה גם ככה?

יואל חסון: אתה לא עושה שום דבר.

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און.

בנימין נתניהו: – – – מיקי איתן – – –

יואל חסון: ומה אתה עושה?

בנימין נתניהו: אף אחד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: לא, הוא לא עושה שום דבר ממילא, אז שלא יעשה שום דבר פה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: שלא יעשה שום דבר – – –

נסים זאב: זו לא הוועדה לביקורת פה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

בנימין נתניהו: הפער הזה גדל מדי שנה.

בנימין נתניהו: הוא פער של 10,000.

בנימין נתניהו: 10,000 דירות חסרות מדי שנה.

בנימין נתניהו: אנחנו צריכים 45,000 דירות.

בנימין נתניהו: אנחנו בונים, במקרה הטוב, והגדלנו את הבנייה השנה, הגענו ל-35,000 דירות.

בנימין נתניהו: יש פער של 10,000 דירות.

בנימין נתניהו: על עשור זה 100,000 דירות.

בנימין נתניהו: אנחנו נמצאים בפער, הנמוך ביותר בהערכות הוא 60,000 דירות, אנחנו חושבים שזה יותר קרוב ל-100,000 דירות.

בנימין נתניהו: ובכן, יש פער שהולך וגדל וכלל שהולך וגדל הפער, המרחק של צעירים בישראל, זוגות צעירים, חיילים ואחרים, המרחק שלהם הולך וגדל מהשגת דירה.

מרינה סולודקין: מה עם הדיור הציבורי?

ראובן ריבלין: חברת הכנסת סולודקין.

דב חנין: למה הממשלה לא בונה דירות?

דב חנין: אני לא מבין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין, לא נקראת על-ידִי לסדר שש שנים שאני נמצא על הדוכן הזה.

ראובן ריבלין: אל תיתן לי את ההזדמנות פעם ראשונה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

בנימין נתניהו: הפער הולך וגדל, הולך ונצבר, בין 60,000 ל-100,000 דירות שחסרות היום.

בנימין נתניהו: אם לא נפתור את זה, זה יגדל לעוד 60,000 ולעוד 100,000 דירות.

בנימין נתניהו: וכמובן, הדבר הזה יביא לדברים – – –

אורית זוארץ: שיבנו את המאושרות קודם.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: זאת השיטה: תוציא.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

יואל חסון: – – –

בנימין נתניהו: עכשיו, אנחנו נקטנו חמישה צעדים כדי להגדיל את מלאי הדירות.

בנימין נתניהו: המפתח לפתרון בעיית הדירות הוא להגדיל את היצע הדירות בארץ.

בנימין נתניהו: הנה חמישה דברים שעשינו, אני מראש אומר לכם, שאנחנו הולכים להוסיף עוד שני צעדים מרכזיים.

בנימין נתניהו: הצעד הראשון – – –

יוחנן פלסנר: עשית ולא הצלחת.

בנימין נתניהו: הצעד הראשון הוא לפתוח את עתודות הקרקע הגדולות במדינה, והן לא בין גדרה וחדרה, הן בגליל ובנגב.

בנימין נתניהו: ולכן אנחנו – – –

מיכאל בן-ארי: ביהודה ושומרון.

בנימין נתניהו: ולכן אנחנו פורסים כבישים מהירים ורכבות לנגב ולגליל.

בנימין נתניהו: אנחנו משקיעים 27.5 מיליארד שקל במהפכה תחבורתית, שפותחת את מדינת ישראל מן המרכז אל הגליל ואל הנגב.

מיכאל בן-ארי: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, אני קורא אותך לסדר פעם שלישית, נא לצאת מהאולם.

ראובן ריבלין: אני רואה שאתה גם מדבר בטלפון, מקבל הנחיות איך להתנהג במליאה.

מיכאל בן-ארי: – – –

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני, נא לצאת, יש גבול לכל דבר.

ראובן ריבלין: (חבר הכנסת מיכאל בן-ארי יוצא מאולם המליאה.

ראובן ריבלין: )

בנימין נתניהו: כמובן, יכולנו להגיד לאנשים: תלכו לנגב ולגליל.

בנימין נתניהו: אבל אם ייקח להם שלוש שעות, ארבע שעות, חמש שעות להגיע לשם, אנחנו נוכל להגיד להם, ואנחנו אומרים להם כבר 63 שנה והם לא הולכים לשם.

בנימין נתניהו: אם יכולים להגיע בכביש מהיר או ברכבת מהירה לפריפריה, בבת אחת הפריפריה מפסיקה להיות פריפריה.

בנימין נתניהו: על כן, הצעד הראשון והמשמעותי ומהפכני שאנחנו עושים, יש לו משמעויות לאומיות רבות נוספות, אבל מבחינת הדיור – פריסת רשת תחבורתית, צפון ודרום, הפריסה הזאת היא הצעד הראשון ההכרחי לשינוי מצב הדיור במדינת ישראל.

מרינה סולודקין: מה עם הדיור הציבורי?

ראובן ריבלין: חברת הכנסת סולודקין, אין לי ברירה, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: אבל היא צודקת, אדוני.

יואל חסון: קריאת ביניים לגיטימית.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, תיזהר שאני אהיה צודק כשאקרא אותך פעם שלישית.

רונית תירוש: – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת תירוש, אני מתכבד לקרוא גם לך לסדר פעם ראשונה.

רונית תירוש: אסור לי להגיד מלה?

ראובן ריבלין: לא.

רונית תירוש: למה לא?

ראובן ריבלין: כי כבר הפריעו חברייך יותר מדי.

רונית תירוש: זו לא מכסה.

ראובן ריבלין: אי-אפשר לפי תור, וכל 120 חברי כנסת יפריעו לדיון, ושיקול הדעת הוא שלי.

רונית תירוש: זו לא מכסה סיעתית.

בנימין נתניהו: הצעד השני הוא לסייע לצעירים לקנות דירות בפריפריה במענקי מקום ב-28 יישובים – לא עד 100,000 שקל, 100,000 שקל.

בנימין נתניהו: זה נעשה עכשיו.

בנימין נתניהו: הצעד השלישי – שאני חושב שמאוד יעזור לפיתוח הנגב, בשילוב הצעדים האחרים שאמרתי – זה להוריד את צה"ל לנגב.

בנימין נתניהו: ההחלטה הזאת נדונה במשך שנים, אבל החלטנו לבצע אותה, ולפני כמה שבועות הקצינו לכך 17 מיליארד שקל.

בנימין נתניהו: זו החלטה מרכזית, היא חשובה, היא תיתן גרעין מאוד מגובש ומאוד איכותי להוריד אוכלוסייה לנגב.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: ראש הממשלה, תן קרדיט – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון.

רוני בר-און: שכן שלך, לא מגיע – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, אל תחשוב שאני לא רואה את כל ההפרעות הבלתי-פוסקות שלך.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, זו לא קייטנה – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה לך, אדוני סגן יושב-ראש הכנסת, על כך שאתה עוזר לי.

בנימין נתניהו: הדיבורים והרצון והבעת השאיפה להביא את האוכלוסייה לנגב ולגליל זה דבר אחד, אבל הביצוע נמדד בסופו של דבר בהחלטות ובתקצוב.

בנימין נתניהו: אנחנו החלטנו, ואנחנו תקצבנו ושמנו כסף מאחורי ההחלטות שלנו.

בנימין נתניהו: זה דבר שלצערי לא נעשה קודם לכן, אבל טוב שהוא נעשה.

בנימין נתניהו: אבל זה לא מספיק.

בנימין נתניהו: אמרנו שנעשה שני דברים נוספים, ועשינו אותם.

בנימין נתניהו: הדבר הראשון – הרביעי שעשינו, אף-על-פי שהנגב והגליל יקרים לנו ויגיעו לשם – זה שביטלנו החלטה לגבי איסור בנייה במרכז הארץ.

בנימין נתניהו: זו היתה החלטה שהממשלה הקודמת קיבלה – –

רוני בר-און: נכון, ואתם עשיתם – – –

בנימין נתניהו: – – לדעתי החלטה שגויה, כי יש הרבה עתודות קרקע גם במרכז.

בנימין נתניהו: ככל שבונים יותר בכל הארץ, ולא משנה איפה בונים במדינה כל כך קטנה, הדבר הזה מוריד את לחץ הדירות, הוא מקל על מצוקת הדיור.

בנימין נתניהו: ובכן, ביטלנו את ההחלטה הזאת, כי אנחנו נבנה בכל הארץ.

בנימין נתניהו: ואילו הדבר החמישי הוא לתת תמריצי מס לבעלי דירות, בעיקר דירות להשקעה, שהחזיקו דירות ריקות, תמריצי מס על מנת שיפנו את הדירות האלה או יכניסו את הדירות האלה לשוק.

בנימין נתניהו: אלה חמישה דברים שעשינו בשנתיים האחרונות, דברים שלא נעשו קודם לכן, דברים שהם חיוניים, אבל לא די בהם.

יוחנן פלסנר: ועלו המחירים – – –

יעקב כץ: ובירושלים ממשיכים לעלות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר.

יוחנן פלסנר: מחירי הדירות רק עולים.

אורית זוארץ: אז למה אתם מעלים עכשיו – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ.

קריאות: – – – למה צריך – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

ראובן ריבלין: כשאני אומר לך חברת הכנסת זוארץ ואת לא שמה לב, את נקראת לסדר פעם שנייה.

אורית זוארץ: אפשר להעיר הערות.

בנימין נתניהו: אני חושב שככל שחברי האופוזיציה צועקים יותר, יש להם כנראה משהו שהם רוצים למסך.

יואל חסון: אנחנו אומרים את האמת.

בנימין נתניהו: אלה חמש החלטות – הנה האמת – חמש החלטות שאנחנו קיבלנו, עם כסף ענק ועם שינויים אדירים: שאנחנו פורצים דרכים צפונה ודרומה, שאנחנו עושים את השינויים גם בהקצאת כספים, גם בתמריצי מקום, גם בפתיחת הביורוקרטיה, אבל לא די זה.

בנימין נתניהו: אלה דברים גדולים.

יוחנן פלסנר: – – – אין דירות.

יעקב כץ: – – – בירושלים אין דירות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יעקב כץ, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

בנימין נתניהו: יש פקק אחד ענק שהוא ייחודי למדינת ישראל.

בנימין נתניהו: אני לא יכול להגיד שהוא ייחודי עד כדי כך, יכול להיות שיש מדינות מסוימות בתחתית הרשימה העולמית שעוברות אותנו, אבל כמעט שאין.

בנימין נתניהו: הפקק האדיר שיש לנו כאן, ושהוא הגורם העיקרי לכך שאין מספיק דירות בארץ, זה פקק הביורוקרטיה בתכנון ובשיווק דירות במדינת ישראל.

בנימין נתניהו: אנחנו פחות או יותר בתחתית הרשימה העולמית.

דב חנין: יש הבדל בין תכנון ושיווק.

דב חנין: 160,000 דירות – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דב חנין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דב חנין, גם לא שומעים אותך.

ראובן ריבלין: אתה רשום לדיבור.

בנימין נתניהו: לפני יותר מ-50 שנה – אין לי את התאריך המדויק, אתם יכולים לבדוק – הוקם גוף ממשלתי שנקרא "מינהל מקרקעי ישראל".

בנימין נתניהו: מינהל מקרקעי ישראל מופקד על שיווק הדירות, ואני יכול להגיד לכם שאין מקום בארץ שאני מבקר בו ולא שמעתי – – –

ציפי לבני: על שיווק הקרקעות.

בנימין נתניהו: שיווק הקרקעות לבנייה, זה נכון.

בנימין נתניהו: לא היה מקום אחד שלא שמעתי תלונות קשות על הביורוקרטיה במינהל מקרקעי ישראל.

בנימין נתניהו: אני מראש אומר לכם – – –

רוני בר-און: תפטר את ביבי.

בנימין נתניהו: אני אומר לכם מראש שהדבר איננו קשור לאנשים אלה או אחרים שעובדים שם, אלא למבנה ביורוקרטי שהוא סבוך, הוא לא ניתן לניהול, הוא לא קשוב לאזרח – –

יואל חסון: כי זה ביבי אשם.

בנימין נתניהו: – – והוא איננו ממוקד בדבר העיקרי, וזה שיווק הקרקעות, שזה ייעודו.

בנימין נתניהו: ולכן, בשנתיים האחרונות עשינו שוב דבר שלא נעשה.

בנימין נתניהו: הדבר שלא נעשה במשך עשרות שנים זה רפורמה מבנית, יסודית, במינהל מקרקעי ישראל.

בנימין נתניהו: דיברו על זה – –

מרינה סולודקין: איפה הדיור הציבורי?

בנימין נתניהו: – – אמרו שרוצים את זה, אבל בלי שנטפל בפקק היסודי הזה, שום דבר לא יזוז.

בנימין נתניהו: ובכן קיימנו – אני אישית קיימתי – כתריסר פגישות, כולל עם שר השיכון, כולל עם שר האוצר, כולל עם ראש ההסתדרות עופר עיני ואנשי מינהל מקרקעי ישראל.

בנימין נתניהו: ובשעה טובה, לפני כמה חודשים, הגענו להסכם קיבוצי – –

אורית זוארץ: אצל שר הפנים – – –

שלמה מולה: מה עופר עיני אומר?

בנימין נתניהו: – – לעשות רפורמה יסודית במינהל מקרקעי ישראל.

בנימין נתניהו: הרפורמה הזאת תעשה כמה דברים: קודם כול, היא תפחית חיכוך עצום בין מינהל מקרקעי ישראל לאזרחי ישראל; שנית, היא תתמקד בשיווק; שלישית, היא תאפשר גמישות ניהול שלא היתה שם; רביעית, היא תביא עשרות מומחים מקצועיים – –

אורית זוארץ: כל החבר'ה, כל היזמים.

בנימין נתניהו: – – בתחומים השונים, על מנת לאפשר זירוז תהליכי שיווק.

בנימין נתניהו: לרפורמה הזאת יש עוד שלב אחד הכרחי – – –

אילן גילאון: – – – שיווק.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון, אני לא קורא לך לסדר כי קיבלת ממני קריאה לסדר נוספת על כך שאתה דואג לבנייה בירושלים.

ראובן ריבלין: לקחתי לתשומת לבי, ויש לך מינוס אחד.

ראובן ריבלין: בפעם הבאה אתה תבוא לאפס, כי אם אתה תומך בבנייה בירושלים, באמת, אנחנו מתקרבים לימי המשיח.

יואל חסון: – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: זו היתה הערה שלי לגילאון, מספיק, כדי להרגיע.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: בירושלים – – –

בנימין נתניהו: להשלמת הרפורמה הזאת דרוש עוד שלב אחד שעובר דרך חברי הכנסת כאן, וזה סיכום שיש לנו עם עובדי מינהל מקרקעי ישראל, שהם יקבלו הסדר פנסיה שיאושר – כך אני מאמין – על-ידי הכנסת בשבועות הקרובים, וכך אנחנו נשלים את אחד משני הפקקים, כי זה פקק כפול: פקק אחד הוא בשיווק, והרפורמה הזאת היא פריצת דרך היסטורית, בדיוק כמו פריצת הכבישים והרכבות צפונה ודרומה.

בנימין נתניהו: זו פריצת דרך היסטורית של הביורוקרטיה שבגינה יש לנו באמת אחד משוקי הדיור הסבוכים ביותר והמפגרים ביותר בעולם.

בנימין נתניהו: אין דבר כזה כמו שיש במדינת ישראל.

בנימין נתניהו: אבל יש עוד פקק, פקק כפול – –

יואל חסון: אתה הפקק.

בנימין נתניהו: – – והפקק הוא בתכנון.

יואל חסון: אתה הפקק לכול.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון.

דב חנין: – – – את מערכת התכנון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דב חנין, אתה רשום שלישי.

ראובן ריבלין: אני מצפה לשמוע את דבריך.

בנימין נתניהו: הפקק השני הוא פקק בתכנון.

בנימין נתניהו: הרי אתם יודעים שאני צודק.

בנימין נתניהו: אתם יכולים לצעוק, אבל מה שאני אומר אלה דברים שכל אחד מכם יודע – – –

יואל חסון: לא, אנחנו לא יודעים.

בנימין נתניהו: אתם יודעים את זה, אתם רק לא עשיתם את זה.

בנימין נתניהו: אנחנו עושים את זה.

יוחנן פלסנר: – – – שנתיים אתה עושה פה מסיבת עיתונאים – – –

אורית זוארץ: אתה גם תמכת במענקים.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, את לא יכולה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר, אתה רוצה שאני אקרא אותך לסדר?

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

בנימין נתניהו: הפקק השני הוא הפקק בתכנון.

בנימין נתניהו: תכנון דירות, תכנון קרקע לדירות במדינת ישראל, זה אחד הדברים הקשים ביותר שיש.

בנימין נתניהו: לתכנן דירה בישראל לוקח לפחות – אני מאוד שמרן כרגע – לפחות חמש שנים.

בנימין נתניהו: הדבר לא ייאמן.

בנימין נתניהו: לפחות חמש שנים, הרבה פעמים זה שש, שבע, שמונה שנים – דבר שאין לו משל במדינה מתוקנת, כולל במדינות רגולטוריות, מדינות ביורוקרטיות.

בנימין נתניהו: אין דבר כזה, ולכן מוכרחים להעביר רפורמה יסודית בתכנון ובבנייה.

בנימין נתניהו: כדי להביא את הרפורמה בתכנון עמל כרגע חברנו, ראש הוועדה אמנון כהן, בוועדה שהוא עומד בראשה בכנסת – – –

ראובן ריבלין: בוועדת הפנים.

בנימין נתניהו: בוועדת הפנים, כן.

בנימין נתניהו: הדבר ייקח להערכתי – כיוון שזו רפורמה יסודית והיא דורשת דיונים רציניים, גם אם אמנון כהן יפליא, והוא הרבה פעמים מפליא ביעילותו – הדבר יכול לקחת בין שנה לשנה וחצי.

בנימין נתניהו: אני מקווה שפחות.

בנימין נתניהו: אתה מוזמן, אמנון, להפתיע אותנו.

ראובן ריבלין: אבל, אדוני ראש הממשלה, קודמו, חבר הכנסת אזולאי, עמד בראש הוועדה במספר ישיבות לא מועט בנושא זה.

קריאות: – – –

רוני בר-און: – – – זוכר – – –

בנימין נתניהו: חבר הכנסת אזולאי עמל קשה מאוד, והוא יכול להעיד עד כמה הרפורמה הזאת היא מורכבת.

בנימין נתניהו: צריך לשמוע את כל הגורמים, יש רבים, ולכן זה תהליך רציני מאוד.

בנימין נתניהו: לשנות 60 שנה של נוהל תכנון, 60 שנה ומעלה של נוהל תכנון מאוד סבוך, מאוד מורכב, לפשט אותו, לעשות זאת שזה יעמוד לדורות הבאים – הדבר הזה מחייב דיונים רציניים.

בנימין נתניהו: והדיונים האלה התחיל בהם חבר הכנסת אזולאי בוועדה, ממשיך בהם חבר הכנסת אמנון כהן באותה ועדה.

בנימין נתניהו: זו ועדה משותפת – –

ראובן ריבלין: של ועדת הפנים והכלכלה.

בנימין נתניהו: – – של ועדת הפנים וועדת הכלכלה, וזה ייקח, להערכתי – שוב, אתה מוזמן להוכיח שאני טועה ולקצר את הזמן – אבל זה ייקח לפחות שנה, ויכול להיות שייקח שנה וחצי.

בנימין נתניהו: לאזרחי ישראל אין זמן לחכות, ולכן אמרנו שבמקום שנחמיץ את הזמן הזה, אנחנו נעביר החלטה למסלול ירוק ל-18 החודש הבאים, סליחה – – –

ראובן ריבלין: כהוראת שעה.

רוני בר-און: בדרך כלל – – –

בנימין נתניהו: כהוראת שעה.

בנימין נתניהו: לשנה וחצי הקרובות – סליחה, כהוראת שעה, למסלול ירוק לתכנון מהיר וזריז.

בנימין נתניהו: יש שלושה דברים שאני מציין לגבי ההצעה שמובאת כאן בפניכם.

בנימין נתניהו: הדבר הראשון – הזכרת קודם את הוול"לים.

בנימין נתניהו: בעצם עמדנו אז בפני משבר גדול בהגעה של מאות אלפים, והיה צורך בהרבה מאוד דירות, בעשרות אלפי דירות, והיינו במשבר, אז עשינו טיפול נקודתי למשבר באמצעות הוול"לים.

בנימין נתניהו: משחלף המשבר, ביטלנו את הוול"לים – –

דב חנין: – – –

בנימין נתניהו: – – וכתוצאה מצבר הדירות החסרות, אנחנו עומדים בפני משבר.

אורית זוארץ: איפה היית – – – עשינו, בנינו – – –

בנימין נתניהו: – – – אנחנו ראינו כמובן – – –

רוני בר-און: ב-1991 אתה לא היית פה.

ראובן ריבלין: הוא היה.

ראובן ריבלין: הוא היה סגן שר החוץ, הוא היה.

בנימין נתניהו: ראינו כמובן, למדנו את המקרה של הוול"לים.

בנימין נתניהו: יש הרבה מה ללמוד משם, גם לטובה וגם תיקונים, גם לקחים, ואנחנו בעצם מביאים וד"לים.

בנימין נתניהו: זה מסלול מהיר לתכנון שמטרתו להביא עשרות אלפי דירות לשוק בשנה וחצי הקרובות.

מרינה סולודקין: שרון – – – וד"לים – – –

בנימין נתניהו: מהם העקרונות?

בנימין נתניהו: שלושה עקרונות שאני רוצה להביא בפניכם, שלושה דברים.

בנימין נתניהו: העיקרון הראשון זה ועדה אחת – בכל מחוז ועדה אחת שתנהל את כל התהליך, מה שנקרא באנגלית One Stop Shop.

בנימין נתניהו: העיקרון השני – –

יוחנן פלסנר: אנגלית אתה יודע.

בנימין נתניהו: – – זה שהתוכניות שהוועדה תאשר יגברו על כל התוכניות, חוץ מאשר תוכנית המיתאר הארצית.

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: העיקרון השלישי זה לוחות זמנים קצובים וברורים לדיונים בוועדה.

בנימין נתניהו: זה לא פתוח – –

אורית זוארץ: אז – – – מה שקורה היום, למה עוד – – –

בנימין נתניהו: – – זה לא בלי שעון "סטופר".

בנימין נתניהו: שמים שעון "סטופר" על מנת לזרז את התהליכים – –

אורית זוארץ: אז תעשו את זה עכשיו.

בנימין נתניהו: – – שוב, כמהלך חירום, על מנת להזרים עשרות אלפי דירות לשוק.

בנימין נתניהו: אנחנו לא רוצים לתת מריחת זמנים.

אילן גילאון: מה עם המרפסת – – –

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: הרבה פעמים ועדות מתכנסות ומתפזרות, ומתכנסות שוב, ובינתיים אזרחי ישראל נאנקים והדירות אינן נבנות.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, באתי מבחוץ.

איתן כבל: אתה יודע איזה התלהבות יש מהתוכנית?

איתן כבל: אנשים – – –

אילן גילאון: רוצים להירשם.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, תודה רבה לך על האינפורמציה – – –

קריאות: – – –

יואל חסון: העם במתח, העם במתח – – –

ראובן ריבלין: אתה באוברדרפט בקריאות.

אילן גילאון: המרפסת, המרפסת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון, אתה רוצה שאני אקרא אותך פתאום לסדר – – –

אילן גילאון: רוצה את המרפסת שהבטיחו לי.

ראובן ריבלין: בסדר, אנחנו נטפל בעניין הזה.

בנימין נתניהו: אתה יודע, אדוני, לפני שמונה שנים אני עמדתי כאן כשר אוצר והצגתי שורה של רפורמות מרחיקות לכת.

בנימין נתניהו: אני שמעתי את קריאות הזלזול והגנאי והגיחוך של חברי אז באופוזיציה, ואני חושב שהוכח שהדברים הברורים, השינויים הנועזים שהבאנו אז – –

קריאות: – – –

רוני בר-און: ביטלת עכשיו – – –

בנימין נתניהו: – – הם בוודאי סייעו – –

רוני בר-און: את הכול ביטלת עכשיו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, אתה באמת חושב שאתה פה, יש לך איזה תקנון מיוחד לך?

ראובן ריבלין: אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

רוני בר-און: מאה אחוז.

בנימין נתניהו: – – להביא לצמיחה מהירה, שאחר כך תמכו בה גם אחרים.

בנימין נתניהו: אני חושב שזה דבר חשוב, שהשינויים הללו באמת תפסו והפכו לנחלתם של כל אזרחי ישראל.

אורית זוארץ: – – – פנסיה עד היום – – –

בנימין נתניהו: אני חושב שעשינו את הדברים האלה אז משום שהיינו במשבר.

בנימין נתניהו: אני חושב שאנחנו במשבר דיור גם היום.

בנימין נתניהו: אתה לא צריך לחכות שיבואו הנה מאות אלפי עולים, שיהיה לך פער בין מלאי הדירות שיש לך כאן לעומת האזרחים או העולים החדשים שמגיעים.

בנימין נתניהו: הפער הוא פער.

בנימין נתניהו: במקרה הזה, הפער לא נוצר על-ידי עולים שיעלו לארץ אלא על-ידי אזרחי ישראל שכבר נמצאים בה, ופשוט יש מחסור אדיר בדירות.

בנימין נתניהו: אנחנו מביאים כאן חילוץ של שני פקקים יסודיים – – –

נינו אבסדזה: הפער הזה נוצר בגלל מחירים מטורפים – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אבסדזה.

בנימין נתניהו: שני פקקים.

בנימין נתניהו: קשה לך להבין אולי שהפער במחירים הוא תוצאה של הפער בין היצע לביקוש.

יוחנן פלסנר: לא עשית כלום.

יוחנן פלסנר: לא עשית כלום שנתיים, אז יש פער.

בנימין נתניהו: יש ביקוש גדול ואנחנו מגדילים את ההיצע.

אורית זוארץ: יש 160,000 תוכניות מאושרות – – –

בנימין נתניהו: הצעדים הללו מגדילים את ההיצע.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, הפעם הבאה שאת מוציאה מלה, אני איאלץ להוציא אותך.

בנימין נתניהו: אדוני, אני חושב שאלה שינויים חשובים מאוד.

בנימין נתניהו: אני יודע שהדבר הזה מחייב התגייסות של הכנסת, התגייסות גם של הוועדות, אבל בעיקר אני רוצה לומר שהדבר הזה מחייב התגייסות של משרדי הממשלה, ואני רוצה להביע את הערכתי ותודתי לשר האוצר ולשר הפנים ולשר הבינוי והשיכון, וגם לאנשי משרדיהם.

רוני בר-און: – – –

בנימין נתניהו: אני מבקש גם להביע את תודתי למנכ"ל משרדי אייל גבאי, שליווה את התהליך הזה – –

קריאות: – – –

קריאה: שעוזב – – –

בנימין נתניהו: – – שעשה ועושה עבודה מאוד חשובה בנושא הזה.

בנימין נתניהו: אני בסוף רוצה להודות לחברי הכנסת.

בנימין נתניהו: אני בטוח שהם יאשרו את הצעדים החשובים האלה, ואני אפילו מוכן להמר שגם חברי הכנסת כאן שמרבים בלהג ובצעקות, יודעים בתוככי לבם שאלה צעדים שהתבקשו כבר עשרות שנים, וטוב שאנחנו עושים אותם עכשיו.

בנימין נתניהו: תודה רבה.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, נא להירגע.

ראובן ריבלין: תודה רבה לראש הממשלה על הצגת החוק.

ראובן ריבלין: אנחנו נקיים דיון כללי.

ראובן ריבלין: ראשונת הדוברים – ראש האופוזיציה, חברת הכנסת ציפי לבני, כנציגת האופוזיציה, שאני נותן לה זמן רב.

ראובן ריבלין: לאחר מכן שלוש דקות – – –

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי הכנסת, לדעתי, על-פי העקרונות של הבית הזה, אחרי ראש הממשלה, זכות ראש האופוזיציה לדבר.

