ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 243, 2011-05-30 00:00

ראובן ריבלין: גבירותי ורבותי חברי הכנסת, עדיין אין שר, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת היום, יום שני, כ"ו באייר התשע"א, 30 בחודש מאי 2011 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ראובן ריבלין: השר.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הרשות לשיקום האסיר (תיקון), התשע”א–2011, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 185) (אי-תחולת תקני דיווח כספי בין-לאומיים – הארכת הוראת שעה לגבי שנת המס 2010), התשע”א–2011.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון מס' 17) (זכויות הורה), התשע”א–2011, של חבר הכנסת זבולון אורלב.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/3280/18 וכלה בהצעת חוק פ/3299/18 – הצעת חוק שימוש בדואר אלקטרוני בגופים ציבוריים, התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת אורי אריאל, ומאיר שטרית; הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (קבלת הודאה שנמסרה לפני מדובב פסיבי), התשע”א–2011, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (תיקון – זכות ערר על סירוב הממונה על החקירה), התשע”א–2011, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק בתי-דין רבניים (קיום פסקי-דין של גירושין) (תיקון – הפקעת זכויות), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת שלמה מולה; הצעת חוק בתי-דין רבניים (קיום פסקי-דין של גירושין) (תיקון – הארכת תקופת מאסר), התשע”א–2011, מאת חברת הכנסת ציפי חוטובלי; הצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון – חובת דיווח חברתי-סביבתי), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת ניצן הורוביץ; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (איסור רכיבה באופניים בדרך שאינה דרך עירונית), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת זאב בילסקי; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (בדיקות רפואיות תקופתיות), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת זאב בילסקי; הצעת חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים (תיקון – קבלת אדם לעבודה במוסד על-ידי מי שאינו עובד המוסד), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק לשכת עורכי-הדין (תיקון – הענקת רשיונות עריכת-דין בידי המדינה), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת מירי רגב ורוברט טיבייב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון – זכאות להשלמת תגמול צורך), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת זאב בילסקי; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – מלווה מחמת מחלה או מום), התשע"א–2011, מאת חברי הכנסת גדעון עזרא וזאב בילסקי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הקהילות המשימתיות, התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת אורי אריאל, יוליה שמאלוב-ברקוביץ, אורי אורבך, ציפי חוטובלי, מירי רגב ויוחנן פלסנר; הצעת חוק הקהילות המשימתיות בפריפריה, התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת אורי אריאל, יוליה שמאלוב-ברקוביץ, אורי אורבך, ציפי חוטובלי, מירי רגב ויוחנן פלסנר; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – שייאות לתלמיד),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת אריה אלדד; הצעת חוק העובדים הסוציאליים (תיקון – עדות שקר), התשע”א–2011, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק הבטחת תנאים בהתקשרות המדינה לרכישת גז טבעי המופק בישראל (תיקוני חקיקה), התשע"א–2011, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות עקב היריון ולידה של בת-זוג) (תיקון – חופשת לידה לאב), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת אורי אריאל, איתן כבל, אורי מקלב, אורי אורבך, ציפי חוטובלי ומיכאל בן-ארי; הצעת חוק ההתגוננות האזרחית (תיקון – חלוקת ערכות מגן), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת נחמן שי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הגדלת קצבאות ילדים ליוצאי צבא), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת ואלכס מילר וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי הונחו היום על שולחן הכנסת ההסכמים הבאים: הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת עיריית שנגחאי של הרפובליקה העממית של סין בדבר שיתוף פעולה דו-צדדי במחקר ופיתוח תעשייתי לא ממשלתי; הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת מדינת מסצ'וסטס בארצות-הברית בדבר שיתוף פעולה דו-צדדי במחקר ופיתוח תעשייתי; פרוטוקול מתקן להסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה הצרפתית בדבר שיתוף פעולה דו-צדדי במחקר ופיתוח; הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של אתיופיה בדבר סיוע הדדי בענייני מכס; הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של הפיליפינים בדבר סיוע הדדי בענייני מכס.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה למזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: 1.

ראובן ריבלין: נתניהו מוביל את ישראל לבידוד מדיני;

ראובן ריבלין: 3.

ראובן ריבלין: ממשלת נתניהו קוברת את תהליך השלום ומגבירה את הקרע עם האוכלוסייה הערבית;

ראובן ריבלין: 5.

ראובן ריבלין: סרבנות השלום של ממשלת נתניהו

ראובן ריבלין: כבוד השר מיסז'ניקוב, האם אדוני משיב על הצעות האי-אמון?

סטס מיסז'ניקוב: לא.

ראובן ריבלין: אני מבקש שהממשלה תשלח את השר, שכן חברת הכנסת רוחמה אברהם עתידה לעלות לדוכן בעוד שניות ספורות על מנת להרצות – ואני אקרא לה, כי היא תוכל, עד שהשר יבוא, לדבר שלא על מכסת הזמן.

ראובן ריבלין: אבל הממשלה צריכה להיות נוכחת כדי להשיב על הצעות האי-אמון אם היא מבקשת לדחות אותן.

ראובן ריבלין: על כל פנים, רבותי חברי הכנסת, אדוני השר הנכבד, היום הוגשו חמש הצעות אי-אמון, שכן הסיעות ביקשו לעשות שימוש גם במכסות הנתונות להן ולא רק עשרה חברי כנסת התאגדו יחד על מנת להגיש הצעת אי-אמון.

ראובן ריבלין: יש לנו הצעות אי-אמון מטעם סיעת קדימה, מטעם סיעות מרצ והעבודה, מטעם סיעת רע"ם-תע"ל, מטעם סיעת האיחוד הלאומי ומטעם סיעת חד"ש.

ראובן ריבלין: חמש הצעות אי-אמון להביע אי-אמון בממשלה, שהראשונה בהן היא הצעת האי-אמון של סיעת קדימה, שכותרתה: נתניהו מוביל את ישראל לבידוד מדיני, ואותה תציג חברת הכנסת רוחמה אברהם, שאותה אני מזמין לעלות הבמה.

ראובן ריבלין: והנה השר המשיב, שר החינוך, המחנך את כל ילדי ישראל להיות דייקנים.

ראובן ריבלין: והוא יענה על כל הצעות האי-אמון היום.

ראובן ריבלין: נדמה לי שכולן מדברות על הנושאים המדיניים ולכן השר ישיב על כל ההצעות יחד, אבל כמובן יהיה נוכח וישמע את כל ההצעות.

ראובן ריבלין: גברתי, סגנית יושב-ראש הכנסת, השרה לשעבר, חברת הכנסת הנכבדה, בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, לרגע נדמה שהיתה פה איזו מבוכה, כי לא הייתי בטוחה שהשר הנוכח ידע – – –

גדעון סער: אני פה, אני פה.

רוחמה אברהם-בלילא: רגע.

רוחמה אברהם-בלילא: – – – ידע להשיב על כל השאלות והסוגיות המדיניות.

רוחמה אברהם-בלילא: אבל מכיוון ששר החינוך נכנס, אני מודה, נרגעתי.

ראובן ריבלין: או, אז את רואה, יש תמיד – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אדוני, אבל שר החינוך לא יכול להחליף את ראש הממשלה.

רוני בר-און: ועוד איך יכול להחליף, ועדיף שיחליף.

רוחמה אברהם-בלילא: רגע.

רוני בר-און: ועוד איך יכול להחליף ועדיף שיחליף.

רוחמה אברהם-בלילא: אתה יודע מה, אני מסכימה אתך.

רוחמה אברהם-בלילא: ועוד איך יכול להחליף ראש ממשלה כזה – –

גדעון סער: אני מבקש מחברי באופוזיציה להפסיק – – –

רוחמה אברהם-בלילא: – – אבל אני מסופקת אם הוא יוכל להשיב על חמש הסוגיות שלעניות דעתי ראש הממשלה הנבחר אמור להשיב עליהן.

רוחמה אברהם-בלילא: בוא נראה אותך, חבר הכנסת, שר החינוך גדעון סער.

רוחמה אברהם-בלילא: ועל חמש הסוגיות שעליהן ראש הממשלה מחויב להשיב לבית הזה ולציבור בישראל, לאחר שובו מוושינגטון, על חמש הסוגיות, שר החינוך, ביחד ועל כל אחת בנפרד.

רוחמה אברהם-בלילא: על הראשונה – מעל שנתיים, מעל שנתיים ימים מאז נבחר ראש הממשלה נתניהו להרכיב את הממשלה, שנתיים שבהן לא עשה דבר על מנת לקדם את האינטרסים המדיניים החיוניים של מדינת ישראל; מעל שנתיים שבהן לא עשה דבר על מנת להבטיח תמיכה בין-לאומית רחבה באינטרסים הקיומיים שלנו; מעל שנתיים, שר החינוך, שבהן לא עשה דבר על מנת לבצר את היוזמה, שהיא נשמת אפה של הציונות.

רוחמה אברהם-בלילא: על אוזלת היד, על חוסר המעשה, על גרירת הרגליים ועל עמידה במקום – על כל אלה חייב ראש הממשלה נתניהו תשובה לבית הזה ולציבור כולו.

רוחמה אברהם-בלילא: על השנייה – על שנים של אטימות פוליטית וקיבעון מחשבתי; על שימוש בססמאות נבובות; על התלהמות יתר ומכירת אשליות שבסופן, בהבנה מאוחרת, וגם מאוחרת מדי, בהבנה כי מדינת ישראל, כמדינה יהודית ודמוקרטית, תשתרע רק על חלק משטחה של ארץ-ישראל וכי הריבונות הלאומית לא תוכל לכלול הלכה למעשה ולהגשים את חלום ארץ-ישראל השלמה.

רוחמה אברהם-בלילא: ואני יודעת שגם אתה, לאחרונה, מתעורר לקראת החלום הזה.

רוחמה אברהם-בלילא: על הכחש, על הכזב וההסתה חייב ראש הממשלה הסבר לציבור כולו וגם לבית הזה.

רוחמה אברהם-בלילא: על השלישית – על בידודה של ישראל אל מול העולם; על היהירות ועל קוצר הרואי המשמשים שמן במעגל הדה-לגיטימציה; על ההתגרות בגדולה שבידידותינו ועל ההתעלמות מהנעשה סביבנו; על כך שהמלחמה הבאה, אם חלילה תפרוץ, לא תהיה כקודמותיה, ובמלחמה הזו תקצר ידנו עד כדי חשש מהותי ליכולותינו לבצר את המדינה היהודית במזרח התיכון; על העיוורון והיוהרה, גם על אלה חייב ראש הממשלה לבוא לכאן ולתת הסבר, כאן בבית הזה ולציבור כולו.

רוחמה אברהם-בלילא: על הרביעית – על הפלגנות והמדון; על העדפת המפריד על פני המאחד; על המדיניות של אחד בפה ואחד בלב, אתה לא תוכל לענות, שר החינוך, ועל הרצון לקיים את האינטרס הפוליטי הצר על פני טובתה של המדינה כולה ושלום אזרחיה; על ההתפרקות מול סימן קלוש של מנהיגות.

רוחמה אברהם-בלילא: גם על זה אני לא בטוחה שתוכל לענות; על חוסר היכולת לקבל החלטה והכניעה הבלתי פוסקת לשוליים הפוליטיים, תוך העדפת שלמות הקואליציה על פני שלמות העם ושלום המדינה; על הקריצה – גם על זה לא תוכל לענות – על החיוך וטובת ההנאה הפוליטית, על פני טובתה של המדינה.

רוחמה אברהם-בלילא: על כל אלה חייב רק ראש הממשלה לענות לבית הזה ולציבור כולו.

רוחמה אברהם-בלילא: על החמישית – על שיכרון הכוח, על הסנוור מאור הזרקורים, על ההתבשמות ממחיאות הכפיים וקהות החושים.

רוחמה אברהם-בלילא: חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, כאשר יידומו שאריות הדי מחיאות הכף, תתקרב ישראל אל מאורעות ספטמבר ואל ההכרזה האפשרית החד-צדדית על כינונה של מדינה פלסטינית.

רוחמה אברהם-בלילא: כשהדי האהדה בגבעת-הקפיטול יתפוגגו – וזה יקרה כבר בימים הללו – ייוותרו כאן אזרחים חרדים, דואגים, משוללי תקווה, חשופים לעימות, לעימות מיותר ומסוכן.

רוחמה אברהם-בלילא: חברי חברי הכנסת, החודשים שיבואו אינם מבשרים טובות.

רוחמה אברהם-בלילא: אין לממשלה הזו מדיניות; אין לממשלה הזו דרך; אין לה – אין לה כוח להנהיג, ולעתים נדמה כי יש גורמים בתוכה שמבקשים לקדם את העימות כפרומו להמשך הקידום הציני של מאוויים פוליטיים.

רוחמה אברהם-בלילא: כן, מאוויים פוליטיים בלבד.

רוחמה אברהם-בלילא: אדוני היושב-ראש, על חמשת אלה חייב ראש הממשלה לתת דין-וחשבון – לציבור ולנו.

רוחמה אברהם-בלילא: מייד יעלה לכאן שר החינוך שישיב בשם הממשלה הכושלת הזו, ובוודאי תאשים – אולי כהרגלם בקודש של כל השרים – את כל הממשלות הקודמות, אבל אני אומר לך משהו שהוא חשוב.

רוחמה אברהם-בלילא: הציבור כולו, וגם בבית הזה, מתחילים להרגיש שכבר מתפוגג לו מבט הקסם של גלגולי העיניים והעברת האשמה אל ממשלות קודמות; מתפוגג לו הקסם של הטפות המוסר והבריחה הבלתי פוסקת שלכם מאחריות.

רוחמה אברהם-בלילא: למעלה משנתיים זה הרבה זמן לתקן, לשנות וגם להוביל דברים.

רוחמה אברהם-בלילא: למעלה משנתיים שנתניהו הוא ראש הממשלה המכהן, והאחריות כולה – מראשיתה ועד סופה – עליו ועל ממשלתו.

רוחמה אברהם-בלילא: אדוני היושב-ראש, אלה המתבשמים מגינוני המרקע של ראש הממשלה צריכים להביט מעבר לחלון.

רוחמה אברהם-בלילא: שם כולם יראו את הרפואה קורסת; שם תראו את הפערים החברתיים המעמיקים מדי יום; את קריסת מעמד הביניים; את הזוגות הצעירים וגם את הקשיים שמערימים על הסטודנטים; ובמיוחד, את הניוון הפושט בכל חלקה טובה במערכת הציבורית.

רוחמה אברהם-בלילא: אתם, שמבקשים להחליף מנהיגות חזקה ואמיתית בגינונים הוליוודיים, צריכים לזכור כי מעולם לא היה מצבה של ישראל כל כך עגום בקרב הקהילה הבין-לאומית.

רוחמה אברהם-בלילא: מי שמבקש לראות במחיאות הכפיים של חברי הקונגרס פתרון לבעיותיה הבוערות של ישראל, צריך להישיר מבט אל הציבור, אל המראה, ולשאול את עצמו האם הוא בטוח בגורל ילדיו, האם הוא בטוח בגורל נכדיו, האם הוא סומך על המנהיגות הנוכחית שתדע לשמור על נצח ישראל.

רוחמה אברהם-בלילא: אני, אדוני היושב-ראש, אני, כמו רבים מאזרחי המדינה הזאת, מטילה ספק רב ביכולותיה ובכוונותיה האמיתיות של הממשלה הזו.

רוחמה אברהם-בלילא: לסיום, אדוני היושב-ראש, 31 פעמים קמו חברי הקונגרס והריעו לראש הממשלה, ואתם יודעים מה?

רוחמה אברהם-בלילא: גלעד שליט לא שב הביתה; 31 פעמים קמו חברי הקונגרס והריעו לראש הממשלה, ואתם יודעים מה?

רוחמה אברהם-בלילא: עדיין הזכות לבריאות שמורה רק למי שידם משגת; 31 פעמים קמו חברי הקונגרס והריעו לראש הממשלה, ועדיין, עדיין ישראל דוהרת במדרון החלקלק לבידוד בקרב הקהילה הבין-לאומית; 31 פעמים קמו חברי הקונגרס והריעו לראש הממשלה, אבל אף אחת, אף אחת מבעיותיה המהותיות של ישראל לא התקרבה במילימטר אחד לפתרון; 31 פעמים קמו חברי הקונגרס והריעו לראש הממשלה, וישראל, ישראל עדיין מחפשת מנהיג אמיץ וחזק, מנהיג שייקח ושיוביל, מנהיג אחד שיעשה את מה שנכון ומה שטוב למדינה הזו ולא למרכז הליכוד, חבר הכנסת השר, שר החינוך גדעון סער.

רוחמה אברהם-בלילא: 31 פעמים קמו חברי הקונגרס והריעו לראש הממשלה.

רוחמה אברהם-בלילא: נו, ואז מה?

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת רוחמה אברהם, אשר הביאה את נימוקי קדימה להצעת האי-אמון בממשלה ובראש הממשלה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת אילן גילאון על מנת שהוא יביא את נימוקי הצעת האי-אמון מטעם סיעות העבודה ומרצ.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כבוד שר החינוך, ראשית תודה מקרב לב לשמוליק על הז'קט – פשוט מאוד קר במליאה.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר לך, לפני שתביע אי-אמון, להביע בך אמון מלא בתוכנית – – – שאדוני – – –

אילן גילאון: אתה רואה, אני גם מועמד – –

ראובן ריבלין: פשוט היה לי לתענוג לשמוע אותה.

אילן גילאון: – – להרכיב את הממשלה הבאה, לכן זה מחייב.

אילן גילאון: אבל כדי שלא יהיה יותר מדי מתח באולם, אני אגיד שאם אפילו חלק מטענותי יתקבלו או האי-אמון יתקבל, אני אשקול להסיר את המועמדות שלי להרכבת הממשלה הבאה.

אילן גילאון: אבל בשלב זה – – –

ניצן הורוביץ: אפילו שם ז'קט – – –

אילן גילאון: שמת לב?

ראובן ריבלין: כיאה – – –

אילן גילאון: אבל אני לא הייתי רוצה שאתם תסתכלו בצורה אלא תשימו לב לתוכן של הדברים, ואין צורך גם לקום.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, בשום פנים אני לא מקבל את אלה שאומרים שבנאומו של ראש הממשלה בקונגרס היתה הצהרת מלחמה.

אילן גילאון: אני אומר – צריך להסתכל על הדברים נכוחה – הצהרת מלחמה בוודאי ובוודאי לא היתה.

אילן גילאון: לצערי הרב, אדוני, לא היתה גם הצהרת שלום.

אילן גילאון: על-פי היפוכה של אמרת קלאוזביץ, שהמדיניות היא המשך המלחמה באמצעים אחרים, הייתי אומר שאם הנושא שלנו הוא המדיניות לאור נאומו של ראש הממשלה לגבי המצב המדיני, אין מצב מדיני.

אילן גילאון: אין מצב מדיני, זה אומר שהמלחמה בעצם נמשכת.

אילן גילאון: אבל אני רוצה להיות קצת יותר מינורי, אדוני, מהמתגוללים והמתלהמים והקמים על ראש הממשלה.

אילן גילאון: אני רואה חשיבות בנאום שלו בפני עצמו – בצורה – בהחלט רואה חשיבות.

אילן גילאון: אני אומר לך, וכבר שיבחו כולם את הנאום הזה וגמרו עליו את ההלל, וזה היה בהחלט נאום חשוב.

אילן גילאון: אני בהחלט מתקומם כנגד אנשים שמבקרים את התוכן של הדברים אבל הם בעצמם לא מציעים תכנים אחרים, אבל אני ארצה לדבר על מספר תכנים אחרים, משום שחבל לי מאוד שממד הזמן איננו מתקיים כאן על-פי הקצב שאנחנו היינו מבקשים לקיים אותו.

אילן גילאון: דיבר ראש הממשלה על הזכות ההיסטורית.

אילן גילאון: בכלל, אדוני, מהי זכות היסטורית?

אילן גילאון: האם אלה שבאו ראשונים, או אלה שסגרו אחרונים, או אלה שהיו כאן לדורותיהם?

אילן גילאון: והכי טוב כשאין בכלל ויכוח על זכות היסטורית, אבל כאשר יש, כנראה יש למי שטוען עליה, גם לאלה וגם לאלה, רק הפשרה יכולה להתקיים במקרה הזה.

אילן גילאון: המושג 67' – שישים-ושבע, "סבעה וסתין", sixty-seven, soixante-sept, אפשר לומר את זה בעוד הרבה מאוד שפות – אין לפחד ממנו, אדוני שר החוץ.

אילן גילאון: הלוואי שהיה שעון-עצר בידי והייתי יכול להחזיר אותו לשנת 1967, ואולי מדינת ישראל אז היתה הכי קרוב לתוכנית המיתאר שהיא היתה אי-פעם.

אילן גילאון: ב-1967.

אילן גילאון: ולו אנחנו למחרת 1967, נניח ב-6 או ב-7, ביום השביעי למלחמה, היינו מגיעים לרזולוציה שלאט-לאט ראש הממשלה מגיע, כי ראש הממשלה עבר כברת דרך, ואני אומר שקרה משהו שם מ"מקום תחת השמש" ועד נאום בר-אילן – אני לא מזלזל בזה.

אילן גילאון: אני מחשיב את זה, והלוואי שזה היה קורה ב-1967 למישהו, אולי ממפלגה אחרת.

אילן גילאון: לכן, אם חברת הכנסת אברהם אמרה קודם שיגידו – הממשלות הקודמות והקודמות של הקודמות, אני יכול להרשות לעצמי, ככה בניקיון דעת, בניקיון כפיים, לומר שבמבחן התוצאה בעצם אף אחד עוד לא הגיע לשום דבר ממשי, אולי למעט רבין ולפניו בגין שהוכיח שאפשר לחתום הסכם שלום עם מדינת אויב, אבל רבין – שאפשר להגיע להידברות עם האויב הנורא מכולם.

אילן גילאון: להזכירך, ערפאת באותה תקופה, מעמדו היה גרוע ממעמד ה"חמאס" היום.

אילן גילאון: לכן, 1967, אדוני, אלה הם קווים שעליהם דובר בכל הסדר אפשרי עתידי.

אילן גילאון: אלה היו תמיד קווי המיתאר.

אילן גילאון: לא סתם אמר נשיא ארצות-הברית: "הרי אני אומר מה שכולם אומרים".

אילן גילאון: אבל הדברים האלה גם לא נאמרו במפורש על-ידי אלה שביקרו את ראש הממשלה.

אילן גילאון: יתירה מזאת, כל אחד יודע שלא יהיה פתרון, עד אשר יהיה פתרון לגבי בעיית ירושלים.

אילן גילאון: כל אחד יודע את זה.

אילן גילאון: דווקא הדבר החדש שנאמר – אתה יודע מה?

אילן גילאון: אני אפילו לא רוצה לומר שלא היה שום דבר בנאום עצמו בקונגרס.

אילן גילאון: שמעתי ככה – האוזן המוזיקלית שלי אפילו שמעה דיבור על כך שמדובר באיזה עניין יצירתי לגבי ירושלים.

אילן גילאון: אני מבין "עניין יצירתי לגבי ירושלים": בירה משותפת, אולי מועצת עיר משותפת, אולי חלוקה של מה שליהודים – ליהודים, ומה שלערבים – לערבים.

אילן גילאון: אף פעם לא חשבנו שסילואן זה ירושלים.

אילן גילאון: בוודאי שלא חשבנו כך.

אילן גילאון: באשר לתנאי לגבי ה"חמאס" – הרי מה?

אילן גילאון: אדוני השר, מה?

אילן גילאון: אתם לא מבינים מהם אילוצים פוליטיים?

אילן גילאון: אז לראש הממשלה יש צורך להכניס את "פלסטין ביתנו" לממשלה שלו.

אילן גילאון: הם אינם הפרטנר הישיר שלנו.

אילן גילאון: ואם אנחנו נשכיל, אנחנו גם נהפוך את אבו מאזן חזק יותר מולם אם יהיו בחירות עתידיות.

אילן גילאון: יש לנו אפשרות כזו.

אילן גילאון: בואו ונתחיל להעמיד את זה במבחן המציאות.

אילן גילאון: הנאום לחוד, הפרקסיס לחוד.

אילן גילאון: צריך להבין שהנאום, ככל שהיה מזהיר וככל שהיה באנגלית רהוטה – ואני אומר את הדברים בלי כחל ושרק, בלי מירכאות בכלל – – –

ראובן ריבלין: אני יכול לשאול אותך שאלה?

ראובן ריבלין: אני מבין את חששותיך לגבי ממשלת ישראל, ולא שאני מסכים אתה.

ראובן ריבלין: האם אתה לא חושש מעט במחשבתך ובדרכך ובדרך שבה מדברת מפלגתך מאז 67' מכך שהיום נשיא הפלסטינים, אבו מאזן, מדבר על פלסטין נקייה מיהודים, וזו לא מלה בערבית שאפשר לפרש אותה כך או כך.

ראובן ריבלין: זה בא מתוך שירו של מחמוד דרוויש האומר לנו, ליהודים: "לכו מכאן.

ראובן ריבלין: קחו את כולכם, קחו את בתיכם, קחו את רהיטיכם, קחו את קבריכם"?

ראובן ריבלין: אני מבין את כל דבריך.

ראובן ריבלין: אני שומע אתכם כאן, ואתם עקביים.

ראובן ריבלין: אתם, כמובן, עקביים.

ראובן ריבלין: אני חמור.

ראובן ריבלין: אתם עקביים, כי אני בימין – אז אם אני שומר על דעתי, אז יש פה משום – – –

ניצן הורוביץ: לא אמרנו.

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: אני אומר.

ראובן ריבלין: אני אומר.

זהבה גלאון: אתה אומר.

אילן גילאון: – – – הגדרה עצמית – – –

ראובן ריבלין: אז אני אשאל זאת כמובן גם את חבר הכנסת – –

אילן גילאון: אנחנו הרי דוגלים בהגדרה עצמית – – –

ראובן ריבלין: – – מסעוד גנאים, אבל אני שואל אותך: האם לא מדאיג אותך, מלים כאלה שאומרים הפלסטינים – – –

אילן גילאון: קודם כול, לצורך הדיוק ההיסטורי, מי שהתקרב לעמדת החמורים מזה 44 שנים זה דווקא מי שהחמאתי לו כרגע – זה ראש ממשלתך.

אילן גילאון: הוא התקרב לדיבור של החמורים – זה 44 שנים מ-1967.

אילן גילאון: זה דבר אחד.

אילן גילאון: שנית, שמעתי את הפרשנות לאבו מאזן.

אילן גילאון: גם אני מקשיב ושומע.

אילן גילאון: הלוא מחר אם אבו מאזן היה אומר שצריך לעשות רכבת קלה, היו לך אנשים בממשלה שהיו קופצים: אוי, רכבת.

אילן גילאון: אסוציאטיבית זה נאצים וזה – – –

ראובן ריבלין: לא, לא, לא, לא.

אילן גילאון: עשה לי טובה, בחייך.

אילן גילאון: הרי לא לכך כּוּון, וכולנו יודעים שלא לכך כוון, ולא זה היה העניין.

אילן גילאון: ובכלל, אני יודע שלהעלות את זכות השיבה על ראש שמחתנו לא היה שום טעם מצדו של ראש הממשלה, כי אף אחד גם לא מעלה את הנושא הזה.

אילן גילאון: תוכנית ז'נבה מדברת על זה במפורש, וכל מי שמעלה את זה – כדי לעלות ולשים אבני ריחיים נוספות על תהליך השלום.

אילן גילאון: לכן, אני אומר, שהפרקסיס הוא החשוב ולא הנאום.

אילן גילאון: מה צריך לקום מחר בבוקר.

אילן גילאון: מה שאני יכול לטעון הוא שקורה תהליך של שינוי בעמדות אלה שחושבים שהם – הם לא החמורים.

אילן גילאון: הם אלה שמשנים לקראת אלה שהם החמורים.

אילן גילאון: לכן, הייתי, בהחלט – הלוואי שהיתה לי היום מציאות של 1967.

אילן גילאון: אדוני, משתי סיבות: 1.

אילן גילאון: כי היה הרבה יותר קל לפתור את הדברים, כפי שבזמנו בן-גוריון חשב, ולא מישהו אחר, אגב.

אילן גילאון: כולם נתלים בו ומצטטים אותו.

אילן גילאון: זה מה שהוא אמר למחרת 1967 – ביוני.

ראובן ריבלין: הוא אמר – – –

אילן גילאון: 2.

אילן גילאון: איך היינו מגדירים היום זכות היסטורית?

ראובן ריבלין: הוא אמר: חוץ מירושלים.

אילן גילאון: נניח שמלחמת ששת הימים לא היתה כלל מתרחשת; מה היינו אומרים היום, אדוני?

אילן גילאון: לכן, זכות היסטורית איננה עניין רק לפתרון מדיני.

אילן גילאון: נדמה לי שעם אדוני הייתי פעם באחד הוויכוחים בפסגת-זאב, ואתה אמרת אז "צריך לשכוח מחלום ארץ-ישראל השלמה" לאחד מחניכי בית"ר.

אילן גילאון: אתה זוכר?

אילן גילאון: ואני אמרתי: לאו דווקא.

אילן גילאון: בכלל לא צריך לשכוח.

אילן גילאון: חלום ארץ-ישראל השלמה נשאר, וזכות היסטורית יש לנו.

אילן גילאון: אבל חלום ארץ-ישראל השלמה יתממש בשתי ישויות מדיניות נפרדות.

אילן גילאון: למה אני אומר את הדברים האלה?

אילן גילאון: כי ראש הממשלה גם נתן הרצאה היסטורית מאלפת.

אילן גילאון: הוא לימד קצת היסטוריה את נשיא ארצות-הברית, וטוב שכך, על זכותנו ההיסטורית וכמה אנחנו בהחלט קורבנות של ההיסטוריה.

אילן גילאון: אני אומר שהיו תקופות שזה עוד היה נכון, והיום לא ראוי, לא נכון – אחת המדינות, שהיא אחת המעצמות, גם הצבאיות וגם הכלכליות, הגדולות, שתשתמש בנימוק הזה.

אילן גילאון: אבל, אדוני היושב-ראש, היה איזה בחור, אחד שקוראים לו על שם שדה-התעופה בניו-יורק JFK, ג'ון פיצג'רלד קנדי.

אילן גילאון: כך זה אצל האמריקנים.

אילן גילאון: הם קוראים לאנשים על שמות של שדות-תעופה, ואצלנו – על שמות של רחובות.

אילן גילאון: הוא אמר שמי שתקוע יותר מדי בעבר ומי שחושב רק על ההווה, סופו שיפסיד בעצם את העתיד.

אילן גילאון: לכן, הסכנה.

אילן גילאון: בכל זאת, משום שאני חושב שרק חסרי יושרה יאמרו שבראש הממשלה לא קרה שום שינוי, ואני כן חושב, ואני חושב שאני אולי אחד המובהקים שאומר: לראש הממשלה הזה יש פוטנציאל.

אילן גילאון: הלוואי שאנחנו היינו במקומו עם היכולות שיש לו כדי לזרז את התהליך ההיסטורי – בל לנו לחכות עוד 44 שנים שנים.

אילן גילאון: לכן, ברמת הפרקסיס, אחרי הנאום המזהיר, אנחנו נניח אותו רגע הצדה.

אילן גילאון: יש זמן לישון על זרי הדפנה.

אילן גילאון: אני בטוח שבהיסטוריה ייכתב איך הרטיט בנימין נתניהו – ואכן הרטיט – את לבבות הסנטורים ואנשי הקונגרס וכל השמנה וסולתה ובעצם את וושינגטון כולה, ואין שום בעיה – והייתי מחר ניגש לפתרון מעשי שכולל: א.

אילן גילאון: בוא ונדבר בתחומי גבולות 67', ולא לפחד מן המונח הזה.

אילן גילאון: אין שום פחד.

אילן גילאון: הנה, אני אומר: 67'.

אילן גילאון: מה, זה מפחיד?

אילן גילאון: אין שום פחד.

אילן גילאון: זה דבר אחד; ב.

אילן גילאון: נניח את ה"חמאס" בצד.

אילן גילאון: אין שום צורך להעלות אותו באוב כל זמן שהוא לא נחוץ לנושא המשא-ומתן.

אילן גילאון: בוא ונתחיל עם דיבור קודם כול על נושא גלעד שליט עם אבו מאזן, קודם כול עם אבו מאזן.

אילן גילאון: דבר שני – אין שום צער בכך שאנחנו נקפיא את הבנייה מעבר ל"קו הירוק", בתחום ההתנחלויות.

אילן גילאון: אין שום בעיה עם זה, לא היתה שום בעיה עם זה.

אילן גילאון: אנחנו שבויים בתוך סמנטיקה, בתוך אנשים שהופכים לדוקטרינרים, שיש להם איזו עמדה והם חייבים להתאים את המציאות לעמדה שלהם.

אילן גילאון: לכן אני אומר: לא.

אילן גילאון: לא לעניין לזה.

אילן גילאון: אם ניגש לקווים המעשיים, נדמה שתהיה לנו אפשרות לעשות משהו עם ממד הזמן כדי לא להמתין עוד 44 שנים ולהגיע לאותה מסקנה שיכולנו להגיע לפני 44 שנים קודמות.

אילן גילאון: אין בזה שום טעם.

אילן גילאון: לראש הממשלה אני מבקש להעביר משהו משותף לנו.

אילן גילאון: אני חושב שאנחנו, הדור שלנו, אדוני היושב-ראש, חטא כלפי הילדים שלנו.

אילן גילאון: בל נחטא גם כלפי הנכדים שלנו.

אילן גילאון: אני עדיין מתעקש התעקשות רבה ואינני מאמין בהסדר כפוי בשום פנים ואופן.

אילן גילאון: אלה היו הוויכוחים שלי, בתור סטודנט צעיר, עם ישעיהו ליבוביץ.

אילן גילאון: אני חושב שאין שום דבר טוב בדברים כפויים.

אילן גילאון: אבל גם הדבר הזה, בסופו של דבר, יהיה בעירבון מוגבל.

אילן גילאון: לכן, מתוך אופטימיות של מי שמאמין שלכל דבר יש תקנה, ומתוך אמונה שבני-אדם יכולים לזרז את ההיסטוריה, ומתוך קריאה לאחינו, מעל ראשיהם של המנהיגים, שמגיע להם לשגשג, לחיות ולהיות חופשיים מפחד ולהזדקן בכבוד באזור הזה, זו הקריאה הישירה שאני אומר להם: תתנו את התמיכה שלכם במנהיגיכם.

אילן גילאון: אתם, שאולי צפויים להיות דמוקרטיות, לא בקצב שמדינת ישראל מתפתחת; עבורכם האזור הזה קיים.

אילן גילאון: לראש הממשלה, אני רוצה לסיים ולעזור לו בציטוט נוסף או השלמה לציטוט שהוא עצמו ציטט.

אילן גילאון: והוא ציטט עכשיו, במסע האחרון שלו בארצות-הברית, את רוזוולט, מתוך נאום ההשבעה שלו ב-4 במרס 1933: "יש לפחד רק מן הפחד עצמו".

אילן גילאון: אני אומר גם לראש הממשלה: יש לפחד רק מן הפחד עצמו, אבל יש השלמה לפסוק הזה, משום שראש הממשלה לא קרא את כולו.

אילן גילאון: המשפט כולו אומר את הדבר הבא – רוזוולט, 4 במרס 1933, בנאום ההשבעה שלו: "יש לפחד רק מן הפחד עצמו.

אילן גילאון: אימה עלומת שם, נטולת היגיון ונטולת הצדקה, המשתקת את המאמצים הדרושים כדי להפוך נסיגה להתקדמות".

אילן גילאון: הבנת את זה, מר נתניהו?

אילן גילאון: מזה צריך לפחד.

אילן גילאון: תעז ותוכל לשנות את ההיסטוריה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון.

ראובן ריבלין: כאמור, השר ישיב לכל מציעי האי-אמון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון נימק את הצעת האי-אמון של סיעות העבודה ומרצ, ואני מזמין את מסעוד גנאים, שיבוא וינמק את הצעת האי-אמון של סיעת רע"ם-תע"ל בכותרת:

ראובן ריבלין: ממשלת נתניהו קוברת את תהליך השלום ומגבירה את הקרע עם האוכלוסייה הערבית – בישראל אתה מתכוון.

מסעוד גנאים: כן.

מסעוד גנאים: בהחלט.

מסעוד גנאים: מחוץ לישראל – אבל בישראל בעיקר.

ראובן ריבלין: אני הבנתי – – –

מסעוד גנאים: אלא אם כן אדוני רוצה שכל הערבים לעולם יהיו תחת שלטון ישראל.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, תחילה, האמת, רציתי, וזו הזדמנות ששר החינוך הוא המשיב, שנברך אותו על ההסכם עם ארגון המורים, משום שבאמת אני גם חושב שכבוד השר ראה את הדרך הנכונה לחיזוק כל מערכת החינוך בישראל והעלאת רמתה דרך חיזוקו של המורה, משום שבסוף המורה הוא הציר המרכזי, הוא הדינמו שיכול להניע את הכול, לקדם את הכול.