ציפי לבני: ראש הממשלה, כדרכו – ואני מתייחסת לראש הממשלה כדרכו – הופך כל דבר למסיבת עיתונאים, אבל במסיבת עיתונאים יש גם שאלות, יש ביקורת, הוא צריך לענות, הוא צריך להקשיב.

ציפי לבני: ראש ממשלת ישראל, כמנהגו, מנצל גם היום את המליאה על מנת לעשות מסיבת עיתונאים, לנאום וללכת; עוד על הדרך הוא תפס את המצלמות.

ציפי לבני: בדרך כלל הוא מעביר קלטת לתקשורת, רק שישדרו את זה, ושאף אחד לא יאמר דברים קשים על ההתנהלות שלו, שאף אחד לא ישאל שאלות.

ציפי לבני: כי לא מספיק, אחרי שראש הממשלה דיבר על עצמו כשר האוצר – אז היה ראש ממשלה doer; היום יש לנו ראש ממשלה שהוא איש שיווק, ואותו ראש ממשלה מתייחס לאותם דברים שכשר אוצר הוא ניסה למנוע כמעט בגופו, וראש ממשלה שדפק על השולחן, לא הסתפק בנאומים של ראש הממשלה, ודברים אז יצאו אל הפועל.

ציפי לבני: הורדת מחירים בוודאי נדרשת בכל תחום, לא רק בתחום הדיור.

ציפי לבני: אנחנו במצב שבו המיסוי העקיף הוא בלתי נסבל, זוגות צעירים לא גומרים את החודש.

ציפי לבני: המאבק שהיה על הבית שעל ה"קוטג'" הופך להיות גם מאבק על הבית.

ציפי לבני: הורים שקמים בבוקר, הולכים לעבודה, מעמד ביניים, מתפרנסים, רוצים לחסוך לילדים, רוצים לדעת שלילדים יהיה איפה לגור לאחר מכן, מגלים שבעצם כל יום שעובר, עם הנאומים האלה של הממשלה, הדירה הולכת ומתרחקת מהישג-יד, כי עם הנאומים האלה של ראש הממשלה הרי בסוף אי-אפשר לקנות במכולת, וגם אי-אפשר לקנות דירה.

ציפי לבני: יותר משנתיים ראש הממשלה מדבר, כי הוא מודע לבעיה שקיימת בביורוקרטיה ובדיור במדינת ישראל, ומחירי הדיור, בעוד הוא מדבר, עלו בין 30% ל-40% רק בשנתיים האחרונות.

ציפי לבני: אבל מה יש לנו?

ציפי לבני: אותו תהליך שנקרא לו בשם הקוד "הסופר-טנקר".

ציפי לבני: שרפה בוערת, ראש הממשלה מאלתר, והתוצאה גם כאן צפויה להיות, כנראה, כמו התוצאה ב"סופר-טנקר" ההוא, שמדברים גבוהה-גבוהה.

ציפי לבני: מישהו מצא ב"גוגל", עכשיו מביאים, מכרז כן או לא – עוד ייבדק על-ידי המבקר, המטוסים לא מתאימים, מורידים מהם עכשיו, הבנתי, את המגלשות, כי הביאו אותם בכלל לסיפור אחר.

ציפי לבני: בקיצור, אלתור בניסיון לכבות שרפה, וכמו תמיד שופכים את המים למקום הלא-נכון.

ציפי לבני: וגם עכשיו אותו אלתור.

ציפי לבני: שנתיים אנחנו שומעים את הנאומים האלה.

ציפי לבני: חלק מהנאומים שנשמעו כאן על הכבישים ועל הצמתים ועל הרכבות ועל הדיור – שנתיים אנחנו שומעים.

ציפי לבני: ומה היה לנו?

ציפי לבני: התחיל ברפורמת המרפסות, שפחות או יותר זאת הבטן הנמוכה ביותר של הפופוליזם.

ציפי לבני: אחר כך עברנו לרפורמת הקרקעות, ואני מודיעה שמינהל מקרקעי ישראל דורש רפורמה מקיפה.

ציפי לבני: זה גוף ביורוקרטי, זה גוף בעייתי.

ציפי לבני: שנתיים עברו – לא עד שמישהו כבר יכול ליהנות מפרי הנאומים שכאן; שנתיים לקחו כדי להגיע להסכם שסוף-סוף נחתם, ועכשיו הדבר המהותי ביותר: זה לא ההסכם שנחתם בין העובדים.

ציפי לבני: ראש הממשלה צריך להנחות את מינהל מקרקעי ישראל שיפסיק להסתכל דרך החור בגרוש על שיווק הקרקעות.

ציפי לבני: מינהל מקרקעי ישראל צריך להשתמש במשאב הלאומי הזה שנמצא בידיו באופן שייהנה ממנו האזרח, ולא ימקסם את המחיר שאותו הוא מקבל על המשאב הזה.

ציפי לבני: שנתיים לקח להבין אם הבעיה בביקוש – – –

קריאה: אין לנו שר.

קריאה: אדוני – – –

קריאה: יש שלושים שרים.

אורית זוארץ: לא נמצא שר בישראל.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, אתה מפריע.

קריאה: אין לנו שר.

ראובן ריבלין: רגע, באמת, נא לקרוא מייד לנציג הממשלה שיהיה פה, אחרת אני – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: הנה, השר בגין פה.

ראובן ריבלין: אני לא יודע מי נציג הממשלה, אבל נציג הממשלה צריך לשבת באולם.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, לא נפריע להם, הם יצאו כבר לבנות.

ראובן ריבלין: הערתך נרשמה.

ציפי לבני: הייתי אומרת שזה כמו אלה שמכסים את האוזניים והעיניים, אבל את הפה הם לא סותמים.

רוחמה אברהם-בלילא: – – –

קריאה: – – –

אורית זוארץ: יש – – –

ציפי לבני: אז נחזור לענייננו, לגופו של עניין.

ציפי לבני: אז שנה לקח העיסוק בשאלה האם הבעיה היא בעיית היצע או בעיית ביקוש.

ציפי לבני: ואז הציעו רעיונות גם באיזה בוקר שמישהו הלך, ומייד כינסו מסיבת עיתונאים ואספו את כולם בחדר ראש הממשלה, תפסו על הדרך את שר השיכון, את שר האוצר, ואז הביאו כל מיני פטנטים של מיסוי שלא רק שלא גרמו לפתרון הבעיה, אלא יצרו תזזית במשק אז, באותה שנה של ההתברברות סביב השאלה האם זה ביקוש או היצע.

ציפי לבני: רק בשנה הזאת עלו המחירים ב-15.3%, בעוד אלה עסוקים בשאלה האם צריך להכביד את ידנו על הקונים או לשחרר את ההיצע.

ציפי לבני: ועכשיו החקיקה, וגם הפתרון הזה הוא בעצם פתרון לא זמין, ושוב שופכים מים במקום הלא-נכון – במקום הלא-נכון בכל המשמעויות של העניין.

ציפי לבני: 160,000 יחידות דיור שעומדות אחרי תכנון, מחכות על מנת שיוכלו לשווק אותן.

ציפי לבני: 160,000 – איפה הם נמצאים?

ציפי לבני: מחוז צפון, מחוז דרום, מחוז חיפה, בכל המקומות שיש אינטרס לאומי לעודד את אותם זוגות צעירים לגור שם.

ציפי לבני: אבל אומר ראש הממשלה: אני לא הולך לעודד אותם לגור שם.

ציפי לבני: אני הולך לפתוח חסמים במרכז, כי שם יש כאלה שמעוניינים.

ציפי לבני: ומי שמעוניין שיפתחו את החסמים במרכז אלה לא הזוגות הצעירים, הילדים של מעמד הביניים, אלה שאין להם, כי במרכז יושבים על הקרקעות האלה וישבו ויקבלו אלה שבמקרה יש להם.

ציפי לבני: אבל אם צריך לפתוח – וצריך לפתוח חסמים, ואנחנו הראשונים שנאמר את זה.

ציפי לבני: אנחנו לא רק נדבר בגנות מסיבות העיתונאים האלה, שלא מביאות לתוצר, אלא נציע פתרונות.

ציפי לבני: הרי חלק מהפתרונות אפילו לא דורשים את אותה חקיקה ארוכה שתשתרך לה כאן בכנסת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כהן, אתה עומד עם הגב.

ציפי לבני: יש פתרונות מינהלתיים.

ציפי לבני: יושב כאן חבר הכנסת רוני בר-און.

ציפי לבני: שיבדוק ראש הממשלה – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אמנון כהן.

ציפי לבני: – – מר רוני בר-און עשה בצו מינהלי, עם פתרונות מעשיים, על מנת לאפשר לוועדות תכנון מקומיות, לאחר התייעצות עם המועצה הארצית לתכנון ובנייה.

ציפי לבני: שילך וייסע לעפולה ויראה בכמה זמן קוצר פרק הזמן בין הרגע שבו מוגשת ויש בקשה לתב"ע.

ציפי לבני: מחמש-שש שנים – לכמה ירד?

ציפי לבני: לכמה חודשים.

ציפי לבני: שייסע לחיפה ויראה מה עושה מחשוב נכון לקיצור תהליכי התכנון, בלי צורך בחקיקה.

ציפי לבני: רק עיסוק אמיתי ונכון בתור הארוך הזה, כי – איך אהבתי את ה-One Stop Shop – גם ב- One Stop Shop יש תור אם לא דואגים לפתרונות שהם הרחבת הצינור.

ציפי לבני: ושיפעיל את הדיור להשכרה, שאותו הציע – אותה הצעת חוק של חברנו מאיר שטרית.

ציפי לבני: שיוסיף כוח אדם לוועדות הקיימות, כפי ששמעתי יום אחד את שר הפנים מדבר, אבל מאז נעלמו עקבותיו.

ציפי לבני: הבעיה היא גם בפריפריה – – –

רוני בר-און: – – –

ציפי לבני: מה זה?

רוני בר-און: שמעת – – –

אורית זוארץ: – – –

ציפי לבני: הבנתי.

ציפי לבני: כן.

ציפי לבני: הבעיה היא בוודאי גם בפריפריה.

ציפי לבני: כשראש הממשלה מדבר על הפריפריה, הוא פשוט לא מבין את הבעיה האמיתית.

ציפי לבני: הוא לא רואה את האזרח ממטר.

ציפי לבני: מה זה הכבישים והרכבות האלה?

ציפי לבני: קודם כול חשוב שיש, אבל בדמיונו הוא רואה אותם גרים במרכז, או גרים בצפון ונוסעים למרכז.

ציפי לבני: הגיע הזמן שהממשלה הזאת תבין שכדי לגרום לאנשים לעבור לפריפריה צריכים לייצר להם שם איכות חיים.

ציפי לבני: צריך שהזוג הצעיר הזה, לא רק תהיה לו רכבת לעבוד במרכז, אלא יהיה לו חינוך נאות לילדים שלו; יהיה לו או לה מקצועות שהם מקצועות שיכולים לעבוד בהם שם אחרי שהם סיימו אוניברסיטה; שהם ידעו שיש להם מקום שיש בו איכות חיים בלי לקחת את האוטובוס הקרוב או את הרכב – אם יש להם כסף לדלק או לא – או את הרכבת הקרובה.

ציפי לבני: זה נכון להשקיע בתשתיות, אבל צריך להשקיע גם בתשתיות אנושיות; צריך להשקיע באותן תשתיות חינוך.

ציפי לבני: ואתם יודעים מה?

ציפי לבני: הממשלה הקודמת הגישה תוכנית לקידום הפריפריה, שרואה את כל ההיבטים האלה.

ציפי לבני: שר אוצר עם פקידי משרדו הניחו תוכנית שאמורה לקדם את הפריפריה.

ציפי לבני: לא נשמע כדבר הזה במדינת ישראל – הפוך מהמגמה הקבועה שקיימת במשרד האוצר בדרך כלל.

ציפי לבני: והחלק המשעשע הוא – כשהייתי שרת שיכון לפרק זמן קצר, ונתניהו היה שר אוצר.

ציפי לבני: לפריפריה?

ציפי לבני: מענקי מקום?

ציפי לבני: בגופו הוא חסם את זה.

ציפי לבני: לא יעלה על הדעת, הוא אמר אז.

ציפי לבני: ועכשיו הוא עומד ומתגאה באותם מענקים שהוא נתן אז, רק כי שר השיכון באמת הפעיל עליו את הלחץ במקום המתאים, וכמו תמיד זה לעולם לא נעשה לגופו של עניין אלא לגופו של המבקש באותו רגע וללחץ המקומי.

ציפי לבני: דיבר ראש הממשלה על העולים, וצודק שאז היה צריך להתארגן מהר לקראת העולים.

ציפי לבני: מרינה, כמה זה?

ציפי לבני: למעלה מ-50,000 עולים מבוגרים, זכאי דיור ציבורי, אין להם איפה לגור.

ציפי לבני: ויש לי הרגשה שהפתרון הזה במרכז שראש הממשלה מציע היום לא ייתן להם פתרון.

ציפי לבני: לכן אנחנו נפעל גם להכניס, במסגרת החקיקה הזאת, דיור בר-השגה, ודיור שיאפשר למי שלא יכול, למי שהוא זכאי, על-פי אותם קריטריונים של המדינה, ליהנות מאותן תוכניות.

ציפי לבני: לכן, באמת יש ראש ממשלה, איש שיווק, רפורמות שנגמרות בכותרות בלבד.

ציפי לבני: אתה יודע מה הייתי רוצה לראות, יושב-ראש הכנסת?

ציפי לבני: פעם אחת שיעשה ראש הממשלה את מסיבת העיתונאים ליד המרפסת הסגורה.

ציפי לבני: למה רק להכריז על הרפורמות אם בסוף לא יוצא כלום?

ציפי לבני: פעם אחת שיעשה את מסיבת העיתונאים אחרי שאנחנו רואים תוצאה של משהו של הדברים שהוא אומר ומכריז עליהם, כי הפער בין ההכרזות של ראש הממשלה לביצוע – גם בתחום הכלכלי, ולא רק – זה בערך כמו הפער הקבוע בין הזחיחות של ראש הממשלה לבין מציאות החיים של הזוגות הצעירים במדינת ישראל.

ציפי לבני: אנחנו, בקדימה, נדאג בהליכי החקיקה לעשות את התיקונים הראויים והדרושים בחקיקה הזאת.

ציפי לבני: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת ציפי לבני, ראש האופוזיציה.

ראובן ריבלין: היא יודעת שסמכות יושב-ראש הכנסת השמונה-עשרה היא רק לגבי הבית הזה.

ראובן ריבלין: היא לא יכולה לעבור לחצרות ומרפסות.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: עכשיו אנחנו מתחילים בדיון הכללי.

ראובן ריבלין: רבותי, החוק הוא חשוב, ולכן אני נותן לכל חבר כנסת לא שלוש דקות אלא ארבע דקות.

ראובן ריבלין: נרשמו 25 חברי כנסת.

ראובן ריבלין: אני נותן ארבע דקות ומודיע להם מראש שארבע דקות.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת חנא סוייד, ואחריו – חבר הכנסת ; אחריו – חברת הכנסת מירי רגב.

ראובן ריבלין: מי שלא יימצא באולם בזמן קריאת שמו, אנחנו מודיעים לו כבר מעכשיו – הנה, חברת הכנסת רגב כבר פה – ששמו יוסר מסדר הדוברים.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת חנא סוייד.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני לא התרשמתי שלממשלה, לראש הממשלה, יש פתרון אמיתי, והוא לא הציב בפנינו מטרות אמיתיות של התמודדות עם משבר הדיור הקיים בארץ.

חנא סוייד: הוא דיבר על הגדלת ההיצע של דירות, וכבר אמרו לפני שיש מאות אלפי דירות זמינות על הנייר בארץ, רק צריך להוציא אותן לפועל, לבנות אותן.

חנא סוייד: וזה לא קורה, והחשש הוא, באמת, שהתוכנית, כפי שהוצגה על-ידי ראש הממשלה, אכן תיצור מלאי של דירות על הנייר, אבל יהיה קשה להוציא את הדירות האלה מן הכוח אל הפועל.

חנא סוייד: אני חושב שהאינטרס, אדוני היושב-ראש, של האוצר הוא באמת לא להוזיל את הדירות בישראל.

חנא סוייד: הוזלת הדירות יכולה לגרום וליצור בעיות במשק, בעיות אמיתיות.

חנא סוייד: אני חושב שהאוצר דווקא הפיק תועלת מעליית מחירי הדירות בישראל בשנים האחרונות.

חנא סוייד: הגדלת מחירי הדירות מגדילה את התל"ג, ובזה האוצר מתפאר כל הזמן.

חנא סוייד: זה מגדיל את הכנסות המדינה ממסים, וזה כמובן תורם עוד יותר לאוצר.

חנא סוייד: לכן אני לא חושב שיש מטרה אמיתית בפני האוצר להוזיל את מחירי הדירות.

חנא סוייד: זה לא יכול להיות.

חנא סוייד: אני לא יכול לתאר לעצמי מצב שבו האוצר רוצה להוזיל דירות.

חנא סוייד: אז מה עם האנשים שייכנסו למה שנקרא negative equity, כלומר אנשים שכבר רכשו דירות וקיבלו הלוואות גדולות?

חנא סוייד: עכשיו יורידו להם את מחירי הדירות ואז ערך ההלוואה הוא יותר גדול, ואז יצטרכו למכור את הדירות שלהם ואז תהיה מפולת בשוק.

חנא סוייד: אני לא חושב שהאוצר באמת מעוניין להוריד את מחירי הדירות.

חנא סוייד: מצד שני, מחירי הדירות, גם אם שומרים אותם כפי שהם היום, ברמה הקיימת, הם כבר מאוד יקרים.

חנא סוייד: משפחה ממוצעת תצטרך לעבוד עשר ו-15 שנים ללא כל הוצאה אחרת בשביל לרכוש דירה.

חנא סוייד: לכן הממשלה באמת בעניין הזה הגיעה למצב – ואינני חושב שהבעיה היא רק הפער בין היצע וביקוש, אדוני היושב-ראש.

חנא סוייד: אני חושב שהבעיה נוצרה בגלל המצב הכלכלי שאנחנו נמצאים בו.

חנא סוייד: מכיוון שאנחנו הגענו למצב שלשכבה מסוימת בציבור אפשרי להוציא מיליון ו-1.5 מיליון ו-2 מיליון שקל בשביל לקנות דירה ממוצעת, ולשכבות אחרות קשה מאוד, גם אם יעמלו כל החיים, לקנות דירות.

חנא סוייד: אני חושב שהפערים שהמשק, שהכלכלה, שהמדינה נכנסה אליהם – אני חושב שזו אחת הסיבות שגרמה לבעיה או למשבר הדיור שאנחנו נמצאים בו.

חנא סוייד: אני רוצה לטעון, אדוני היושב-ראש, נגד התוכנית הזו.

חנא סוייד: אני חושב שהתוכנית המוצעת, כפי שאמרתי, תגדיל רק על הנייר את מלאי הדירות, ויהיה קשה מאוד לתרגם את זה בפועל לדירות.

חנא סוייד: במיוחד כשמדברים על פריסה כלל-ארצית.

חנא סוייד: כי מכל מיני שיקולים, ודיבר עליהם ראש הממשלה, מייעדים לצפון ולדרום, ושם יש הרבה דירות, לא בונים אותן במרכז משיקולים ציוניים ופיזור אוכלוסייה.

חנא סוייד: לא בונים ולא מייעדים ולא יוצרים מלאי.

חנא סוייד: וכך זה יימשך.

חנא סוייד: התוכנית הזו לא מבטיחה שהמשך המגמות – מה שהיה בעבר, הוא מה שיהיה בעתיד.

חנא סוייד: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, התוכנית הזו מתעלמת לגמרי מהיישובים הערביים, וביישובים הערביים יש בעיות דיור, ויש בעיות דיור קשות, כי היא מדברת על כך שהתוכנית הזו – יקודמו תוכניות שבהן 80% משטח הקרקע הם בבעלות מינהל מקרקעי ישראל, וביישובים הערביים 80% מהאדמות הן בבעלות של הפרטיים.

חנא סוייד: כלומר, האוכלוסייה הערבית היא כבר מחוץ לכל התוכנית הזו, ואני חושב שזו אפליה לשמה.

חנא סוייד: לא ייתכן מצב, ואנחנו יודעים שיש בעיות של דיור ביישובים הערביים: בגלל משבר הדיור עשרות אלפי יחידות דיור נבנו ביישובים הערביים ללא היתרי בנייה.

חנא סוייד: אם התוכנית הזו היתה חכמה, היא היתה יכולה לספק פתרונות איך לתת ואיך לספק ואיך לפתור את הבעיות של לגיטימציה לאותם בתים, שבוודאי אף אחד לא יחשוב להרוס אותם.

חנא סוייד: לכן התוכנית הזו מוציאה כאקסטריטוריה את היישובים הערביים, ולכן היא מפלה והיא לא מתקבלת על הדעת.

חנא סוייד: והתוכנית הזו, כפי שהוצגה כאן או כפי שקראנו אותה, סוגרת כל אפשרות של הגשת ערר על החלטות של ועדות.

חנא סוייד: מה זה, בוועדות האלה ישבו חכמי הדור, מועצת החכמים?

חנא סוייד: ישבו אנשים שעשו טעויות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנא סוייד, יש לי קושי גדול.

ראובן ריבלין: אתה מדבר לעניין, ולכן קשה לי להפסיק, אבל אדוני כבר מדבר, מעל ארבע דקות, בערך דקה וחצי.

ראובן ריבלין: הנושא הערבי, לא הפסקתי אותך, כי נגעת בנקודה שהיא בהחלט – אתה נשלחת לייצג את הנושא.

ראובן ריבלין: אז אני מבקש רק לסיים.

חנא סוייד: אוקיי.

חנא סוייד: אז אני מסיים, ואני חושב שהתוכנית הזו, כפי שהוצגה בפנינו, לא תביא לפתרון מצוקת הדיור ומשבר הדיור, והיא גם לא מביאה בחשבון את האינטרסים של כלל האוכלוסייה במדינת ישראל, ולכן היא לא ראויה.

חנא סוייד: אני לא יכול לתמוך בתוכנית כזו.

ראובן ריבלין: היא באה לפתור כשל שוק.

ראובן ריבלין: אדוני אומר שהיא לא פותרת כשל שוק בציבור גדול באוכלוסייה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת דב חנין.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: הנה, עכשיו כל קריאות הביניים – תוכל להביא אותן בצורה מסודרת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין וחבר הכנסת הורוביץ – –

ניצן הורוביץ: רוב קריאות הביניים – – –

ראובן ריבלין: – – אני שותף אתכם לביקורת על חוק התכנון והבנייה.

ראובן ריבלין: אלא מה אומרת הממשלה?

ראובן ריבלין: יש כשל שוק, שאנחנו צריכים לתת לו פתרון, לכן אנחנו רוצים ללכת.

ראובן ריבלין: עכשיו צריך לדאוג לכך שכשל השוק ייפתר מבלי לגרום לאיזה דבר שאחר כך יהיה בכייה לדורות.

ראובן ריבלין: אבל כשל השוק הוא דבר – בין שיאמרו חברי כנסת או לא – כשל השוק הוא כשל ברור, כי העובדות מדברות בעד עצמן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנא, למשל, דיבר על כשל שוק במגזר שלם שהחוק הזה לא ייתן לו מענה, וייתכן מאוד שצריך לראות מה אפשר לעשות עם עניין זה.

רחל אדטו: למה?

רחל אדטו: "הולילנד" אחד, יהיה – – –

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: "הולילנד" היה קיים עם החוק הזה ועם החוק האחר.

ראובן ריבלין: אבל אני לא נכנס.

ראובן ריבלין: יש כשל שוק, ואם אנחנו לא נדאג לכל אותם עשרות אלפי אנשים אשר משוועים היום לאיזה פתרון לכשל זה – השאלה אם החוק יפתור את הכשל, ומה המחיר, מהו נזק המלך בפתרון הכשל.

ראובן ריבלין: רשות הדיבור לחבר הכנסת חנין.

ראובן ריבלין: אני יודע שארבע דקות הן אפס קצה לעומת ההרצאה שאתה יכול לתת לנו פה בשם איכות הסביבה והדורות הבאים, אבל אדוני ישתדל.

דב חנין: אני אעשה מאמץ, אדוני.

דב חנין: אני, כמובן, מוצא טעם גדול לפגם בכך שראש הממשלה, שבחר להציג בפנינו את הצעת החוק, לא טורח לשמוע מה יש לחברי הכנסת לומר בעניין הצעת החוק הזו.

דב חנין: זה סגנון קצת בעייתי.

דב חנין: אני יודע שהיה פה ראש ממשלה, לא בתקופת כהונתי בכנסת, מר שרון, שהיה יושב בקפדנות ורושם אפילו רשימות ממה שאומרים חברי הכנסת.

דב חנין: צר לי.

דב חנין: אכן, אדוני היושב-ראש, אתה צודק.

דב חנין: יש מצוקת דיור ויש כשל שוק.

דב חנין: נכון מאוד.

דב חנין: וצריך להתמודד אתה.

דב חנין: כדי להתמודד עם כשל השוק הזה, מדינת ישראל ידעה בעבר לעשות, והיא צריכה לעשות גם היום, בנייה ציבורית של דירות בהיקף מאוד גדול, היכן שצריך.

דב חנין: זה מה שצריך לעשות, זו אחריותה של המדינה לעשות, אבל זה מה שלא עושים.

דב חנין: צריך לקדם תוכניות של דיור בר-השגה.

דב חנין: זה בדיוק הדבר שחסר בהצעת החוק הזו.

דב חנין: אין בהצעת החוק הזו אפילו רמז למנגנון של דיור בר-השגה.

דב חנין: צריך לבנות דירות להשכרה.

דב חנין: חבר הכנסת שטרית קידם בזמנו חקיקה בעניין הזה.

מאיר שטרית: יש חוק – – –

דב חנין: אני אומר, אתה קידמת בזמנו חקיקה בעניין הזה.

דב חנין: איפה מקדמים אותו?

דב חנין: איפה מתמודדים אתו?

דב חנין: איפה מיישמים אותו?

דב חנין: מה קורה אתו?

דב חנין: במקום הדברים האלה, אדוני היושב-ראש, עושים דברים אחרים לגמרי.

דב חנין: ראש הממשלה – אני אומר את הדברים בצער – הציג את הבעיה במקום הלא-נכון.

דב חנין: יש נתונים, ובואו נראה את הנתונים כפי שהם.

דב חנין: יש במדינת ישראל היום 160,000 דירות שמאושרות מבחינה תכנונית.

דב חנין: למה הן לא משווקות?

דב חנין: כי לא כדאי ליזמים לשווק אותן כרגע.

דב חנין: כי הם מחכים לעליית מחירים יותר גדולה.

דב חנין: עם זה צריך להתמודד.

דב חנין: זה כשל שוק.

דב חנין: אבל במקום לעשות את הדבר הזה – – –

ראובן ריבלין: נו, אז אם תבנה, אז הם יבינו שהדירות הולכות ומוזלות, ואז הם – – –

דב חנין: נכון מאוד.

דב חנין: אבל לא זה מה שעושים, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: לא זה מה שעושים.

דב חנין: לא לוחצים כדי שהיזמים ישווקו את הדירות המתוכננות, שכבר נמצאות היום באופן פוטנציאלי.

דב חנין: לא פועלים לזה שהמדינה תבנה דירות בהיקף גדול, וקודם כול דירות להשכרה ודירות לזוגות צעירים, כמו שמדינת ישראל ידעה לעשות בעבר.

דב חנין: עושים משהו אחר לגמרי: לוקחים את חוק הוול"לים, שהיה חוק מקולקל, ומעתיקים אותו בצורה מקולקלת.

דב חנין: במקום ול"לים – וד"לים.

דב חנין: לא במקרה שאלתי, אדוני היושב-ראש, האם למדו לקחים.

דב חנין: אני קראתי את החוק, השוויתי אותו לחוק הוול"לים.

דב חנין: אומר ראש הממשלה: למדנו את הלקחים.