מסעוד גנאים: אז ברכות על ההסכם, ולו נשארתי מורה הייתי נהנה מפירות ההסכם הזה, אבל עכשיו אני בכנסת.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, עדיין, אולי ההדים של – – –

ראובן ריבלין: הוא לא מזדרז, חבר הכנסת צרצור, להיות מורה.

ראובן ריבלין: זהו רמז לאדוני.

גדעון סער: – – –

ראובן ריבלין: אין כל ספק.

מסעוד גנאים: תודה, כבוד השר.

גדעון סער: רק מבחינתי – חבר הכנסת הוא המוביל בשאילתות לשר החינוך, כלומר הוא מעביד אותי קשה מאוד.

מסעוד גנאים: נכון.

מסעוד גנאים: נכון.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני עדיין לא ספרתי ולא יודע לספור את הפעמים שחברי הקונגרס מחאו כפיים בנאומו של ראש הממשלה, מאחר שיש כמה סוגים, אמרו לי – יש לפעמים שהם עמדו בלי למחוא כפיים, לפעמים הם עמדו ומחאו כפיים, ולפעמים, אולי, הם מחאו כפיים בלי לעמוד – אני עדיין לא ספרתי, לא ידעתי.

מסעוד גנאים: אבל אין ספק שהנאום הוא חזק, מבריק, מזהיר, אבל לפי דעתי, גודל הברקתו ויופיו כגודל כמות השקרים שהיו טמונים בו, וכל הגאווה הלאומית ששטפה את המדינה, במיוחד בימין, הכול זקוף-קומה, כי נתניהו נתן לאובמה, גם אם בישיבה ביניהם, שצולמה, נתניהו פעל כשתדלן ולוביסט חזק מאוד.

מסעוד גנאים: שמעתי אותו אומר לאובמה: אנחנו עם קטן, מדינה קטנה, לא כמו אמריקה, שהיא עם גדול, מדינה גדולה.

מסעוד גנאים: אז כנראה בישראל אוהבים את ראשי הממשלה ככה, שנותנים לראשי ולנשיאי העמים הגדולים והמדינות הגדולות.

מסעוד גנאים: מאחד, הסכסוך והריב כנראה מאחדים.

מסעוד גנאים: אז זה הזכיר לי סיפור, אדוני היושב-ראש, שקראתי על מנהיג מוכשר, או מי שהיה מנהיג מוכשר, יפה, זקוף-קומה, מלא גאווה לאומית, הוביל את בני עמו וכולם צעדו אחריו.

מסעוד גנאים: ההמונים ראו את מנהיגם ואמרו: תראו איזה מנהיג חזק יש לנו, שצועד קדימה בביטחון, הוא בוודאי יודע לאן הוא מוביל אותנו.

מסעוד גנאים: המנהיג הסתכל אחורה ואמר: ההמונים האלה, שצועדים אחרי, באמת יש להם – הם פותחים, יש להם – מאוד מחזקים אותי.

מסעוד גנאים: והוא המשיך לצעוד, אבל לצערי – אל התהום.

מסעוד גנאים: לפני כמה ימים היה נאום של פרדריק דה קלרק, נשיאה הלבן האחרון של דרום-אפריקה, היה לו נאום באוקספורד, וכדאי להאזין לדבריו, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: הוא אומר ככה, שתי נקודות: מנהיג אמיתי יהיה נכון לסכן את עתידו מתוך הבנה שהסיכון הגדול ביותר למדינתו הוא בחוסר המעש.

מסעוד גנאים: שנית, הוא אומר, כמו הימאים, על מנהיגים להבחין בפעולת הזרמים השונים ולזהות את מועדי הגאות והשפל.

מסעוד גנאים: לפעמים נפתח חלון הזדמנויות.

מסעוד גנאים: על המדינאי לזהותו לפני שההיסטוריה תטרוק חלון זה בפניו.

מסעוד גנאים: נאום דה קלרק הוא דוגמה – למה בדרום-אפריקה הגיעו לפיוס ההיסטורי בין המיעוט הלבן לבין הרוב השחור.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, בנאומו של נתניהו יש שלושה דברים שאני חייב להתייחס אליהם.

מסעוד גנאים: האחד, למרות היופי, באמת, של הנאום, יש כמה שקרים, כפי שהזכרתי.

מסעוד גנאים: איך הוא יכול להגיד שהוא תומך בשאיפת העמים הערביים לחופש, ובזמנו כולנו שמענו אותו מתריע, מפחיד, שמהפכות אלה יביאו אסלאמיסטים, יביאו כל מיני בן-לאדנים, והוא אפילו הורה לבנות איזה גדר בין ישראל לבין מצרים.

מסעוד גנאים: למה לא להגיד את האמת?

מסעוד גנאים: אתה לא עם המהפכות האלה, בעולם הערבי, לא עם האביב, כי חשבת שהאביב של העמים הערביים הוא סתיו לישראל.

מסעוד גנאים: ככה, בהתחלה.

מסעוד גנאים: למה בפני הקונגרס אתה רוצה להיראות כדמוקרט, ו"אנחנו תומכים", כאילו תומך בדמוקרטיה בעולם הערבי?

מסעוד גנאים: אנחנו יודעים שזאת דמוקרטיה על-תנאי, שהוא תומך בה.

מסעוד גנאים: גם בנאומו – נוכחתי לדעת שאנחנו חיים בגן-עדן דמוקרטי, המיעוט הערבי-פלסטיני בתוך מדינת ישראל.

מסעוד גנאים: יופי.

מסעוד גנאים: אם אנחנו עד עכשיו חיינו, ואני בספק – אני לא אומר שאין דמוקרטיה; בטח, יש, אבל הכול יחסי – אבל הדמוקרטיה הזאת מתכרסמת בעידן הממשלה הזאת.

מסעוד גנאים: כל החוקים האנטי-דמוקרטיים האלה, מה יגיד עליהם ראש הממשלה?

מסעוד גנאים: חוקים גזעניים, אנטי-דמוקרטיים.

מסעוד גנאים: נכון שאנחנו – יש פנים דמוקרטיים בחיינו, אבל ראש הממשלה שוכח שרוב האדמות שלנו נגזלו בעידן הדמוקרטיה הזאת.

מסעוד גנאים: לערבים בישראל היו רוב האדמות במדינה.

מסעוד גנאים: היום אין להם – 2.5%-2%.

מסעוד גנאים: רוב האדמות שלהם הופקעו ונגזלו בצל הדמוקרטיה הזאת.

מסעוד גנאים: דמוקרטיה פירושה גם לתת את הזכויות למיעוט, לתת לו להביע את דעתו.

מסעוד גנאים: אבל כל החוקים האלה, והחוק האחרון, אדוני היושב-ראש, אתה מכיר אותו, זה שנותן עדיפות לחיילים משוחררים בעבודה, זה שהיועץ המשפטי של הכנסת אמר שהוא מפלה, שהוא אנטי-דמוקרטי.

מסעוד גנאים: אז מה יישאר מהדמוקרטיה שראש הממשלה מתפאר בה בפני הקונגרס?

מסעוד גנאים: גם בעניין ירושלים, אדוני היושב-ראש – כל העניין של ייהוד ירושלים, התבשרנו שיש גם הצעת חוק שכל השמות הערביים בירושלים, ישנו אותם לשמות עבריים – של חברת הכנסת חוטובלי.

מסעוד גנאים: אז כל החוקים האלה, אדוני היושב-ראש, לפי דעתי, מכרסמים בדמוקרטיה, מגבילים את חופש הביטוי.

מסעוד גנאים: יש גם אופנה וטרנד חדש, והוא הכחשת הנכבה.

מסעוד גנאים: אין נכבה.

מסעוד גנאים: לא היה ולא נברא.

מסעוד גנאים: אף אחד לא מת.

מסעוד גנאים: לא היה טבח שם ולא פה.

מסעוד גנאים: לא נהרסו כפרים.

מסעוד גנאים: לא היה.

מסעוד גנאים: חבר הכנסת אלדד, הרבה חברי כנסת מהימין – והנכבה, אנחנו הקורבן.

מסעוד גנאים: אתם אשמים בה.

מסעוד גנאים: אם יש לך שיח עם זה של זכות השיבה, של הנכבה, אתה לא פותר אותו בהכחשתה.

מסעוד גנאים: להיפך, הכחשת הנכבה מביאה, באמת, שהשיח הזה יהיה השיח המרכזי – המרכזי – בישראל ומחוץ לישראל.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אפילו הגיע הדבר הזה עד כדי כך שאחד מחברי הכנסת מהימין סירב והתנגד לכך שנתלתה בכנסת תמונה, ציור, של משפחה ערבית מיפו, משנת 1936, על קירות הכנסת.

מסעוד גנאים: ולמה הוא מתנגד?

מסעוד גנאים: כי זה מחזק את הנרטיב של הנכבה.

מסעוד גנאים: איזה דמוקרט גדול.

מסעוד גנאים: אתה רוצה לפסול את קיומנו?

מסעוד גנאים: כאילו לא היו ערבים, לא היה כלום, לא היו חיים לפני 1948?

מסעוד גנאים: הדבר הזה מסכן את הדמוקרטיה, ומסכן גם אותנו כערבים במדינה הזו.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, בסוף כל העניין של גבולות בני-הגנה, גבולות 67', את מספרי הקסם האלה שאובמה זרק בקונגרס או בבית הלבן, אחר כך הסביר אותם באיפא"ק, אז כאילו הוא אמר 67' בהתחלה זה הברוטו אבל לא הנטו.

מסעוד גנאים: הברוטו זה 67' אבל הנטו לא בהכרח זה גבולות 67'.

יצחק כהן: – – –

ראובן ריבלין: אדוני השר, לשרים אי-אפשר לקרוא קריאות ביניים.

ראובן ריבלין: אי-אפשר, הוא לא יכול לקרוא קריאות ביניים.

מסעוד גנאים: כסגן שר האוצר – – – איפה שיש כסף, ברוטו ונטו.

מסעוד גנאים: אני רוצה לשאול, ישראל יצאה לכמה מלחמות – 48', 56' אפילו מלחמת 67' – לא היו.

מסעוד גנאים: אני רוצה לדעת האם במלחמות האלה ישראל הפסידה או ניצחה.

מסעוד גנאים: לא היו גבולות 67', זה לא נאמר על גבולות 67' – – –

ראובן ריבלין: אם לא היתה מנצחת היא לא היתה קיימת.

מסעוד גנאים: אני לא יודע, נדמה לי שישראל, אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: גם ב-48' וגם ב-67' יש נרטיב ישראלי – אני מבין את הנכבה ואת הכאב, אני רק חושב שצריכים להאשים את אותם אלה שעמדו בראש המנהיגות הערבית באותה עת.

ראובן ריבלין: אבל יש גם נרטיב ישראלי שאומר שב-48' התקיפו את מדינת ישראל שבע מדינות כדי לא לתת לה להתקיים.

ראובן ריבלין: זה לא סיפורי בדים, חבר הכנסת עפו אגבאריה, אלה הן עובדות, מה היה אחרי זה, איך התנהג הצבא, מה קרה לאוכלוסייה הערבית – אני אתן לך את כל הזמן.

ראובן ריבלין: ויש גם כאלה שמאמינים שב-67' מצרים וסוריה תקפו את ישראל, עצרו את מצרי טירן, חסמו אותה, איימו, הירדנים פרצו וביקשו לחלק את ירושלים בטנקים שלהם.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, יש עובדות – – –

מסעוד גנאים: יש עובדות אחרות, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: עובדות אחרות, נו, בסדר.

ראובן ריבלין: עם עובדות אחרות – – –

מסעוד גנאים: עובדות אחרות שאומרות שאפילו ב-48' חלק ממדינות ערב שתקפו, במיוחד ירדן – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, יש לי כבוד גדול אליך.

ראובן ריבלין: אני רוצה רק לומר – – –

מסעוד גנאים: היו – – – בין ישראל מחד – – –

ראובן ריבלין: אני לא מדבר על ההיסטוריה.

ראובן ריבלין: אני חוויתי את ההיסטוריה.

ראובן ריבלין: אני הייתי כאן בקו העירוני כאשר הטנקים הירדניים ניסו להיכנס, לפרוץ מארמון-הנציב ולהיכנס לתלפיות.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, אני הייתי שם.

ראובן ריבלין: אני לא אומר לך עכשיו מה סיפרו לי, אני אומר לך, הייתי שם, הייתי.

מסעוד גנאים: יופי.

ראובן ריבלין: יכול להיות שאתה לא מאמין לי, זה עניין אחר.

מסעוד גנאים: האבות שלנו והסבים שהיו בצפון לפחות יודעים לספר, שלפחות כוח ההצלה הערבי של קאוקג'י הרבה פעמים הוא שמסר כפרים, אחרי שהם לקחו אותם מכוחות, כמו אל-ברווי; יש לי הרבה, משום שאני אספתי את כל ההיסטוריה בעל-פה הזו, אני אספתי אותה.

מסעוד גנאים: אבל יש לי עוד חדשות בשבילך, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: אני קראתי להיסטוריונים – ההיסטוריונים החדשים שלא רוצים את הנרטיב, או לא רוצים את הגרסה הציונית הרשמית של מדינת ישראל, שאומרים אפילו שכל הטענה הזו שכאילו מדינות ערב והוועד הערבי העליון הוא שקרא לתושבים הערבים לעזוב ולברוח, זה לא נכון.

מסעוד גנאים: אחד ההיסטוריונים אומר: אני בדקתי בכל המקורות, לא מצאתי שום דבר.

מסעוד גנאים: מצאתי רק כמה קריאות למפקדים בשטח, מפקד או שניים, אבל בקריאה רשמית מכל מדינה ערבית, או מהוועד הערבי העליון לנטוש – לא היית צריך לקרוא את ההיסטוריה בצורה הנכונה כדי להגיע למסקנה הנכונה, אדוני היושב-ראש, ולא רק ססמאות, ולפעמים גם רוצים – אבל מה שכואב לי יותר, אדוני היושב-ראש, זה כאילו שלא היה כלום.

מסעוד גנאים: את מעשי הטבח מי עשה, עשרות מעשי טבח מי עשה?

מסעוד גנאים: הערבים עשו?

מסעוד גנאים: הקורבן עשה?

מסעוד גנאים: אלה הכוחות היהודיים שהיו, "ההגנה" ואחרים.

ראובן ריבלין: עשו טבח בגוש-עציון, עשו טבח ברובע היהודי, עשו.

ראובן ריבלין: אני מספר לך, אני מעיד בפניך.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, אני לא מספר לך מה אמרו לי ההורים שלי.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, גם דבר אמת אחרונה: הנרטיב הישראלי, או הטענה הרשמית הישראלית מנסה לטעון כאילו ישראל היא הגוף הקטן שהגן על עצמו מול כל מדינות ערב.

מסעוד גנאים: אבל מספרית, אדוני היושב-ראש, הכוחות היהודיים עלו פי כמה על כל הכוחות הערביים, אם כוחות מדינות ערב, אם צבא ההצלה, ואם כל אלה שפעלו.

מסעוד גנאים: הכוחות היהודיים היו, מספרית, יותר.

מסעוד גנאים: זה עובדה, זה לא פוליטיקה, כבוד השר.

סטס מיסז'ניקוב: ראו כפול בעיניים.

מסעוד גנאים: – – – היו – – – הכוחות היהודיים היו – – –

ראובן ריבלין: אם אתה מאמין בזה, זאת זכותך.

מסעוד גנאים: אבל, כבוד השר, זה טוב לכם להציג את עצמכם בפני העולם שאתם דוד הקטן, ואנחנו גוליית הענק שמאיים.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: על כל זה, אני מבקש אי-אמון בממשלה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אתה מבקש אי-אמון בממשלה, מאה אחוז.

ראובן ריבלין: על אמת אפשר להתווכח כמובן כשרואים דברים שנותנים להם פרשנות אחרת, אבל על עובדות אי-אפשר להתווכח.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, כל אחד והעובדות שלו.

ראובן ריבלין: אני הייתי פה ב-1944, הייתי ב-1945, הייתי ילד, אבל ידענו כבר אז.

ראובן ריבלין: בתור ילדים כבר הבנו, היינו כמו הילדים באום-אל-פחם, היינו מן אל-באלד, ראינו.

ראובן ריבלין: עכשיו, זאת אומרת, זה לא סיפורים.

ראובן ריבלין: ב-1967 היינו פה, זאת אומרת, אני לא מספר לך.

ראובן ריבלין: מתן וילנאי ואני היינו פה.

ראובן ריבלין: הוא היה חייל צעיר עדיין, כמעט בצבא סדיר, ואני כבר הייתי מילואים, ב-1967 היית כבר שנה בקבע.

מתן וילנאי: מפקד פלוגה בצנחנים.

ראובן ריבלין: יפה, אז כבר היית שנתיים בקבע.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, תודה רבה.

ראובן ריבלין: פה כנראה יהיו דברים שלא נוכל להסכים.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת מיכאל בן-ארי לבוא ולהציג את הצעת האי-אמון שלו – אני קודם אציג אותך, אתה תקבל את כל זמנך – של האיחוד הלאומי, כאשר הכותרת היא: דבריו של ראש הממשלה בנאומו בקונגרס האמריקני.

ראובן ריבלין: על כך מבקשת הסיעה להביע אי-אמון בממשלה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, את הדבר הנורא הזה שאנחנו הבסנו אותם במלחמות אני שומע פעם אחר פעם.

מיכאל בן-ארי: אני חייב להגיב על זה.

ראובן ריבלין: ברוך השם.

מיכאל בן-ארי: זה דבר נורא מבחינה זאת, שכאשר אני אומר שהבסנו אותם, אני בא מהר-הרצל, ואני לא רוצה עוד הר-הרצל.

מיכאל בן-ארי: אנחנו נביס אותם עוד פעם, אנחנו נמחק אותם בפעם הבאה, אבל אנחנו לא מוכנים שיהיה לנו חייל אחד ששערה מראשו תרד, וזה מה שהם רוצים,game over .

מיכאל בן-ארי: הם ניסו להשמיד אותנו כמה פעמים והם מנסים פעם נוספת.

מיכאל בן-ארי: לא ניתן לכם להשמיד אותנו פעם נוספת, ואם תנסו – נמחק אתכם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, אתה מתכוון לאויבינו.

מיכאל בן-ארי: ואם תנסו – – – לאויבים שלנו, נמחק אתכם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, אני רוצה להזהיר אותך.

מיכאל בן-ארי: תזהיר אותי.

ראובן ריבלין: אתה מדבר על אויבינו ואני מסכים אתך.

ראובן ריבלין: כאן יושבים חברי כנסת נכבדים שנבחרו על-ידי אזרחי ישראל בדיוק כמוך וגם כמוני.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, עכשיו אני רוצה להתחיל את הנאום שלי.