דב חנין: אז או שהוא שומר את הלקחים בסודיות ולא מספר לנו – כי בחוק לא מופיעים הלקחים האלה.

דב חנין: עצם הרעיון שבתחום התכנון אתה יכול לתכנן רק לבנייה למגורים הוא רעיון שגוי.

דב חנין: מעצם טיבו, התכנון צריך להיות כולל.

דב חנין: הוא צריך להיות פתרונות תחבורה ותעסוקה ומגורים ושירותים ציבוריים.

מאיר שטרית: החוק הזה יותר רע מהוול"לים.

דב חנין: יותר גרוע מהוול"לים, אני מסכים אתך, חבר הכנסת שטרית.

דב חנין: אתה יודע, חבר הכנסת רותם וחבר הכנסת אורבך הם שני שומרי – סליחה, יש פה גם נציגות נוספת של חברי כנסת דתיים.

דב חנין: אחד הלקחים שלמדו מחוק הוול"לים זה שלמשל לא בנו בתי-כנסת.

דב חנין: לא בנו בתי-כנסת כי זו בנייה למגורים, לא בנו בתי-כנסת.

דב חנין: אז לא בנו בתי-כנסת, ולא בנו גני-ילדים, ולא יבנו גני-ילדים, ולא יבנו בתי-כנסת, ולא יבנו שירותי תחבורה ציבורית, והתוצאה תהיה בנייה גרועה, תכנון גרוע.

דב חנין: למדינת ישראל אין האפשרות לעשות דברים כאלה.

דב חנין: מינו עוד פעם ועדות חירום, שמתגברות על התוכניות המחוזיות.

דב חנין: כל כך הרבה ידע יש בתוכניות המחוזיות האלה, כל כך הרבה הושקע בהן.

דב חנין: כולן מבוטלות במחי יד אחת.

דב חנין: מקימים ועדות חירום שאין עליהן ערעור, שיכולות לקבל החלטות בצורה כל כך דרמטית, עם פגיעה קשה בשטחים הפתוחים, עם פגיעה בחופי הים, התגברות על הוולחו"ף.

דב חנין: כל הדברים האיומים ביותר, שחששנו בחלומותינו הכי גרועים שיקרו, הנה קורים.

דב חנין: חלומות גרועים, אדוני היושב-ראש, מתגשמים – בכנסת.

ראובן ריבלין: נדמה לי שהחוק לא מאפשר סטייה מהצורך התקני של מוסדות ציבור.

מאיר שטרית: לא, אין את זה בחוק.

דב חנין: לא מוזכר, לא מוזכר.

ראובן ריבלין: גם בוול"לים לא היה מוזכר, והיה ברור.

דב חנין: אבל עובדה שלא קרה.

מאיר שטרית: הוול"לים – – –

ראובן ריבלין: הובאו לוועדה מחוזית.

מאיר שטרית: מחוזיות.

ראובן ריבלין: נכון.

מאיר שטרית: פה הקימו ועדה out of order, בלי שום קשר לשום דבר – – –

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: אבל, גם היא לא יכולה, היא לא יכולה לאפשר לאנשים, לאזרחים, לגור מבלי שיהיו להם השירותים – – –

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים בהבאת דברים בשם אומרם.

דב חנין: והדברים הם דברים של אדם מאוד מאוד בכיר, והוא אמר את הדברים הבאים: אין צורך בכל החארטה ברטה הזה של רפורמות צעקניות, שישפיעו על השוק בעוד שנים רבות.

דב חנין: אין צורך בסופר-ועדות.

דב חנין: עיכובים וסחבת בעבודתן של ועדות התכנון והבנייה הקיימות מקורם במחסור חריף בכוח-אדם.

דב חנין: חסרים תקנים לחברי הוועדות, וחסרות משרות ליועצים של הוועדות – אתם מכירים את הדוקטרינה של האיש השמן והאיש הרזה, והאיש השמן זה כאילו השירות הציבורי, שצריך לעבור דיאטה, ולכן אין יועצים ואין תקציבים, ואין תקנים, והוועדות המחוזיות קורסות תחת נטל העבודה.

ראובן ריבלין: – – –

דב חנין: ומי אמר את הדברים החכמים האלה?

דב חנין: אמר אותם שר הפנים אלי ישי, השר המופקד על הרפורמה הזאת.

דב חנין: אני מברך את השר ישי שהיה לו לפחות האינטגריטי לא לעמוד ולהציג הצעת חוק שהוא שולל אותה, שהוא חושב שהיא חארטה ברטה; אני מצטט את הדברים.

מאיר שטרית: – – –

דב חנין: אני לא יודע.

דב חנין: זה נראה בהצבעה.

דב חנין: אבל, לפחות הוא לא הציג אותה.

דב חנין: הוא השאיר לראש הממשלה את הכבוד המפוקפק של הצגת הצעת החוק הזו.

דב חנין: וכמובן הוא ממשיך ומפרט, דברים חריפים ונוקבים, שהתפרסמו ב"ידיעות אחרונות" רק בחודש אפריל על הצעת ה"סופר-טנקר" התכנוני הקלוקל הזה שמר נתניהו הביא בפנינו.

דב חנין: הצעת החוק הזאת תפגע בסביבה, הצעת החוק הזו תפגע בשטחים הפתוחים המעטים שיש במדינת ישראל, מדינה קטנה וצפופה במיוחד.

דב חנין: הצעת החוק הזו בעייתית מבחינה חברתית.

דב חנין: הצעת החוק הזו לא מקדמת פתרונות של דיור בר-השגה, לא מקיימת פתרונות של דיור להשכרה, לא מקיימת פתרונות לזוגות צעירים, לא מתמודדת עם החסם האמיתי, שלא נמצא בתחום התכנון אלא נמצא בתחום השיווק, כפי שמראים הנתונים הנמצאים בפנינו.

דב חנין: הצעת החוק הזו לא נותנת תקנים מקצועיים לוועדות התכנון כדי שהן יעבדו כפי שצריך.

דב חנין: אז למה מקדמים אותה?

דב חנין: למה מקדמים את ההתקפה הקשה הזו על מערכת התכנון של מדינת ישראל?

דב חנין: התשובה היא פשוטה: אינטרסים.

דב חנין: מאחורי הצעת החוק הזו עומדים אינטרסים נדל"ניסטיים, וקידום יוזמות נדל"ניסטיות נגד החברה, נגד הסביבה, נגד הציבור, נגד פתרונות הדיור.

דב חנין: אבל, לטובת כיסם של כמה בעלי הון.

דב חנין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת .

ראובן ריבלין: אני מזמין את חברת הכנסת מירי רגב, וגם לרשותה אני מעמיד ארבע דקות.

ראובן ריבלין: ולאחריה – חבר הכנסת אורי אריאל.

מירי רגב: מה?

מירי רגב: השארת אותי לאופיר אקוניס.

מירי רגב: הוא ייתן לי פחות דקות, אתה לא מבין?

מירי רגב: כבוד היושב-ראש.

ראובן ריבלין: אני נותן לך, אני נותן לך.

מירי רגב: כרמל, אתה מגן עלי פה מאופיר?

מירי רגב: הוא הפך להיות יושב-ראש, הוא ייתן לי פחות דקות.

ראובן ריבלין: הנה, כבר.

ראובן ריבלין: כבר, הנה, הנה.

ראובן ריבלין: הנה כבר נתתי לך למעלה מארבע דקות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אופיר אקוניס: – – – הכול, על השעון.

מירי רגב: אני לא, אני לא רואה את זה כפגיעה אישית, כבוד היושב-ראש.

אופיר אקוניס: לא, לא.

אופיר אקוניס: חלילה, חלילה.

מירי רגב: תתחלפו בשקט, הכול בסדר.

מירי רגב: תנחה אותו.

אופיר אקוניס: בבקשה, גברתי.

אופיר אקוניס: נא להתחיל.

אופיר אקוניס: בבקשה.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לפתוח ולברך את ראש הממשלה.

מירי רגב: אני חושבת שהצעת החוק שהיום נצביע עליה, ותעבור ברוב, היא הצעת חוק טובה.

מירי רגב: וד"לים – היא הצעת חוק טובה.

מירי רגב: היא מצטרפת לצעד נוסף שקיים ראש הממשלה, שזה בעצם מענקי מקום – נושא שאנחנו בשדולה למען דיור לזוגות צעירים, שמורכבת מכל סיעות הבית, כמעט שנתיים מדברים על זה, ואני שמחה שראש הממשלה הלך על זה.

מירי רגב: יש עוד כמה צעדים שבהם אני לא רוצה להתמקד, דווקא בשני הנושאים האלה, שהם חשובים ויקדמו את סוגיית הדיור.

מירי רגב: 100,000 שקלים שנותנים מענק מקום לפריפריה, זה חשוב.

מירי רגב: אבל יש שני דברים שצריך לזכור.

מירי רגב: צריך, א.

מירי רגב: לוודא שמקיימים את זה, כבוד היושב-ראש.

מירי רגב: אתה יודע, להחליט על חוקים זה דבר חשוב, אבל צריך לוודא שאכן 100,000 השקלים עוברים לפריפריה, ואנשים צעירים שמתקשרים למשרד השיכון מקבלים את המענק הזה, כי אחרת בעצם אנחנו – – –

קריאה: – – –

מירי רגב: את כל ה-100, לא 40 ו-20, ו-30, אלא את כל ה-100.

מירי רגב: 100,000 שקלים לפריפריה.

מירי רגב: זה בעניין הזה של מענקי המקום, והווד"לים שאין ספק שהם יקדמו תהליכים, יזרזו תהליכים.

מירי רגב: וכן, עשה את זה בעבר שרון, שעשה את הוול"לים.

מירי רגב: אני חושבת שזה קידם, וזה הגיע למצב שבנינו 100,000 יחידות דיור לעולים חדשים.

מאיר שטרית: שרון לא עשה ול"לים.

מירי רגב: שרון עשה ול"לים, ואנחנו לא נדבר על זה כרגע.

מירי רגב: לא נרחיב.

מאיר שטרית: מי שעשה ול"לים זה היה בנימין בן-אליעזר, שרון לא עשה.

מירי רגב: עשו ול"לים, בנו 100,000 יחידות דיור לעולים חדשים.

מירי רגב: אבל, אני רוצה לדבר על משהו אחר, כבוד היושב-ראש.

איתן כבל: אתה טועה – – –

אופיר אקוניס: טוב, סליחה – –

מירי רגב: הווד"לים הם צעד נכון, הם צעד חשוב – – –

אופיר אקוניס: – – חבר הכנסת כבל, תודה לך.

אופיר אקוניס: בבקשה, גברתי.

מירי רגב: הם צעד נכון והם צעד חשוב – – –

אופיר אקוניס: חברי הכנסת כבל ושטרית, התייעצות בין-מפלגתית בחוץ.

מירי רגב: – – – הווד"לים הם צעד נכון וצעד חשוב.

מירי רגב: אבל עם זאת, כבוד היושב-ראש, אני אומרת ומבקשת מראש הממשלה, כפי שהוא אישית התערב בנושא הווד"לים וכפי שהוא אישית התערב בנושא מענקי המקום, אם ראש הממשלה לא ינחה את משרד האוצר להפסיק לספסר בקרקע, מחירי הקרקע יהיו בשמים.

מירי רגב: החלום לדירה של זוגות צעירים הולך ומתרחק.

מירי רגב: לא יכול להיות מצב – ואין לי שום דבר נגד החרדים, נהפוך הוא – שבבית-שמש דירה במחיר למשתכן עולה 400,000 שקלים, ובראש-העין זה 1.5 מיליון שקלים; לא יעלה על הדעת.

מירי רגב: גם לנו, לילדים שלנו: מסורתיים, חילונים, משרתים בצבא, עושים מילואים, משלמי מסים, מותר לקנות דירה במחיר למשתכן של 600,000 שקלים.

אופיר אקוניס: נכון.

מירי רגב: בכל מקום מחיר הבנייה הוא אותו מחיר בנייה.

מירי רגב: העניין הוא לא מחיר הבנייה אלא מחיר הקרקע.

מירי רגב: וראש הממשלה אמר פה דבר נכון, ואני מברכת אותו על כך.

מירי רגב: קדימה עשתה טעות בכך שהיא הפסיקה לבנות במרכז הארץ.

מירי רגב: צריך לבנות בכל הארץ, אבל צריך לבנות בכל הארץ במחירים שפויים, במחירים שזוג צעיר יכול לעמוד בהם.

מירי רגב: לא יכול להיות שאנחנו נבנה במחיר של 1.5 מיליון שקלים דירה של שלושה חדרים.

מירי רגב: ולכן, אני קוראת מעל במה זו לראש הממשלה – כפי שהתערבת, כפי שהתערבת בנושא הווד"לים, כפי שהתערבת במענקי המקום, בואו נקדם, וזה יהיה רשום על שם הממשלה שלנו: מחיר למשתכן לדירה בכל הארץ, לזוג צעיר, דירה ראשונה לא תעלה על 600,000–700,000 שקלים.

מירי רגב: זוג צעיר יכול לעמוד בזה בכל הארץ.

מירי רגב: זה לא פריווילגיה רק של החרדים.

מירי רגב: גם הילדים שלנו יכולים ליהנות מהדבר הזה.

מירי רגב: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה, אני מודה לך.

אופיר אקוניס: תודה לך, גברתי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אורי אריאל, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

אופיר אקוניס: בבקשה.

אופיר אקוניס: אגב, את יכולה לבקש מיושב-ראש ועדת הכלכלה, גברתי, לקיים ישיבת מעקב על מענק המקום.

אופיר אקוניס: זה, אגב, רעיון לא רע.

מירי רגב: זה רעיון לא רע, ויכול להיות שהוא יאמץ את זה.

אופיר אקוניס: בהחלט.

אופיר אקוניס: לא, זה באמת רעיון טוב – לקיים ישיבת מעקב יחד עם יועצו – – –

מירי רגב: – – –

אופיר אקוניס: לא, חבר הכנסת מילר.

קריאה: מה זה חבר הכנסת – – –

אופיר אקוניס: יושב-ראש ועדת החינוך.

קריאה: יושב-ראש ועדת – – –

אופיר אקוניס: נכון, נכון מאוד.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני, ארבע דקות.

אופיר אקוניס: בבקשה.

אלכס מילר: – – –

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי הכנסת, פה מדובר על חוק הוונדליזם.

אורי אריאל: אל תטעו בשם.

אורי אריאל: מה שפה מובא בפנינו זה ונדליזם אחד גדול, אבל לא באופן פרטי, חס וחלילה, אלא כבר ראש הממשלה הכניס את כל המדינה לבלגן.

אורי אריאל: עומד ראש ממשלה, שיוצר את הבעיות במו-ידיו – הוא אחראי לבעיות, תיכף נמנה אותן, ואז הוא בא עם פתרון קסמים שעושה ונדליזם כללי במדינה, לדורות.

אורי אריאל: הרי זה לא מסוג הדברים שאם טעיתי אני אתקן אותם; זה מסוג הדברים שברגע שיצרת את הבלגן, לא תוכל לתקן אותו לדורות.

אורי אריאל: לכן החומרה של ההליכה, הייתי אומר כמעט המוטרפת הזאת, שראש הממשלה עולה לנמק אותה פה, הוא מצא פטנט – הוא לא יקשיב לאף אחד, הוא יאטום את אוזניו, ואז הכול יהיה בסדר, הוא ירוץ ויסדר את הדברים.

אורי אריאל: ראש הממשלה מר נתניהו הוא זה שלא מאפשר לבנות בירושלים.

אורי אריאל: ומדובר על אלפי יחידות דיור.

אורי אריאל: ראש הממשלה הוא זה שלא מקדם את התוכניות במגזר הערבי, חסרות שם עשרות אלפי יחידות דיור.

אורי אריאל: ראש הממשלה נתניהו הוא זה שלא מאפשר לבנות ביהודה ושומרון.

אורי אריאל: צריך להגיד: הוא לא מפלה.

אורי אריאל: הוא לא מאפשר לחרדים לבנות, נכון, מר אייכלר?

אורי אריאל: הוא לא מאפשר לדתיים לאומיים לבנות, הוא לא מאפשר באריאל לבנות, הוא לא מפלה – תוקע את כולם.

אורי אריאל: מדובר על סדר-גודל של 10,000 יחידות דיור שאפשר להתחיל מחר בבוקר לבנות.

אורי אריאל: המציאות שראש הממשלה יצר בשנתיים שהוא מכהן – הוא יכול לנסות לגלגל את זה קדימה, ואחורה, ולמעלה ולמטה – אחרי שנתיים זה היה צריך להיראות אחרת.

אורי אריאל: למה כל הדברים שעושה האוצר, החקיקה והתקנות, לא היו לפני שנה וחצי?

אורי אריאל: הרי כבר אז היתה בעיה.

אורי אריאל: ראש הממשלה מוביל את המשק במובן הנדל"ני למקומות אסורים, ל-,deadlock למקומות ללא מוצא.

אורי אריאל: הדרך היא לא לעשות עוד חוק, אלא הדרך היא לשחרר את מה שכבר נמצא בקנה, שיצא החוצה.

אורי אריאל: אני צריך להזכיר במקרה הזה גם את אחינו מגורשי גוש-קטיף, עקורי גוף-קטיף, שעד היום שני-שלישים מהם, אחרי שש שנים, לא נמצאים בביתם.

אורי אריאל: ולמה לזה, ראש הממשלה, אי-אפשר לדאוג?

אורי אריאל: למה זה שונה מכל הדברים?

אורי אריאל: אתה אחראי בין השאר לגירוש הזה, אתה הצבעת בעדו.

אורי אריאל: אני חושב שהכנסת צריכה לפעול נגד החקיקה הזאת, ולא לאפשר – זה לא יביא מזור למחירי הדירות.

אורי אריאל: זו טעות.

אורי אריאל: אם זה היה מביא לפחות את זה עוד היה שווה לשקול את החוק המוזר הזה, אבל היות שזה לא יביא את המזור, אני מציע לכנסת להתנגד תכלית ההתנגדות לחוק הזה.

אורי אריאל: תודה.

אופיר אקוניס: אני מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת יוחנן פלסנר.

אופיר אקוניס: בבקשה, גברתי מזכירת הכנסת.

אופיר אקוניס: הודעה למזכירת הכנסת.

אופיר אקוניס: בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק גלי צה"ל – שידורי רדיו של צבא-הגנה לישראל (שידורי חסות ותשדירי שירות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"א–2011, שהחזירה ועדת הכלכלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בנושא: חברת "נטלי" תמשיך לספק את שייאות התלמיד למרות כישלון העמידה ביעדים – 30% מהתלמידים לא חוסנו; הצעותיהן של חברות הכנסת רחל אדטו ואורלי לוי אבקסיס.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

אופיר אקוניס: תודה לך.

אופיר אקוניס: (קריאה ראשונה)

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת אייכלר, ארבע דקות, ואחריו, כפי שאמרתי, חבר הכנסת פלסנר.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בפרשת השבוע, כשבלעם הרשע רצה לקלל והקדוש-ברוך-הוא הכניס לו לפה ברכות, הוא אמר: מה טובו אוהליך יעקב משכנותיך ישראל.

ישראל אייכלר: הבית היהודי, הדירה, המשכן, האוהל – זה היסוד של הבית היהודי.

ישראל אייכלר: ולכן, כאשר מדינת ישראל התפרקה והתפקרה מן האחריות לבנות דירות לזוגות הצעירים שלה, היא עשתה מעשה – אני לא רוצה להגיד מעשה בלעם, אבל מעשה בקדושת הבית היהודי, בחשיבות הבית היהודי; ואנחנו יודעים שיש הרבה זוגות צעירים שהדירה היא אחת הסיבות לכך שהם לא מזדרזים להתחתן.

ישראל אייכלר: לכן זו משימה לאומית, שהמדינה לא תהיה גרועה יותר מאשר בימי מפא"י, כשמדינת ישראל היתה ענייה מאוד, והדבר הזה, שכל זוג צעיר, כל עולה חדש, צריך לקבל איזו דירה, אם שיכונים, אם "עמידר", אם "עמיגור", אם בסיוע ממשלתי – היו נותנים אז.

ישראל אייכלר: לא היתה עבירה לסייע למשפחות ברוכות ילדים.

ישראל אייכלר: היה דירוג במשרד השיכון לפי מספר הילדים בבית, לא התביישו בכל הדברים היהודיים האלה, והיתה גם בנייה ציבורית.

ישראל אייכלר: עכשיו, אני לא בא להגיד שצריך לחזור לבנייה הציבורית, אבל אם מדברים על ביורוקרטיה, גיליתי דבר מדהים.

ישראל אייכלר: אדוני היה שר הפנים, חבר הכנסת שטרית?

מאיר שטרית: גם שר השיכון.

ישראל אייכלר: גם שר השיכון.

ישראל אייכלר: גיליתי – חשבתי שמשרד הפנים זה אם כל הצרות.

ישראל אייכלר: ישבתי שם וגיליתי שיש להם – 70,000 דירות מאושרות לבנייה מתוכננות במשרד הפנים, אני נדהמתי.

ישראל אייכלר: מדברים על וד"לים, אני בעד, אגב, כל מה שיפרוץ את הביורוקרטיה, אני בעד, אבל אתה ידעת ש-70,000 דירות – למשל בראש-העין, נתנו לי דוגמה, יש 8,000 דירות – – –

אופיר אקוניס: יש מספרים יותר גבוהים גם מהמספר הזה.

אופיר אקוניס: שמעתי את המספרים היום, שמעתי מספר גבוה יותר.

אופיר אקוניס: אני נוטה להאמין לך – גם את זה שמעתי היום; יש פה – רק המספר הנוסף חסר.

אופיר אקוניס: נסתפק ב-70,000 דירות.

מאיר שטרית: 160.

ישראל אייכלר: 8,000 דירות בראש-העין עומדות מוכנות, יש ויכוח על מי יחבר את הביוב לארצי, ו-8,000 דירות תקועות.

ישראל אייכלר: עכשיו, שמעתי את חברת הכנסת רגב אומרת שהיא רוצה שגם בראש-העין יהיה סיוע כמו שיש בבית-שמש.

ישראל אייכלר: גברת רגב, אתה טועה, בבית-שמש מדינת ישראל לא מסייעת בפרוטה אחת, והיא לא ברשימת אותן שכונות.

ישראל אייכלר: יש שם חרדים, זה נכון, אבל זה לא אומר שמכיוון שיש שם חרדים נותנים שם סיוע.

ישראל אייכלר: לא נותנים סיוע.

ישראל אייכלר: היא צודקת, חברת הכנסת רגב, שמקור הצרה הוא בספסרות של מינהל מקרקעי ישראל.

ישראל אייכלר: במקום שמשרד השיכון יקבע טבלה – בזמנך, חבר הכנסת שטרית, היתה טבלה שמשרד השיכון קבע – באזור זה, קרקע לדירה עולה 1,500 דולר, 2,000 דולר; תלוי באיזה אזור.

ישראל אייכלר: בבית-שמש למשל עלתה 1,500 דולר קרקע לדירה לפי טבלה של משרד השיכון.

ישראל אייכלר: היום הגענו לעניין המכרזים, באים ספסרים ועורכי-דין מפולפלים, העלו את המחירים ל-260,000 שקל קרקע לדירה, ריבונו של עולם, באותה בית-שמש.

מאיר שטרית: – – –

ישראל אייכלר: יבנה, היה 70,000 שקל קרקע לדירה, היום זה חצי מיליון.

אופיר אקוניס: אדוני, אני מבקש לא לעשות קידום מכירות; עירך היא עיר חשובה, לא לעשות כאן – – –

ישראל אייכלר: לכן אני ממש רוצה לא לשחרר את ראש הממשלה ואת הממשלה מהעניין הזה של אחריות למצב שנוצר.

ישראל אייכלר: הממשלה חייבת להפסיק את המכרזים לפי מי שמביא יותר כסף – אלא לפי מי שמביא יותר זכאים וזוגות שאין להם.

ישראל אייכלר: כאן אני רוצה להגיד לראש הממשלה, הניסיון הזה שהצליח לכם עכשיו, לפלג בין ש"ס ליהדות התורה, כאשר היה לחץ ציבורי בעניין הזוגות הצעירים – לכל הזוגות הצעירים, ולקנות את העניין של הנגב והגליל תמורת ההתעלמות מדרישת יהדות התורה; והוא אפילו לא רוצה להיפגש אתנו במשך חצי שנה בעניין הדיור.

ישראל אייכלר: זה דבר שהוא גם לא יעיל וגם יעלה ביוקר; אם ביום מן הימים חבר הכנסת שטרית יהיה שר השיכון, שראש הממשלה יאשים רק את עצמו.

ישראל אייכלר: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת פלסנר, ואחריו – חבר הכנסת .

אופיר אקוניס: אם חבר הכנסת כץ לא יהיה פה, התבקשתי בשל נסיבות משפחתיות לקרוא לחבר הכנסת שטרית, אז אתם צריכים לקוות שחבר הכנסת כץ לא יהיה פה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, אדוני היושב-ראש, מה שראינו היום בכנסת היה עוד מסיבת עיתונאים של ראש הממשלה נתניהו, הפעם בנושא הדיור.

יוחנן פלסנר: הרי הבעיה החברתית הקשה והמשמעותית ביותר היום במדינת ישראל זה מצוקת הדיור.

יוחנן פלסנר: עשרות אלפי זוגות צעירים מיואשים, החלום של השגת דירה, אפילו של מגורים, הולך ומתרחק מהם, לא רק במרכז הארץ, אלא כמו שכולנו יודעים ומסתובבים, המחירים גם בפריפריה גבוהים, ועולים, ובשנתיים האחרונות לפחות, עלייה של לפחות 40%, לפי הערכות אחרות בערך 50%, והכול תלוי, לפי אזורים, אבל זו העלייה הממוצעת.

יוחנן פלסנר: ראש הממשלה, אדם שמבין היטב, יודע לקרוא סקרים, מכיר תקשורת, מה עשה?

יוחנן פלסנר: הבין שיש בעיה, הבין שהממשלה שלו לא עשתה שום דבר כדי לפתור את הבעיה הזאת; הוא מדבר על הבעיה: מאז קום המדינה חסרות דירות.

יוחנן פלסנר: בסופו של דבר, חסרות היום דירות, יש מצוקת היצעים, והממשלה הזאת לא עשתה דבר כדי לטפל בהיצעים.

יוחנן פלסנר: פתאום הוא מדבר על העברת הבסיסים לנגב ובניית כבישים.

יוחנן פלסנר: יותר מסכי אש ועשן מזה כמעט אי-אפשר להעלות על הדעת.

יוחנן פלסנר: בא ראש הממשלה, מוכר לנו הפעם עוד טריק, עוד בלוף, עוד סופר-בלוף – אפרופו האמירה שלו על "סופר-טנקר" – מבית-מדרשו, והפעם הוא מספר לנו שהבעיה היא בהליך התכנוני, ואם הוא רק יחלץ את הפקק הזה אז תיפתר הבעיה של ההיצעים.

יוחנן פלסנר: חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, החסם העיקרי שמונע הגדלה דרמטית של ההיצעים של הדיור הוא לא בתחום התכנוני, מה לעשות.

יוחנן פלסנר: יש 160,000 דירות שהן כבר במלאי של יחידות הדיור המתוכננות, המאושרות, והחסמים הם אחרים: חסמים שיווקיים, חסמים רישויים.

יוחנן פלסנר: הנה, דיבר כאן חבר הכנסת אייכלר על הדירות בראש-העין.

יוחנן פלסנר: למה לא בונים בראש-העין?

יוחנן פלסנר: כי יש כבר הרבה זמן מחלוקת על גודל הכביש שמתחבר לכביש 5, ומי יממן אותו ובכמה.

יוחנן פלסנר: במקומות אחרים – מי יממן את מתקן טיהור השפכים ואם צריך אחד או שניים.

יוחנן פלסנר: אלה חסמים ביורוקרטיים, חסמים ממשליים.

יוחנן פלסנר: במקום לגעת בבעיה ולפתור, ולהגיד: יש לנו כאן 160,000 יחידות דיור, אותן אני רוצה לחלץ.

יוחנן פלסנר: אני אקח את הנתונים של ראש הממשלה: חסרות 10,000 דירות מדי שנה, ובמצטבר חסרות 70,000–80,000 דירות.

יוחנן פלסנר: יש מלאי תכנוני מאושר לכל הדבר הזה.

יוחנן פלסנר: כל התוכנית הזאת מיותרת לחלוטין.

יוחנן פלסנר: אבל מה המחיר שאנחנו משלמים?

יוחנן פלסנר: זה לא רק תוכנית מיותרת, שלא תפתור את הבעיה ורק תפתור אולי בעיה דימויית תקשורתית של ראש הממשלה לעוד כמה ימים – הוא יכדרר עוד כמה ימים במגרש הדימוי הציבורי שלו ובמשחק הדימוי הציבורי שלו; מה הבעיה שזה יוצר?

יוחנן פלסנר: זה משחית את התהליך התכנוני שקיים היום במדינת ישראל.

יוחנן פלסנר: זה בעצם לוקח את הוועדות המחוזיות ויוצר להן מעקף.

יוחנן פלסנר: יש לא מעט דוגמאות – הרי מדברים כל הזמן: הוול"לים, הוול"לים, כאיזו דוגמה למשהו אדיר וגדול שנוצר כאן בשנות ה-90.

יוחנן פלסנר: צריך לזכור שעיקר הבנייה לא היה כתוצאה מהוול"לים, וכשאריק שרון עבד בראשית שנות ה-90, כל העשייה המפורסמת לא היתה באמצעות חוק הוול"לים, והוול"לים האלה יוצרים גם עיוותים.

יוחנן פלסנר: כי פתאום בהליך התכנון לא מיוצגות הרשויות, לא מיוצגים אינטרסים סביבתיים-חברתיים.

יוחנן פלסנר: נוצרות שכונות, כמו שכונת עין-חמד, ללא כביש גישה בכלל – אני נותן דוגמאות של קיצורי ההליכים שנעשו בעבר; שכונת גני-אביב כמעט בלי שטחים ציבוריים.

יוחנן פלסנר: יש כאן עיוות והשחתה של התהליך התכנוני – –

אופיר אקוניס: נא לסיים.

יוחנן פלסנר: – – שיש בו היגיון, יש בו איזונים.

יוחנן פלסנר: ומילא אם זה היה פותר את הבעיה, אבל זה אפילו לא פותר את הבעיה.

יוחנן פלסנר: זה בסך הכול עוד סופר-בלוף מבית-מדרשו של נתניהו.

יוחנן פלסנר: וחברים, לא כל סופר-בלוף – אולי זה טוב לנאום ונפרגן לו את הנאום הזה, אבל אנחנו צריכים לבלום את זה גם כאן במליאה וגם בוועדה.

יוחנן פלסנר: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שטרית, בבקשה.

אופיר אקוניס: סידרנו עם חבר הכנסת כץ, שבכל זאת הגיע, ברוב טובו הוא הסכים שתחליף אותו.

אופיר אקוניס: אין לי ספק, כולנו מעריכים.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך, חבר הכנסת כץ, אתה תהיה אחרי חבר הכנסת שטרית, ואחריכם – חבר הכנסת בן-ארי.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: בן-ארי הורחק?

אופיר אקוניס: אז לא.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, תודה, תודה רבה לחבר הכנסת כץ, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, לא עליתי לבמה בשביל לתקוף את ראש הממשלה או את הממשלה אלא בשביל לדבר לגופו של עניין בעניין הבנייה.

מאיר שטרית: באמת כואב לי לראות את התוכניות של הממשלה מתנפצות בזו אחר זו.

מאיר שטרית: הממשלה הביאה בתחילת כהונתה רפורמה אחת בתכנון ובנייה, ענקית, שהתנגדו לה מהיום הראשון מאותם נימוקים שאנחנו מעלים היום.

מאיר שטרית: והנה, ישבו בוועדה עשרות ישיבות, מאות שעות, והתוכנית הזאת, כמו שאנחנו מבינים, מתה.

מאיר שטרית: ראש הממשלה הביא בתחילת כהונתו רפורמה במינהל מקרקעי ישראל, והשאיפה היתה לעשות רפורמה כזו שתשחרר קרקעות למאות אלפי יחידות דיור בשנה.

מאיר שטרית: אני התרעתי אז מעל הבמה הזאת, אפשר לבדוק בפרוטוקול, שראש הממשלה פועל בגישה לא נכונה כיוון שהם לא יוכלו להתגבר על ועד העובדים במינהל.

מאיר שטרית: זה לא יפתור את הבעיות.

מאיר שטרית: ולצערי, צדקתי.

מאיר שטרית: הנה, עברו מאז שנתיים פלוס – שום רפורמה לא קרתה, לא שחררו מאות אלפי יחידות קרקע – – –

אופיר אקוניס: בדיוק שנתיים – זה היה ביולי 2009.

מאיר שטרית: בדיוק.

מאיר שטרית: שנתיים, שום דבר לא קרה.

מאיר שטרית: גם הרפורמה הזו מתה.

מאיר שטרית: ואני שומע שרוצים לפטר עכשיו את מנהל המינהל כי הוא לא מסתדר עם שר השיכון.

מאיר שטרית: הבנתי שהיום הוא הוזמן לשיחת נזיפה אצל ראש הממשלה יחד עם שר השיכון.

מאיר שטרית: שר השיכון אומר שאין לו אמון בו, והוא אומר ששר השיכון, פעולותיו גובלות כמעט במעשים לא חוקיים.

מאיר שטרית: זה מראה לך שכל הרפורמות האלה לא במקומן – –

יוחנן פלסנר: עדיף – – – ביבי אחר.

מאיר שטרית: – – ואני אומר בצער, אדוני היושב-ראש, שגם מה שמוצע לנו היום זו תוכנית לא טובה.

מאיר שטרית: אי-אפשר לפתור את בעיות הבנייה והדיור במדינת ישראל ב"זבנג וגמרנו".

מאיר שטרית: ואני רוצה להסביר, בנימוקים באמת הגיוניים, למה התוכנית לא טובה.

מאיר שטרית: אני מצהיר פה על הבמה שלדעתי התוכנית לא רק שלא תפתור את הבעיות, היא עלולה גם להחמיר אותן, ואני אסביר במה העניין.

מאיר שטרית: איפה התוכנית הזאת תעבוד?

מאיר שטרית: מי ייהנה מהתוכנית?

מאיר שטרית: אני אומר לכם מי ייהנה ממנה: לא הפריפריה, לא הנגב והגליל, אלא מקומות הביקוש המרכזיים בארץ, ששם הדירות הכי יקרות.

מאיר שטרית: בעלי האינטרסים הכי גדולים נמצאים במרכזי הביקוש – בתל-אביב, בירושלים, בחיפה, בנתניה, בראשון.

מאיר שטרית: אלה האנשים שינצלו את תוכנית הווד"לים בצורה חריפה ביותר ויפעילו את כל הלחצים האפשריים, ויש להם כלים – אם הדובר של סיעת קדימה לא ידבר מולי – כל הכלים האפשריים ללחוץ על הוועדות הללו.

מאיר שטרית: לכן ינצלו כל פיסת קרקע שקיימת לעקוף את כל הוראות התכנון והבנייה, כי הווד"לים נותן להם את האפשרות – ויבנו לך, מול הבית שלך – אם לאחד יש בית קטן, יבנו לך מגדל, 20 קומות.

מאיר שטרית: תהיה שם ועדה אחת שתאשר לו, אפשר לאשר, ומחר לא תראה את אור השמש ולא תוכל להגיד כלום.

מאיר שטרית: על-פי התוכנית הזאת יש לך 15 יום להגיש התנגדות.

מאיר שטרית: אם אתה לא מגיש – מתה.

מאיר שטרית: אין ערעור על החלטות הוועדות.

מאיר שטרית: אין דבר כזה בתכנון ובנייה.

מאיר שטרית: לכן זה לא יפתור את הבעיות.

מאיר שטרית: אם ראש הממשלה היה בא ואומר: תשמעו, רבותי, אני רוצה לבנות את הגליל ואת הנגב על-פי החזון הציוני, בואו נעשה את התוכנית הזאת, בואו נשפר אותה ונעשה אותה רק בגליל ובנגב – אתה יודע מה, אני אומר: יש על מה לדבר.

מאיר שטרית: בוא נשב על הגליל והנגב, נעשה כמה תיקונים בתוכנית שהביאו, ואולי זה היה מביא איזו ברכה לנגב ולגליל ובונה דירות במקומות שיש בהם היום חוסר ביקוש, ויכול להיות שהוא יגדיל את האוכלוסייה בגליל ובנגב על חשבון מרכז הארץ.

מאיר שטרית: אבל הוא עושה הפוך: התוכנית הזאת תחזק רק את מדינת תל-אביב, את מדינות הביקוש.

מאיר שטרית: והמחירים שם לא יהיו נמוכים.

מאיר שטרית: הקרקעות היום – אדוני, אני יודע על מכרז שיצא עכשיו בתל-אביב, לפני חודש, פחות מחודש, על קרקע לדירה – יש בניין שהורסים אותו ובונים עליו כמה דירות.

מאיר שטרית: המחיר לקרקע שמבקשים – 500,000 דולר לדירה.

מאיר שטרית: זה מטורף לגמרי.

מאיר שטרית: אם אתם רוצים לפתור את הבעיות, אדוני ראש הממשלה, יש לי בשבילך כמה הצעות מעשיות שבאמת יביאו לפתרון.

מאיר שטרית: אני מציע רק שלוש הצעות קצרות, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: להצעות לא נשאר זמן.

מאיר שטרית: בחצי דקה.

אופיר אקוניס: בבקשה.

מאיר שטרית: שלוש הצעות: 1.

מאיר שטרית: אני אספר לכם איך שרון פתר את בעיית הדיור בתקופה הגדולה של העולים, איך בנו מאות אלפי דירות.

מאיר שטרית: הדרך נורא פשוטה.

מאיר שטרית: ואני מציע לראש הממשלה, במקום כל החוק הזה, לעשות דבר פשוט.

מאיר שטרית: זה, אגב, מה שהייתי עושה אם הייתי שר השיכון.

מאיר שטרית: היום במצב של חוסר דירות יש מחירים גבוהים.

מאיר שטרית: אני לא שר השיכון היום, לצערי, ושר השיכון לא פעיל בעניין הזה.

מאיר שטרית: אבל דרך אחת לעשות את זה היא לתת התחייבות רכישה – זה מה ששרון עשה.

מאיר שטרית: מה זה התחייבות רכישה?

מאיר שטרית: המדינה אומרת לקבלן: אנחנו מתכננים את הבתים, אתה תבנה לנו 500 דירות, אנחנו נותנים לך התחייבות לקנות ממך את הדירות אם אתה לא מצליח למכור אותן בשוק החופשי.

מאיר שטרית: ואם אתה גומר יותר מהר – תקבל בונוס.

מאיר שטרית: לדירות יש מחיר מראש, משרד השיכון מכתיב אותו.

מאיר שטרית: זה לא שוק חופשי.

מאיר שטרית: הקרקע של המדינה, הדירות של המדינה, הקבלן הוא קבלן מבצע ומוכר את הבית לזוג במחיר שהמדינה קבעה.

מאיר שטרית: אתה מוריד את מחיר הדירות במכה לפחות מחצי.

מאיר שטרית: ככה עבד שרון, ככה עבדו כל ממשלות ישראל בעבר כשהיתה מצוקה.

מאיר שטרית: הממשלה, אגב, לא מסתכנת בכלום, מדוע?

מאיר שטרית: כי רוב הדירות נמכרו.

מאיר שטרית: ואם המחירים ירדו – כל הדירות יימכרו.

מאיר שטרית: ואתה מוכר דירות רק לזכאים, אלה חסרי הדיור.

מאיר שטרית: זאת הצעה אחת.

מאיר שטרית: הצעה שנייה, אדוני ראש הממשלה: יש חוק שאני העברתי כשר השיכון, חוק דירות להשכרה, שאני אומר בצער ששר השיכון אחרי, זאביק בוים זיכרונו לברכה, ועכשיו גם אטיאס, שייבדל לחיים ארוכים, לא הוציאו אפילו מגרש אחד למכרז על בסיס החוק הזה.

מאיר שטרית: החוק הזה נועד ליצור אפשרות של מלאי דירות גדול מאוד, של עשרות אלפי דירות לשנה, בשכירות ארוכת טווח, של עד 25 שנה, במחירים הגיוניים.

מאיר שטרית: לצערי, החוק לא מופעל.

מאיר שטרית: תפעיל את החוק הזה.

מאיר שטרית: לא צריך תכנון, לא צריך בנייה – תפעיל אותו, אתה פותר בעיות גדולות – – –

אופיר אקוניס: והדבר השלישי.

מאיר שטרית: אני מודה לך, כבר חשבתי להפסיק.

אופיר אקוניס: אם כבר אמרת, סקרנת אותנו עם שלוש הצעות, אז כבר הגעת לשלישית.

אופיר אקוניס: בבקשה.

אופיר אקוניס: קצר מאוד.

מאיר שטרית: הדבר השלישי, אדוני היושב-ראש:

מאיר שטרית: תסדר את הביורוקרטיה שקיימת היום במינהל ובמשרד.

מאיר שטרית: במה זה בא לידי ביטוי?

מאיר שטרית: כשהמינהל מוכר קרקע למישהו, בחוזים של המינהל כתוב – אני מעיד – שהיזם, מרגע שהוא קונה את הקרקע, חייב לבנות בתוך שלוש שנים.

מאיר שטרית: חייב לבנות פירושו – חייב לגמור שלד.

מאיר שטרית: אנשים לא בונים.

מאיר שטרית: אני אגיד לך למה – לא כדאי להם לבנות.

מאיר שטרית: אם הוא קנה קרקע – זכית במכרז?

מאיר שטרית: אתה מחכה.

מאיר שטרית: הקרקע קופצת לשמים, אתה לא צריך לבנות בכלל.

מאיר שטרית: אתה מוכר אותה, הרווחת, ולא צריך לעבוד.

מאיר שטרית: תבצע את החוק הזה שאדם שלא בנה בתוך שלוש שנים – קח לו את הקרקע בחזרה.

מאיר שטרית: ביורוקרטיה שנייה – דבר שני שקיים בנקודה – אדוני היושב-ראש, מצאתי דבר מזעזע – – –

אופיר אקוניס: אבל דבר אחרון.

מאיר שטרית: אחרון.

מאיר שטרית: – – – כאשר אדם גומר בניין, קבלן, הוא צריך לקבל טופס 4 כדי להתחבר לחשמל.

מאיר שטרית: המדינה, מסתבר – משרד השיכון פיתח נוהל חדש, שאם אני הייתי שר השיכון, הייתי רוצח אותם מזמן, את האנשים שם.

מאיר שטרית: מה הנוהל אומר?

מאיר שטרית: קבלן שגומר לבנות צריך לקחת מודד מוסמך, לעשות מדידה של הבניין שנגמר, להגיש את המדידה – המדינה מינתה עשרה מודדים מוסמכים אחרים שיבדקו את המדידה שלו.

מאיר שטרית: אני לא מבין למה כשזה מודד מוסמך, עם רשיון.

מאיר שטרית: הבדיקה הזאת לוקחת שנה.

מאיר שטרית: כלומר בניין נגמר, אנשים לא יכולים להיכנס לבניין שנה מיום גמר הבנייה בגלל המדינה הזאת.

מאיר שטרית: רבותי, זה שיגעון.

מאיר שטרית: הבאתי לך שני דברים קטנים שרק יאיצו את תהליך הבנייה.

מאיר שטרית: וכמובן, אפשר לחייב – אולי צריך לחשוב מחדש ולחייב במס אדם שקנה קרקע ולא בונה בתוך פרק זמן, לשלם מס כל שנה.

אופיר אקוניס: תודה, חבר הכנסת שטרית.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת , ואחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יעקב כץ: אין שרים?

אופיר אקוניס: השרה התורנית נמצאת, שרת החקלאות ופיתוח הכפר.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, מכובדתי השרה וחברי חברי הכנסת, אני רוצה להגיד לך, כבוד היושב-ראש, מכיוון שאתה מאוד מקורב לראש הממשלה, פגשתי עכשיו את השר יובל שטייניץ במזנון פה ואמרתי לו: כמה פעמים הייתי אצלך בקשר לנושא הדירות?

יעקב כץ: שלוש, ארבע פעמים – אצלו במשרד.

יעקב כץ: ואמרתי: כל התוכניות שלכם לא יצליחו משתי סיבות.

יעקב כץ: סיבה ראשונה – שיש גירעון גדול.

יעקב כץ: נניח שאתה בעל עסק ונכנסת לאוברדרפט גדול.

יעקב כץ: כשהאוברדרפט גדול צריך להכניס את היד לכיס ולהוציא כסף, על השולחן, כדי לכסות את החור שיש בבנק.

יעקב כץ: אין ברירה.

יעקב כץ: במקרה דנן, כשראש הממשלה עומד היום ומכריז שיש חוסר של 100,000 יחידות דיור, אין ברירה – ממשלת ישראל היתה צריכה בהוראתו להוציא מכרזים ישירים לקבלנים, כאשר המחיר הראשוני של הקרקע הוא המחיר שמינהל מקרקעי ישראל קובע.

יעקב כץ: היום כשמוציאים מחיר של קרקע, כל הקבלנים מתחרים, והמחיר עולה במאות ובאלפי אחוזים, וזה מתווסף למחיר שאדם צריך לשלם על הקרקע, ואחר כך המחיר מגיע לשמים, מגיע למאות אלפים או למיליון וחצי, שניים – מחירים שאף אחד לא מסוגל לעמוד בהם.

יעקב כץ: במקרה הזה, כמו שהיה בשנים 1990, 1992, כשאני עבדתי עם אריק שרון בתור העוזר שלו לענייני התיישבות והתחילה יציאת רוסיה, והגיעו למעלה ממיליון אנשים – –

שלמה מולה: גם "מבצע שלמה" היה ב-1991.

יעקב כץ: – – ובנינו למעלה מ-120,000 יחידות דיור בשנתיים.

יעקב כץ: הבתים עמדו.

יעקב כץ: 120,000 יחידות דיור.

יעקב כץ: אין ברירה היום, זה הפתרון היחיד.

יעקב כץ: לא יעזור לו, הווד"לים, הקמד"לים, החד"לים, השד"לים, הפת"לים והיד"לים.

יעקב כץ: כלום לא יגמור.

יעקב כץ: הוא יעמוד כאן בעוד שנה ויגיד למה הוא לא הצליח, ויתלה עוד פעם את הבוקי סריקי בכל מיני פקידים.

יעקב כץ: צריך להוציא את הכסף מהכיס ולהגיד: אני מוציא מכרז לקבלנים, והאנשים קונים מהמדינה.

יעקב כץ: זה כדי להעמיד את הבתים בתוך שנתיים, שלוש שנים.

יעקב כץ: אין אפשרות אחרת.

יעקב כץ: הבנייה צריכה להיות בכל הארץ, לפי מינון נכון, כולל בירושלים עיר הקודש – ירושלים, שהיום אנשים לא מסוגלים לקנות בה.

יעקב כץ: אני אומר: רק הפתרון הזה יכול להביא לידי פתרון.

יעקב כץ: לכן אני קורא מפה לראש הממשלה: לא וד"לים ולא פקידים ולא אנשים שינסו לעשות לך את העבודה במקומך; אתה צריך להוציא את הכסף מהכיס, לשים אותו על השולחן, לתת מכרזים רק עם מחירי הקרקע המינימליים, ועל זה להוסיף את מחיר הבנייה.

יעקב כץ: זה יאפשר בבת-אחת להוריד את כל המחירים, יאפשר לזוגות צעירים – בתוך שנתיים מדינת ישראל מתהפכת.

יעקב כץ: כיוון שאני הייתי שותף בדבר כזה עם אריק שרון, שייבדל לחיים ארוכים, לפני 20 שנה, ויצרנו מציאות שאפשרה לקלוט את יהודי רוסיה ויהודי אתיופיה, גם במקרה הזה אין פתרון אחר, רק הפתרון הזה.

יעקב כץ: וכל ניסיון שלו למכור ולהרוויח מיליארדי מיליארדי מיליארדי שקלים, ולחשוב שהוא פותר בזה את הבעיה, וזה רק בעיה ביורוקרטית – זה כישלון.

יעקב כץ: למה אני פונה אליך, היושב-ראש?

יעקב כץ: כי אתה נחשב לאחד מאלה שמקורבים אליו.

יעקב כץ: אותך – הוא מתכנן שתהיה פעם שר, הוא מתכנן לעשות אותך ראש ממשלה.

אופיר אקוניס: מאיפה לך כל המידע הזה?

יעקב כץ: חבר הכנסת אקוניס, אתה מאלה שלוחשים על אוזנו.

יעקב כץ: תגיד לו: כצל'ה אמר שאם לא תבנה בנייה תקציבית, לא תצליח.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, בבקשה.

אופיר אקוניס: אחריו – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אופיר אקוניס: אחרייך – חברת הכנסת זוארץ.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, זה רגע נדיר בכנסת, כי אני מוצא עצמי מסכים עם חבר הכנסת כץ.

יריב לוין: אתה בכיוון הנכון.

ניצן הורוביץ: אולי הוא בכיוון שלי.

ניצן הורוביץ: חבר הכנסת לוין, הרבה מאוד זמן אנחנו אומרים שכל הניסיון לתלות הכול בשוק ולצפות שהשוק מעצמו יתנהל ויסדר את הבעיות הוא מוגזם, והוא מביא לפעמים לתוצאה קשה.

ניצן הורוביץ: מה שקרה עם שוק הדירות הוא ההוכחה ששוק פרוע לא נותן תוצאה טובה.

ניצן הורוביץ: השוק לא מתנהל מעצמו, והוא גורם לתוצאה שבה דירה ממוצעת בישראל עולה יותר ממיליון שקל, בעוד בית ממוצע בארצות-הברית עולה חצי מזה; בית בארצות-הברית עולה משהו כמו 550,000–600,000 שקל – חצי ממחיר של דירה ממוצעת בישראל, דירה של 100 מ"ר, 120 מ"ר.

ניצן הורוביץ: הדבר הזה קרה משום שכבר לפחות עשר שנים – ותמיד אומרים: אתם; זה לא רק הם.

ניצן הורוביץ: גם ממשלות קודמות משכו ידן משוק הדירות, וצודק כצל'ה באומרו שחייבת להיות בנייה תקציבית; לא רק בקטע של דיור ציבורי למקרים סוציאליים וכו', אלא חייבת להיות רגולציה בשוק הדירות, כי יש לנו הוכחה לאורך שנים שהשוק כפי שהוא מתנהל עכשיו לא נותן את התוצאה.

ניצן הורוביץ: אני רוצה לומר מלה לגבי הרפורמה שמביא ראש הממשלה.

ניצן הורוביץ: אני יושב בוועדה שדנה פעמיים בשבוע ברפורמה הנוכחית, ומה שיצא בוועדה זה דבר די מדהים.

ניצן הורוביץ: באו אנשי המקצוע ואמרו: יש כבר תוכניות – הרי שמענו כאן

ניצן הורוביץ: שיש עשרות-אלפי – ואני אומר לך שיש משהו כמו 160,000–170,000 תוכניות מאושרות.

ניצן הורוביץ: הבעיה היא שבוועדות המחוזיות אין מספיק כוח-אדם.

ניצן הורוביץ: שאלנו את שר הפנים ואת נציגי משרדו: כמה אתם צריכים כדי שהוועדות המחוזיות הנוכחיות יאשרו?

ניצן הורוביץ: אומרים: 20, 30, 40 תקנים, ומשרד האוצר לא נותן.

ניצן הורוביץ: תאמין לי, אדוני היושב-ראש, אני לא מנסה להתנגח במקרה הזה בממשלה, כי זה לא רק הממשלה הזאת, צריך להיות הוגנים.

ניצן הורוביץ: אבל לאורך שנים הממשלה ייבשה את מנגנון התכנון, ועכשיו מנסים לעשות איזה סידור, ולעשות – איך ראש הממשלה קראה לזה?

ניצן הורוביץ: מסלול ירוק עוקף הליכים.

ניצן הורוביץ: מסוכן לעקוף את הליכי התכנון, כי הליכי התכנון מגלמים בתוכם את מה שאנחנו קוראים לו האינטרס הציבורי, וברגע שאתה עושה הליכים בלי לתת משקל לאינטרס הציבורי, אתה מקבל שכונות ופרויקטים למגורים שנבנים בצורה כושלת ולא משיגים את יעדם.

ניצן הורוביץ: אנחנו אומרים שני דברים.

ניצן הורוביץ: דבר אחד – הממשלה צריכה להכניס את היד לכיס ולשוק הדירות.

ניצן הורוביץ: אי-אפשר לתת לשוק הזה להתנהל בצורה הפרועה שהוא התנהל בה עד עכשיו.

ניצן הורוביץ: דבר שני – לא לדרוס את מערכת התכנון הקיימת.

ניצן הורוביץ: מערכת התכנון הקיימת היא לא מערכת רעה והיא לא גרועה; היא סובלת מחוסר קיצוני של תקנים ומחוסר משאבים.

ניצן הורוביץ: יושבים מתכננים מאוד טובים ויושבים אנשי מקצוע מאוד רציניים בוועדות המחוזיות, למשל, ברחבי הארץ.

ניצן הורוביץ: הוועדות המחוזיות זה גוף של משרד הפנים, זה כבר גוף ממשלתי.

ניצן הורוביץ: מה ראש הממשלה עושה – מנסה לעקוף גוף של הממשלה על-ידי גוף של הממשלה החדשה?

ניצן הורוביץ: צריך לתת כוח-אדם לוועדות המחוזיות.

ניצן הורוביץ: הם מספרים לנו, שנגיד, הוועדות המחוזיות – יש להן סדר-יום, וב-15:00 הם מפסיקים לעבוד, כי נגמרו השעות.

ניצן הורוביץ: אז אומרים: תביאו עוד כוח-אדם – נעבוד גם אחרי צהריים, נעבוד גם משמרת שנייה.

ניצן הורוביץ: לכן, כשאמרתי שהתוכנית הזאת של ה"סופר-טנקר" של ראש הממשלה היא סופר-בלוף, לכך התכוונתי.

ניצן הורוביץ: הממשלה לא יכולה לצפות מהשוק הזה, שהתנהל בצורה הכי נבזית – –

אופיר אקוניס: ובזה תסיים.

ניצן הורוביץ: – – הכי פרועה, להמשיך ופתאום לתקן את דרכיו.

ניצן הורוביץ: זה לא יקרה.

ניצן הורוביץ: דבר שני – –

אופיר אקוניס: דבר אחרון.

ניצן הורוביץ: – – אדוני היושב-ראש, הממשלה, היא בעצמה דורכת על המנגנון הממשלתי של עצמה; הרי הוועדות המחוזיות שעכשיו עובדות, ושראש הממשלה כל כך רואה בהן – אני לא יודע מה – כזאת בעיה, הן ועדות של הממשלה, זה גופים של משרד הפנים.

ניצן הורוביץ: עכשיו, אם ראש הממשלה חושב שהוא יקים עוד גוף, שהוא יקרא לו בשם אחר אבל גם כן גוף ממשלתי, וזה יפתור את הבעיה של הגוף הממשלתי הראשון, זה לא מה שיקרה.

אופיר אקוניס: תודה.

ניצן הורוביץ: הממשלה – ובזאת אני מסכים עם קודמי שעמד פה – צריכה להכניס את היד לכיס ולבנות בעצמה.

ניצן הורוביץ: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, אחריה – חברת הכנסת אורית זוארץ, ואחריה – חבר הכנסת מולה.

אופיר אקוניס: בבקשה, גברתי, ארבע דקות.

אופיר אקוניס: אני מבקש להתחיל לעמוד בזמנים, משום שהדיון ארוך ולאחר מכן יש עוד הצעות חוק.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, התחלת לי קצת לפני, אני אבקש תוספת כמו – – –

אופיר אקוניס: כמו שאת נתת לי.

אורלי לוי אבקסיס: בדיוק.

אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת לגבות חובות.

אורלי לוי אבקסיס: חשוב לי להגיד משהו – הבעיה שאנחנו נתקלים בה עתה היא לא בעיה חדשה, היא בעיה שנגררת כמה עשורים, גם ממשלת קדימה היתה שותפה למחדל הנורא הזה, שהיא לא פתחה עין, אבל זה לא פוטר אותנו מלפעול בתחום הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אני שומעת פה חברי כנסת שמדברים על כך שצריך לעצור את זה, כי זה לא מספיק גורף, זה לא מספיק משנה את המצב.

אורלי לוי אבקסיס: נכון, חברים, זה לא ישנה מספיק את המצב, וזה לא ישנה אותו – לא יהפוך את הקערה על פיה; אולי באיזה אופן ייתן איזה פתרון חלקי לטווח הארוך.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, אני שומעת פה גם חברי כנסת, ובראשם יושבת-ראש האופוזיציה, שמדברת על כך שלבנות במרכז זה איזה משהו לא הגיוני, כי שם המחירים שרק – – –

אורית זוארץ: לא, זה לא ייתן מענה.

אורלי לוי אבקסיס: – – – שזה לא ייתן מענה.

אורלי לוי אבקסיס: אני אגיד לך משהו, זה גם לא נתן מענה כאשר סגרתם את הבנייה במרכז, אבל יש פה נקודה שאנחנו צריכים לנצל אותה, כי יש העברת הבסיסים לדרום.

אורלי לוי אבקסיס: יש לא מעט קרקעות במרכז הארץ שעליהן יושבים בסיסי צה"ל.

אורלי לוי אבקסיס: ברגע שנפנה אותם לדרום, ויש החלטת ממשלה וגם הקציבו לה כסף; עזבו מי החליט – מי התחיל לדון בכך, הממשלה הזאת נתנה את הכסף, ועל כך אני מברכת, הקציבה לכך כסף.

אורלי לוי אבקסיס: ברגע שהם יעברו לדרום ייכנס לא מעט כסף מהנדל"ן הזה במרכז הארץ.

אורלי לוי אבקסיס: מה שאנחנו צריכים לעשות זה לצבוע את הכסף הזה לפתרון בעיית הדיור – פתרון בעיית הדיור בפריפריה, במרכז, איפה שלא יהיה – – –

שלמה מולה: רק בחוק המכרזים – – –

אופיר אקוניס: נא לא להפריע.

אופיר אקוניס: תודה לכם, אתם האחד אחרי השני.

אורלי לוי אבקסיס: צריך לתת את הכסף הזה לזוגות צעירים, צריך לתת את הכסף הזה לדיור הסוציאלי, צריך לטפל בעניין הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אני שומעת פה חברי כנסת שמדברים על כך שהמדינה צריכה להכניס את היד לכיס.

אורלי לוי אבקסיס: לא חייב שהמדינה תכניס את היד לכיס.

אורלי לוי אבקסיס: והיה, אני יודעת, כי אבי היה שר השיכון, ואז היתה תנופת בנייה אדירה.

אופיר אקוניס: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: קרקעות בפריפריה ניתנו באופן – חינם – באופן מלא, למי שרק רצה, וגם אז היו משכנתאות מסובסדות, ומאחר שאנחנו מדברים על פריפריה שהיא גם באזור סכנה, אפילו היו נותנים למי שבונה את הממ"ד – –

אופיר אקוניס: תמריצים.

אורלי לוי אבקסיס: – – תוספת של משהו שהופך להיות מענק לאחר חמש שנים.

אופיר אקוניס: נכון מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: אפשר לעשות את זה, זה עשה תנופה ענקית ב"בנה ביתך" ובכלל.

אורלי לוי אבקסיס: יש עוד רעיון, שגם אותו עשה אבי אז – לא נעים לי להגיד "אבי", אתם יודעים מה, מדינת ישראל בתקופה שאבי היה באמת שר השיכון – הנושא היה כזה, לא צריך להכניס את היד לכיס, המדינה צריכה לפנות לקבלנים ולהגיד להם: תצאו לתנופת בנייה, אנחנו כמדינה מתחייבים שאם לא תצליחו לשווק את הדירות האלו, נקנה אותן מכם במחיר מסוים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו קובעים את המחיר המינימלי.

אורלי לוי אבקסיס: מה שקרה הוא שהיתה תנופת בנייה, ואפילו לא הגיעו למצב שהמדינה הצטרכה לקנות אותן, כי לקבלן היה אינטרס למכור את זה בשוק, אפילו אם הוא ירוויח – אתם יודעים מה – בחוץ את האחוז האחד יותר מהמחיר שהמדינה התחייבה לקנות בו, והוא הצליח למכור את זה, והצליחו למכור את זה בצורה ובאופן שהיה שווה לכל נפש.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת להגיד משהו.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו שומעים על כל מיני תוכניות כאלו ואחרות.

אורלי לוי אבקסיס: מה שלא שמנו לב אליו זה הדיור הסוציאלי.

אורלי לוי אבקסיס: לא מצאנו את זה, ועל – כאן הביקורת שלי.

אורלי לוי אבקסיס: אין דיור סוציאלי במדינת ישראל, ולא הצעת החוק הזאת ולא הצעות חוק אחרות באות לפתור את זה.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא רואה תוכניות.

אורלי לוי אבקסיס: היה חוק, שהעבירו אותו מרצ, שזכאים יכולים לקנות את הדיור שלהם, את הדיור שהם גרים בו כל כך הרבה שנים, דיור "עמידר", "עמיגור" וכדומה.

אורלי לוי אבקסיס: היתה תנופה, אנשים סוף-סוף היו יכולים לקנות את הדירה שלהם, אבל מה, פרט לזכאים המדינה מכרה דיור סוציאלי לספקולנטים בשוק החופשי; אמרה, אני לא רוצה אפילו להתחיל לשפץ לאנשים.

אורלי לוי אבקסיס: מי נתן את ההוראה?

אורלי לוי אבקסיס: זו קטסטרופה אחת גדולה, זה – ועדת חקירה פרלמנטרית צריכה לבדוק מי נתן את ההוראה הזאת ומי נרדם בשמירה, מי היה במשרד השיכון שנרדם בשמירה כשזה קרה.

אורלי לוי אבקסיס: למה?

אורלי לוי אבקסיס: כי שני דברים קרו פה: גם המכירה לזכאים וגם המכירה ללא-זכאים הכניסו כסף למדינה.

אורלי לוי אבקסיס: הכסף הזה היה אמור, על-פי חוק, לממן את צבירת המלאי הנוסף לאותן אוכלוסיות חלשות שזכאיות לדיור סוציאלי.

אורלי לוי אבקסיס: הכסף הגיע לאוצר, הוא לא הגיע למשרד השיכון, לא נבנה דיור סוציאלי ולא נרכשו דירות לדיור הסוציאלי.

אורלי לוי אבקסיס: התורים הלכו והתארכו, משפחות נשארו ללא קורת גג.

אורלי לוי אבקסיס: היום, במדינת ישראל, אצלי במשרד אני מטפלת בלא-מעט משפחות, ילדים חסרי קורת גג, ילדים הומלסים שגרים במקלטים וגרים באוהלים.

אורלי לוי אבקסיס: לזה אנחנו – ואני יודעת כמה אתה רגיש לעניין הזה, ואתה כל פעם מדבר על חמשת המ"מים – – –

אופיר אקוניס: נכון מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: זה דבר שאנחנו לא יכולים לחיות אתו בחברה מתוקנת, להתפאר מצד אחד בהצלחות שלנו, של הכלכלה שלנו, ומצד שני לראות ילדים שנמצאים במקלטים בלי מים זורמים.

אורלי לוי אבקסיס: איך הם יכולים ללמוד?

אורלי לוי אבקסיס: איך הם יכולים לדאוג לבריאותם?

אורלי לוי אבקסיס: איך אנחנו כמדינה יכולים לחיות עם זה?

אורלי לוי אבקסיס: דבר אחד אחרון – –

אופיר אקוניס: ולסיום בבקשה.

שלמה מולה: – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מולה, אתה הבא בתור אחרי חברת הכנסת זוארץ.

שלמה מולה: רק להעיר משהו.

אופיר אקוניס: יהיו לך ארבע דקות לנאום.

אופיר אקוניס: לא להעיר, לנאום.

אורלי לוי אבקסיס: – – ביקשתי ממחלקת המחקר של הכנסת – – –

שלמה מולה: – – –

אופיר אקוניס: אז דבר על זה בארבע הדקות שלך.

שלמה מולה: – – – המדינה נותנת כסף לסוכנות – – –

אורלי לוי אבקסיס: הכסף הזה צריך היה להגיע למשרד השיכון, משרד השיכון היה צריך למלא את המלאי של הדיור הסוציאלי – –

אופיר אקוניס: נא לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: – – במקום – זה הגיע לאוצר, הכסף, לא ראו אותו, ומה שקרה, אתם יודעים, למשל היום, מכיוון שאין דירות למדינה לדיור סוציאלי היא אומרת: אנחנו עוזרים באיזה אופן בשכר דירה בשוק החופשי.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר המחירים של שכר דירה היום 4,000 שקל והעזרה היא כ-800 שקל לזכאים עם ילדים, מה היכולת של אותו אחד שמשתכר שכר מינימום במקרה הטוב, אם הוא עובד, לספק לילדים שלו גם משהו לאכול?

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו הורסים את התא המשפחתי במדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: למה?

אורלי לוי אבקסיס: אותם ילדים עוברים לגור עם ההורים ועם הסבים והסבתות, לך תזמין ילדים אחר כך לבקר אצלם בבית.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים לתת את דעתנו על הדיור הסוציאלי, והמדינה אפילו לא צריכה להכניס יד לכיס, כמו שקרה בעבר, רק לפתוח את הנושא של – לחלק קרקעות ולהוריד את מדיניות המסים.

אורלי לוי אבקסיס: רק כך נפתור את הבעיה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, גברתי.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת אורית זוארץ, ואחריה – חבר הכנסת שלמה מולה.

אופיר אקוניס: אתה לא צריך להעיר; יהיו לך ארבע דקות לנאום, ואני אדאג לזה שאף אחד לא יפריע לך.

אופיר אקוניס: נאום רצוף.

אופיר אקוניס: רצוף.

אופיר אקוניס: אחריך – חברת הכנסת אדטו.

אורית זוארץ: כבוד היושב-ראש, כבוד השרה, חברי וחברותי חברי הכנסת, לא צריך לחוקק חוקים.

אורית זוארץ: יש לראש הממשלה שרים במשרדו, גם שר הפנים, גם שר השיכון והבינוי, ובסמכותם לחולל את השינוי הזה.

אורית זוארץ: הם צריכים להוציא הוראות ברורות, מפורשות, בשפה מאוד מאוד פשוטה, שתקדם ותתיר את התהליכים.

אורית זוארץ: כל ועדה נוספת שמקימים היא חטא על פשע, ואת אותם כספים שרוצים להקצות לוועדות האלה צריך לפזר בתוך הוועדות הקיימות, לתגבר את כוח-האדם ובאמת לאפשר להתיר חסמים.

אורית זוארץ: אבל מה שקורה עם ראש הממשלה הנוכחי, בכל פעם שהוא נכשל כישלון חרוץ, גם שר הפנים, וגם, במקרה הזה, שר השיכון, הוא קובע הוראת שעה.

אורית זוארץ: הוא לוקח את האחריות לידיו ומנסה להתיר חסמים באמצעות חקיקה, באמצעות העברת תקציבים מאוד מאוד גדולים לתחומים שאפשר להתיר במסגרת המשרדים.

אורית זוארץ: לראש הממשלה יש פתרון של One Stop Shop – כך הוא קרא לזה?

אורית זוארץ: – שמוביל לשום מקום.

אורית זוארץ: החנות ריקה, אין שם כלום, זה עוד ועדה על ועדה על ועדה, מנכ"ל משרדו עומד בראש 30 ועדות, ועכשיו יוקמו עוד ועדות, לצדן של הוועדות המקומיות ולצדן של הוועדות המחוזיות, ועדות שלא מובילות לשום מקום.

אורית זוארץ: וכפי שאמר כאן ראש הממשלה, יושבת כאן של הכנסת ובודקת את הסוגיה הזאת לעומק, ודנה על כל סעיף וסעיף כדי לקבל החלטה רצינית ומושכלת בתחום התכנון והבנייה בישראל, אבל לראש הממשלה לא די בכך, זה לא עומד בקצב שלו, בקצב ההופעות שלו ובקצב מסיבות העיתונאים שלו, ולכן הוא מסרס את השרים, הוא מסרס את יושבי-ראש הוועדות, הוא מבטל את סמכויותיהם, הוא גורע מסמכויותיהם, והוא מנסה לקדם את האינטרסים של היזמים והקבלנים שנמצאים מסביבו.

אורית זוארץ: הרפורמה הזאת, שראש הממשלה מנסה להוביל באמצעות הווד"לים, השינוי הדרסטי והדרמטי הזה יפתח את אזורי הבנייה במרכז הארץ, במגדלים.

אורית זוארץ: איפה חברת הכנסת לוי?

אורית זוארץ: יצאה.

אורית זוארץ: זוגות צעירים לא יכולים לקנות דירות ב"מגדלי אקירוב" וגם לא במגדלים אחרים במרכז הארץ.

אורית זוארץ: זוגות צעירים צריכים לקנות דירות במחיר בר-השגה.

אורית זוארץ: כמי שעומדת בראש הצוות שמפקח על העברת הבסיסים לדרום, אני מברכת על ההחלטה שהתקבלה, להעביר 19 מיליארד שקלים מתוך 24 מיליארד שביקשו, והכסף הזה בכלל לא כולל שום התייחסות לסוגיות החברתיות ולמדור ולמגורים בדרום.

אורית זוארץ: ולכן אני אומרת: לא צריך לרוץ ולקפוץ על השטחים והמגרשים שיתפנו בשלב שבו יתפנו, כי על המגרשים האלה שיתפנו יקימו עוד מגדלים.

אורית זוארץ: ובמגדלים האלה, לזוגות הצעירים לא תהיה אפשרות לא לרכוש דירה ובטח לא לשכור דירה.

אורית זוארץ: לצערי הרב, בכל פעם שראש הממשלה והממשלה הכושלת שלו נתקלים באיזה מבוי סתום, הם ממציאים איזו הוראת שעה, מקימים עוד ועדה, גורעים סמכויות מהשרים ומהוועדות בכנסת, פוגעים בבית הזה כדי לקדם אינטרסים של אנשים כאלה ואחרים שנמצאים שם מסביב לשולחן וזה ישרת אותם בצורה חד-חד-ערכית, הם לא יצטרכו להגיש תוכניות – התוכניות שיוגשו יעברו במסלול ירוק, יקבלו הכשר, יצפצפו על ראשי הרשויות שעמלים שעות על גבי שעות בתכנון אורבני של העיר שלהם והמרחב שלהם ויקדמו את האינטרסים של היזמים והקבלנים תוך התעלמות מוחלטת מתוכניות קיימות, מ-160,000 יחידות דיור מאושרות שאפשר לקדם כבר מחר.

אורית זוארץ: אבל לנתניהו לא די בכך, יש לו דברים אחרים שהוא רוצה לקדם.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, גברתי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שלמה מולה, בבקשה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני, ארבע דקות.

אופיר אקוניס: לאחר מכן – חברת הכנסת .

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, האמת היא שראש הממשלה נמצא במצוקה כשהוא רואה את מחירי הדיור עולים.

שלמה מולה: ראש הממשלה פשוט עוסק במסיבת עיתונאים ובספין.

שלמה מולה: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש – שאתה מנאמניו של ראש הממשלה, ואתה עובד בצמידות לו – – –

אופיר אקוניס: אפילו זוכה על זה בביקורת של עיתון "הארץ".

שלמה מולה: אני רוצה לומר לך: יש 160,000 יחידות דיור מאושרות.

אופיר אקוניס: אני חייב להגיד לך – אני אתן לך זמן – שכל הזמן יש כאן מספרים אחרים.

אופיר אקוניס: היה 70,000, אחר כך עלה ל-140,000.

אופיר אקוניס: איך הגעת ל-160,000?

יוחנן פלסנר: 160,000 זה המספר.

אופיר אקוניס: 160,000?

אופיר אקוניס: המספר הנוסף.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להסביר לך.

שלמה מולה: 160,000 יחידות דיור מאושרות, זאת אומרת, ראש הממשלה, על הבמה הזאת, לפני כמה שעות אמר לנו, חסרות לנו 100,000.

שלמה מולה: אדוני ראש הממשלה, יש לך רזרבה של 60,000 שמאושרות.

שלמה מולה: איפה זה תקוע?

שלמה מולה: לא בהצעה הזאת, לא בהצעת החוק הזאת תפתור את הבעיה, מה שיפתור את הבעיה – ראש הממשלה צריך להביא את שרי הממשלה, האחד ישב עם השני, לבוא ולהגיד: למה במחוז דרום יש 12,529 יחידות דיור מאושרות תקועות?

שלמה מולה: למה?

שלמה מולה: הוא צריך לשאול את השאלה הזאת.

שלמה מולה: עברו את כל הוועדות.

שלמה מולה: הוא צריך לשאול במחוז ירושלים – 9,168 יחידות דיור.

שלמה מולה: אולי ראש הממשלה לא בונה בירושלים?

שלמה מולה: שאלתם את השאלה הזאת?

שלמה מולה: אולי זאת הסיבה?

שלמה מולה: אולי ראש הממשלה יאמר לנו מדוע במחוז צפון תקועות 17,281 יחידות דיור, אחרי אישור, אדוני היושב-ראש?

שלמה מולה: אני שואל את ראש הממשלה: במחוז חיפה 23,536 יחידות דיור, למה הן תקועות?

שלמה מולה: זה מה שראש ממשלה צריך לשאול.

שלמה מולה: במחוז מרכז – 10,663 יחידות דיור.

שלמה מולה: מחוז תל-אביב – 3,022.

שלמה מולה: אני יכול למנות לך ולהגיע ל-160,000 יחידות דיור מאושרות.

שלמה מולה: אדוני, מה שצריך לעשות הוא פשוט מאוד.

שלמה מולה: צריך לעשות לפחות ארבעה דברים נכונים: א.

שלמה מולה: לייצר מסלול לרישוי מהיר של אותן יחידות דיור שמאושרות; ב.

שלמה מולה: לשחרר תקנים ותקציבים.

שלמה מולה: אותם החסמים יוכלו להשתחרר, כל ה-160,000 יוכלו להשתחרר.

שלמה מולה: הדבר החשוב ביותר – ראש הממשלה צריך להתעמת גם עם שריו.

שלמה מולה: לבוא ולהגיד: אם השר גלעד ארדן, בגלל הכרעה מיניסטריאלית שלו, מתעמת עם שר הפנים או עם שר השיכון, הוא צריך להושיב אותם ולפתור את הבעיה.

שלמה מולה: חלק מהבעיה הזאת היא בעיה בין המשרדים, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: והרשויות המקומיות – חלקן לא מוכנות שהביוב יעבור בין רשות שיפוט אחת לרשות שיפוט שנייה.

שלמה מולה: ואחר כך מע"צ צריכים לבנות כבישים.

שלמה מולה: כל הדברים האלה מעכבים את 160,000 יחידות הדיור האלה.

שלמה מולה: למה ראש הממשלה צריך להסתבך?

שלמה מולה: למה הוא לא לוקח את זה בידיים?

שלמה מולה: אני קודם פותר את הבעיה של ה-160,000.

שלמה מולה: דבר אחרון – אני מסכים עם ראש הממשלה.

שלמה מולה: אתה יודע, יש דבר אחד שאפשר להסכים אתו: צריך להציף את השוק בבנייה וכן הלאה.

שלמה מולה: אבל אסור לשכוח שהמדינה גם חייבת לעשות סדר עדיפויות, היא צריכה לקבוע: האם אני מעדיף את הגליל, האם אני מעדיף את הנגב, או שאני משמן את המרכז, אני משווק את הקרקעות לנדל"ניסטים כדי שיוכלו לבנות בניינים כמו "מגדלי אקירוב".

שלמה מולה: זאת החלטה ערכית, החלטה ציונית.

שלמה מולה: אנחנו צריכים לבחור – רוצים ליישב את הגליל ואת הנגב.

שלמה מולה: דבר אחרון.

שלמה מולה: אם ראש הממשלה יבטיח לאותם קבלני בנייה: אם לא תמכרו את הדירות, הממשלה תקנה אותן – אפילו לדיור ציבורי, ויש היום אלפי אנשים שאין להם איפה לגור, מסתובבים ברחובות, מקבלים השתתפות בשכר דירה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, שכר דירה ממוצע היום הוא 3,500 שקלים; המדינה נותנת סיוע אך ורק בין 800 שקלים ל-1,200 שקלים.

שלמה מולה: אם המדינה תבוא ותגיד – אחרי מה שהיא עשתה בפעם הקודמת בדיור הציבורי, האוצר ביודעין קבר את החוק – אפשר לבוא ולהגיד לקבלנים: אתם בונים דירות; אם אתם לא מצליחים לשווק אותן לציבור, למכור אותן בשוק החופשי, המדינה תקנה.

שלמה מולה: זה היה הפתרון של אריק שרון ב-1991.

שלמה מולה: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת תירוש – לא נמצאת.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אריה ביבי.

אופיר אקוניס: אחריך – חבר הכנסת איתן כבל.

אופיר אקוניס: בבקשה.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, איזה פלא, אני מסכים עם ראש הממשלה.

אריה ביבי: תאמין לי, אני מסכים אתו בדבר אחד רציני מאוד – שיש חסמים; שהמערכת הקיימת – יש בה הרבה חסמים והיא מערכת לא טובה, מסורבלת.

אריה ביבי: צריכים רופא, רופא טוב, להוציא את המערכת הזאת מהבוץ.

אריה ביבי: רשויות התכנון מסורבלות.

אריה ביבי: לוקח הרבה זמן.

אריה ביבי: כשבאים ורוצים לבנות, לוקח לפחות חמש-שש שנים.

אריה ביבי: יש בעיה.

אריה ביבי: יש בעיה, כי היום אין ועדה קומפקטית, ועדה שתיתן מענה.

אריה ביבי: בזה אני מסכים אתו.

אריה ביבי: אבל כשאתה בא עם הצעה כזאת – בחשמל יש מה שנקרא מינוס ומינוס.

אריה ביבי: מינוס ומינוס נותן מינוס, מה אפשר לעשות?

אריה ביבי: לכן, ההצעה שלו לא טובה.

אריה ביבי: אני מסכים אתו שיש בעיה, אבל ההצעה שלו גרועה, ואני אגיד למה.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, יצא לי להיות יושב-ראש ועדה ממונה בלוד מעל שנתיים, ואני מכיר את הבעיות.

אריה ביבי: על מנת לקדם תוכנית – הייתי מציע לראש הממשלה, וגם לכבודו, לא ללכת לעיתונות.

אריה ביבי: אורי, משה רבנו אמר נעשה ונשמע?

אורי אורבך: כל העם אמר.

אריה ביבי: כל העם – קודם נעשה ואחר כך נשמע.

אריה ביבי: אבל מה קורה פה?

אריה ביבי: במדינת ישראל זה הפך לדבר שבשגרה: קודם מדברים ואחר כך חושבים אולי לעשות.

אריה ביבי: הייתי מציע לא ללכת לעיתונות אלא לעשות.

אריה ביבי: אני גם אומר: התוכנית הזאת באה לברך אבל היא גם מקללת, ואני אומר איפה.

אריה ביבי: היום אתה לא יכול לעשות תוכנית ולקבוע לראשי הערים איפה למקם את המגדלים, כי תוכנית זו בעיה רצינית.

אריה ביבי: כשאתה בונה שכונה, אתה חייב לבנות לה קודם כול את כל התשתיות, ואחר כך אתה בונה את השכונה.

אריה ביבי: אתה לא יכול לשבת באיזה מגדל שן ודרך מגדל השן הזה לעשות את הדברים שלך, אלא אתה צריך להיות בשטח.

אריה ביבי: ובשטח – זה אנשים שמכירים את השטח, אלה ראשי הערים, ראשי המועצות, ופה לעשות איגוף משמאל או איגוף מימין, זה לא הולך.

אריה ביבי: דבר שני, בזמנו, אריאל שרון, איך הוא הצליח עם התוכנית?

אריה ביבי: הוא בא לקבלנים ואמר להם: תשמעו, אנחנו קובעים מחיר פיקס.

אריה ביבי: אתם תבנו, וכל דירה שתישאר, אני מוכן לקחת אותה.

אריה ביבי: על-ידי זה, לדעתי, יכול היה לצאת מברך ולעשות גם כמברך.

אופיר אקוניס: תודה.

אריה ביבי: ועוד דבר אחד.

אופיר אקוניס: לסיום, בבקשה.

אריה ביבי: אני רואה את הזמן וחבל, יש לי הרבה מה לומר.

אופיר אקוניס: יהיה גם דיון לקריאה שנייה ושלישית, וגם בוועדה כמובן.

אריה ביבי: עוד משפט אחד, משפט המחץ מה שנקרא: אני חושב שכדי לעשות תוכנית טובה, הוא היה צריך קודם כול לבנות את הגליל ואת הנגב, כי קבלנים לא רוצים ללכת לא לגליל ולא לנגב.

אריה ביבי: קבלנים רוצים לבנות באזור המרכז, כי באזור המרכז הדירות גם יותר יקרות והן גם נמכרות.

אריה ביבי: אלה הדברים, וחבל שאין לי זמן.

אריה ביבי: תודה.

אופיר אקוניס: אני מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

אופיר אקוניס: אחריו – חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שלא נדבר על ראש ממשלה, אבל אפילו שר אין.

אופיר אקוניס: ישנה.

איתן כבל: איפה?

אופיר אקוניס: היא עובדת בתאי היועצים.

איתן כבל: אה, אוקיי.

איתן כבל: סליחה, אין בעיה.

איתן כבל: בסדר גמור.

איתן כבל: אני מוחל, זו גם אורית נוקד.

איתן כבל: יש לנו קשר ישיר מעברנו המשותף, אז בכלל אני – – –

אופיר אקוניס: אולי גם עתידכם המשותף, לך תדע.

אורי אורבך: – – –

איתן כבל: אולי.

איתן כבל: אורבך, תתקדם.

אורי אורבך: העבר המשותף שלכם יותר מפואר מהעתיד המשותף.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראש הממשלה מצא לנכון לפתוח את הדיון ולהציג את משנתו, מבחינתו התוכנית כבר יצאה לפועל.

איתן כבל: חבר הכנסת אורבך, כחבר בכיר בקואליציה, ראש הממשלה – מבחינתו הבתים כבר נבנים.

איתן כבל: מה זה חשוב מה קורה בשטח.

אריה ביבי: רק בשביל זה, אורי, היה כדאי לך להישאר לשבת.

אורי אורבך: אני מהבוקר פה, לא זז.

איתן כבל: חבר הכנסת אורבך, חברת הכנסת ציפי חוטובלי, אתם יודעים, ראש הממשלה מבחינתו כבר בנה את הכול.

איתן כבל: זה בכלל לא משנה.

איתן כבל: הוא עמד כאן כאילו הוא נכנס לתפקידו לפני חודש, זאת אומרת, הוא עדיין אפילו לא השלים את מאה ימי החסד שניתנו לו – – –

אופיר אקוניס: לא ניתנו לו.

איתן כבל: ודאי שלא.

איתן כבל: – – – את מאה ימי החסד, אדוני היושב-ראש, כאילו לא חלפו להן למעלה משנתיים.

איתן כבל: האמת, כשהוא פתח את הדיון שלו, הדיון היה כזה יבשושי.

איתן כבל: זאת אומרת, גם הוא הציג אותו – כנראה עבר עליו יום קשה – הוא התחיל ואמר: חברי חברי הכנסת, אני אגיד לכם מה הסיבה.

איתן כבל: חשבתי שהוא יגיד: הממשלה הקודמת.

איתן כבל: לא משנה כמה זמן הוא כבר מנהיג את המדינה, הוא עדיין בממשלה הקודמת.