ראובן ריבלין: בבקשה, אני נותן לך את הדקה שגזלתי ממך.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מיכאל בן-ארי: מחר בערב ייכנס לקדושתו אחד מהימים הקדושים ביותר שאנחנו מתפללים אליהם כבר אלפיים שנים, מאז, על-פי המדרש, כוהני בית-המקדש זורקים את מפתחות בית-המקדש, ובית-המקדש עולה באש.

מיכאל בן-ארי: מאז הטביע בר-כוכבא את המטבע של חירות ירושלים, ונלחם לחירות ירושלים, במשך מאות על מאות של שנים, יהודים לא פסקו לרגע להתפלל ליום הקדוש הזה שאנחנו נזכה כאן במדינת ישראל הריבונית לחגוג, בעזרת השם, בשירה, בהלל, ובהודיה לה' יתברך שזכינו לחזור למרחבי ארצנו.

ראובן ריבלין: הלל עם ברכה.

מיכאל בן-ארי: לא צריך להגיד לי, אני תלמידו של הרב כהנא, אומר הלל עם ברכה גם בערב יום העצמאות וגם בבוקר, וכנ"ל ביום ירושלים, מתוך שמחה והודיה לה' – שלא יחשדו בנו בכפירה בטובה.

מיכאל בן-ארי: אני אומר, אם היו שואלים את סבא שלי אם לברך הלל, רק בשביל לראות מרחוק כזה דבר, הוא היה מברך הלל כהנה וכהנה.

מיכאל בן-ארי: לכן אין בכלל שאלה בדבר הזה.

מיכאל בן-ארי: אבל אני רוצה לנצל את זמני, ברשותך, לדברים מאוד חשובים; אולי גם אני אתייחס בסופו של הנאום שלי ובדקות האחרונות לנאומו של ראש הממשלה.

מיכאל בן-ארי: לכן תוקף קדושת היום הזה, והאחדות שזה יוצר בעם ישראל במשך דורות, זה מצחיק אותי לפעמים שמדברים – הפגנות, השמאל הישראלי.

מיכאל בן-ארי: אותם שלושה אנשים מפגינים ליד מוזיאון תל-אביב, עושים להם כזאת תקשורת המונית, כשבחגי ישראל, או בשעות האלה, במצעד דגלים, עשרות אלפים ומאות אלפים שמים את פעמיהם לכיוון הר-הבית ובית-המקדש, עוטפים את ירושלים מכל הכיוונים.

מיכאל בן-ארי: אני מזמין כל חבר כנסת מכאן לצאת באמצע הלילה, בעוד שבועיים ימים, בליל שבועות, ב-03:00-02:00, ויראה את הנאמנות של עם ישראל למקום המקדש.

מיכאל בן-ארי: אלפים אלפים – מה זה אלפים, עשרות-אלפים – גברים, נשים וטף, זקנים.

מיכאל בן-ארי: לא אשכח, כתלמידו של הרב אברהם שפירא, זכר צדיק לברכה, עוד בגיל מופלג, ערב שבועות, באמצע הלילה, היה שם את פעמיו לתפילת ותיקין מול שריד בית-מקדשנו.

מיכאל בן-ארי: רבותי, זו העוצמה של עם ישראל.

מיכאל בן-ארי: אחד מהסופרים, כמעט משוררים, שהיה לנו בדור הקודם, מאיר אוריין, כותב: "מימים ימימה היה רווח מנהג אצל בני עמנו שזכו לשמחה" – חתונה או אירוע מאוד משמח – "היו הולכים להזמין את הקרובים שלהם, שהלכו לעולמם, לשתף אותם בשמחתם".

מיכאל בן-ארי: יש כזה מנהג עד היום – מי שמסתובב בבתי-עלמין, לפעמים רואים שמניחים הזמנה על המצבה.

מיכאל בן-ארי: יש דבר כזה, אפשר לראות את זה פה ושם, בכל מיני מקומות, זה מנהג של החסידים.

מיכאל בן-ארי: הוא כותב: אנחנו צריכים ביום הזה של השמחה להזמין אתנו לשמחה – אני אקרא את הרשימה בקצרה כי זאת רשימה ארוכה ארוכה, של מי שנמצא אתנו ביום הזה.

מיכאל בן-ארי: הוא כותב ככה: "ממודיעין יבואו וישמחו עמנו מתתיהו הזקן וחמשת בניו החשמונאים.

מיכאל בן-ארי: ממרומי מצדה ירדו אלינו שמעון בן אלעזר וחבריו, ומביתר יגיע אלינו שמעון, אחרון הגיבורים, לאדמת ישראל" – שמעון בר-כוזיבא, בר-כוכבא – לפני רדת הלילה הארוך והתהומי של הגלות; "נזמין את הלוויים שאומרים שירה בבית המקדש – – – גם נפנה דרך לעשרת הרוגי מלכות, מקדשי השם", שקידשו את השם על גאולת התורה, על גאולת הארץ, על השבועה לירושלים.

מיכאל בן-ארי: הוא אומר: "ליד רבי ישמעאל בן אלישע יעמוד רבי עקיבא בן יוסף, הלוחם הקדוש שנשמתו יצאה ב'אחד', והוא לא פסק להפיח תקווה בעם ישראל גם כשהוא רואה שועל יוצא מבית קודשי הקודשים".

מיכאל בן-ארי: הוא שוחק כי הוא רואה – אני אומר לך את מה הוא רואה.

מיכאל בן-ארי: שואלים אותו אם מרד בר-כוכבא נכשל, אני אומר – זהו, שלא.

מיכאל בן-ארי: זה כמו לצאת ממשחק כדורסל בסוף המחצית הראשונה.

מיכאל בן-ארי: המחצית השנייה היתה לפני 44 שנה.

מיכאל בן-ארי: בר-כוכבא עומד – כל אלה שמחרפים אותו אלפיים שנה – ואומר, אתם רואים את החיילים האלה?

מיכאל בן-ארי: אלו הם הרוח של החיילים שלי.

מיכאל בן-ארי: ניצחנו בסופו של יום.

מיכאל בן-ארי: עם ישראל ניצח בסופו של יום כשהוא חזר לירושלים.

מיכאל בן-ארי: גם אותו אנחנו מזמינים לשמוח אתנו.

מיכאל בן-ארי: ישנם אבלי ציון, אלה שמתקנים תיקון חצות, בוכים על הרצפה עם אפר על ראשם במשך אלפיים שנה.

מיכאל בן-ארי: ולמרות כל החירופים והגידופים של הנצרות שחירפה אותנו וגידפה אותנו והפכה את המקום הזה לפח אשפה, התקדש שמו של הקדוש-ברוך-הוא בעולם, ולפני 44 שנה חזרנו למקום.

מיכאל בן-ארי: כותב: "נעמיד כיסא גם לרבי יהודה הלוי, שבכל ימי חייו לא הסיח דעתו מציון ומשלום אסירי ה'ציון הלא תשאלי לשלום אסירייך'".

מיכאל בן-ארי: "יפה נוף, משוש תבל, קריה למלך רב – לך נכספה נפשי" – כותב רבי יהודה הלוי, וזוכה – לא זוכה – ואנחנו זוכים, ואנחנו מזמינים אותו.

מיכאל בן-ארי: גם את הרמב"ם, שביקר בירושלים, נזמין.

מיכאל בן-ארי: את כל אלה שנשרפו ונטבחו ולעגו להם – איפה האלוקים שלכם?

מיכאל בן-ארי: איפה אלוקי ישראל?

מיכאל בן-ארי: ביום הזה, ביום ירושלים; ביום שהתקיימה בנו נבואת הדורות – "על הר גבוה עלי לך מבשרת ציון, הרימי בכוח קולך מבשרת ירושלים".

מיכאל בן-ארי: ביום הזה אנחנו מודים לה' יתברך, שחזרנו למלוא רוחב ארצנו.

מיכאל בן-ארי: זה לא עול, זה לא כיבוש – זו חזרה הביתה, עם ישראל חזר לארצו, חזרנו לעיר קודשנו ותפארתנו.

מיכאל בן-ארי: זה שבאו לפה פולשים וניסו להקים פה כל מיני ישויות ולא הצליחו – זה עורבא פרח.

מיכאל בן-ארי: זה צריך להיות איזה פסיק על גבי ההיסטוריה.

מיכאל בן-ארי: ההיסטוריה האמיתית, מי שמניע את גלגלי ההיסטוריה זה עם ישראל.

מיכאל בן-ארי: מי שחושב שלחינם הריעו לו שם בבתי הקונגרס, לראש הממשלה שלנו, נתניהו, לא מבין שאנשים שבנויים על ערכי התנ"ך ורואים את עם ישראל, עם הנצח, ורואים את נבואת הנביאים שאומרת: ישושום מדבר וצייה ותגל הערבה ותפרח כחבצלת, ורואים איך המדבר והשממה הזאת, אדוני היושב-ראש, הפכה להיות ארץ פורחת, הפכה להיות ארץ שהכלכלה שלה חזקה, והיא גורם משיכה להמונים המונים שבאו לפה – הן המהגרים הערבים שבאו לפה באמצע המאה הקודמת בהמוניהם, על-פי כל המחקרים, והיו פה מאות שנים, והן התופעה של המסתננים עכשיו – לא משום שאנחנו גזענים הם באים לפה, לא כי אנחנו נחשלים, אלא כי הפכנו את המדבר לגן פורח.

מיכאל בן-ארי: רבותי, התרועות הגדולות לראש הממשלה לא היו, לפי ההבנה שלי, לזה שהוא אמר: זאת נחלת אבותינו, אבל אני אוותר עליה בנדיבות.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה לומר, הרבה שואלים אותי – אתה לא משבח את נאום ראש הממשלה?

מיכאל בן-ארי: אני אומר, אחד הדברים הראשונים שלמדתי בבית-ספר זה, אל תסתכל בקנקן אלא במה שיש בו.

מיכאל בן-ארי: ברשותכם, אני אלך אתכם גם כן לפסוק של החכם בספר משלי פרק כ"ה שאומר ככה: "תפוחי זהב במשכיות כסף" – –

ראובן ריבלין: "דבר דבור על אפניו".

מיכאל בן-ארי: "דבר דבור על אפניו".

מיכאל בן-ארי: הרמב"ם ב"מורה נבוכים" מסביר מה זה "תפוחי זהב במשכיות כסף".

מיכאל בן-ארי: אתה רואה מין שבכת מתכת יפה מכסף, אתה רואה את הכסף, אבל כשאתה מתבונן ברשת החוטים פנימה אתה יכול לראות את מה שמסתתר בפנים, ואז, אם אתה מסתכל בפנים, הרי חכם יודע להסתיר את דבריו הנעלמים, את דבריו העילאיים.

מיכאל בן-ארי: האיש הפשוט רואה את הכסף, האיש המתבונן רואה את תפוח הזהב.

מיכאל בן-ארי: אני, ברשותכם, רוצה קצת לפקפק אם תפוח זהב מסתתר בתוך משכיות הכסף, או שמא תפוח אחר.

מיכאל בן-ארי: אמרתי היום לראש הממשלה בוועדת החוץ והביטחון: אתה לא מכיר את הבזאר?

מיכאל בן-ארי: אתה לא מכיר את המשא-ומתן בשוק?

מיכאל בן-ארי: לא אומרים: אני מוכן לשלם 200 שקל, בכמה אתה נותן לי את זה?

מיכאל בן-ארי: יגידו לך, 200 שקל.

מיכאל בן-ארי: מה אתה אומר עוד?

מיכאל בן-ארי: בפעם הבאה תגיד 300 שקל.

מיכאל בן-ארי: הרי יבוא חבר הכנסת מופז, תבוא לבני ותגיד, אדוני ראש הממשלה, אתה צריך ללכת קדימה, מה אתה שם על השולחן?

מיכאל בן-ארי: איך אתה מתקדם קדימה?

מיכאל בן-ארי: מה אתה עוד נותן?

מיכאל בן-ארי: הפיקח, הסוחר הממולח, עומד ממול ופשוט שותק, הוא לא מגיע בכלל למסחר, למה שהוא יגיע למסחר?

מיכאל בן-ארי: יש פה חבורה שלמה שתגיד לו, לסוחר הפחות ממולח, תתקדם – קדימה, מה אתה נותן עכשיו?

מיכאל בן-ארי: רק זה מה שאתה נותן?

מיכאל בן-ארי: תוותר על התנאי הזה, תוותר על התנאי הזה.

מיכאל בן-ארי: אתה לא רוצה לקנות את הסחורה?

מיכאל בן-ארי: מה זה חשוב, המחיר המופקע?

מיכאל בן-ארי: וראש הממשלה שלנו נפל לתוך הפח הזה.

מיכאל בן-ארי: שאלתי שאלה: אתה נתת תמורת זה שהוא ייתן – הוא לא נתן כלום – האם לקחת בחזרה?

מיכאל בן-ארי: האם אחרי שהוא לא מסכים להכיר במדינת ישראל כמדינת העם היהודי – אם אני הייתי אבו מאזן הייתי אומר: מכיר את מדינת העם היהודי – חמש שנים.

מיכאל בן-ארי: לא צריך חמש שנים; תיקחו פה הסכמים – הם לא מחזיקים מעמד חודשיים.

מיכאל בן-ארי: תיקחו פה אמירות – הם לא מחזיקים מעמד יומיים.

מיכאל בן-ארי: הוא יגיד, אני אמרתי?

מיכאל בן-ארי: הוא לא יתחייב.

מיכאל בן-ארי: ואז ייפלו לנו על הגדרות.

מיכאל בן-ארי: מה זה קווי 67'?

מיכאל בן-ארי: הציג את זה קודם חבר כנסת ממרצ – אתם יודעים מה המרחק בין שכונת יוספטל בכפר-סבא לבין הגדר בקלקיליה?

מיכאל בן-ארי: בין 1,200 ל-1,300 מטר.

מיכאל בן-ארי: כמה זמן צריך כדי שההמונים יעברו את זה?

מיכאל בן-ארי: באים בטענה, מה קורה בעולם – בגלל מה שקורה בעולם צריך להשתולל?

מיכאל בן-ארי: צריך להיבהל?

מיכאל בן-ארי: צריך להיערך.

ראובן ריבלין: נא לסכם.

מיכאל בן-ארי: רבותי, אנחנו נמצאים בשעה גדולה.

מיכאל בן-ארי: אנחנו לא נמצאים בשעה קשה.

מיכאל בן-ארי: אנחנו נמצאים באחת משעותיו הגדולות של עם ישראל.

מיכאל בן-ארי: זכינו לדור של אחת משעותיו הגדולות של היום הזה.

מיכאל בן-ארי: ועל זה נאמר: מי בז ליום קטנות – קטנות אמונה שהיתה בהם.

מיכאל בן-ארי: זה אנשים שנמצאים בדור גדול, בדור של גאולה, והופכים את זה לקטנות, הופכים את זה לסחר-מכר.

מיכאל בן-ארי: אין לשום ראש ממשלה – וברשותך, אדוני, אני רוצה רק שתי שורות להקריא מדבריו של דוד בן-גוריון בקונגרס הציוני ה-20.

ראובן ריבלין: כדי לסיים.

מיכאל בן-ארי: "אין רשות לשום יהודי לוותר על זכות העם היהודי בארץ.

מיכאל בן-ארי: " זה לא בסמכותו של שום יהודי.

מיכאל בן-ארי: גם לא לך, ראש הממשלה, אין לך זכות לא לפתרון יצירתי בירושלים ולא, חס ושלום, לשום ויתור על שטחי ארץ-ישראל, שהתפללנו אליהם ושחררנו אותם במלחמת ישע.

מיכאל בן-ארי: שלא תוביל אותנו צעד אחר צעד לאלה שמובילים אותך אל התהום שאתה יודע שאתה מובל אליו.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת בן-ארי.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת דב חנין שיבוא ויעלה את נימוקי סיעת חד"ש לאי-אמון בממשלה בכותרת: סרבנות השלום של ממשלת נתניהו.

ראובן ריבלין: אחריו יעלה וישיב שר החינוך, בשם הממשלה, על כל הצעות האי-אמון יחד.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, מר נתניהו הוא אמן המלים.

דב חנין: פחות בעברית, אגב, יותר – הרבה יותר – באמריקנית.

דב חנין: הוא אמן המכירה, אדוני היושב-ראש; אני שמעתי שהוא הצטיין במכירת רהיטים, והיום הוא יודע למכור ססמאות והוא מוכר אותן בהצלחה רבה.

דב חנין: הוא הגיע לקונגרס הימני בארצות-הברית וקיבל הרבה תשואות.

דב חנין: אבל בל נטעה, עמיתי חברי הכנסת, לתשואות הרמות האלה אין שום קשר לאינטרסים האמיתיים שלנו, האנשים שחיים בארץ הזאת, היהודים והערבים אזרחי ישראל.

דב חנין: אפשר לדבר על התכנים של נאומו של נתניהו.

דב חנין: אפשר לדבר על האופי שבו ראש ממשלה, שממשלתו מקדמת בכנסת יום-יום חקיקה אנטי-דמוקרטית נגד המיעוט הערבי, מתהדר באוזני זרים, שלא קוראים עברית ולא קוראים חוקים שמביאים לכאן לכנסת, על מצבם המצוין של אזרחי ישראל הערבים, על הדמוקרטיה המלאה והנפלאה שניתנת להם יום-יום.

דב חנין: אפשר לדבר על התפעלותו העצומה של ראש הממשלה מהחירויות שניתנות לערבים תחת שלטון ישראל כאשר מדינת ישראל עד עצם היום הזה מחזיקה תחת כיבוש – אומנם כיבוש עם רשות פלסטינית כזאת או אחרת, מוגבלת – כמעט עם שלם.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אפשר לדבר על הדברים האלה, אבל הדבר שחשוב יותר לומר הוא, שהתנאים שמר נתניהו הציב בנאומו לתהליך השלום הם "נון-סטרטר" מוחלט.

דב חנין: אין שום פלסטיני בעולם שיקבל אותם, אין מדינה ערבית אחת בעולם שתתמוך בהם, אין איש באירופה שיתייחס אליהם ברצינות.

דב חנין: זה גיבוב של תנאים בלתי מציאותיים, שמותח קו ישיר לקבורתו של תהליך מדיני עם הפלסטינים.

דב חנין: ומתעוררת השאלה, ושאלו אותה גם עיתוני ישראל, מדוע בכלל ביקש מר נתניהו לדבר בפני שני בתי הקונגרס?

דב חנין: מדוע ביקש להופיע שם?

דב חנין: כדי לא לומר שום דבר, אבל ממש שום דבר חדש?

דב חנין: כדי לומר לעצמו שגם בתקופת כהונתו השנייה הוא מופיע בפורום הזה?

דב חנין: כדי לספור את מספר הפעמים שהוא מקבל תשואות?

דב חנין: כל השאלות האלה מתעוררות, עמיתי חברי הכנסת.