איתן כבל: בסופו של עניין – אני אומר לך, חבר הכנסת אקוניס, כי אתה ואני פעילים בעניין הזה לא מעט.

אופיר אקוניס: נכון.

איתן כבל: תשמע, אתה זוכר שהיתה רפורמת הקרקעות?

איתן כבל: אתה זוכר.

איתן כבל: גם אתה זוכר.

אופיר אקוניס: כן, בוודאי.

איתן כבל: אתם זוכרים מה הבטיח לנו ראש הממשלה כאן?

איתן כבל: שעל כל גבעה ותחת כל עץ רענן יקום לו בית מפואר, יהיו בניינים לכולם, ויהודים וערבים וחרדים – שהם גם יהודים – ייסעו ביחד אל השקיעה מחובקים אל עבר הבניינים.

אופיר אקוניס: את זה אני לא זוכר.

אופיר אקוניס: מליצי כזה, זה לא סגנונו.

אריה ביבי: אני עוצם את העיניים ומדמיין.

איתן כבל: אני מנסה לזכור את הסיטואציה הזאת.

איתן כבל: הוא עמד כאן וקרא לנו, לתבוסתנים האלה, שהם חסרי אמונה, שאין להם שום יכולת להאמין במה שהוא מוכר לנו.

איתן כבל: חלפו – כמה, שנתיים?

איתן כבל: אתם זוכרים את הדיון המפורסם?

איתן כבל: פה אנשים רבו – – –

אופיר אקוניס: כן, כן, היה דיון מעניין.

איתן כבל: מישהו זוכר כמה יחידות דיור נבנו מאז?

אורי אורבך: נבנו יחידות.

איתן כבל: נבנו יחידות, בדיוק.

איתן כבל: חברי חבר בכיר בקואליציה, שהשר לא ישמע.

אורי אורבך: לא בכיר עד כדי כך.

איתן כבל: לא בכיר עד כדי כך.

איתן כבל: ובסופו של עניין, חברי חברי הכנסת, תרשמו את זה לפניכם, חבר הכנסת אקוניס, לא ייבנו יחידות דיור.

איתן כבל: זה יהיה שוב כזה סיפור של "דרדלה", סיפור של כאילו כל העניין הוא בעיה איך מנסחים את זה.

איתן כבל: זאת אומרת, אם ננסח את זה נכון, יהיו בניינים.

איתן כבל: זאת אומרת, כל מה שקרה בשנתיים האחרונות זה רק בעיה של איך ניסחנו את זה.

איתן כבל: כיוון שלא ניסחנו את העניין ואת הבעיה נכון, אין יחידות דיור.

אופיר אקוניס: נא לסיים, אדוני.

איתן כבל: אני מסיים, אדוני.

איתן כבל: ואני אומר לכם שוב, אנחנו נצביע כמובן נגד ההצעה הזאת.

איתן כבל: אין לה מקום, היא לא לעניין.

איתן כבל: ושוב, מבחינתו של ראש הממשלה, יצאנו אל הדרך.

איתן כבל: תודה, אדוני.

אופיר אקוניס: תודה לך, חבר הכנסת כבל.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת חוטובלי, בבקשה.

אופיר אקוניס: גברתי המזכירה, אני מבקש לצלצל, משום שאצלי רשומים עוד ארבעה חברי כנסת שאינם נמצאים כאן, ומשום שאם הם לא יהיו כאן אנחנו נעבור להצבעה בכל מצב שלא יהיה באולם.

אופיר אקוניס: אז אני מבקש ממך לצלצל כדי שמי שרוצה בכל זאת לעלות ולהצביע, יעלה להצביע.

אופיר אקוניס: בבקשה.

אופיר אקוניס: אם חברת הכנסת חוטובלי תסיים ולא יהיו פה שאר הדוברים, נצביע.

אופיר אקוניס: בוודאי.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

זאב אלקין: – – –

אופיר אקוניס: אדוני יושב-ראש הקואליציה, הודעתי הודעה.

אופיר אקוניס: אם אתה רוצה לנקוט – – –

זאב אלקין: – – –

אופיר אקוניס: אה, יהיה שר, מאה אחוז.

אופיר אקוניס: בבקשה, גברתי.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יש כאן – –

יוחנן פלסנר: השר שיעשה פיליבסטר?

ציפי חוטובלי: – – יש כאן הזדמנות, בעיני – – –

אופיר אקוניס: נא להתחיל, גברתי.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, השר לא נרשם, הוא לא יכול לדבר.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מולה, אתה דיברת ארבע דקות רצוף בלי שאף אחד, למעט היושב-ראש, יפריע לך, וגם קיבלת כמה שניות "גרייס".

אופיר אקוניס: בבקשה.

ציפי חוטובלי: אתם רוצים להצביע, לא?

שלמה מולה: – – – יושבת-ראש הוועדה למעמד האשה – – –

ציפי חוטובלי: לפחות אנחנו, בקואליציה, רוצים להצביע.

אופיר אקוניס: נכון.

ציפי חוטובלי: יש כאן באמת דיון אמיתי.

ציפי חוטובלי: בניגוד לסערת ה"קוטג'", הדיון הזה על מצוקת הדיור הוא דיון אמיתי.

ציפי חוטובלי: הוא לא דיון פופוליסטי.

ציפי חוטובלי: אין מצוקה חמורה, אמיתית ונכונה יותר מאשר מצוקת הדיור.

ציפי חוטובלי: מי שמסתובב קצת – –

יוחנן פלסנר: אין עלייה במחירי המזון?

ציפי חוטובלי: – – רואה לא רק את העובדה שצעירים במדינת ישראל לא יכולים להרשות לעצמם בית.

ציפי חוטובלי: ההורים שלי, כשהם התחילו כזוג צעיר, רכשו את ביתם במו-כספם, עם משכנתה גדולה מאוד, אבל הם ידעו ש-30-20 שנה – והם יצליחו לרכוש בית.

ציפי חוטובלי: האתגר הזה – והם התחילו בלי שקל אחד מההורים שלהם – הוא כבר בלתי אפשרי עבורנו, כי אנחנו לא יכולים בשקל לשקל שנחסוך, גם לא עם משכורת של חברי כנסת, ודאי שלא עם משכורת של מורה – אי-אפשר היום להגיע לדירה במדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: זה בכל מקום, גם בפריפריה, גם בעכו, גם בצפת.

ציפי חוטובלי: אי-אפשר להגיע לדירה.

ציפי חוטובלי: אבל מה צורם לי?

ציפי חוטובלי: ואנחנו לא מדברים על זה, שבעוד שהממשלה מנסה להוביל פרויקט – ותבוא עליה הברכה, הממשלה בכל זאת מנסה לעשות מה שהקודמות לא עשו – נבנים ונבנים ונבנים בדרום ובצפון באופן בלתי חוקי עוד ועוד בתים.

ציפי חוטובלי: הפקרנו את הנגב והגליל לבנייה בלתי חוקית של אנשים שמבחינתם כל הדיון הזה לא מעניין, כי בזמן שאנחנו צריכים להתאמץ כדי לרכוש בית בצפון ובדרום אפשר בחינם.

ציפי חוטובלי: אם אתה ערבי, אתה יכול בחינם.

שלמה מולה: גם ביהודה ושומרון אפשר.

ציפי חוטובלי: אם אתה דרוזי, אתה יכול בחינם.

ציפי חוטובלי: אם אתה בדואי, אתה יכול בחינם.

שלמה מולה: גם ביהודה ושומרון, דרך אגב.

יוחנן פלסנר: אפשר לבנות גם בלתי חוקית בהיאחזויות.

ציפי חוטובלי: העובדה שבמשך שנים ארוכות המדינה מפקירה את אדמות הלאום שלה – –

שלמה מולה: גם ביהודה ושומרון.

ציפי חוטובלי: – – לאנשים שמשתלטים על הקרקעות האלה באופן בלתי חוקי – –

יוחנן פלסנר: קרוונים.

ציפי חוטובלי: – – כשעומדים אנשים, חיילים ששירתו במדינת ישראל, אנשים ששירתו שירות לאומי במדינת ישראל, והאנשים האלה לא מקבלים מהמדינה, העובדה הזאת צריכה לצרום לכולנו.

ציפי חוטובלי: וכשאנחנו רואים את הנגב והגליל שלנו ממש משוועים להתיישבות יהודית שתקום ותפרח, צריך לתת לצעירים תמריצים.

ציפי חוטובלי: אפשר למנף את המשבר הזה בשוק הדיור כדי ליישב את כל אותם אזורים שלא יושבו, אבל צריך לתת לצעירים תמריץ.

ציפי חוטובלי: "קרקע חינם לכל חייל" היתה פעם ססמה.

ציפי חוטובלי: הממשלה צריכה לעודד את זה.

ציפי חוטובלי: לא מספיק לומר שאנחנו נקל בפרוצדורה כשיש מחסור כל כך עמוק בדירות.

ציפי חוטובלי: לא מספיק רק לצאת בהצהרות האלה.

ציפי חוטובלי: צריך לעשות הרבה יותר מזה.

ציפי חוטובלי: ירושלים, עיר הבירה שלנו – מי יכול בירושלים?

ציפי חוטובלי: היום שאלתי את ראש הממשלה אם הוא מתכוון לבנות גם בירושלים, והתשובה שלו היתה: 5,000 יחידות דיור.

ציפי חוטובלי: ובכן, זה לא מספיק.

ציפי חוטובלי: 5,000 יחידות דיור הן רק טיפה בים הביקוש.

ציפי חוטובלי: ואם אנחנו רוצים לראות צעירים ממשיכים לגור בירושלים, כששכר הדירה הוא 5,000 שקל לחודש, כשעלות דירה היא 2 מיליון שקלים, המחירים האלה הם בלתי סבירים.

ציפי חוטובלי: ואני אומרת שוב, יש כאן פוטנציאל ליישב שלושה אזורים שהם בפריפריה שלנו: הצפון, הדרום והמזרח.

ציפי חוטובלי: יהודה ושומרון, שסבלו מהקפאה ארוכה, כל כך הרבה שטחים יש שם, רק תנו לבנות.

ציפי חוטובלי: אתמול שמענו על שחרור של מספר יחידות דיור מצומצם.

ציפי חוטובלי: הדבר הזה לא מספיק.

ציפי חוטובלי: יש כאן הזדמנות אמיתית ליישב חבלי ארץ, שאם אנחנו לא נבנה בהם באופן לגיטימי וחוקי ונאפשר לצעירי ישראל לגור בהם, ישתלטו עליהם אנשים באופן בלתי חוקי, כי זה כבר קורה.

ציפי חוטובלי: וכשבאזור מעלות הורסים בתים כי נבנתה בהם מרפסת קטנה, הרי הכפרים שסמוכים למעלות הם כפרים שנבנים על עוד אדמה ועוד אדמה, וכך אנחנו הולכים ומאבדים את קרקעות המדינה שלנו.

ציפי חוטובלי: הדבר הזה חייב להיפסק, והמדינה חייבת להעניק באופן חוקי קרקעות למי שבאמת זכאים לכך, למי שבאמת עושים עבור המדינה הזאת.

ציפי חוטובלי: ואין מנוס מלומר, יש כאן הזדמנות שלא מומשה ביהודה ושומרון, ויש כאן אפשרות אמיתית של המדינה לקום ולפעול בנושא הזה, כי הנושא המדיני כאן משתלב עם הנושא החברתי.

ציפי חוטובלי: זה קרוב לכל מקום בארץ, זה ממש לב הארץ, שרק יאפשרו לבנות, ותראו כמה צעירי ישראל יכולים בקלות להגיע לבית ולהגיע לדירה.

ציפי חוטובלי: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עתניאל שנלר לא מבקש לדבר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אברהם מיכאלי – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יצחק וקנין – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת אמנון כהן, ואם לא – יסכם שר האוצר בשם ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: ייתכן מאוד, אדוני השר, שמייד אחרי חבר הכנסת נסים זאב אדוני יתבקש לעלות לדוכן, שאם לא כן אנחנו הולכים להצבעה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: ארבע דקות, לא שלוש דקות.

ראובן ריבלין: ארבע דקות.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בונה ירושלים ה', נידחי ישראל יכנס.

נסים זאב: צריך להבין שבנייתה של ירושלים מקרבת את הגאולה השלמה של עם ישראל.

נסים זאב: אם יש בנייה יש גאולה, יש קיבוץ גלויות, יש עם ישראל בארץ-ישראל.

נסים זאב: עכשיו אני רוצה לומר לכם, פתאום הממשלה המציאה איזה פטנט חדש: קיצור הליכים.

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם שכבר הרבה דילגו על הקיצור – לא ארוכה ולא קצרה, מקום שאמרו להאריך אינו רשאי לקצר; לקצר – לא רשאי להאריך.

נסים זאב: בונים בלי רשיון.

נסים זאב: תצאו לעיר העתיקה; מי מחכה לקיצור הליכים?

נסים זאב: מי מחכה בכלל לראות איזו תוכנית?

נסים זאב: כולם קודם כול בונים, ואחר כך מתמודדים בבתי-המשפט.

נסים זאב: אז יהיה קנסות.

נסים זאב: ברור שהממשלה לא רוצה להתעסק, כי יש רגישות גבוהה במזרח-ירושלים.

נסים זאב: כל מה שקשור לבנייה ערבית לא חוקית, ולא משנה איפה, זה יכול להיות בנגב אצל הבדואים, זה יכול להיות בצפון, בכל מקום – בונים בצורה מופקרת.

נסים זאב: אין דין – לית דין ולית דיין.

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם, אולי כדי להראות שיש אכיפה, מדי פעם משמיעים קצת בפעמונים כמה צלילים להגיד שהרסנו פה והרסנו שם.

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם, על כל הריסה אחת בונים עשרות רבות, ומתמודדים בבתי-משפט.

נסים זאב: מקסימום מקבלים קצת קנס, מתמודדים גם עם הקנסות, יש פריסת תשלומים.

נסים זאב: אבל, אדוני היושב-ראש, צריך להבין דבר אחד, הבנייה הלא-חוקית היא לא סתם בנייה לא חוקית; בונים על שטחים ירוקים, על מקומות שמיועדים לסלילת כבישים, לגני-ילדים, זה לא איזה עוד מרפסת אחת באיזו דירה.

נסים זאב: ואני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, אם הממשלה לא תאמץ את האכיפה בצד הקיצור של ההליכים, אנחנו נמצא את עצמנו בקטסטרופה.

נסים זאב: אני רוצה לומר דבר נוסף.

נסים זאב: כשאתה נוסע לצפון, אתה רואה בנייה לא חוקית לכל אורך הדרך.

נסים זאב: אתה נוסע בדרום, לכיוון ירוחם, לכיוון דימונה, כל הבדואים שם בונים בצורה מופקרת ואין שום אכיפה, וגם אם יש, היא רק סמלית, היא רק למראית עין.

נסים זאב: גם שטחים שנקנו מהבדואים – אני רוצה לומר לך, ושמענו את זה לא אחת גם בוועדת החוץ והביטחון, קונים בכסף מלא, צה"ל קונה בכסף מלא שטחים, ואחרי זמן לא רב שוב אתה רואה אכלוס בכוח של הבדואים באותם שטחים.

נסים זאב: אני רוצה לדעת, אנחנו בעלי בתים על אדמתנו או לא?

נסים זאב: זו השאלה.

נסים זאב: אנחנו אדונים?

נסים זאב: אנחנו פטרונים או לא פטרונים?

נסים זאב: או שאנחנו נמושות ורק חיים לפי רגישות כזו ואחרת?

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש, מעבר למה שאמרתי יש בעיה קטסטרופלית בכל מה שקשור למחלקת התכנון והבנייה, בפרט בירושלים.

נסים זאב: תפתח תיק היום, תגיד לי – מי מקבל את התיק?

נסים זאב: כמה זמן לוקח לך לקבל מספר כדי לפתוח תיק?

נסים זאב: חודשים, חודשים.

נסים זאב: גם אחרי שקיבלת רשיון ואתה רק מבקש מהפיקוח שיאשרו לך שבנית על-פי חוק, תחכה חודשים כי התיק אבד, התיק נגנז, אתה לא יודע באיזה ג'יהינום – – –

ראובן ריבלין: ולכן?

נסים זאב: – – – באיזה ג'יהינום התיק הזה נמצא.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, הרבה פעמים אתה מגיש תוכנית, אתה מגיש אותה עוד פעם ועוד פעם, וכל פעם שאתה מגיש אותה מחדש זה עלויות של אלפי שקלים.

נסים זאב: אז יכולים לקצר תהליכים, אבל אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, מקצרים פה את החיים של האנשים במדינה הזאת בכל הליך של תכנון ובנייה, ואת זה צריך להפסיק.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: אחרון הדוברים, יושב-ראש ועדת הפנים חבר הכנסת אמנון כהן, ואחריו – אם ירצה שר האוצר להשיב לכל המשתתפים בדיון יוכל להשיב, ולאחר מכן אנחנו נלך מייד להצבעה.

ראובן ריבלין: נא להזעיק את כל חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: נא לצלצל.

ראובן ריבלין: אנחנו לא נאפשר פה פיליבסטר.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: ארבע דקות עומדות לרשות יושב-ראש הוועדה.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לחזק את ידי ממשלת ישראל וידי ראש הממשלה על כך שנתנו את הדעת על נושא התכנון והבנייה.

אמנון כהן: יש אלפי זוגות צעירים שלא יכולים להגיע לקורת גג ומשעבדים את כל החיים שלהם רק כדי שתהיה להם דירה.

אמנון כהן: כל הזמן התרענו, גם בדיונים בוועדות הכנסת, בו, בו ובו והגנת הסביבה, שהממשלה תעשה איזה מעשה.

אמנון כהן: וסוף-סוף, כמו שאומרים, האסימון ירד, ואני מברך את ראש הממשלה שהרים את הכפפה, בשיתוף עם שר הפנים ושר השיכון, שהם האמונים על הנושא של התכנון, בכל הנושא של המינהל והקרקעות של המדינה.

אמנון כהן: הדרך היא חשובה, אבל בוודאי ובוודאי צריך לבחון את החוק מכל ההיבטים, ואני בטוח שבוועדה, כשזה יגיע לדיון, ניתן על זה את הדעת, שלא מצד אחד נפתור את הבעיה של ההיצע של הקרקעות, שנדאג לכמות מסיבית של אפשרויות בנייה והתחלות בנייה; המטרה הסופית היא להוריד את המחירים לצרכן ולאזרח, לזוגות הצעירים, לאנשים שבחיים לא הגיעו לקורת גג, אבל מהצד השני צריך להסתכל על ההיבטים הסביבתיים, שלא נעשה נזקים שלא נוכל לתקן אותם בעתיד.

אמנון כהן: לכן כאן, בדיונים בוועדה, נצטרך לתת על זה את הדעת, לשמוע את הארגונים, למצוא את האיזונים הנכונים, מצד אחד להאיץ את כל נושא התכנון, ומהצד השני לשמור כמה שאפשר את הירוק, את הסביבה, למען הדורות הבאים.

אמנון כהן: אנחנו בוודאי יודעים שכל עוד הליכי התכנון והבנייה לוקחים המון שנים, והנושאים האלה, נושאים מנדטוריים שירשנו, וכל פעם טלאי על טלאי מנסים לתקן, ועל שולחנה של , בשיתוף ועדת הכלכלה – יש לנו ועדה משותפת בנושא הרפורמה בתכנון והבנייה, וגם כאן הוועדה נותנת את הדעת לעומק ולרוחב של כל החקיקה הזאת, את כל ההיבטים אנחנו מביאים בחשבון, שפעם אחת נתקן את כל הנושא של התכנון והבנייה במדינת ישראל, שזה יהיה באופן מידתי.

אמנון כהן: ובאמת יש פה נושאים ותכנונים וועדות מרחיקי לכת.

אמנון כהן: המטרה היא שכל תוכנית בוועדה אחת.

אמנון כהן: לא יהיו עוד דיונים ועוד דיונים כשהאחד סותר את השני.

אמנון כהן: למעשה, זה ניסוי, ואנחנו בודקים את כל ההיבטים, שהרפורמה תעבור בסופו של דבר – – –

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, באמת, מתחת לדוכן.

אמנון כהן: לכן אנחנו צריכים לתמוך כרגע בקריאה ראשונה בהצעת החוק הזאת, ללמוד אותה לעומק, להביא את כל ההיבטים בחשבון, ושנבוא עם בשורה לעם ישראל, שיש פה ממשלה שנותנת מענה לנושא של היצע הקרקע והתחלות הבנייה, כדי שנציף את השוק בצורה כזאת שהמחיר לזוג צעיר יהיה אטרקטיבי, שהמחירים יהיו סבירים, בסביבות 600,000–700,000 שקל לדירה של שלושה חדרים, שזוג צעיר לא יצטרך למשכן את כל החיים שלו, 30 שנה, כדי שבסופו של דבר יהיה לו בית, וגם לא יתחייב במשכנתה קבועה שאחרי שנה-שנתיים הוא לא יוכל לעמוד בהחזרים ובסופו של תהליך הוא יבוא והבנק יצטרך לקחת לו את הדירה ולמכור אותה כי יהיה לו קשה לעמוד בהחזרים של המשכנתה.

אמנון כהן: הנושא הוא למעשה חלק אחד מהפאזל הגדול של התהליך הזה, שתהיה אפשרות לזוג צעיר לרכוש דירה.

אמנון כהן: אני חושב שלאחר מכן צריך לבדוק את ההיבטים של המשכנתאות, עד כמה יש זכאים, עד כמה אפשר לתת את המשכנתה, עד כמה אפשר להתחייב כזוג צעיר – המטרה היא באמת שלא ייקח 90% מהבנק, אלא באחוזים מסוימים, שיוכל גם לעמוד בהחזרים וגם יסיים את התשלומים, שבסופו של תהליך תהיה לו גם קורת גג לילדים.

אמנון כהן: מובן שזה גם ייתן מענה למשפרי דיור, אלה שכבר רכשו דירה ורוצים להגדיל את הדירה משלושה לארבעה וחצי חדרים.

אמנון כהן: זה ייתן גם מענה לזוגות משפרי דיור.

אמנון כהן: לכן אני חושב שהמהלך מבורך, אבל צריך לתת על זה את הדעת בוועדות הכנסת, שהחוק בסופו של דבר יצא חוק ראוי וטוב ומידתי.

אמנון כהן: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: לא הערתי לאדוני על הזמן משום שהוא יושב-ראש ועדת הפנים והוא בהחלט תורם מהידע.

ראובן ריבלין: הרי אתה היום מנהל את הדיון בחוק המרכזי, שייקח ודאי זמן רב.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אדוני שר האוצר, בבקשה, אם אדוני מבקש לסכם.

ראובן ריבלין: מייד לאחר סיום דבריו של שר האוצר, אשר לא ידבר כל הלילה, שכן הוא עסוק מאוד, והוא כמובן יקצר, אנחנו עוברים להצבעה.

יובל שטייניץ: יקצר כהרגלו, אתה מתכוון.

ראובן ריבלין: לא להגזים, אבל יקצר כהרגלו בזמן שהוא עסוק.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנו באנו ארצה לבנות ולהיבנות בה, ואחרי שבע-שמונה שנים שבנינו מעט מדי באים כמה צעדים, ובראש ובראשונה יוזמתו הברוכה של ראש הממשלה נתניהו, להתגבר על הביורוקרטיה ולבנות בשנים הקרובות יותר, והרבה יותר, כדי להדביק את הפער – – –

ראובן ריבלין: אם שר התחבורה מפריע לך, אני מרשה לך לבקש ממנו לא להפריע לך, וגם – אתה יכול לאיים עליו בתקציבים.

יובל שטייניץ: לא, לא מפריע לי.

יובל שטייניץ: אני מרגיש מאוד בנוח.

בסדר גמור.

בבקשה, אדוני.

יובל שטייניץ: – – – אז אחרי כמה שנים שלא עשינו מספיק לבנות ולהיבנות, אנחנו עכשיו מדביקים את הפער.

יובל שטייניץ: ואדוני היושב-ראש, כדי להדביק את הפער צריך לעשות צעדים חריגים, כדי להדביק פער במהירות ולהתגבר על מכשולים ביורוקרטיים, וזה בדיוק מה שראש הממשלה עושה בהצעת החוק המבורכת הזאת.

יובל שטייניץ: אבל עכשיו, אדוני היושב-ראש, שמעתי בחלק מהדיון המון בלבול.

יובל שטייניץ: אני רוצה להבהיר תחילה מה מקור הבעיה, שאזרחי ישראל יבינו בכלל מנין התפתחה פתאום בעיה של מצוקת דיור, מחירי דיור.

יובל שטייניץ: לאחר מכן אני אדון במה שנעשה עד כה, כי נעשו כבר צעדים חשובים מאוד בעניין, על-ידי משרדי ממשלה שונים, ולאחר מכן אדון במה שייעשה מכאן והלאה, ובעיקר בהצעת חוק הווד"לים, שמונחת הערב על-ידי ראש הממשלה בכבודו ובעצמו בפני הבית הזה.

יובל שטייניץ: אבל לפני זה, אני לא יכול שלא להעיר: העירו בעבר בכנסת, בשנים האחרונות, על כך ששרים ובעיקר ראשי ממשלות נואמים לפעמים את נאומיהם החשובים, מפרטים את הרפורמות ואת ההצעות החשובות שלהם מחוץ לכנסת, מחוץ לבית, בכל מיני בימות – חשובות גם הן, כנסים אקדמיים, מוסדות כאלה ואחרים באקדמיה בארץ ובחוץ-לארץ.

יובל שטייניץ: בא ראש הממשלה נתניהו, ובצעד חריג ונדיר – הנה הוא, בדיוק הופיע, אז הוא שוב בא – – –

דב חנין: אבל הוא לא שמע את הדיון.

דב חנין: הוא לא שמע אף אחד.

בנימין נתניהו: – – –

יובל שטייניץ: – – – בא ראש הממשלה נתניהו, ובצעד נדיר וחריג מציג בעצמו הצעת חוק בפני הכנסת.

יובל שטייניץ: במקום לברך על עצם הצעד הזה, במקום להודות על עצם הצעד הזה, במקום להקשיב קשב רב כדי שיתאפשר אחר כך גם דיון ענייני, משום מה כמה חברים בבית הזה לא מבינים את גודל המעמד – – –

ראובן ריבלין: בדרך כלל כשחברי כנסת מתרגשים שראש ממשלה מדבר זה מראה שהוא צדק כשהוא בא לדבר.

יובל שטייניץ: כן, אבל, אדוני, כמו שאתה הערת, כשכל חבר כנסת מדבר וכל שר, ועל אחת כמה וכמה כשראש הממשלה נואם בפני הבית, ועל אחת כמה וכמה כשבצעד נדיר הוא מציג בעצמו הצעת חוק בפני הבית, ראוי לכבד את המעמד ולא להפריע בקריאות ביניים אבסורדיות.

יובל שטייניץ: פעם אומרים, מדוע הוא איננו כאן, ואחר כך כשהוא פה אומרים מדוע הוא כאן – הדבר הזה לא היה ראוי, ואני מברך את ראש הממשלה שנקט את הצעד הזה.

יובל שטייניץ: ועכשיו לענייננו.

יובל שטייניץ: הבעיה מנין?

יובל שטייניץ: במדינת ישראל אנחנו צריכים 35,000–36,000 התחלות בנייה בשנה כדי לשמור על רמת דיור סבירה לאזרחי המדינה.

יובל שטייניץ: בשנים 2000–2008, אפילו אפשר לומר 2009, התחלות הבנייה ירדו מ-36,000–37,000 נדרשות לרמה של אזור ה-30,000, ואפילו פחות.

יובל שטייניץ: זאת אומרת, בשבע שנים בנו כאן כל שנה – היה גירעון שבין 5,000 ל-10,000 דירות.

יובל שטייניץ: עקב כך הגענו בסוף שנת 2008 למחסור שבין 60,000 ל-100,000 דירות במדינת ישראל.

יובל שטייניץ: לכך התווספה פתאום הריבית הנמוכה; נגיד בנק ישראל נאלץ, בעקבות המשבר הגלובלי, להוריד את הריבית כדי לעודד פעילות כלכלית במשק.