דב חנין: ובכל זאת, אני אומר לכם ואני אומר לציבור הישראלי, שאנחנו צריכים לומר למר נתניהו תודה.

דב חנין: התזה המרכזית של נאומו של ראש הממשלה בפני בתי הקונגרס בארצות-הברית היתה "אין פרטנר".

דב חנין: ואני רוצה לומר לכם, הנאום הזה הוכיח שהתזה הזאת הנכונה – אין פרטנר.

דב חנין: מר נתניהו הוכיח באופן ברור שהוא איננו פרטנר לשלום, לא רוצה להיות פרטנר לשלום, לא ילך לתהליך שלום, לא יקדם שלום בינינו לבין הפלסטינים לבין העולם הערבי.

דב חנין: מבחינה זו נאום נתניהו עשה שירות גדול לדיון הפוליטי בישראל.

דב חנין: נופצו האשליות שאולי היו פה ושם גם בתקשורת וגם בקרב פרשנים מדיניים שהנה, מאחורי הקלעים, הולך ומתבשל לו משהו, ומר נתניהו עוד יפתיע את כולנו בנכונות להגיע להסדר מדיני.

דב חנין: הוסרו המסכות האלה, ואנחנו רואים בדיוק עם מי יש לנו עסק.

דב חנין: וכאשר המסכות הוסרו, עמיתי חברי הכנסת, התמונה שמתגלה מאחוריהן היא תמונה מבהילה.

דב חנין: היא תמונה מבהילה.

דב חנין: מה שמר נתניהו בעצם אומר לנו, ובואו נתרגם את נאומו מאמריקנית לעברית: לא יהיה כאן תהליך מדיני.

דב חנין: לא יהיה כאן תהליך מדיני – לא יהיה תהליך מדיני עם הפלסטינים, לא יהיה תהליך מדיני עם העולם הערבי, לא תהיה הידברות עם הקהילה הבין-לאומית.

דב חנין: אנחנו, עמיתי חברי הכנסת, הולכים לעימות.

דוד רותם: מה אפשר לעשות שרוב העם בישראל תומך בדברים שלו?

דב חנין: אני לא יודע איפה עומד העם בישראל, אנחנו עוד נראה את זה.

דוד רותם: הסקר קבע.

דב חנין: אל תמהר.

דב חנין: אל תמהר.

דב חנין: מדבר סקר תרחק, אמר ד"ר בורג בזמנו.

דב חנין: האלטרנטיבה, עמיתי חברי הכנסת, לתהליך מדיני אמיתי, איננה התמשכות של הסטטוס-קוו.

דב חנין: זו טעות גדולה שאסור לעשות.

דב חנין: מה שלמדנו באזור הזה בחודשים האחרונים – שגם המזרח התיכון נמצא בתנועה.

דב חנין: דברים שהיו קיימים בעבר לא נמצאים עוד ולא יישארו עוד.

דב חנין: הסטטוס-קוו הולך ומשתנה.

דב חנין: הסטטוס-קוו לא יוכל להישמר באופן מלאכותי גם בזירה הישראלית-פלסטינית.

דב חנין: ולכן, בהיעדר תהליך מדיני אנחנו צפויים להידרדרות, אנחנו צפויים לאסקלציה, אנחנו צפויים למצב שילך ויחמיר ויוביל את כולנו, כן, יוביל את כולנו למלחמה חדשה.

דב חנין: לא במקרה אנחנו שומעים השבוע מפיקוד העורף על תוכניות לפינוי של 300,000 אזרחי ישראל מבתיהם במצב של עימות צבאי.

דב חנין: צריך לברך את פיקוד העורף על התוכנית שלו, אבל אני אומר בצער: פינוי של 300,000, עמיתי חברי הכנסת, לא יועיל.

דב חנין: במלחמה הבאה אנחנו מדברים על משהו הרבה יותר גדול.

דב חנין: המלחמה הבאה באזור הזה שהולך וצובר כלי נשק חדשים מכל הצדדים, עלולה לחרוג הרחק ממה שידענו בעבר.

דב חנין: וידענו בעבר מלחמות קשות.

דב חנין: המלחמה הבאה יכולה להגיע כמעט לכל בית בישראל.

דב חנין: אומרים לנו אנשי פיקוד העורף: זו לא תהיה מלחמה בחזית, זו תהיה מלחמה בתל-אביב ובחיפה ובירושלים.

דב חנין: נאום נתניהו הבטיח לנו מלחמה כזאת, לשם הולכת ממשלת ישראל.

דב חנין: הכתובת, עמיתי חברי הכנסת, נמצאת על הקיר.

דב חנין: נתניהו מאוד נהנה מהתשואות.

דב חנין: הוא הזכיר לי את נירון שידע לנגן נפלא מול רומא הבוערת.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, חשוב לדעת ולזכור ולהבין: קיימת דרך אחרת.

דב חנין: קיימת דרך אחרת.

דב חנין: בעולם כולו מבינים את זה.

דב חנין: הסדר ישראלי-פלסטיני ייתכן על בסיס אחד ויחיד: שתי מדינות לשני העמים, שתי בירות בירושלים.

דב חנין: ירושלים המערבית – בירת ישראל; ירושלים המזרחית – בירת פלסטין.

דב חנין: קווי 67' הם הבסיס היחיד להסדר אמיתי, ולהסדר כזה אפשר להגיע.

דב חנין: אפשר להגיע.

דב חנין: יש פרטנר אמיתי להסדר כזה בצד הפלסטיני, בהנהגה הפלסטינית.

דב חנין: אני אומר את הדברים לא רק מפי התקשורת, אלא גם מעדות אישית, מתוך השיחות וההיכרות שלי עם המנהיגים הפלסטינים.

דב חנין: וכן, עמיתי חברי הכנסת, אפשר לפתור את הבעיות.

דב חנין: הבעיות הן קשות, אסור להתחמק מהן.

דב חנין: אפשר לפתור אותן.

דב חנין: אפשר לפתור את כל הבעיות הקשות, אפשר להתמודד באופן אחראי וצודק גם עם בעיית הפליטים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הכרה במדינה פלסטינית בצד ישראל – – –

יעקב כץ: – – –

דב חנין: הכרה במדינה פלסטינית בצד ישראל היא אינטרס שלנו.

דב חנין: היא אינטרס שלנו, יהודים וערבים אזרחי מדינת ישראל.

דב חנין: הכרה במדינה פלסטינית בצד ישראל היא מפתח של דרך בכיוון הנכון, דרך בכיוון של חיים ועתיד ושגשוג, ולא דרך בכיוון של מלחמה וחורבן.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הציבור הישראלי בימים האלה – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין, מה היה קורה – אני אעצור את השעון כמובן – מה היה קורה אם ראש ממשלה בישראל – נגיד מאיר שטרית הוא ראש ממשלה, והוא אומר: הוא רוצה את מדינת ישראל נקייה מערבים.

ראובן ריבלין: מה היית אומר לי לומר לו?

ראובן ריבלין: מה היית אומר לי לומר לו?

ראובן ריבלין: אני שואל אותך פשוט, כי אתה מדבר על שתי מדינות לשני עמים, החיים זה לצד זה.

ראובן ריבלין: מה היית אומר לי אם מאיר שטרית, שהיה אז, באותה העת, ראש ממשלה, אומר לי: אני רוצה שמדינת ישראל תהיה נקייה מערבים?

ראובן ריבלין: הרי אני עצמי הייתי מזדעזע, אבל מה היית אתה אומר לי לומר לו? זה מה שאמר אתמול נשיאה של הישות הפלסטינית על יהודים.

ראובן ריבלין: הוא השתמש במילותיו של מחמוד דרוויש.

דב חנין: אדוני – – –

ראובן ריבלין: הוא השתמש במילותיו של מחמוד דרוויש, בשירו הידוע על כך: קחו את בתיכם, קחו את קבריכם, קחו את מתיכם.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני מכיר את שירו של מחמוד דרוויש, והיה, אני חושב, טוב, אדוני היושב-ראש, אם היית מביא לא רק את השיר, אלא גם את מה שמחמוד דרוויש עצמו אמר על השיר הזה.

ראובן ריבלין: אני לא – – –

דב חנין: אם כבר מביאים דברים בשם אומרם, בוא נביא אותם באופן מלא.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, הוא עונה לי, הוא לא עונה לך.

ראובן ריבלין: עזוב את זה.

דב חנין: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, השאלה הגדולה היא מה אנחנו רוצים ולאן אנחנו רוצים להגיע, ואם אנחנו נבין שרק בדרך של הסדר אמיתי עם העם הפלסטיני ועם מנהיגי העם הפלסטיני, שמוכנים להסדר כזה – והם מוכנים להסדר כזה, והם חוזרים ואומרים את זה בכל הזדמנות, בערבית ובאנגלית ובעיתונים ובכלי התקשורת, לציבור הפלסטיני – רק אם נגיע להסדר כזה נציל לא רק אותם, אלא גם אותנו.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה לומר לכם, זה הזמן שבו צריך להשמיע קול אחר.

דב חנין: במוצאי-שבת, 4 ביוני, אנחנו נקיים בתל-אביב הפגנה גדולה של מחנה השלום, יהודים וערבים, תחת הססמה: כן להכרה במדינה פלסטינית.

גדעון סער: כמה יבואו?

דב חנין: גדולה מאוד.

דב חנין: בוא נדבר בשבוע הבא.

דב חנין: בוא נדבר בשבוע הבא.

דב חנין: אדוני שר החינוך, ניפגש פה שוב, לא?

יעקב אדרי: חשבתי שהולכים להפגין נגד הטבח בסוריה.

דב חנין: הטבח בסוריה ראוי למחאה, ואנחנו מוחים גם נגד הטבח בסוריה.

דב חנין: בוא לא נערבב דברים; גם נגד זה צריך למחות.

דב חנין: וגם, חבר הכנסת אדרי, גם על העתיד שלנו בארץ הזאת צריך להיאבק.

דב חנין: גם על העתיד ועל השלום שלנו צריך להיאבק.

דב חנין: צריך להגיד את מה שצריך להגיד על סוריה, וצריך להגיד את מה שצריך להגיד על נתניהו.

דב חנין: צריך להגיד את מה שצריך להגיד על נתניהו.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: נא לסכם.

דב חנין: משפט סיום, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: המפתח לעתיד שלנו נמצא בידינו.

דב חנין: לא יהיו פתרונות קסם מבחוץ.

דב חנין: מי שהיו לו אשליות בעניין הזה היה יכול לשמוע את נאום אובמה ולהבין.

דב חנין: המפתח לעתיד שלנו נמצא בידינו.

דב חנין: אל נאבד את המפתח הזה – אל נאבד את המפתח הזה, אל נאבד את הסיכוי שלנו לעתיד אמיתי לנו ולילדינו בארץ הזאת.

דב חנין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין, שהציג את עמדתה של סיעת חד"ש.

ראובן ריבלין: אני מזמין את שר החינוך להשיב בשם הממשלה על כל חמש הצעות האי-אמון של הסיעות שהגישו את הצעת האי-אמון.

ראובן ריבלין: אדוני שמע שעה ועשר דקות את כל הנואמים, אני מקווה שייקח לו פחות משעה ועשר דקות להשלים את התשובה.

גדעון סער: ייקח לי פחות, אדוני היושב-ראש.

גדעון סער: אני רק רוצה להביע את צערי על כך שמנהג חדש, או לא יודע אם הוא חדש, קם לו בכנסת ישראל – אדם מציג הצעת אי-אמון, יוצא, ולא שומע את התשובה.

ראובן ריבלין: לא, אדוני לא חייב להשיב לאיש שלא נמצא פה.

גדעון סער: אני פה, אבל אני מודיע – אדוני היושב-ראש, בקדנציה הקודמת הגשתי לא פעם ולא פעמיים – – –

ראובן ריבלין: אתה צודק.

גדעון סער: לא קרה שהצגתי בפני הבית הצעת אי-אמון ולא שמעתי מה היה לממשלה להשיב.

ראובן ריבלין: נכון, היו שני חברי ליכוד לפחות – אתה ועוד אחד.

גדעון סער: אני חושב שלא רק הנימוס – פרלמנטריזם מבוסס על כללים מסוימים.

ראובן ריבלין: אני חושב שהערתו של אדוני נכונה.

ראובן ריבלין: גם חבר הכנסת אילן גילאון הגיע, ולכן – שלושה ממציעי האי-אמון, מתוך חמישה, נמצאים כאן.

גדעון סער: שלושה זה כבר 60%.

גדעון סער: אני רק אומר, כשם שאנחנו צריכים לבוא לאולם המליאה – – –

ראובן ריבלין: אדוני כשר חינוך דייק.

ראובן ריבלין: לי לקח זמן לחשב.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, אני גם נוהג לסכם את עיקרי הדברים כדי לדעת על מה להשיב, על מה לא להשיב, אבל לפחות לבוא ולהקשיב לדברי התשובה זה ראוי, אבל – בכך אסתפק.

גדעון סער: למה אני פותח כך, אדוני היושב-ראש – שמעתי את נאומה של חברת הכנסת רוחמה אברהם.

גדעון סער: אני חייב להגיד – ואני אומר את זה בלשון המעטה – היו בו מלים – אני אולי אצטט, כדי שאני לא אצטרך לתאר את המלים – היה בו מן ההתלהמות ונקיטת מלים – "כחש", "כזב", "יהירות" – הייתי אומר, בהיקפים או בכמויות גדולות מאוד.

גדעון סער: אבל ניסיתי למצוא בדברים תוכן; ניסיתי, אדוני היושב-ראש, למצוא משפט אחד שתציג לנו דוברת סיעת האופוזיציה הראשית, שבו היא חולקת על דברים שאמר ראש הממשלה – או במפגש עם הנשיא אובמה בפומבי, או בפני איפא"ק, או בפני שני בתי הקונגרס, ולא מצאתי, אדוני היושב-ראש, משפט אחד כזה בנאום של יותר מעשר דקות.

שלמה מולה: – – –

גדעון סער: משפט אחד כזה של ויכוח, על מה המחלוקת?

גדעון סער: קודם כול, מחלוקת לשם שמים – אתה מתווכח.

גדעון סער: ואני חושב שלא בכדי לא מצאתי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, היו שם משפטים שהיא מסכימה ואני לא מסכים.

גדעון סער: גם בכך היושב-ראש מדייק.

גדעון סער: אני לא מדבר על הלעג; הלעג איננו במקומו משני טעמים: כי כאשר אתם לועגים לנאום הזה, אתם לועגים לתחושה של גאווה שחשו הרוב הגדול של אזרחי ישראל, הרוב הגדול, המכריע; כולל המצביעים שלכם, חבר הכנסת מולה, כולל המצביעים שלכם.

גדעון סער: ואני בטוח שאתם לא יכולים להצביע על שום אדם אחר, ודאי לא בבית הזה, ואני לא חושב שגם מחוץ לו, שיכול באופן הזה לעמוד ולהציג – לייצג את ישראל, את ה-case שלה, את הנרטיב שלה, את האמת שלה, את הצדק שלה, כפי שעשה ראש הממשלה לפני שבוע בוושינגטון.

שלמה מולה: אבל זה לא מדיניות, אתה יודע את זה.

גדעון סער: אני אגע בדבר אחרי דבר, תוך ניסיון להבין מהי בכלל המדיניות שלכם, כי בשביל להתווכח אתם צריכים להגיד על מה אתם חולקים בנאום, מהי הנקודה – אתם מקבלים את קווי 67' או לא מקבלים?

גדעון סער: אתם בעד אחדות ירושלים או לא בעד אחדות ירושלים?

גדעון סער: דבר מאוד פשוט, כדי ללבן את מה שטוענים שבמחלוקת.

גדעון סער: אני שמעתי אדם אחד הגון, שישב בספסלים האלה עד לפני כמה חודשים, צחי הנגבי, אומר: אני מאמץ כל מלה שראש הממשלה אמר.

גדעון סער: כל מלה.

גדעון סער: אני לא מאמץ את עיקרי הדברים, אומר צחי הנגבי; אני מאמץ כל מלה שראש הממשלה אמר.

מאיר שטרית: אז למה הוא עזב את הליכוד?

גדעון סער: ולכן אני מעריך, בזהירות, שצחי הנגבי מבטא את עמדת מצביעי קדימה.

שלמה מולה: איך הגעת לזה?

גדעון סער: אני מעריך.

גדעון סער: אני אסביר לך איך, חבר הכנסת מולה.

גדעון סער: אני רואה סקר.

גדעון סער: אני רואה בסקר שיותר משני-שלישים של הציבור תומך, ואז אני אומר: הליכוד, עדיין אין לו 80 מושבים בבית הזה, אז כדי להגיע לרוב כזה אנחנו צריכים לקבל את תמיכת – –

ראובן ריבלין: יוצאי הליכוד – – –

גדעון סער: – – מצביעי קדימה, פשוט מאוד.

גדעון סער: אבל אני חייב לומר שאיך שפעלתם בשבוע שעבר היה חריג במה שמקובל במדינת ישראל; לפחות היה מקובל הדבר – וזה שורש הסיבה, אדוני היושב-ראש, שבעת שראש הממשלה נמצא בשליחות מדינית בחוץ-לארץ גם לא מגישים הצעות אי-אמון – בעבר היה מקובל המנהג הזה של איפוק בביקורת, של ריסון, לפחות לפרק הזמן שראש הממשלה נמצא בשליחות מדינית.

גדעון סער: אפילו בזה לא עמדתם.

גדעון סער: עד כדי כך איבדתם את הממלכתיות, עד כדי כך איבדתם את האחריות, שאפילו בכלל הזה – להמתין.

שלמה מולה: לא היה אי-אמון.

ראובן ריבלין: הם ויתרו על האי-אמון.

גדעון סער: אני לא מדבר על האי-אמון.

גדעון סער: אמרתי – מכאן שורש המנהג, אבל המנהג לא נגע, אדוני היושב-ראש, רק באי-אמון, וכאשר, בזמן שראש הממשלה מייצג את מדינת ישראל בחוץ-לארץ, אתם באים – תחת כל עץ רענן, ובכל אולפן טלוויזיה – –

רוחמה אברהם-בלילא: – – –

גדעון סער: – – מנגחים את מדינת ישראל, אתם חורגים מהפרקטיקה שהיתה מקובלת בזמן שכל ראשי הממשלה היו בשליחויות מדיניות.

גדעון סער: תאמינו לי, אתם טועים בגדול גם לשיטת המצביעים שלכם.

גדעון סער: אתם הרי תראו, אם אתם תמשיכו בדרך הזאת, אתם תראו בדיוק לאן אתם תגיעו.

מגלי והבה: אני לא יודע למה אתה אומר "אנחנו".

מגלי והבה: אנחנו לא מנגחים את מדינת ישראל.

גדעון סער: אני מציע לגלות תפיסה – – –

ראובן ריבלין: הוא משיב עכשיו להצעת אי-אמון של חברת הכנסת רוחמה אברהם בשמכם, ומותר לו להשיב.

ראובן ריבלין: תשמעו, נדמה לי שאתם אומנם עדינים מאוד כלפי הממשלה בהגשות האי-אמון שלכם, אתם בוררים ומקפידים על כל מלה ומלה כדי לא להתלהם ולהעליב חלילה.

ראובן ריבלין: הוא משיב כפי שהוא רוצה.

ראובן ריבלין: הוא קצת יותר נוקב, הוא קצת יותר נוקב.

גדעון סער: אני, קודם כול, אדוני היושב-ראש, פעם ראשונה – – –

ראובן ריבלין: רבותי, אי-אפשר.

רוחמה אברהם-בלילא: – – – האמת, יותר מכל שר אחר.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רוחמה אברהם, גברתי השרה, את אופוזיציונרית לא פחות טובה ממה שהיית שרה בממשלה.

רוחמה אברהם-בלילא: שר החינוך, כהרגלו – – – אין מה לעשות.

רוחמה אברהם-בלילא: הלוואי שהוא היה יכול – – –

גדעון סער: חברת הכנסת אברהם.

ראובן ריבלין: לא קל, לא קל לעמוד מולך כשאת אופוזיציה.

גדעון סער: פעם ראשונה שאני משיב על הצעת אי-אמון שאתם הצגתם בקדנציה הזאת.

ראובן ריבלין: צודק אדוני.

גדעון סער: אז תנו לי להשיב.

רוחמה אברהם-בלילא: בכבוד רב.

גדעון סער: מקסימום, הציבור שצופה בנו לא יסכים למה שאני אומר.

שלמה מולה: אתה מבקש מאתנו – – –

ראובן ריבלין: טוב, מספיק, חבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: רבותי, עכשיו הוא משיב לכם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שי רוצה לעלות.

גדעון סער: אני מבקש גישה ממלכתית ואחראית, אבל מעבר לכללים של הממלכתיות אני רוצה לגעת גם בשורש של הדברים.

גדעון סער: מדוע העמדה והעמידה שהציג ראש הממשלה בארצות-הברית לאחר נאום נשיא ארצות-הברית היתה כל כך קריטית, היתה כל כך חיונית?

גדעון סער: כי החומרה שהיתה בראייתנו – ואני מדבר היום על מדינת ישראל ובמדינת ישראל אנחנו חיים במשטר דמוקרטי, היום יש ממשלה כזאת, אתמול היתה ממשלה אחרת – אנחנו יודעים שתמיד שלטון מתחלף.

גדעון סער: כשבא נשיא אמריקני, וארצות-הברית היא ידידת ישראל ואנחנו מכבדים את הנשיא ואנחנו רואים חיוניות, חשיבות ברצון שלו לקדם את השלום במזרח התיכון.

גדעון סער: יכולות להיות לנו מחלוקות, אבל אנחנו מכבדים.

גדעון סער: כשבא נשיא ארצות-הברית והציג את המשוואה של קווי 67' כבסיס, עם חילופי שטחים מוסכמים, דהיינו קיבל בנושא הטריטוריאלי בהגדרה הזאת את העמדה הפלסטינית – וגם אתם לא מקבלים את העמדה הזאת, לפחות לא באופן רשמי, ואם תגידו שאתם מקבלים אז יהיה לנו על מה להתווכח בבחירות.

גדעון סער: אבל הדבר היותר חמור לא היה רק העניין הזה כשלעצמו, אלא העובדה שבמקביל לא הובעה עמדה דומה בסוגיית הפליטים, כמו שלמשל הובעה במכתב של נשיא ארצות-הברית ג'ורג' בוש לראש הממשלה דאז אריאל שרון, שהתייחס לפתרון בעיית הפליטים במדינה פלסטינית ולא במדינת ישראל.

גדעון סער: אז למה הדבר דומה?

גדעון סער: אנחנו בעצם היינו צריכים לקבל מצב שבו אנחנו מקבלים מראש את עקרון הנסיגה המלאה לקווי 67'.

גדעון סער: אנחנו מאמינים שהם קווים שאינם בני-הגנה, אני חושב שגם אתם מאמינים בזה, שהם אינם קווים בני-הגנה, לפחות הרוב שלכם כפי שאני מכיר את עמדותיכם, ואחר כך לעמוד בפני תביעה להצפת ישראל בפליטים פלסטינים, כאשר אנחנו ראינו רק לפני שבועיים, ואנחנו עוד לא יודעים מה נראה, שהתביעה הזאת – ביום הנכבה ראינו – אצל הפלסטינים היא תביעה חיה וקיימת.

גדעון סער: אם ראש הממשלה לא היה עומד בצורה הברורה ביותר, ואם ממשלת ישראל לא היתה עומדת ולא תעמוד בעתיד בצורה הברורה ביותר במצב כזה, היא פוגעת בעתיד ישראל.

גדעון סער: והוא היה חייב – הוא היה חייב לעמוד על העניין הזה בצורה הברורה ביותר, והוא שירת בכך את האינטרס הישראלי.

גדעון סער: והרבה יותר נוח לפעמים לטייח דברים.

מאיר שטרית: חבל שראש הממשלה לא אמר את שני הדברים גם יחד, אז הוא היה יוצא גדול.

גדעון סער: תראה, בראייתנו, חבר הכנסת שטרית, נשיא ארצות-הברית אמר – אתה יודע מה?

גדעון סער: אני לוקח את מרצ, לא את קדימה וקל וחומר לא את הליכוד.

גדעון סער: גם היא יש לה עמדה בסוגיית הפליטים, זאת אומרת אין אף אחד שיגיד: בואו נסכים בנושא הטריטוריאלי ונשאיר את נושא הפליטים פתוח, אבל זה מה שנאמר.

גדעון סער: אז איך ראש ממשלת ישראל יכול לא לומר דברים ברורים?

גדעון סער: ולכן נאמרו דברים ברורים ביותר.

גדעון סער: ואני חושב שזה חשוב ביותר ליצור מצב – אני אתייחס פה לאיזו נקודה מההיסטוריה הלא-רחוקה – שאסור ליצור את הרושם שאפשר לדחוק את ישראל עד הסוף, כי בסוף, אם ישראל תידחק עד הסוף, גם שלום לא יהיה, ואתם יודעים את זה.

גדעון סער: ואני רוצה להזכיר מה קרה לפני קצת פחות מעשר שנים, בתקופת ראש הממשלה אריאל שרון שהיה אז יושב-ראש הליכוד ואחר כך היה גם יושב-ראש קדימה, כאשר היה לו חשש שהולכים להקריב אינטרסים ישראליים בתקופה של נשיא סופר-ידידותי כמו נשיא ארצות-הברית ג'ורג' בוש, והוא נשא אז את הנאום שכונה אחר כך "נאום צ'כוסלובקיה".

גדעון סער: והוא לא חשש לעמוד גם, גם מול נשיא ארצות-הברית, בדבר שהוא ראה חיוני לעתיד ישראל.

גדעון סער: למה אתם מבזים בגלל זה את ראש הממשלה?

גדעון סער: למה אתם מלמדים עליו קטיגוריה?

גדעון סער: הייתם צריכים לחזק אותו בנושא.

ראובן ריבלין: חד-משמעית הוא אמר שירושלים לא תחולק.

ראובן ריבלין: חד-משמעית.

גדעון סער: אני רוצה להגיד מה אמר אריאל שרון באותו נאום, שבו הוא התחיל לדבר מנקודת המוצא של ההכשלה של הפלסטינים להגיע להפסקת אש.

גדעון סער: היינו באמצע האינתיפאדה השנייה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני דיברתי בין היתר על בזבוז הזמן, על שנתיים, על למעלה משנתיים.

גדעון סער: חברת הכנסת אברהם, תני לי.

גדעון סער: הרי אני בקדנציה הזאת לא מדבר הרבה מעל הדוכן הזה, ואני רוצה לומר את הדברים בצורה אמיתית, כפי שאני מאמין בהם.

ראובן ריבלין: לאחרונה אדוני לא מדבר הרבה.

ראובן ריבלין: לאחרונה, לא צריך להגזים.

גדעון סער: למעט בתשובה על שאילתות ועל הצעות לסדר-היום.

ראובן ריבלין: וגם אדוני היה חבר כנסת מהמעולים ביותר.

גדעון סער: נכון, בקדנציה הזאת, אמרתי.

ראובן ריבלין: "לאחרונה" יאמר אדוני.

רוברט טיבייב: גם היום חבר כנסת מן המעולים.

גדעון סער: אומר אז אריאל שרון: "אנחנו עומדים גם במערכה מדינית מורכבת וקשה.

גדעון סער: אני פונה אל הדמוקרטיות המערביות ובראש ובראשונה למנהיגת העולם החופשי, ארצות-הברית: אל תחזרו על הטעות הנוראה של שנת 1938" – ושימו לב גם על מה מדבר אריאל שרון, כי אם היה אומר את זה ראש ממשלה אחר, אולי היו לועגים לו – "אז החליטו דמוקרטיות נאורות באירופה להקריב את צ'כוסלובקיה למען פתרון זמני נוח.

גדעון סער: אל תנסו לפייס את הערבים על חשבוננו.

גדעון סער: לא נוכל לקבל זאת.

גדעון סער: ישראל לא תהיה צ'כוסלובקיה".

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מי אמר את זה?

גדעון סער: אמר את זה יושב-ראש קדימה הראשון.

דורון אביטל: – – – הדוגמה הזאת – – –

גדעון סער: תסלח לי, חבר הכנסת אביטל, קצת סבלנות.

גדעון סער: אתה די חדש פה, קצת סבלנות, קצת אורך רוח.

דורון אביטל: אני חוזר בי, אבל בנימוס – – –

ראובן ריבלין: לא שומעים אותך, לא שומעים אותך.

גדעון סער: אני מציע לכם, כאשר יש גורמים בעולם המערבי שרוצים להקריב אינטרסים של מדינת ישראל – זה האינטרסים שלנו, זה לא אינטרסים מפלגתיים, אלה נכסים של מדינת ישראל – כדי להגיע לאיזה איזון שהוא לא – ואנחנו רואים את זה במקומות מסוימים באירופה.

גדעון סער: אנחנו רואים את זה במקומות מסוימים באירופה, את הנטייה הזאת.

גדעון סער: אנחנו לא יכולים לקבל את הדבר הזה.

גדעון סער: ואני אומר, אם אתם באמת, באמת, ואני חושב שאלה העמדות שלכם, זאת אומרת אני חושב שאנחנו, הרוב הגדול, אולי לא סיעת מרצ, אולי לא חלק מסיעת העבודה, לא המפלגות הערביות, אבל הרוב הגדול של הבית הזה יכול להתאחד מאחורי העמדות שראש הממשלה הציג בנאום בפני שני בתי הקונגרס.

גדעון סער: במה אנחנו לא יכולים להתאחד מתוך הנאום הזה?

גדעון סער: ואנחנו הולכים לתקופה קשה מאוד.

גדעון סער: למה שלא נציג פעם אחת אחדות ישראלית מול אחדות פלסטינית וערבית?

גדעון סער: הרי אתם רואים מה קורה, אתם רואים את הברית בין ה"חמאס" לבין ה"פתח".

גדעון סער: וכשאתם רואים את הברית בין ה"חמאס" ל"פתח", אני שומע את כל הדוברים שלכם, אתם אף פעם לא אומרים מילת ביקורת אחת על הרשות הפלסטינית, כל הביקורת זה – ממשלת ישראל.

גדעון סער: היא אשמה שאין תהליך שלום, היא אשמה שהכול תקוע.

גדעון סער: הכול?

שלמה מולה: אי-אפשר לקנות אותנו – – –

גדעון סער: אני לא מדבר, אני לא מדבר, יש כאלה שעולים עליכם בזה.

גדעון סער: שמעתי ביום שישי את עמרם מצנע, אז הוא באמת סניגור גדול יותר מכם של הפלסטינים.

גדעון סער: אתם – אני לא יכול להגיד, אתם לא מסנגרים על הפלסטינים בלהט שלו.

גדעון סער: אבל בכל זאת אתם לא אומרים מלה אחת, מה שאנחנו תמיד דורשים, מה שחבר הכנסת נחמן שי – –

ראובן ריבלין: עוד מעט הוא עולה – – –

גדעון סער: – – או סגן שר החוץ לשעבר מגלי והבה.

גדעון סער: כשהוא היה סגן שר החוץ היה דורש בכל מפגש מדיני בחוץ-לארץ, הוא היה אומר: תגלו איזון.

ראובן ריבלין: גם היום הוא אומר את זה.

גדעון סער: אל תהיו פרו-ישראלים.

גדעון סער: תגלו איזון.

מגלי והבה: גם היום אני אומר.

גדעון סער: אז אני אומר, אתם, חברי כנסת ישראלים, תגלו איזון בביקורת, בין הביקורת שלכם על ממשלת ישראל, שאתם אומרים שהיא סרבנית, לבין הפלסטינים שאתם יודעים ששנתיים לא באים למשא-ומתן, מציבים תנאי מוקדם אחרי תנאי מוקדם אחרי תנאי מוקדם; שהולכים וכורתים ברית עם ה"חמאס".

גדעון סער: מי שכורת ברית עם ה"חמאס" רוצה לבוא לתהליך שלום?

גדעון סער: אז אתם יודעים, אני הולך הכי רחוק לטובתכם, אתם יודעים שלא כל האשמה מוטלת לפתחה של ממשלת ישראל.

גדעון סער: אני חושב שהיא בכלל לא מוטלת לפתחה, אבל אני הולך, מקל עליכם.

גדעון סער: לפחות תציגו עמדה שיש בה איזון ויושר פנימי.

יעקב אדרי: אתה לא שומע את כולם, גדעון.

גדעון סער: יכול להיות, חבר הכנסת אדרי.

גדעון סער: אני בטוח שאם הייתי שומע אותך, אם אתה היית מציג את האי-אמון, לא היית אומר את זה בצורה הזאת.

שלמה מולה: איך אתה יודע?

גדעון סער: אני אגיד לך את האמת, אני התחלתי בזה – נמצאת פה חברת הכנסת אברהם, היא לא היתה בראשית דברי – אני בטוח שאם הייתי נותן לך את נאום ראש הממשלה בפני שני בתי הקונגרס ואומר לך, תסמני במרקר צהוב את המשפטים שאת לא מסכימה להם, וקחי כמה זמן שאת רוצה, היה לך קשה.

רוחמה אברהם-בלילא: אתה יודע מה ההבדל.

רוחמה אברהם-בלילא: אני לא מדברת על הדברים האלה, אני מדברת על העובדה שלקח לו הרבה זמן, בזבז הרבה זמן, ולא רק זה, זה מלים כדרבונות בלי שום כוונה להוביל תהליך אמיתי.

גדעון סער: אתם כבר שופטים את הכוונות.

גדעון סער: עכשיו אתם לא מגישים אי-אמון על הנאום, עכשיו אתם שופטים את הכוונות.

רוחמה אברהם-בלילא: זו עובדה.

רוחמה אברהם-בלילא: ימים יוכיחו את זה.

גדעון סער: הבנתי, זה באמת דבר חדש.

גדעון סער: אני מציע לכם, מה שמנסים היום הפלסטינים לעשות במהלך חד-צדדי, מתוך זה שהם אימצו אסטרטגיה, כשהם לא רוצים תהליך מדיני כי הם רוצים להגיע להישגים מדיניים בלי לשלם את המחיר של הפשרה.

גדעון סער: וראש הממשלה אמר שהוא מוכן ללכת לפשרות מרחיקות לכת, אבל הם לא רוצים את זה כי הם לא רוצים להתעמת עם ה"חמאס", ויש להם השיקולים שלהם.

גדעון סער: יש גל של מהפכות בעולם הערבי.

גדעון סער: הם קונים את האופוזיציה, הם עושים קואופטציה של האופוזיציה לתוך השלטון.

גדעון סער: זה עניין פוליטי פלסטיני, ואתם יודעים שהפלסטינים הם הסרבנים בסיפור הזה.

גדעון סער: והם הולכים לעצרת האו"ם.

גדעון סער: האם זה לא הזמן להתאחד?

גדעון סער: כמו שאנחנו, כשאנחנו ישבנו בספסלים שאתם יושבים, והיינו קטנים יותר, והיתה מלחמה בלבנון, מלחמה, בוא נגיד, לכל אחד מאתנו היתה ביקורת על ההתנהלות של המלחמה – לא אמרנו מלה אחת.

גדעון סער: לא אמרנו מלה אחת, נתנו גיבוי מוחלט, יחד עם חברת הכנסת אברהם ניסחנו אז את הודעת הסיכום במושב הכנסת בפגרה, לתמוך בממשלת ישראל.

גדעון סער: למה?

גדעון סער: אנחנו עומדים במערכה.

גדעון סער: מערכה זה גם מערכה מדינית.

רוחמה אברהם-בלילא: אנחנו צריכים לחכות למלחמה?

גדעון סער: אותו הדבר ב"עופרת יצוקה", היינו תוך כדי מערכת בחירות, זה היה ינואר, ב-10 בפברואר היו בחירות.

גדעון סער: עשינו פוליטיקה?

גדעון סער: לא עשינו פוליטיקה בעניין הזה.

גדעון סער: גילינו גישה ממלכתית ונתנו גיבוי כי עמדנו במערכה.

גדעון סער: ואני אומר היום – – –

שלמה מולה: אדוני השר – – –

אורי מקלב: חבר הכנסת מולה, נראה לי שהשר לא מעוניין בקריאות הביניים האלה.

גדעון סער: אני אומר לכם היום, אל תעשו את העוול הזה למדינת ישראל.

גדעון סער: לי אין ספק שאנחנו נגבר עליכם גם במערכת הבחירות הבאה.

גדעון סער: למה אני אומר לכם את זה?

גדעון סער: כי אני רואה איך אתם מתנהלים, אז לי אין ספק בזה.

גדעון סער: אבל אני אומר לכם, אל תעשו את העוול הזה למדינת ישראל.

גדעון סער: בואו נעמוד ביחד כמו שאומה גאה צריכה לעמוד כשהאויבים שלה מטילים עליה – לא מצור ביטחוני, ברוך השם אנחנו יותר חזקים – מצור מדיני.

גדעון סער: בואו ביחד נמצא את הדברים סביב הנאום הזה של ראש הממשלה, עם מה שיש בו.

גדעון סער: אני יודע שהרוב הגדול שלכם חושב שהדברים הם נכונים ואמיתיים.

גדעון סער: ואז גם נוכל לעבור את התקופה הזאת, כי בסופו של דבר אלה דברים שהם יסוד היסודות.