יובל שטייניץ: השילוב המסוכן בין מצוקה, מחסור ב-60,000–100,000 דירות מצד אחד, גירעון של שמונה שנים, ובין ריבית נמוכה מאוד בזמן המשבר, הטיס את מחירי הדירות כלפי מעלה, ולאחר שבע שנים שמחירי הדירות ירדו הם עלו פתאום חזרה והדביקו את כל הירידה ואפילו עברו קצת מעבר למחיר שלהן בשנת 2000.

יובל שטייניץ: לכן נוצרה מצוקה קשה.

יובל שטייניץ: לכן הממשלה הגדילה את מספר התחלות הבנייה לרמה של קרוב ל-50,000.

יובל שטייניץ: לכן יצרנו אין-ספור צעדים של עידוד אנשים בעלי דירות להשקעה, שחלקן – 80,000 מהן – עומדות ריקות, ואנשים שיש להם משרדים שנבנו כדירות מגורים קיבלו עידוד ויצים מאוד גדולים, וזה גם בחקיקה פה לפני הכנסת, למכור דירות שמשמשות למשרדים ודירות שעומדות ריקות לצורכי מגורים.

יובל שטייניץ: ולכן הגיע ראש הממשלה והוביל שתי יוזמות חשובות מאוד – אחת זה הרפורמה בממ"י, במינהל מקרקעי ישראל, שעומדת גם לפתחה של הכנסת, חוק הפנסיה, והשנייה זה חוק הווד"לים, שיאפשר לתכנן עשרות אלפי דירות במסלול מקוצר, כדי להגביר מאוד בשנתיים, שלוש השנים הקרובות את רמת הבנייה ולהדביק את הפער.

ראובן ריבלין: שר החינוך, באמת, שר האוצר מנסה להסביר לעם את הנחיצות של החוק.

יובל שטייניץ: אני רוצה לומר לכנסת – –

ראובן ריבלין: הוא מדבר לעניין.

ראובן ריבלין: אל תדאג, ברגע שהוא לא ידבר לעניין אני אעיר לו.

יובל שטייניץ: – – ראש הממשלה אוחז את השור בקרניו, נוקט כאן צעד אמיץ, חשוב, שיסייע לפתרון הבעיה.

יובל שטייניץ: אני מקווה שכל הבית, קואליציה ואופוזיציה, ידעו לשלב ידיים ולתמוך בהצעה הנכונה, האמיצה והראויה שמביא כאן היום, בצעד חריג, ראש הממשלה בעצמו בפני כנסת ישראל.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר האוצר.

ראובן ריבלין: רבותי, נא לשבת על מקומותיכם.

ראובן ריבלין: לא לרוץ.

ראובן ריבלין: נא לשבת בניחותא.

ראובן ריבלין: השרים, חברי הכנסת, השרות, חברות הכנסת, נא לשבת.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הליכי תכנון ובנייה להאצת הבנייה למגורים (הוראת שעה), התשע"א–2011, בקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: רבותי, מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 51 נגד – 20 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הליכי תכנון ובנייה להאצת הבנייה למגורים (הוראת שעה), התשע"א–2011, לוועדה שתקבע נתקבלה.

ראובן ריבלין: 51 בעד, 20 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק הליכי תכנון ובנייה להאצת הבנייה למגורים (הוראת שעה) עברה בקריאה ראשונה ותועבר על-פי התקנון – שימו לב – לוועדת הפנים של הכנסת.

קריאה: כלכלה.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: ועדת הכלכלה.

ראובן ריבלין: יש גם הצעה נוספת, של הוועדה המשותפת.

ראובן ריבלין: אני מעביר את הכול אליך, אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת, יריב לוין, על מנת שאתה תקבע מי היא הוועדה אשר תדון בנושא חשוב זה.

ראובן ריבלין: תודה רבה למשתתפים בדיון.

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום, רבותי חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים לבקשת הממשלה, בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר לראש הממשלה את הסמכויות המוקנות לשר הביטחון על-פי סעיף 19 לחוק יסודות התקציב, בכל האמור בתקציבי יחידות הסמך של משרד ראש הממשלה שעיקר פעילותן בתחום ביטחון המדינה ותושביה.

ראובן ריבלין: השר מרידור – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אדוני סגן ראש הממשלה, נא להסביר.

ראובן ריבלין: הואיל ולא נרשמו לדיון, אני אעבור להצבעה מייד לאחר הצגת הנושא על-ידי השר.

דן מרידור: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבקש להודיע לכנסת, כי הממשלה החליטה, על-פי סמכותה לפי סעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה – –

ראובן ריבלין: ההודעה הזאת מחייבת הצבעה.

ראובן ריבלין: נא לשים לב.

דן מרידור: – – להעביר לראש הממשלה את הסמכויות המוקנות לשר הביטחון, על-פי סעיף 19 לחוק יסודות התקציב, התשמ"ה–1985, בכל האמור בתקציבי יחידות הסמך של משרד ראש הממשלה שעיקר פעילותן בתחום ביטחון המדינה ותושביה.

אורי אריאל: – – –

דן מרידור: על-פי סעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, מבקשת הממשלה את אישורה של הכנסת להחלטה זו.

דן מרידור: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אדוני סגן ראש הממשלה, רוצה חבר הכנסת להבין על מה הוא מצביע.

אורי אריאל: אולי אפשר לגלות את אוזנינו.

אורי אריאל: נניח המוסד זה משהו מאוד חשאי, אבל על מה מצביעים?

ראובן ריבלין: מצביעים על העברת סמכויות.

דן מרידור: אם תרצה, חבר הכנסת אריאל, אני אוכל להסביר לך בפירוט.

דן מרידור: אני לא רוצה לגזול זמן במליאה.

דן מרידור: אני חוזר, יש במשרד ראש הממשלה כמה יחידות סמך, ועל יחידות הסמך האלה אנחנו מבקשים שראש הממשלה יקבל את הסמכויות המוקנות היום לשר הביטחון.

דן מרידור: יש סעיפים שהתקציב שלהם היום הוא תקציב הביטחון, ולמעשה היחידות הן במשרד ראש הממשלה, ומבקשים להסדיר את זה שהסמכויות תהיינה – – –

אורי אריאל: אתה יכול לתת דוגמה?

דן מרידור: אתה נתת דוגמה לאחד המוסדות האלה, ועל זה מדובר.

דן מרידור: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת , מוסדות הסמך הם דבר שהוא לא נעלם, ואומר לך השר, מוסדות הסמך.

ראובן ריבלין: אדוני פירט אחד, הוא לא הכחיש שמדובר גם ביחידת סמך זו.

ראובן ריבלין: אם אדוני ירצה לשאול שאלות נוספות, בהחלט ישלח מכתב, ואנחנו נדאג שתקבל את הידיעות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת , אתה רוצה לדבר?

ראובן ריבלין: מהצד.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת אריאל.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, אפשר לעשות צחוק מהכנסת – – –

ראובן ריבלין: אתה צודק, לכן לא הסכמתי שסגן ראש הממשלה, שהוא אדם רציני ביותר – לא תמיד אני מסכים עם דעתו, אבל הוא אדם רציני ביותר – יאמר לחברי כנסת להצביע על דבר, שאם הם לא יודעים על מה, שיצביעו עליו.

ראובן ריבלין: אתה צודק.

ראובן ריבלין: לכן אני נותן לך לדבר.

אורי אריאל: היחיד שיכול לחלק פה ציונים זה אתה.

אורי אריאל: אני לא מחלק ציונים.

ראובן ריבלין: אתה צודק גם.

אורי אריאל: אם כי הם ציונים טובים בדרך כלל, אבל אני לא מחלק.

אורי אריאל: מה שכבוד השר עשה, שלא בטובתו – זה לא כי הוא רצה במיוחד, או כי הוא כזה – זה לעשות צחוק מהכנסת.

אורי אריאל: עכשיו תצביעו – אני יודע, הרי, צריך ללחוץ – על מה?

אורי אריאל: מישהו מבין על מה דיברו פה?

אורי אריאל: מה, המוסד זה מוסד סודי שאף אחד לא שמע עליו בבית הזה?

אורי אריאל: הוועדה לאנרגיה אטומית לא הופיעה מעולם בשום כתוב?

אורי אריאל: סלח לי, אדוני היושב-ראש, אני פונה אליך, לא לשר – –

ראובן ריבלין: מאה אחוז, ואני אענה לך.

אורי אריאל: – – היות שאתה אחראי לכנסת, במחילה – –

ראובן ריבלין: לכן אענה לך.

אורי אריאל: – – והיות שאתה מנהל את הישיבה, אני מבקש שהשר יעלה ויפרט לפחות את מה שאפשר לפרט – ואפשר לפרט, וצריך לפרט.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני רק רוצה לומר לחבר הכנסת , אתה יכול להשיב לי.

ראובן ריבלין: הואיל ופנית אלי, סדר-היום מפורסם מבעוד מועד.

ראובן ריבלין: אני ציפיתי שהיום חברי כנסת – לא ותיקים כאורי אריאל, שיודע בדיוק מה שהוא רוצה מהשר שיאמר, אלא חברי כנסת חדשים, שיבואו אלי ויאמרו:

ראובן ריבלין: אנחנו צריכים להצביע היום על הודעת הממשלה כפי שהיא הובאה בסדר-היום, ואנחנו מבקשים שיפרטו.

ראובן ריבלין: אם כך היו אומרים לי, או לממלא-מקומי, חבר הכנסת יצחק וקנין, בוודאי היינו מייד אומרים לממשלה: ראו נא, כמה חברי כנסת מבקשים לדעת על מה הם מצביעים.

ראובן ריבלין: אדוני ראה את סדר-היום, לא העיר הערה, ובכל זאת נתתי לו.

ראובן ריבלין: עכשיו אני אומר לך – –

אורי אריאל: – – –

ראובן ריבלין: – – חבר הכנסת אורי אריאל: יחידות הסמך הן מפורסמות.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, זה לא דבר סודי.

ראובן ריבלין: הן ידועות לכל מי שצריך לדעת, וגם לחברי הכנסת העוסקים בנושא זה.

ראובן ריבלין: הממשלה פרסמה מה היא מבקשת מהכנסת להצביע.

ראובן ריבלין: אם היית אומר לי, למשל, מבעוד מועד שלא מספק אותך, הייתי מייד – – –

אורי אריאל: עכשיו זה – – – השר עלה, יש הערה, אתה יכול לבקש ממנו לעלות.

ראובן ריבלין: אדוני השר, האם אדוני מסכים לפרט פירוט נוסף?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני רק אומר לך, בפעם הבאה – אתה יודע.

ראובן ריבלין: דרך אגב, אתה גם צודק, אני לא רואה שום בעיה לפרסם מה זה.

ראובן ריבלין: המוסד הוא לא דבר שלא ידוע לכנסת.

ראובן ריבלין: אפילו השב"כ – בכנסת יודעים שקיים.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, יש דברים שבאמת אומרים אותם רק בוועדות משנה.

ראובן ריבלין: אדוני סגן ראש הממשלה.

דן מרידור: אדוני היושב-ראש, אין לי אלא לחזור על הדברים הברורים שאמר היושב-ראש עכשיו.

דן מרידור: הוא נתן דוגמה ליחידות שהן יחידות סמך במשרד ראש הממשלה.

דן מרידור: זה מה שכתבנו בהחלטה.

דן מרידור: אני לא מפרט את כל היחידות האלה, אני כתבתי את מה שכתבתי כפי שהממשלה החליטה, ונתתי דוגמה כפי שהיושב-ראש נתן דוגמה ליחידות כאלה.

דן מרידור: אני לא חושב שיש צורך בפירוט נוסף.

קריאה: – – –

דן מרידור: הקביעה היא רק זאת – היא קביעה עקרונית שמי שינהל – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין, אני ציפיתי שתבקש ממני.

דב חנין: – – –

דן מרידור: מה שאנחנו רוצים לעשות זה סדר.

דן מרידור: היה מצב שבו יחידות מסוימות שכפופות לראש הממשלה, תקציבן נמצא במשרד הביטחון.

דן מרידור: זה לא נראה נכון, ורצינו להביא אותן למקומן הנכון, וזה מה שעשינו בהחלטה הזאת.

אורי אריאל: – – – היחידה ללחימה בסמים, למשל?

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: זה פועל לפי החוק למלחמה בסמים.

אורי אריאל: – – –

ראובן ריבלין: כן, בבקשה, חבר הכנסת.

ראובן ריבלין: אני לא אגרום לחטיפת הצבעה, אבל הדברים האלה – אי-אפשר להפתיע את הממשלה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אני מבקש רק לקצר.

ראובן ריבלין: אדוני – – –

דב חנין: בהחלט, אדוני.

דב חנין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני אשאל את המליאה אחרי דבריו אם המליאה חושבת שהיא רוצה לדחות את ההצבעה.

ראובן ריבלין: אם המליאה תחשוב שהיא לא רוצה לדחות את ההצבעה – כי אני רואה לפני 120 חברי כנסת, שכן ראו זה פלא.

ראובן ריבלין: ביום שני בערב ההנחה שלא ניתנת לסתירה היא שכל 120 חברי הכנסת נמצאים פה; ביום שני, ביום שלישי וביום רביעי.

ראובן ריבלין: אם ההנחה הזאת לא מתקיימת, אני מצטער.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון ואני תמיד נמצאים פה, מה אני אעשה?

ראובן ריבלין: כן, בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, זוהי ההזדמנות שלנו להעלות את השאלות ולברר את הדברים במסגרת הדיון.

דב חנין: ואני חייב לומר: אני לגמרי מסכים עם תהייתו של חבר הכנסת אריאל, ואני רוצה אפילו להוסיף עליה.

דב חנין: אני לא מבין, מה יום מיומיים?

דב חנין: למה לא היה תקין מה שקרה עד עכשיו?

דב חנין: הרי מדינת ישראל כבר מתקיימת כמה שנים, והסדרים מסוימים היו קיימים.

דב חנין: אני, לפחות, לא שמעתי על בעיות.

דב חנין: אולי אתם יודעים עליהן – אז תסבירו לנו מה היו הבעיות.

דב חנין: למה פתאום באים ומעבירים את יחידות הסמך האלה – שרק את חלקן כנראה אפשר היה לפרט כאן, וכמה מהן לא פורטו בפנינו – למה דווקא היום צריך להעביר אותן למשרד ראש הממשלה?

דב חנין: השאלה איננה שאלה קנטרנית.

מאיר שטרית: – – – את התקציב.

דב חנין: לא, לא.

דב חנין: את התקציב, את התקציב.

דב חנין: השאלה איננה שאלה קנטרנית, והיא שאלה שיש בה ממד עקרוני.

דב חנין: בסופו של דבר, אנחנו מדברים על גורמים שהם חלק ממערכת הביטחון של מדינת ישראל בגדול, והגורמים האלה צריכים להיות תחת פיקוח פרלמנטרי ובקרה פרלמנטרית, ואנחנו צריכים לפחות לקבל את התמונה, אם במליאת הכנסת, אם במסגרת ועדה של הכנסת – מה הן המורכבויות, מה הן הבעיות, ולמה צריכים לעשות שינויים כאשר רוצים לעשות את השינויים האלה.

ראובן ריבלין: הבהרת.

דב חנין: האופן שבו הדברים נעשים היום, אדוני היושב-ראש, מותיר טעם לפגם של היעדר פיקוח פרלמנטרי אמיתי.

דב חנין: תודה.

ראובן ריבלין: מאה אחוז, מאה אחוז.

ראובן ריבלין: לא, אנחנו נשאל את הפרלמנט ש-120 – אני מודיע לחברי הכנסת שעוד מעט אני מצביע על השאלה: האם הם רוצים לדחות את ההצבעה מחוסר ידיעה או מאיזה דבר או שהם רוצים להצביע?

ראובן ריבלין: אם הם ירצו להצביע, אז אנחנו נצביע.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, בהחלט אנחנו שומעים את מחאתם של חבר הכנסת אריאל וחבר הכנסת חנין.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת בילסקי מבקש לומר את דברו.

ראובן ריבלין: חברים, רק בקיצור.

ראובן ריבלין: לא, לא, אני מייד יוצר פרוצדורה חדשה.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, אולי פה אין לי הרבה ניסיון, אבל בכל אופן, קצת ניסיון ציבורי יש לי.

זאב בילסקי: עולה פה השר דן מרידור – והיושב-ראש כבר סיפר מיהו השר דן מרידור – ומבקש בקשה שהיא פרוצדורלית.

זאב בילסקי: יש לפעמים רגע בחיים שאתה אומר: אתה יודע מה?

זאב בילסקי: אני סומך על מי שבא ואומר שהוא לא עושה פה שינוי, אלא דבר שהיה ככה הרבה מאוד שנים, ועכשיו צריך לעשות למען הסדר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, אני מוכרח לספר לך אנקדוטה.

ראובן ריבלין: היו שואלים את דוד רמז: האם נכונה השמועה שהוא הולך בעיניים עצומות אחרי בן-גוריון – כמו שאני הולך אחרי דן מרידור – אז הוא היה אומר:

ראובן ריבלין: כן, אני הולך בעיניים עצומות אחרי דוד בן-גוריון, אבל מפעם לפעם אני פותח את העין כדי להיות בטוח שהוא לא הולך בעיניים עצומות.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, אני הבנתי – – –

אורי אריאל: ודי לחכימא ברמיזא.

מיכאל איתן: – – –

זאב בילסקי: אני מכיר את השר מרידור למעלה מ-20 שנה.

ראובן ריבלין: צודק.

זאב בילסקי: אני סמוך ובטוח שהנושא שהוא הביא הוא חשוב מספיק כדי שנצביע עליו, ואני הייתי מבקש מחברי הכנסת להצביע עכשיו על ההצעה שהביא השר מרידור.

זאב בילסקי: תודה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, שני חברי כנסת ביקשו לדחות את ההצבעה: חבר הכנסת אורי אריאל וחבר הכנסת .

ראובן ריבלין: האם יש עוד מישהו מחברי הכנסת הנוכחים באולם שמתנגד לקיום ההצבעה עכשיו?

ראובן ריבלין: יקום ויאמר.

יוחנן פלסנר: קדימה תומכת – – –

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: בסדר גמור, אני רק אמרתי: מי לא מתנגד.

ראובן ריבלין: הואיל ושני חברים מתוך היושבים באולם חושבים שיש מחאה, אנחנו, תחת מחאתם, מצביעים על ההצעה כבקשת הממשלה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אני מעביר את בקשת הממשלה בהתאם לסעיף 31(ב) להעברת הסמכויות בכל הקשור לתקציב.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 6 בעד הודעת הממשלה – 24 נגד – 4 נמנעים – אין הודעת הממשלה על העברת סמכויות משר הביטחון לראש הממשלה נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד – 24, נגד – 4, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שבקשת הממשלה בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-היסוד להעביר לראש הממשלה את הסמכויות המוקנות לשר הביטחון על-פי סעיף 19 לחוק יסודות התקציב, התשמ"ה–1985, בכל האמור בתקציבי יחידות הסמך של משרד ראש הממשלה שעיקר פעילותן בתחום ביטחון המדינה ותושביה, אושרה על-ידי מליאת הכנסת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [מס' מ/490; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' כ"ג, עמ' 8810; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

ראובן ריבלין: איפה המחליף שלי?

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים – כי ירדו כמה נושאים מסדר-היום – להצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – חיפוש בגוף ונטילת אמצעי זיהוי) (תיקון מס' 3).

ראובן ריבלין: אני מזמין את יושב-ראש , חוק ומשפט דוד רותם לעלות ולהציג את הצעת החוק בקריאה שנייה וקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: הנה, מקלב בא.

ראובן ריבלין: יש הסתייגויות דיבור של זהבה גלאון וחבר הכנסת – עשר דקות; עד עשר דקות, כמובן, איך שהוא מבקש.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת רותם.

ראובן ריבלין: בבקשה, ידידי הטוב, סגן היושב-ראש.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת כבל, אדוני השר – חבר הכנסת בילסקי, חבר הכנסת בילסקי.

זאב בילסקי: כן, המפקד.

דוד רותם: רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – חיפוש בגוף ונטילת אמצעי זיהוי) (תיקון מס' 3).

דוד רותם: בהצעת החוק מוצעת שורה של תיקונים לחוק האמור, שהצורך בהם התגלה לאחר כמה שנים של עבודת שטח שהחוק פועל.

דוד רותם: בין השאר, התיקונים המוצעים יקלו על המשטרה לשתף פעולה – לקבל מידע ולתת מידע – עם רשויות מקבילות בחו"ל, ולהתמודד בכך עם פשיעה שיש לה השלכות בין-לאומיות.

דוד רותם: כמו כן, בהצעה מוצע להסדיר מאגר חדש של נתוני זיהוי לאיתור נעדרים ולזיהוי אלמונים, ולהסדיר את סמכויות הנטילה לצורך אותו מאגר.

דוד רותם: ראשית, מוצע לקבוע כי נוסף על הסמכות של המשטרה ליטול אמצעי זיהוי מאדם המורשע בעבירה בישראל, תינתן גם סמכות לנטילת אמצעי זיהוי מאסירים שנשפטו מחוץ לישראל, אבל על-פי ההסכמים מרצים את עונשם בישראל, ואסירים כאלה יוכללו במאגר הזיהוי.

דוד רותם: עוד מוצע לקבוע כי המשטרה תהיה רשאית לכלול במאגר נתוני הזיהוי גם נתוני זיהוי שקיבלה ממדינה אחרת, או שניטלו מכוח הדין החל באזור יהודה ושומרון, כל עוד הם ניטלו בתנאים אשר דומים לתנאי הנטילה בארץ.

דוד רותם: תנאים אלה קבועים בחוק.

דוד רותם: השימוש במאגר יהיה רק למטרות הרגילות הקבועות בחוק לשימוש במאגר נתוני זיהוי שעיקרם חקירת ומניעת עבירות, וכללי מחיקת הנתונים יהיו בהתאם לכללי המחיקה החלים על כל נתוני הזיהוי הנמצאים במאגר.

דוד רותם: מוצע גם לאפשר למשטרת ישראל לערוך השוואה חד-פעמית בין נתוני זיהוי שקיבלה מחו"ל כאשר אין היא רשאית, מסיבה זו אחרת, להכלילם במאגר, לבין נתוני הזיהוי הנמצאים במאגר.

דוד רותם: כמו כן, מוצע לאפשר למשטרה לערוך השוואה חד-פעמית בין טביעות אצבע ותצלומים שהיא קיבלה מרשות אחרת אשר נטלה אותם כדין, לצורך מתן אישור כניסה לישראל.

דוד רותם: שר המשפטים יהיה רשאי, באישור , לקבוע כי המשטרה רשאית לערוך השוואה חד-פעמית בין אמצעי זיהוי שניטלו לפי חיקוק אחר שייקבע בצו לבין נתוני הזיהוי שבמאגר.

דוד רותם: על-פי הצעת החוק כפי שאושרה בוועדה, יהיו גם תיקונים בעניין מסירת מידע מהמאגר לידי גורמים אחרים.

דוד רותם: מוצע לאפשר העברת מידע מהמאגר לידי גוף ציבורי כמו רשויות התביעה, המרכז לרפואה משפטית, צה"ל, השב"כ, ולמטרות המנויות בחוק, וכן לאפשר העברת תצלומים מהמאגר לידי הרשות להגנה על העדים לצורך מילוי תפקידה.

דוד רותם: נוסף על תיקונים אלה, מוצע להסמיך את משטרת ישראל להקים מאגר חדש לאיתור נעדרים ולזיהוי אלמונים, אשר עותק ממנו יועבר למרכז הלאומי לרפואה משפטית באבו-כביר.

דוד רותם: המאגר החדש יאפשר למדינה לעזור למשפחות לאתר את בני משפחתם הנעדרים, וכן יאפשר למשטרה ולמכון לרפואה משפטית, אם חס ושלום יהיה אסון המוני, לזהות גופות בצורה יעילה.

דוד רותם: במטרה לשמור על פרטיותם של הנעדר או האלמוני ושל בני משפחתו, הוועדה החליטה להסדיר בפירוט הן את סמכות הנטילה לצורך מאגר זה והן את האפשרות להשוות בין המאגר החדש לבין המאגר הרגיל: ראשית, מוצע לאפשר נטילת אמצעי זיהוי מגופה לצורך בירור זהותה, להכליל אותו במאגר החדש, ולהשוות בין המידע שניטל מהגופה לבין המאגר הפלילי.

דוד רותם: שנית, מוצע לאפשר נטילת אמצעי זיהוי מבן משפחה של נעדר, בהסכמתו, לצורך איתורו של נעדר, ולהכניסו למאגר הנעדרים, אך מוצע שלא לאפשר השוואה בין נתוני הזיהוי של בן המשפחה למאגר הפלילי.

דוד רותם: שלישית, מוצע לאפשר נטילת אמצעי זיהוי של הנעדר עצמו, לדוגמה ממברשת השיניים שנמצאה בחדרו, ולהכליל אותו במאגר החדש, ואף להשוות בין הנתונים שהופקו לבין הנתונים שבמאגר הפלילי.

דוד רותם: כמו כן, אנחנו מציעים לאפשר נטילת אמצעי זיהוי מאלמוני חי לצורך בירור זהותו, להכליל אותו במאגר החדש, ולאפשר השוואה בין הנתונים שלו לבין הנתונים של אנשים במאגר הפלילי אשר זהותם ידועה.

דוד רותם: הוועדה גם ביקשה לקבוע כי נטילת דגימה ביולוגית לצורך כל אחד מהמקרים האמורים תיעשה אך ורק לאחר שהגורם המתאים אישר כי זו הדרך היעילה ביותר לאתר את הנעדר או לברר את זהותו של אלמוני.

דוד רותם: מאגר הנעדרים והאלמונים החדש יהיה חסוי, וכל מידע שבמאגר יימחק מייד לאחר שהובררה זהותם של האדם או של הגופה, או אותרו.

דוד רותם: לבסוף, מוצע להשוות את המצב של התקנת תקנות בעניינים של נטילת אמצעי זיהוי והמאגרים שהוקמו לפי החוק, כך שלגבי כל העניינים האמורים השר לביטחון פנים יהיה ממונה על ביצועם, והוא יהיה רשאי להתקין תקנות לביצועם בהסכמת שר המשפטים ובאישור ועדת החוקה.

דוד רותם: אין לחוק הסתייגויות מהותיות.

דוד רותם: יש הסתייגויות דיבור של חברת הכנסת זהבה גלאון, כי היא מיהרה ללכת לוועדה אחרת, ושל חבר הכנסת דב חנין.

דוד רותם: אני מבקש לאשר את החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

דוד רותם: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני יושב-ראש .

אורי מקלב: חברת הכנסת זהבה גלאון, הסתייגות דיבור – שלוש דקות, לפי הסיכום שיש.

אורי מקלב: לאחר מכן, חבר הכנסת – גם כן הסתייגות דיבור.

אורי מקלב: בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, ההצעה שלפנינו תמיד מעמידה אותנו בדילמה בין הרצון לאפשר מתן כלים למשטרה להתמודד עם עבריינים סדרתיים ועם פשיעה לבין הצורך להגן על זכויות אזרח, על הזכות לפרטיות, על זכויות בסיסיות.

זהבה גלאון: אני מרגישה שהצעה זו, שמאפשרת בעצם הקמת בנק DNA לאיתור עבריינים סדרתיים, בנק שמאפשר את הרחבת המאגר הגנטי, היא עוד אחד מסדרות חוקי האח הגדול.

זהבה גלאון: לכאורה, אדוני, עבריינים שהורשעו ויושבים בבתי-כלא וחשודים שנחקרים הם באמת פוטנציאל לתת דגימת DNA לצורך הקמת המאגר המשטרתי.

זהבה גלאון: הוועדה בראשותו של חבר הכנסת ישבה על המדוכה על החוק הזה במשך הרבה מאוד זמן.

זהבה גלאון: אני מודה שאני הגעתי רק פעמים ספורות לדיון בוועדה, ולא התעמקתי, לא יצא לי לשבת בכל הדיונים.