גדעון סער: כל הדברים שנגע בהם ראש הממשלה, אלה דברים שהם האינטרסים החיוניים של מדינת ישראל, וכל ממשלה אחראית שתרצה לעמוד מתוך ראייה לאומית נכונה, תעמוד על אותם הדברים.

גדעון סער: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני השר.

אורי מקלב: אם כן, אנחנו נעבור לדיון עצמו.

אורי מקלב: ראשון הדוברים, חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

אורי מקלב: לאחר מכן – חבר הכנסת רוברט אילטוב.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, האזנתי בקשב רב לדבריו של שר החינוך.

נחמן שי: אני רוצה לומר לו, שלא צריך להטיף לקדימה ולהסביר לה מהי אחדות לאומית ואיך צריך להגן על האינטרסים הלאומיים של מדינת ישראל ומהם האינטרסים של מדינת ישראל.

נחמן שי: אנחנו יודעים אותם, אנחנו שומרים עליהם.

נחמן שי: ובבוא הזמן – שלא כמו התחזית שלו, אלא כמו התחזית שלנו – גם כשיינתן לנו להחזיק את ההגה מחדש, נדע לנווט את הספינה הזאת יותר טוב.

נחמן שי: אני מבטיח לו.

נחמן שי: ונשמור על האינטרסים הלאומיים שלנו.

נחמן שי: דבר שני, אנחנו יודעים שגם לפלסטינים יש חלק בקיפאון.

נחמן שי: גם בעניין הזה עינינו רואות ואוזנינו שומעות.

נחמן שי: אבל יחד עם זאת, אנחנו מכהנים בכנסת הזאת כחברי כנסת מטעם ישראל ואנחנו בוחנים היכן עומדת מדיניותה של ממשלת ישראל מול הקיפאון הזה.

נחמן שי: אנחנו רוצים לראות את ממשלת ישראל יוצאת לדרך.

נחמן שי: אנחנו רוצים לראות פעולה מדינית שתכליתה לשבור את המצור שמטיל עלינו היום העולם.

נחמן שי: חברי חברי הכנסת, לראש הממשלה היה נאום מצוין בוושינגטון, בקונגרס.

נחמן שי: נאום מצוין, אי-אפשר לקחת ממנו את היכולות הרטוריות שלו, ואי-אפשר לקחת ממנו את היכולות בהכרת ארצות-הברית.

נחמן שי: אני מכיר בכך.

נחמן שי: אבל השאלה שאני שואל היא, לאן הוא מביא את היכולות האלה?

נחמן שי: מה הוא עושה עם ההישג שהיה לו?

נחמן שי: כיצד הוא נוטל את הגיבוי שהוא קיבל, שהוא קצת בעירבון מוגבל – אבל אני נותן אמון – כיצד הוא נוטל אותו כדי ללכת קדימה, כדי להביא את ישראל לחוף מבטחים?

נחמן שי: אני רוצה להציע פה הצעה קטנה, קטנה בלבד, שיכולה לסייע לנו במסע הדה-לגיטימציה שאנחנו עומדים בו.

נחמן שי: תסיר את המצור הימי מעזה.

נחמן שי: לא צריך יותר לצור על עזה.

נחמן שי: זה מגוחך, מפני שאנחנו במו-ידינו הקלנו בשעתנו על המעבר ביבשה.

נחמן שי: המצרים פתחו את המעבר היבשתי, תחילה לאנשים ואו-טו-טו גם לסחורות.

נחמן שי: כאשר אנחנו צרים על עזה מהים אנחנו חוטפים, ונחטוף, בדעת הקהל הבין-לאומית – שהוא מעריך אותה וכולנו מעריכים אותה – ולא נזכה לשום נקודות זכות.

נחמן שי: כל מה שהם רוצים להעביר בים, הם יוכלו להעביר בקרוב ביבשה, ואנחנו נישאר, כמו שנאמר, גם נאכל את הדג המסריח וגם יגרשו אותנו מהעיר; גם לא נוכל להתמודד עם הביקורת הבין-לאומית וגם כל מה שרוצים להכניס לעזה, יכניסו.

נחמן שי: צריך לפתח מנגנונים כדי למנוע הכנסת חומרי חבלה ואמצעי לחימה וטילים לעזה.

נחמן שי: מוכרחים לחפש דרך וצריך למנוע יציאה וכניסה של מחבלים ושל טרוריסטים לעזה, גם את זה צריך, אבל האמצעים הנוכחיים מיצו את עצמם.

נחמן שי: אם ראש הממשלה באמת רוצה לגלות מנהיגות, באמת רוצה ללכת קדימה, הוא צריך ביוזמתו להסיר את המצור הימי, לנהוג בעזה כמו שנוהגים בתנועות ימיות אחרות במזרח התיכון, בים התיכון.

נחמן שי: אפשר לעצור ספינות, אבל המצור הימי הזה מיצה את עצמו.

נחמן שי: תודה רבה, אדוני.

אורי מקלב: תודה רבה לך, חבר הכנסת נחמן שי.

אורי מקלב: חבר הכנסת רוברט אילטוב.

אורי מקלב: ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, מדי שבוע אנחנו רואים העלאת אותם הנושאים שהאופוזיציה החליטה להעלות בנושא המדיני ואנחנו חוזרים על אותן כותרות של הצעות האי-אמון.

רוברט אילטוב: אני חושב שהכותרות האלה אינן במקומן.

רוברט אילטוב: דווקא אחרי הנאום של נתניהו בקונגרס, הכנסת היתה צריכה לחזק את נתניהו.

רוברט אילטוב: יש נושאים שהם גם במחלוקת פנימית, יש דברים שהימין לא אהב אותם, יש דברים שהשמאל לא אהב, אבל באופן כללי, אם להסתכל על ההצהרות ועל הנאומים, על הנאום עצמו, אין ויכוח שהיה הישג מדיני חזק מאוד בקונגרס האמריקני.

רוברט אילטוב: אין מחלוקת, ראינו במו-עינינו, ואת העובדות אי-אפשר לטשטש.

רוברט אילטוב: לכן – דווקא פה הייתי מצפה מחברת הכנסת יושבת-ראש האופוזיציה ציפי לבני כן לתת חיזוק לראש הממשלה, בעת לא פשוטה, כאשר אנחנו באמת במתקפה בין-לאומית על מדינת ישראל, עם דה-לגיטימציה מאוד חריפה של מדינת ישראל.

רוברט אילטוב: דרך אגב, הדה-לגיטימציה לא התחילה בקדנציה הזאת, אלא התחילה מפעולות שעשתה ממשלת ישראל בראשות אהוד אולמרט, והדה-לגיטימציה הזאת התחזקה בגלל פעולות – ודווקא אז האופוזיציה כן תמכה בממשלה.

רוברט אילטוב: ואני חושב שהאחריות של האופוזיציה, דווקא במקרה הזה, חייבת להיות מאוד קשוחה, וכן עליה לתמוך בממשלה במהלך כזה – מדיני חשוב למדינת ישראל.

רוברט אילטוב: פה לא מדובר על הממשלה, פה מדובר על אינטרס של מדינת ישראל.

רוברט אילטוב: לכן אני חושב שבמקרה הזה יושבת-ראש האופוזיציה ציפי לבני עושה טעות שהיא לא מחזקת.

רוברט אילטוב: אנחנו דווקא שמענו הרבה מאוד חברים שלה, מהמפלגה שלה, שכן תמכו – וחיזקו את ראש הממשלה.

רוברט אילטוב: אני חושב שיש מצבים שבהם אין, לא צריכה להיות, מחלוקת, ימין או שמאל, צריך להתאחד – יחד, כמו שהציע שר החוץ בנאומו בוועידת המפלגה.

רוברט אילטוב: הוא הציע להתאחד, ששלוש המפלגות יתאחדו, להגיע לקונסנזוס רחב ככל האפשר וללכת על מהלך מדיני משותף, לא משנה פה אופוזיציה, קואליציה, חשוב להתאחד.

רוברט אילטוב: במקרה הזה אני שוב אומר – אין, זה לא הזמן.

רוברט אילטוב: מחכים לנו ימים קשים לקראת ספטמבר וזה הזמן של הכנסת להתאחד – –

שלמה מולה: אתה מכין – אחרי שהרסתם כל חלקה טובה.

רוברט אילטוב: – – לקבוע מדיניות משותפת, לא לתקוף האחד את השני, להיפך, הכוח שלנו הוא באחדות.

רוברט אילטוב: לכן אני מבקש לדחות את הצעות האי-אמון.

שלמה מולה: אחרי שהרסתם כל חלקה טובה במשך שנתיים.

רוברט אילטוב: אנחנו תומכים בממשלה ונמשיך באותה דרך.

רוברט אילטוב: אני מזמין אתכם לשולחן שלנו, לשבת אתנו, לא חשוב קואליציה-אופוזיציה, לגבש מדיניות משותפת בנושא המדיני החשוב הזה וללכת הלאה.

רוברט אילטוב: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת רוברט אילטוב.

אורי מקלב: חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הנביא ירמיהו אומר: עיניים הייתי לעיוור ורגליים לפיסח אני.

נסים זאב: כמה עיוורון יכול להיות בכנסת הזאת?

נסים זאב: מה, אנחנו לא מסתכלים סביבנו מה קורה בעולם?

נסים זאב: העולם נמצא בתהפוכות; בתימן כבר "אל-קאעידה" שולט.

נסים זאב: יש למישהו ספק מה קורה בתימן?

נסים זאב: מסביבנו, אדוני, יש בעירה.

נסים זאב: כל המהפכנים, פרצופם האמיתי נחשף.

נסים זאב: ייתכן שעוד נקבל את קדאפי – שזו היתה טעות של המדינות שנלחמות נגדו היום, כי בסופו של דבר אנחנו נקבל את הקיצונים ביותר.

נסים זאב: מה שקורה בהתפתחות באפגניסטן – הכוחות האמריקניים מסולקים משם.

נסים זאב: יש כאן "אל-אומה אל-ערבייה", וזה לא משנה איפה הם, זו אומה אחת, אם בארץ-ישראל, אם בירדן, אם בתוניסיה, כולם אומה אחת ויש להם אמביציה אחת.

מסעוד גנאים: איחדת את כולם כבר?

נסים זאב: כולם מאוחדים, תאמין לי, איפה שהם נמצאים.

נסים זאב: תראה, אדוני היושב-ראש, מה קורה במצרים.

נסים זאב: מי יודע מה מחכה לנו עם מצרים.

נסים זאב: יש שם משטר צבאי, עוד אין בחירות, מגבים את ה"חמאס" באופן מוחלט, אבו מאזן משתף פעולה עם ה"חמאס", ארגון טרור שמוקע אפילו בארצות-הברית – החוק האמריקני הרבה יותר נוקשה.

נסים זאב: אנחנו עוד יכולים להעביר את הכספים לאבו מאזן בשביל ה"חמאס", ולשחק את המשחק כאילו אנחנו לא יודעים ולא מבינים לאן הכסף הולך, אבל בארצות-הברית, החוקה שם ברורה – מכיוון ש"חמאס" הוא ארגון טרור, אי-אפשר להעביר כסף לפלסטינים.

נסים זאב: ברגע שהם חברו יחדיו, הם אחד.

נסים זאב: זה כמו ה"חיזבאללה" בלבנון.

נסים זאב: אנחנו כל הזמן מלקים את עצמנו.

נסים זאב: במקום לחזק, אדוני היושב-ראש, את ראש הממשלה, ולתרום באופן חיובי, אנחנו מנסים רק לנגח פה – אחד הנאומים היפים ביותר, שראש הממשלה, באמת, סוף-סוף אמר את הקווים האדומים של מדינת ישראל.

נסים זאב: אני רק יכול לומר משפט שמאוד צרם לי במה שחבר הכנסת נחמן שי אמר.

נסים זאב: אני רוצה לומר לו שגם מזכ"ל האו"ם אמר שהם פועלים להפסיק את המשט של ה-IHH.

נסים זאב: הם קוראים למנוע את המשט הזה.

נסים זאב: גם ארצות-הברית – היא שותפה לעניין הזה.

נסים זאב: וחבר הכנסת אומר בעצם: מה אכפת לנו, אנחנו צריכים להיראות ג'נטלמנים, לתת למשט הזה לעבור.

נסים זאב: אז אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, אם אנחנו ניתן למשט הזה לעבור, בעצם אנחנו צריכים להרים דגל לבן ולומר: אנחנו נכנעים לטרור.

נסים זאב: רק משפט אחד, ובזה אני מסיים.

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם שאולי נלמד קצת מוסר ממה שקרה במדינות ה-8G, שריככו את עמדתן כלפי מדינת ישראל רק כי קנדה התנגדה לאזכור 1967.

נסים זאב: הם לא הסכימו למה שאובמה אמר.

נסים זאב: הצהרת מנהיגי מדינות ה-8G, שבה הם קוראים לישראל ולפלסטינים לשוב לשולחן הדיונים, רוככה באופן משמעותי, רק כי קנדה סירבה שגבולות 67' יצוינו בה.

אורי מקלב: תודה.

נסים זאב: לכן אני אומר, לפחות נלמד מאותן מדינות, שהן קצת – אוהבי ישראל.

נסים זאב: אני מצפה מהאופוזיציה, שבעצם מייצגת חלק גדול מעם ישראל, שלא משנה אם הם באופוזיציה או בקואליציה, צריך להבין שהמאבק שלנו הוא מאבק משותף.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

אורי מקלב: חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, תודה, מכובדי השר, עמיתי חברי הכנסת, הקשבתי לחלק מהנאומים, וגם לתשובה המאלפת של כבוד שר החינוך לחברי הכנסת, ואני רוצה להזהיר פעם נוספת: שלא יטעו אתכם מחיאות הכפיים של הקונגרס.

גאלב מג'אדלה: זה קונגרס אינטרסנטי, בצל של בחירות, ותו לא.

גאלב מג'אדלה: אתם עוד לא שכנעתם, כבוד ראש הממשלה וחבריו, את העם האמריקני, בוודאי לא את אירופה.

גאלב מג'אדלה: החיפזון מהשטן, צוחק מי שצוחק אחרון.

גאלב מג'אדלה: לא לצהול.

גאלב מג'אדלה: אתם אמרתם: שלום עם עמים, צריך לדבר עם העמים, צריך להיות בסיס רחב – הבסיס הרחב הוא העם האמריקני ואירופה, שלא מובטח.

גאלב מג'אדלה: עכשיו, איך אני יודע שישראל סרבנית שלום, אדוני היושב-ראש?

גאלב מג'אדלה: אני אגיד לך איך, פשוט מאוד – ואני מוכן להתווכח על זה עם מי שרוצה: היתה לנו ועידת חרטום, "שלושת הלאווים" של הליגה הערבית.

גאלב מג'אדלה: מאז ועידת חרטום ו"שלושת הלאווים", באה היוזמה הסעודית ב-2008 באל-מדינה אל-מנוורה בסעודיה.

גאלב מג'אדלה: התוצאה: ישראל הושיטה יד לשלום, ועידת חרטום אמרה לא.

גאלב מג'אדלה: עכשיו הליגה הערבית יוזמת תוכנית סעודית-ערבית, נורמליזציה עם מדינת ישראל, 24 מדינות, כולל הממשלה הפלסטינית, שחתומה על זה.

גאלב מג'אדלה: וישראל, עד הרגע הזה, בשתי הממשלות שלה, אפילו לא אמרה כן ליוזמה הסעודית.

גאלב מג'אדלה: התוצאה הפשוטה, של היגיון בריא: ישראל סרבנית שלום.

גאלב מג'אדלה: לא יעזרו כל הנאומים.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת נסים זאב, אני עונה לך בין היתר בזה, לכן הייתי רוצה שתיתן לי הקשבה.

גאלב מג'אדלה: עכשיו נימקתי איך ישראל סרבנית שלום.

גאלב מג'אדלה: אומר כבוד שר החינוך בשם הממשלה: הפלסטינים לא באים למשא-ומתן.

גאלב מג'אדלה: שכחתם לרגע שהמשא-ומתן התחיל לפני 17 שנה?

גאלב מג'אדלה: שכחתם שהיתה סחבת של ישראל 17 שנה?

גאלב מג'אדלה: אה, אתם מתחילים לספור מהיום, את זה לא הבנתי.

גאלב מג'אדלה: חברי האמיתי, שכני, השר לשעבר יעקב אדרי, הספירה מתחילה מהיום, או מאוסלו?

שלמה מולה: אתה שואל את האיש שהממשלה שלו היתה מוכנה לעשות הסכם שלום.

שלמה מולה: 95% מהנושאים היו כבר מסוכמים.

שלמה מולה: תשאל את הממשלה הריקה הזאת – – –

גאלב מג'אדלה: לכן אני אומר חד וברור: דברו אמת לעם שלכם.

גאלב מג'אדלה: אתם צריכים, כדי לקדם שלום, מנהיג אמיץ.

גאלב מג'אדלה: ישראל לא צריכה נואם טוב, היא צריכה מנהיג אמיץ שיאמר את האמת לעמו: תמורת שלום צריך להכריע בפשרה, פשרה הוגנת.

גאלב מג'אדלה: לא עושים טובה, לא לפלסטינים ולא לערבים.

גאלב מג'אדלה: עושים טובה לדורות הבאים של העם שלכם, ולחברה הישראלית כולה, שאנחנו חלק ממנה.

אורי מקלב: נא לסיים.

גאלב מג'אדלה: לכן אני מציע לכם, במקום נאומים וצהלה מיותרת, תתפכחו, ואולי יפה שעה אחת קודם, כבוד היושב-ראש.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

אורי מקלב: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הנושא המדיני, שעליו אנחנו דנים, הוא תמיד נכון, תמיד חשוב, אבל אני רוצה לגלות לכם סוד שכולכם יודעים: הוא לא פתיר.

ישראל אייכלר: אני עוד זוכר את הנאומים שנאמרו על הבמה הזאת לפני 30 שנה, הייתי כתב צעיר – – –

שלמה מולה: אמרת "לא פתיר" – – –

ישראל אייכלר: לא פתיר – בתי"ו.

שלי יחימוביץ': לא פתיר.

ישראל אייכלר: לא פתיר.

גאלב מג'אדלה: אנחנו חושבים שאתה גם היום צעיר.

ישראל אייכלר: גם היום אני צעיר?

אורי מקלב: לא כתב צעיר.

גאלב מג'אדלה: צעיר ברוחך – – –

ישראל אייכלר: אבל אני זוכר את אותם הנאומים, אותם נימוקים, אותם דיבורים, והארץ לעולם עומדת.

ישראל אייכלר: אבל מה, השינוי הוא שמה שבשעתו אמרו תופיק טובי ומאיר וילנר, היום אומרים ראש הממשלה וראש האופוזיציה.

ישראל אייכלר: אבל הדיבורים נשארו.

ישראל אייכלר: למה?