זהבה גלאון: אבל מכמה ישיבות שהייתי בוועדה למדתי שבעצם המאגר הזה יאפשר למשטרה להצליב פרופיל גנטי שהופק מאותה דגימת DNA שנלקחה מזירת הפשע.

זהבה גלאון: הדבר הזה יעבור דרך נתוני המאגר וככה אפשר יהיה בתוך זמן קצר לאתר עבריינים סדרתיים.

זהבה גלאון: לכאורה, זו הצעה שהולכת לשדרג את היכולת של המשטרה לפענח פשיעה, ואולי אפילו לא לכאורה – בנסיבות מסוימות היא יכולה לשדרג את עבודת המשטרה.

זהבה גלאון: אבל אני מוטרדת, אדוני יושב-ראש , בעיקר מהאפשרות להעביר את המידע הזה שהצטבר באותה מעבדה שתאגור את כל הפרופילים הגנטיים.

זהבה גלאון: אני מוטרדת מהאפשרות שבעצם משטרת ישראל תוכל להעביר לגורמים משטרתיים, גורמים בין-לאומיים – אומנם אתה קיבעת מי יהיו אותם גורמים, אומנם קיבעת אותם – ואין לנו יכולת לוודא ולבדוק שאותם גורמים משטרתיים אכן פועלים על-פי אותן אמות מידה וסטנדרטים שבהם פועלת משטרת ישראל, ואשר גם עליהם יש לי השגות לא אחת.

זהבה גלאון: אבל אין לנו יכולת – – –

דוד רותם: יש בעניין הזה סעיף בחוק.

זהבה גלאון: אני ראיתי את הסעיף הזה.

זהבה גלאון: אני לא יכולה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, שאני יכולה לישון בשקט, שאותם איזונים ובלמים שמתחייבים להסדיר את הדבר הזה, שמאפשרים הגנה על אותה פרטיות – מה אני יודעת, אותה משטרה באותה מדינה, למי היא מוכרת את המידע הזה הלאה, ומשתמשת בנתונים האלה הלאה?

זהבה גלאון: אני לא יכולה להגיד לך שיצאתי רגועה, למרות אותם סייגים שהוועדה הזאת קבעה.

זהבה גלאון: אני חושבת שהדבר הזה עלול להוביל לפגיעה בפרטיות של אותם אנשים, גם אם מדובר בחשודים, גם אם מדובר בעבריינים.

זהבה גלאון: יש לנו חובה כמדינה להיאבק בפשיעה, לנסות לאתר עבריינים סדרתיים, אבל גם לשמור על פרטיות הציבור.

זהבה גלאון: תודה רבה, אדוני.

אורי מקלב: תודה רבה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

אורי מקלב: חבר הכנסת , ולאחר מכן ניגש להצבעות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה להצטרף לדבריה של חברתי חברת הכנסת גלאון, ובאותו כיוון להביע חשש מהמהלך הכללי שיש בהצעת החוק הזאת.

דב חנין: חיפוש בגוף ונטילת אמצעי זיהוי מן הגוף הם מהלכים מרחיקי לכת וקיצוניים.

דב חנין: הצעת החוק הזו היא מהלך שבעצם צריך לראות אותו כחלק מתהליך של נרמול הצעד הדרסטי הקיצוני הזה של לקיחת אמצעי הזיהוי הגופניים ושימוש בהם לשורה ארוכה של צרכים, אם אלה צרכים בתוך מדינת ישראל של רשויות כאלה או אחרות, ואם אלה צרכים של מדינות חוץ שמדינת ישראל נמצאת אתן בקשרים.

דב חנין: אני רוצה לפתוח ולומר, שאף שאינני חבר בוועדת חוקה, וגם לא השתתפתי בדיונים האלה, כן עקבתי אחריהם.

דב חנין: אני בהחלט מעריך את הניסיון שנעשה בו, אדוני יושב-ראש הוועדה, במקרה הזה ניסיון רציני לבצע איזונים ולייצר מנגנונים מדויקים ככל הניתן.

דוד רותם: יש לך בעיה, אתה יודע, מחר יקראו להדיח גם אותך כי אתה שיבחת את יושב-ראש ועדת חוקה.

דב חנין: זה מאוד נדיר, לצערי, חבר הכנסת רותם.

דב חנין: אני אשמח לשבח אותך, רק שלצערי אתה עושה כל כך הרבה דברים שאני צריך כל הזמן לגנות אותך.

דב חנין: זה טוב שמדי פעם אני גם אומר מלה לשבחך, כשהיא נדרשת.

דב חנין: נעשתה, אדוני היושב-ראש, עבודה רצינית בוועדה בתחום הזה, אבל התוצאה הסופית, למרות המאמץ הזה שנעשה, היא תוצאה מטרידה.

דב חנין: היא תוצאה מטרידה, ואני רואה אותה כחלק ממהלך כללי שהופך את החריג והיוצא-דופן של שימוש בנתוני הגוף שלנו לצרכים שונים לחלק מהנורמה של ההתנהלות המערכתית של מדינת ישראל, של גורמי חקירה וגורמים אחרים בתוכה, ושל גורמים בין-לאומיים.

דב חנין: כמובן, עמיתי חברי הכנסת, יש מצבים שבהם שימוש בנתוני הגוף ואמצעי זיהוי מתחייב, דרוש, ואנחנו כחברה מוכנים לשלם מחיר כזה כדי להגן על חיי אדם, כדי לחשוף עבריינים מסוכנים.

דב חנין: אינני מציע פה לכנסת איזה סטנדרט קיצוני ומוחלט שאומר: בשום מקרה ובשום פנים ואופן אי-אפשר להשתמש בנתוני גוף ובאמצעי זיהוי.

דב חנין: אבל המהלך הכולל הזה הולך הרחק מעבר לאותם מקרים חריגים ומיוחדים שבהם אנחנו צריכים להתיר את השימוש באמצעי הזיהוי.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, כמו קודמתי, חברת הכנסת גלאון, אני רואה את הצעת החוק הזאת כחלק ממהלך גדול של מעבר הדרגתי אבל בטוח של ישראל לעולם של האח הגדול, ואני לא רוצה לחיות בעולם האח הגדול.

דב חנין: אנחנו כולנו קראנו את אורוול ולא רוצים לחיות במדינה אורווליאנית ולא רוצים לחיות בחברה שבה נתוני הגוף שלנו ואמצעי הזיהוי שלנו ניתנים לשימוש יותר ויותר רווח ולמגוון של יותר ויותר גורמים ורשויות שונות.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, אני מתנגד לחוק הזה, והייתי גם מצביע נגדו, אלא שאני מקוזז עם יושב-ראש הכנסת ולכן אני לא יכול להצביע, אז אני לפחות מדבר ואומר את דעתי מעל הבמה הזאת, ואני קורא גם לכם להימנע מלתמוך בחוק הזה.

דב חנין: תודה רבה.

אורי מקלב: חבר הכנסת חנין, אתה מודיע לפרוטוקול שהורדת את ההסתייגות.

דב חנין: כן כן.

דב חנין: ההסתייגויות שלנו הן לא הסתייגויות מהותיות אלא נועדו לאפשר לנו להביע את עמדתנו העקרונית ביחס לחוק.

דב חנין: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת .

אורי מקלב: גם חברת הכנסת זהבה גלאון – אותו דבר.

אורי מקלב: אנחנו גם מודים לך שלא ניצלת את מלוא רשות הדיבור בהסתייגות שלך.

אורי מקלב: אם כך, אנחנו יכולים לעבור להצבעה; הצבעה בקריאה שנייה כמקשה אחת על הצעת החוק, כפי שהונחה על-ידי הוועדה.

אורי מקלב: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – חיפוש בגוף ונטילת אמצעי זיהוי) (תיקון מס' 3), התשע"א–2011, קריאה שנייה – מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

קריאה: – – –

אורי מקלב: אין הסתייגויות.

אורי מקלב: הודענו שאין הסתייגויות.

אורי מקלב: הצבעה מס' 7 בעד סעיפים 1–27 – 14 נגד – 1 נמנעים – אין סעיפים 1–27 נתקבלו.

אורי מקלב: בעד – 14, אחד נגד, אין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך אני קובע שההצעה אושרה בקריאה שנייה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אפשר לעבור מייד להצבעה בקריאה שלישית.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: הצבעה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 8 בעד החוק – 14 נגד – 1 נמנעים – אין חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – חיפוש בגוף ונטילת אמצעי זיהוי) (תיקון מס' 3), התשע"א–2011, נתקבל.

אורי מקלב: 14 בעד, אחד נגד, אין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך אני קובע שהצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – חיפוש בגוף ונטילת אמצעי זיהוי) (תיקון מס' 3), התשע"א–2011, אושרה גם בקריאה שלישית ולפיכך תעבור לספר החוקים של מדינת ישראל.

אורי מקלב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/599).

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: אנחנו עוברים להצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 7 והוראת שעה) (שירות במשטרה ושירות מוכר) (תיקון מס' 13), התשע"א–2011, קריאה ראשונה.

אורי מקלב: תציג את הצעת החוק השרה אורית נוקד, בבקשה, בשם השר לביטחון הפנים יצחק אהרונוביץ.

אורי מקלב: לכל אורך היום אנחנו נזכה שאת תציגי את החוקים בשם השר לביטחון הפנים, וגם במקום שר המשפטים.

אורי מקלב: בבקשה.

אורית נוקד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, סעיף 24 לחוק שירות ביטחון מאפשר את הצבתו של יוצא צבא ביחידות של משטרת ישראל שאינן משמר הגבול.

אורית נוקד: הסעיף הוסף בחוק שירות ביטחון (שירות במשטרה ושירות מוכר) ונקבע כהוראת שעה לתקופה של שנתיים.

אורית נוקד: הוראת השעה הוארכה כמה פעמים, ולאחרונה הוארך תוקפה עד ליום 30 ביוני 2011.

אורית נוקד: הצורך המקורי בתגבור משטרת ישראל בחיילים בשירות חובה נבע מהמצב הביטחוני שדרש מאמצים לסיכול פיגועים לשם שמירת ביטחון הפנים של המדינה.

אורית נוקד: הממשלה, בישיבתה ביום 19 בדצמבר 2010, דנה בהמלצות ועדה בין-משרדית שמינה שר הביטחון לבחינת נושא הצבת חיילים בשירות חובה במסגרות אזרחיות.

אורית נוקד: ההמלצות אושרו על-ידי הממשלה, למעט ההמלצות בעניין הצבת יוצאי צבא במשטרת ישראל.

אורית נוקד: בעניין זה נקבע כי עד ליום 30 ביוני 2011 תימשך ההצבה של יוצאי צבא בהתאם למצב הקיים, ללא כל שינוי.

אורית נוקד: בישיבת הממשלה ביום 26 ביוני הוחלט לצמצם בהדרגה עד שנת 2015 את מספר החיילים שיוצבו במשטרה.

אורית נוקד: מוצע, לפיכך, להאריך את תוקפה של הוראת השעה עד יום י"ט בטבת התשע"ו, 31 בדצמבר 2015.

אורית נוקד: אני אודה לכם אם תאשרו את החוק המוצע בקריאה ראשונה כדי להניח אותו על שולחן והגנת הסביבה לשם הכנתו לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

אורית נוקד: תודה.

אורי מקלב: חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה – ראשון הדוברים ואחרון הדוברים.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, בסדר שאת מציגה, כי השרים בוודאי עסוקים עכשיו, הם יצאו למשימות חשובות ולא היו יכולים להישאר אתנו.

אורי אריאל: הציע איזה חבר כנסת מכובד שאולי אני אוותר על רשות הדיבור כי השעה 21:27.

דוד רותם: הלכו להפגנה.

אורי אריאל: אתם הופכים את הילדים שלנו לחברת כוח-אדם.

אורי אריאל: עמד פה ארבע פעמים השר וילנאי, חברך לסיעה ולדרך; בארבע הפעמים הקודמות הוא הודה מעל הבמה הזאת – והדברים רשומים בפרוטוקול – שזה בין "לא בסדר" לבין שערורייה.

אורי אריאל: ממתי הילדים שלך ושלי מתגייסים לפי חוק לצה"ל כדי שמה?

אורי אריאל: שאתם תעבירו אותם למשטרה כי למשטרה חסר שוטרים כי שר האוצר לא נתן להם כסף?

אורי אריאל: מה העניין?

אורי אריאל: על מה אתם מגינים?

אורי אריאל: למה אתם לא שמים לזה סוף?

אורי אריאל: אני שואל את מוץ, אני שואל פה את כל החברים, מה אתם – כל דבר כי הממשלה רוצה?

אורי אריאל: שמישהו יסביר פה.

אורי אריאל: אם את מוכנה אחרי זה לעלות להסביר?

אורי אריאל: אני אבקש את ההסבר שלך.

אורי אריאל: למה – עוד מעט כבר הנכדים שלנו, שתמיד יש תקווה שכבר לא יצטרכו צבא, אבל נניח שכן יהיה – למה את מגייסת אותם למשטרה?

אורי אריאל: בחוק שירות חובה – אין להם רשות וסמכות לא להיות שם.

אורי אריאל: עכשיו, יש הסבר – שואלים אותם.

אורי אריאל: זה לא שלוקחים אותם מהמשאית, מעבירים אותם למשטרה.

אורי אריאל: תודה רבה.

אורי אריאל: תראו לי ילד אחד או יותר מאחד שבאמת ביום הגיוס שלו מבין בדיוק מה עשו, מה אמרו לו, מה לא אמרו לו.

אורי אריאל: הרי היינו שם בבקו"ם כמה פעמים.

אורי אריאל: אני הייתי עם שלושת בני, בסדר?

אורי אריאל: וגם את היית, וגם מיכאלי היה, וגם עמאר היה – כולם היו.

אורי אריאל: מה אתם מכריחים אותם להתגייס למשטרה?

אורי אריאל: מה זה הדבר הזה?

אורי אריאל: מה, אתם חברת הכוח-אדם של השר אהרונוביץ?

אורי אריאל: תעשו מרד, תדאגו שיהיה לו תקציב.

אורי אריאל: מה זה הדבר הזה?

אורי אריאל: אני יודע – יש קואליציה, יש אופוזיציה, אבל תסלחו לי, לא צריכים להיות – אני לא רוצה להגיד את המלה – אם את תואילי להסביר לי למה זה חיוני שלפי חוק שירות חובה – עכשיו, עד עכשיו הממשלה היתה זהירה, ואמרה, כל חצי שנה נאריך, אולי יקרה משהו.

אורי אריאל: עכשיו גם איבדתם את הבושה.

אורי אריאל: עכשיו אומרים, עד 2015 בכלל אין פיקוח של הכנסת, אין דיון, אין כלום.

אורי אריאל: אנחנו שלטון, החלטנו, לא חשוב כלום.

אורי אריאל: תתביישו.

אורי אריאל: ואני אודה לך, עוד פעם, אם תואילי להסביר לי ולאחרים למה זה צריך להיות ככה, אני מאוד אשמח, אם היושב-ראש יסכים כמובן.

אורי מקלב: היושב-ראש יסכים, אבל אני מניח שהיא לא יכולה לענות גם בשם השר לביטחון הפנים.

אורי מקלב: אלה התשובות שהיא קיבלה.

אורי מקלב: הדעות שלה לא רלוונטיות כרגע בעניין הזה.

אורי מקלב: אז אנחנו נעבור להצבעה, ברשותך, השרה.

אורי מקלב: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 7 והוראת שעה) (שירות במשטרה ושירות מוכר) (תיקון מס' 13), התשע"א–2011, בקריאה ראשונה.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 11 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 7 והוראת שעה) (שירות במשטרה ושירות מוכר) (תיקון מס' 13), התשע"א–2011, לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 11, מתנגד אחד, אין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך אני קובע שהצעת חוק זו אושרה בקריאה ראשונה, ותעבור לוועדת החוץ והביטחון להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אורי מקלב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/600).

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: הסעיף הבא בסדר-היום: הצעת חוק פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על-תנאי ממאסר (הוראת שעה) (תיקון), התשע"א–2011, קריאה ראשונה.

אורי מקלב: תציג השרה אורית נוקד בשם שר הביטחון, מר יצחק אהרונוביץ.

אורית נוקד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבדת להציג בפניכם את הצעת חוק פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על-תנאי ממאסר (הוראת שעה) (תיקון).

אורית נוקד: כחלק מהתמודדות המשרד לביטחון הפנים עם המחסור במקומות כליאה, הפחתת הצפיפות בהם ושימור תנאי הכליאה של אסירים ועצורים, קידם המשרד חלופות למעצר ולמאסר.

אורית נוקד: במסגרת זו יזם המשרד תוכנית לפיקוח אלקטרוני, אשר הוחלה לגבי עצורים המשוחררים בערובה ולגבי אסירים המשוחררים על-תנאי.

אורית נוקד: החוק נקבע כהוראת שעה למשך 18 חודש, עם אפשרות להאריך את תוקפו פעם אחת נוספת, כדי לאפשר השלמת חקיקה אשר תסדיר את כלל ההיבטים הקשורים בשימוש בפיקוח האלקטרוני.

אורית נוקד: מוצע להאריך את תוקפו של החוק לתקופה נוספת עד 15 ביולי 2012, וכן להסמיך את השר לביטחון הפנים, באישור ועדת המדע והטכנולוגיה של הכנסת, להאריך את תוקפו של החוק בתקופות נוספות, שלא יעלו על 12 חודשים כל אחת, עד השלמת מלאכת החקיקה.

אורית נוקד: אודה לכם אם תאשרו את החוק המוצע בקריאה ראשונה על מנת להניחו על שולחן ועדת המדע והטכנולוגיה לשם הכנתו לקריאה שנייה ושלישית.

אורית נוקד: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לשרה אורית נוקד.

אורי מקלב: נעבור להצבעה על הצעת חוק פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על תנאי ממאסר (הוראת שעה) (תיקון).

אורי מקלב: חבר הכנסת אריאל, לא ראיתי אותך במקומך, חשבתי שאולי ויתרת על זכות הדיבור.

אורי מקלב: נרשמת.

אורי אריאל: כאות הוקרה ליושב-ראש ועדת החינוך, שממהר, אני מתכבד לא להגיד את הדברים שאמרתי קודם על הדברים הנלוזים הללו, ולהצביע.

אורי מקלב: אם כך, נעבור להצבעה – הצעת חוק פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על-תנאי ממאסר (הוראת שעה) (תיקון), התשע"א–2011, בקריאה ראשונה.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 10 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על-תנאי ממאסר (הוראת שעה) (תיקון), התשע"א–2011, לו והטכנולוגיה נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 10, מתנגד אחד, אין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך אני קובע שהצעת חוק פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על-תנאי ממאסר (הוראת שעה) (תיקון) אושרה בקריאה ראשונה, ותעבור לו והטכנולוגיה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אורי מקלב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/597).

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: הנושא הבא על סדר-היום: הצעת חוק הפטנטים (תיקון מס' 12) (פרסום בקשות פטנט), התשע"א–2011, קריאה ראשונה.

אורי מקלב: תציג את הצעת החוק השרה אורית נוקד, בבקשה, במקום שר המשפטים יעקב נאמן.

אורית נוקד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק הפטנטים (תיקון מס' 12) (פרסום בקשות פטנט), התשע"א–2011, של משרד המשפטים, מבקשת לתקן את חוק הפטנטים, התשכ"ז–1967, ולקבוע כי בקשות פטנט יפורסמו 18 חודשים לאחר הגשתן, וכי תיק הבקשה ייפתח לעיון הציבור ממועד זה; זאת, בשונה מהמצב הקיים, שבו מתפרסמות בקשות הפטנט רק לאחר שהליך בחינתן הסתיים.

אורית נוקד: הצעת החוק מוסיפה סעד רטרואקטיבי בגובה תמלוגים סבירים לבעל פטנט שהמצאתו נוצלה בתקופה שבין הפרסום שנעשה, 18 חודשים לאחר ההגשה, לבין קיבול הבקשה.

אורית נוקד: בנוסף קובעת הצעת החוק ייחוד עילה, לפי העילות הקיימות בחוק הפטנטים, שימנע שימוש בעילות חיצוניות, כגון עשיית עושר ולא במשפט, על תביעות שההסדר המאוזן החל עליהן קבוע בחוק הפטנטים.

אורית נוקד: תיקון זה יתאים את הדין בישראל לדין הקיים על-פי חוקי הפטנטים ברוב המדינות המפותחות, וכן על-פי האמנה הבין-לאומית בדבר שיתוף פעולה בענייני פטנטים, ויתקן את המצב הקיים, שבו אין לבעל בקשת הפטנט סעד תמורת ניצול המצאתו בפער הזמנים שבין פרסום הבקשות המקבילות מחוץ לישראל לבין פרסומן בישראל.

אורית נוקד: בנוסף, נועד תיקון זה ליישם את מסמך ההבנות שנחתם בין ממשלת ישראל לנציג הסחר של ארצות-הברית ביום ד' באדר התש"ע, 18 בפברואר 2010, בעניין הגנת הקניין הרוחני בתחום התרופות.

אורית נוקד: אנו סבורים כי הצעת החוק נחוצה, וכי ההסדר הקבוע בה מאוזן, וכן כי היא תואמת את מסמך ההבנות שנחתם עם נציג הסחר של ארצות-הברית.

אורית נוקד: לפיכך אבקש כי חברי הכנסת יתמכו בהצעת החוק בקריאה ראשונה על מנת שתועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ושלישית, תודה.

אורי מקלב: תודה לשרה אורית נוקד על מילוי המקום של השרים בהצגת החוקים.

אורי מקלב: נאפשר לךְ להגיע למקום וניגש מייד להצבעה.

אורי מקלב: ההצבעה היא על הצעת חוק הפטנטים (תיקון מס' 12) (פרסום בקשות פטנט), התשע"א–2011, בקריאה ראשונה.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הפטנטים (תיקון מס' 12) (פרסום בקשות פטנט), התשע"א–2011, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 9, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, הצעת חוק זו אושרה בקריאה ראשונה, ותעבור לו, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אורי מקלב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/394).

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: נעבור לסעיף האחרון בסדר-היום: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 104) (החמרת הענישה בעבירת ההפקרה), התשע"א–2011, של חברי הכנסת משה מוץ מטלון, זאב בילסקי וחמד עמאר – קריאה ראשונה.

אורי מקלב: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת מוץ מטלון.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

 משה (מוץ) מטלון: אדוני היושב-ראש, תודה, מאחר שעשיתי את הדרך למעלון ולא הצבעתי בהצבעה הקודמת, אני מבקש – – –

אורי מקלב: נוסיף גם את הצבעתך בהצעת חוק זו לפרוטוקול.

אורי מקלב: בבקשה.

 משה (מוץ) מטלון: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, גברתי השרה, העיתוי שבו אני ניצב פה ומציג הצעת חוק שיזמתי עם חברים נוספים – חברי הכנסת בילסקי, חמד עמאר ו – העיתוי מצמרר: מעט יותר מ-24 שעות לאחר שמשפחה שלמה נמחתה מעל פני האדמה, ושעות ספורות לאחר שהדורס שהפקיר את בני אותה משפחה למותם בחר לצאת ממקום מחבוא ולהסגיר את עצמו למשטרה, חברי וחברותי, הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (החמרת הענישה בעבירת הפקרה) מונחת היום לפניכם לקריאה ראשונה.

 משה (מוץ) מטלון: ההצעה המונחת בפניכם היא במידה רבה מהפכה בגישה ובאופן שבו החברה בישראל תסתכל על עבירות ההפקרה.

 משה (מוץ) מטלון: זו הצעה שמדרגת את חומרת ההפקרה, החל מהפקרה ברשלנות, עד לגרימת מוות או חבלה חמורה, ובהתאם, מציבה סטנדרט ענישה חדש – עד 14 שנות מאסר בפועל; למעשה פי-שניים מרף הענישה כיום.

 משה (מוץ) מטלון: חידוש נוסף בהצעה, שהוא לא פחות חשוב, הוא קביעת המאסר בפועל כברירת מחדל של ההרשעה בפגע וברח.

 משה (מוץ) מטלון: גם הדיון באחריותם של כל הנוסעים ברכב ולא רק של הנהג שברח מופיע בחוק הישראלי לראשונה ומובא פה לפניכם.

 משה (מוץ) מטלון: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, נדמה שאזרחי ישראל כבר אינם מסוגלים לפתוח את השבוע בלי איזו תאונת פגע וברח מזעזעת, כזאת שמפרקת או מוחקת משפחות, שמפרידה בין אחים, בין אהובים, כזאת שהופכת אנשים חיים לצמחים.

 משה (מוץ) מטלון: באותו אופן נדמה כי כולנו הורגלנו כמעט לקלות הבלתי-נסבלת שבה הפקרה מעין זו זוכה להבנה, לענישה מקלה, לעסקאות טיעון שלא מתקבלות על הדעת, שבינן לבין צדק מינימלי אין דבר וחצי דבר.

 משה (מוץ) מטלון: זה כוחה של הצעת החוק המשותפת לי ולחברי חברי הכנסת, המונחת כאן לקריאה ראשונה.

 משה (מוץ) מטלון: עבירת פגע וברח אינה אסון טבע או תחזית מזג אוויר, שיש לקבל בהכנעה ובחוסר מעש ובחוסר אונים.

 משה (מוץ) מטלון: מדובר בעבירות שניתן וצריך להתמודד אתן ולהרתיע מפני ביצוען.

 משה (מוץ) מטלון: אם נהג שפגע באדם על הכביש ידע כי הפקרתו תגבה ממנו מחיר כבד שבעתיים, ייתכן שיחשוב פעם שנייה ושלישית לפני שיחליט למלט את נפשו במחיר חיי אדם שהפקיר למוות.

 משה (מוץ) מטלון: אני מבקש להודות ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חברי חבר הכנסת דודו רותם, על המסירות והמקצועיות, המוערכות על-ידי כולנו, השותפים לחוק, ועל שבחר לאחד את הצעות החוק כולן לכדי תפיסה מחודשת ומשודרגת של עבירת הפגע וברח באופן שיאפשר לחברה הישראלית להתמודד ביעילות ובנחישות רבה יותר בתופעה מכוערת זו.

 משה (מוץ) מטלון: תודה לחברי חבר הכנסת חמד עמאר, תודה לחברי בילסקי, תודה לחברי אילטוב ותודה ליושב-ראש הסיעה בפועל, שביקש שאני אקצר את דברי ונעניתי לבקשתו.

 משה (מוץ) מטלון: אני מבקש מחברי לתמוך בהצעה.

 משה (מוץ) מטלון: תודה רבה לך.

אורי מקלב: אנו מודים לך, חבר הכנסת משה מוץ מטלון, וגם לשאר החברים – לזאב בילסקי וחמד עמאר – על הצעת חוק החשובה הזאת, שהיום הופכת אקטואלית מאוד, לצערנו, ואנחנו חושבים באמת, הלוואי שזה באמת ימנע את התופעות המכוערות האלה, שתלויים בהן חיי אדם.

אורי מקלב: אנחנו נאפשר לך להגיע למקום, חבר הכנסת מוץ מטלון, ואחרי זה ניגש להצבעה על הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 104) (החמרת הענישה בעבירת ההפקרה), התשע"א–2011, בקריאה ראשונה.

אורי מקלב: אנחנו נמתין בסבלנות, חבר הכנסת מוץ מטלון.

אורי מקלב: זה בסדר, החוק לא יברח.

אורי מקלב: כנראה עוד לא הגיעה העת.

אורי מקלב: בבקשה, אנחנו ניגש להצבעה.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת החוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 104) (החמרת הענישה בעבירת ההפקרה), התשע"א–2011, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 9, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אורי מקלב: אם כך, אני קובע שהצעת החוק התקבלה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ושלישת.

אורי מקלב: אם כך, הגענו לסוף סדר-היום.

אורי מקלב: תם סדר-היום.

אורי מקלב: הישיבה הבאה תתקיים אם ירצה השם מחר, יום שלישי, ג' בתמוז התשע"א, 5 ביולי 2011, בשעה 16:00.

אורי מקלב: ישיבה זו נעולה.