ישראל אייכלר: כי כמה שאני יודע – ואני לא יודע הרבה – הצד השני עדיין לא חושב שהוא חייב להגיע להסכם עם ישראל.

ישראל אייכלר: עדיין יש תקווה לחזור לגבולות 48', ולכן כל מה שאנחנו מדברים פה יהיה חבל על הזמן, ואני לא רוצה לבזבז את זמנה של הכנסת.

ישראל אייכלר: אני רוצה לדבר על דברים שאנחנו כן יכולים לפתור, וזה דווקא בתוך המדינה עצמה.

ישראל אייכלר: הבעיה המרכזית של מדינת ישראל היא בשלושה מלים – הדיקטטורה של הביורוקרטיה.

אורי מקלב: שלוש מלים.

אורי מקלב: שלוש מלים.

ישראל אייכלר: שלוש מלים.

אורי אורבך: אבל איך ידעו שהוא חרדי אם הוא יגיד "שלוש"?

אורי מקלב: – – – אבל הוא מהתקשורת.

ישראל אייכלר: איך ידעו שאני חרדי אם אני אגיד "שלוש" במקום "שלושה"?

ישראל אייכלר: אז ברוך השם יש לי כמה סימנים שאני חרדי.

שלמה מולה: חשבתי שאתה תגיד: דיור, רווחה וגיור – שנפתור את – – –

ישראל אייכלר: שלוש הבעיות האלה, וכל הבעיות האחרות – אני עכשיו עדיין תחת הטראומה של הדיונים על המים, על משק המים – כל הבעיות של המדינה, הייתי מתמצת אותן בשלוש מלים: הדיקטטורה של הביורוקרטיה.

ישראל אייכלר: וזה בשעה שמדינת ישראל אומרת לעולם כולו שהיא מדינה דמוקרטית, שמעניקה זכויות אדם לכל אזרח, בלי הבדל דת וגזע.

ישראל אייכלר: זה נכון שמדינת ישראל היא המדינה היחידה במזרח התיכון שבה האזרח יכול לצעוק, להפגין, להאשים ולהשמיץ, אפילו לערוך סרטים שמציגים את חיילי צה"ל בעזה ובשטחים כקלגסים.

ישראל אייכלר: רק אתמול שמעתי את שרת התרבות בתקשורת – חוששני שזה היה היום, אפילו – –

שלמה מולה: אתמול.

ישראל אייכלר: אתמול זה היה?

ישראל אייכלר: – – שהיא עומדת ומתגוננת על זה שהיא החרימה אירוע שמראים שם סרט שמוציא את דיבת הארץ רעה – בתחנה הצבאית, שהיא יחידה צבאית.

ישראל אייכלר: אז נכון שבעניין של חופש הדיבור, האזרח יכול לעמוד ולדבר ולצעוק אל הקיר כמה שהוא רוצה, אבל חוץ מזה, כשזה מגיע למעשה, כשאדם נקלע אל זרועות השלטון, אם הוא עומד לפני פקיד, אם הוא עומד לפני שוטר, אם הוא עומד בכל מצב שהוא צריך שירות אזרחי, שירות מן המדינה – הוא יכול לדבר אל הקירות.

ישראל אייכלר: והציבור כולו סובל מזה, והציבור החרדי סובל מהאפליה ומהעוולות האלה יותר מכל ציבור אחר, מלבד האוכלוסייה הערבית.

ישראל אייכלר: אני יכול למנות – אם היה לי זמן הייתי מונה, מלידה עד פטירה, את מערכת האפליות והעוולה שלפיהן מתייחסים פקידי השלטון, על כל זרועותיו, בראש ובראשונה נגד ילדי החרדים, שעצם לידתם נכנס בזמן האחרון לוויכוח ציבורי – אם צריך בכלל ילדים.

ישראל אייכלר: השבוע הזמינו אותי לאיזה אירוע בקשר ליום ירושלים על שאלת הסכנה הדמוגרפית של החרדים בירושלים, לאן הגענו.

ישראל אייכלר: ולמרות כל זאת, אנחנו מקווים שהיות שזה בידינו, יהיה אפשר לשנות.

ישראל אייכלר: ואני אומר שאילו השכילה האופוזיציה להעניק לאזרח החרדי תחושה שהוא יכול להיות מחוץ לקואליציה, ייתכן שרבים מאתנו היו בוחרים לשבת באופוזיציה, ואולי אפילו לתת לאחרים לייצג אותנו בכנסת.

ישראל אייכלר: אבל כאשר כל יום עולות גזירות וחקיקות חדשות נגד ה', נגד התורה, נגד שומרי התורה, אין לנו ברירה אלא להיות בקואליציה ולהצביע בעד הממשלה ששולטת בכל תחומי חיינו במדינה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת אייכלר.

אורי מקלב: חבר הכנסת אברהים צרצור, בבקשה.

קריאה: – – –

אורי מקלב: מישהו לא היה, לכן – אם אתה עוקב אחרי, אתה צודק, אבל מישהי לא היתה, לכן לא הקראתי את שמה.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, כנסת נכבדה, חבר הכנסת זאב דיבר על מה שנקרא "האומה הערבית".

אברהים צרצור: הוא אמר: אין עמים ערביים, יש אומה ערבית, ואני חייב להגיד לכם שחבר הכנסת זאב קבע עובדה שאנחנו מאמינים בה בכל לבנו.

אברהים צרצור: ולכן אני אומר לכם במלוא הכנות, המציאות שהאומה הערבית היום חיה בה היא תוצאה של קונספירציה שבאה לאחר הסכם סייקס-פיקו, שכולנו מכירים אותו.

אברהים צרצור: בצל מלחמת העולם הראשונה היו שיחות בין נציג בריטניה באותן שנים, מקמהון, לבין נסיך סעודי, באותם ימים, הנסיך חוסיין אבן עלי.

אברהים צרצור: ההתכתבויות בין שתי הדמויות האלה נקראו בהיסטוריה המודרנית "מוכאתבאת חוסיין-מקמהון", התכתבויות מקמהון-חוסיין.

אברהים צרצור: ומה הבטיח הנציג של בריטניה באותן התכתבויות?

אברהים צרצור: הבטיח שאם אתם, הערבים, תקומו נגד האימפריה העות'מאנית, אנחנו מבטיחים לכם, ונעזור לכם, להקים מדינה ערבית בכל המזרח התיכון תחת שליטתך, כבוד הנסיך חוסיין אבן עלי.

אברהים צרצור: הוא שכח שבריטניה היתה חלק אינטגרלי של הקולוניאליזם המודרני, שיחד עם צרפת חתמה על הסכם סייקס-פיקו, שלפיו חילקו את המזרח התיכון בין שתי האימפריות האלה.

אברהים צרצור: המציאות שאנחנו חיים בה היום, 22 מדינות – תוצאה של אותה קונספירציה.

אברהים צרצור: ולכן, מה שאני רוצה לראות בעולם הערבי זה מדינה אחת, נשיא אחד, גיאוגרפיה אחת, פרלמנט אחד, ואם מדינה כזאת תקום במזרח התיכון, אני חושב שהיא תוכל גם לטפל בבעיה של הקונפליקט הישראלי-פלסטיני, ישראלי-ערבי, בצורה יותר מסודרת.

אברהים צרצור: היא לא תצטרך, אולי, באמת, לשאת ולתת עם ממשלות שמוגדרות סרבניות של שלום.

אברהים צרצור: היא תצטרך לטפל בסוגיה הזאת ישירות עם הבוס של מדינת ישראל, עם הפטרון של מדינת ישראל, דהיינו ארצות-הברית.

אברהים צרצור: אם יהיה ביכולתה של המדינה המיוחדת הזאת להשתמש בכל כלי הלחץ הנמצאים בשליטתה, היא יכולה להשיג את ההישגים האדירים והכבירים והנדירים בלי אפילו לירות כדור אחד לכיוון של מאן דהוא, וזה יהיה לטובת המזרח התיכון כולו, וזה יהיה גם לטובת היציבות והשלום הבין-לאומי, בכל העולם.

אברהים צרצור: לכן, מי שחושב שהמהפכות הערביות היום יכולות להזיק למדינת ישראל, טועה טעות מרה.

אברהים צרצור: המהפכות האלה יכולות להביא לשלטון שליטים דמוקרטיים, להקים משטרים דמוקרטיים שיבססו שיטה של פעולה המושתתת על קובץ של ערכים ומוסר שיעזור במידת האפשר להקים מזרח תיכון תרבותי יותר מאשר מזרח תיכון שחי מתחת לחרבות, וזה הדבר שחבל.

אברהים צרצור: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת אברהים צרצור.

אורי מקלב: חבר הכנסת אריה אלדד, ואחריו – חבר הכנסת .

אורי מקלב: אדוני, בבקשה.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, כולנו מודעים לקשיים הכלכליים של שר הביטחון שלנו – אנחנו יודעים כמה קשה לחיות ממשכורת אחת, ולכן אנחנו עדים לתופעה שהוא בחר בעיסוק נוסף ובשעות הפנאי שלו הוא עוסק בחיזוי רעידות אדמה והוא מנבא לנו רעידת אדמה, או צונאמי בעקבות רעידת אדמה בים, שיגיע בספטמבר.

אריה אלדד: הוא שם לעצמו – ואינני יודע פה אם זו תחזית או אג'נדה – להגדיר שמדינת ישראל צפויה לדברים איומים ונוראים בספטמבר, כי כל העולם יקום עלינו אחרי שהמדינה הפלסטינית תכריז על עצמה.

אריה אלדד: אז בא ראש הממשלה לקונגרס האמריקני, וזכה באמת לקבלת פנים שאינני זוכר רבות כמותה עם תמיכה גורפת מקיר לקיר, וקמו וישבו וקמו וישבו, וההישג המדיני הראוי לציון הזה – ואתם יודעים שאני לא מכביר שבחים על ראש הממשלה שלנו – הוא רחב חשיבות, משום שעכשיו ברור לכול, גם לחוזי תחזיות רעידות האדמה, שהנשיא אובמה לא יכול לעולל למדינת ישראל כל מה שהוא היה רוצה לעולל לנו, כיוון שהקונגרס אתנו, וזה חדשות טובות.

אריה אלדד: אבל ראש הממשלה זכה למחיאות כפיים ולהערכה הנלהבת ביותר של הקונגרס דווקא כשהוא דיבר על כך שעם ישראל לא יכול להיות כובש בארצו, שלא נכניס אף פליט ערבי לישראל ושירושלים תישאר מאוחדת.

אריה אלדד: כשהוא דיבר על הדברים האלה, אם יכולנו למדוד את עוצמת מחיאות הכפיים – אלה היו מחיאות הכפיים הרמות ביותר.

אריה אלדד: ואינני זוכר, ואולי אוזני מטעות אותי, מחיאות כפיים כשהוא אמר שלעת שלום, אם יהיה דבר כזה, אנחנו נותיר יישובים מחוץ לגבולות מדינת ישראל.

אריה אלדד: באמת אינני זוכר.

אריה אלדד: תקנו אותי אם אני טועה, אבל אינני חושב שהקונגרס האמריקני הריע בתשואות לדבר הזה.

אריה אלדד: כלומר, ההכרזה הזאת לא היתה דרושה על מנת לגייס את הקונגרס האמריקני לתמיכה בנו מול הנשיא אובמה.

אריה אלדד: ברור שלנשיא אובמה נאומו של ראש הממשלה לא היה טוב.

אריה אלדד: לא מצא חן בעיניו כל מה שהוא אמר שם.

אריה אלדד: בוודאי לא מצא חן בעיניו שהוא מגייס את הדמוקרטים והרפובליקנים.

אריה אלדד: למה האיש שאמר – מי שאומר כן למדינה פלסטינית אומר לא למדינת ישראל – וחוזר ואומר את הדברים בהתלהבות ובשכנוע ממש כמו הדברים שהוא אמר בפני הקונגרס האמריקני לפני שבוע – למה האיש הזה צריך לבוא ולהגיד כן למדינה פלסטינית?

אריה אלדד: איפה זה שם אותו?

אריה אלדד: בתור אחד שאומר לא למדינת ישראל?

אריה אלדד: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת אריה אלדד.

אורי מקלב: חבר הכנסת , ואחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

אורי מקלב: בבקשה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אומרים שיותר מ-30 פעם עמדו על הרגליים בקונגרס על-פי מיטב המסורת של רודנות שרוצה להלל את אורחיה.

מוחמד ברכה: הרודנות האמריקנית, שרוצה להמשיך לשלוט על העולם, נלהבת מביצועי השוטר שממלא אחר הוראותיה ואחר האינטרסים הגלובליים שלה.

מוחמד ברכה: אני אומר לראש הממשלה מברוכ שהוא קיבל את תהילת מפעיליו.

מוחמד ברכה: בסופו של יום, אנחנו, אשר חיים כאן ובאזור הזה, ואנחנו נמשיך לחיות כאן, ואנו, עמי האזור – לא יהודים, לא ערבים, לא פלסטינים ולא ישראלים – לא רוצים: לא למות ולא להמית בשירות ארצות-הברית.

מוחמד ברכה: נאום נתניהו הוא נאום מצדה של ראש ממלכת ספרטה.

מוחמד ברכה: הוא נאום הכיבוש ונאום ההתגרות בהיסטוריה.

מוחמד ברכה: הוא נאום ההליכה עם הראש בקיר.

מוחמד ברכה: זהו נאום באמריקנית רהוטה, אבל נאום של אנאלפבית בכל מה שקשור לשפת האזור – האזור הזה, שמתחדש מדי יום ושהעמים בו החליטו לקחת את ענייניהם לידיהם.

מוחמד ברכה: נתניהו מוביל את האזור כולו, כולל אזרחי ישראל, להתנגשות נוראה.

מוחמד ברכה: ההיסטוריה החדשה אינה יכולה ואינה מסוגלת לקבל מציאות של עם של עבדים, העם הפלסטיני – עם שמנושל מאדמתו ומזכויותיו, עם שמנושל מהציוויליזציה ומהחירות.

מוחמד ברכה: לכן, אדוני היושב-ראש, אני בטוח שבסופו של תהליך העם הפלסטיני ישיג את חייו במדינתו העצמאית על אף הכיבוש.

מוחמד ברכה: השאלה היא מה יהיה המחיר על-פי המתווה של נתניהו המגובה מארצות-הברית.

מוחמד ברכה: אנו, הערבים והיהודים, אזרחי ישראל, נאמר לא לנתניהו וכן לחיים, נאמר לא להתנחלויות וכן למדינה הפלסטינית.

מוחמד ברכה: אנחנו נאמר כן לגבולות 67' כגבולות של שתי מדינות שירושלים תהיה בירתן, של פלסטין ושל ישראל.

מוחמד ברכה: ביום השנה לכיבוש אנו, יהודים וערבים, נצא ונצעד, ב-4 ביוני, ברחובות תל-אביב על מנת שנקרא: הקץ לכיבוש וכן למדינה פלסטינית.

מוחמד ברכה: לא לנאום מצדה של ראש ממלכת ספרטה, אלא כן לשלום ישראלי-פלסטיני.

מוחמד ברכה: אנחנו נדרשים, כל שוחרי השלום – –

אורי מקלב: נא לסיים.

מוחמד ברכה: – – לצאת באותו יום כדי לתת את התשובה, תשובת החיים לנאום המוות של נתניהו.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

אורי מקלב: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, ואחריו – חבר הכנסת אורי אורבך.

ניצן הורוביץ: אדוני, אני לא רוצה לדבר על פצצת הזמן המדינית שעלולה להתפוצץ לכולנו בפרצוף בעוד כמה חודשים, אלא על פצצת זמן אחרת שנוגעת לכל אחד מאתנו, פצצת זמן חברתית.

ניצן הורוביץ: היום היה בכנסת דיון שיזם יושב-ראש הוועדה לעובדים זרים, חבר הכנסת , עמיתי, והוא נגע במצבם של חולים סיעודיים, קשישים ונכים שמטופלים על-ידי עובדים זרים.

ניצן הורוביץ: בוועדה הזאת נחשפה עובדה שהיתה ידועה – אבל באמת כששמענו את העדויות על כך – שמהרגע שחולה קשיש, נכה, מקבל עובד זר, ושניהם סגורים יחד באותה דירה, איש אינו מבקר אותם.

ניצן הורוביץ: עוברים חודשים על חודשים, כשאותו זקן, לפעמים לא תמיד בכישורים מלאים, ואותו עובד זר או עובדת, בלי לדעת שפה ובלי שום הכנה, תקועים באותה דירה בלי שום ביקורת ובלי שום פיקוח.

ניצן הורוביץ: המדינה שלנו, אדוני היושב-ראש, לקחה את כל התחום הזה, של סיעוד, של טיפול בקשישים, של טיפול בנכים, העבירה אותו לחברות פרטיות, והכול נופל על אותם עובדים זרים, שסגורים עם הקשישים, עם הנכים, עם החולים, באותן דירות.

ניצן הורוביץ: ורק לחשוב – היו שם עדויות מאוד קשות על מקרים שבהם העובדת הזרה, למשל, קמה בבוקר ונוטשת את המטופל, או עדויות אחרות, של עובדים זרים, על התעללויות והטרדות, או עדויות של שניהם יחד.

ניצן הורוביץ: ולמה הדברים האלה קורים?

ניצן הורוביץ: כי אף אחד לא טורח לבוא ולבדוק, וזה דבר כל כך, באמת, בלתי מתקבל על הדעת – כשחשמלאי בא אליך הביתה ועושה איזה תיקון קטן, הוא צריך רשיון, הוא צריך ללמוד.

ניצן הורוביץ: פה אנחנו לוקחים חולים, אנשים שזקוקים לתרופות, לטיפול סיעודי, נותנים להם עובדת, נאמר מהפיליפינים, צעירה, שלא עברה שום הכשרה, ואף אחד לא בודק מה קורה שם.

ניצן הורוביץ: אף אחד.

ניצן הורוביץ: לפי הנחיות הביטוח הלאומי, אותן חברות פרטיות צריכות פעם בחצי שנה – שזה ממש לא מספיק, אבל – פעם בחצי שנה לשלוח מישהו כדי לבדוק מה קורה עם אותו זקן ועם אותה עובדת זרה.

ניצן הורוביץ: אותו בודק, הוא הרי מקבל את המשכורת שלו מחברת הסיעוד הפרטית, לכן בדרך כלל הדוחות האלה הם ככה, מה שנקרא "מכובסים".

ניצן הורוביץ: ואז אנחנו עומדים מול גל בלתי נסבל של תלונות קשות ביותר, של קשישים, של נכים, של חולים סיעודיים, שעומדים בפני מצבים בלתי אפשריים.

ניצן הורוביץ: עכשיו, רבותי, זה לא קורה על הירח, וזה לא קורה בארץ אחרת, אנחנו כולנו נהיה שם, יש לנו הורים כאלה, יש לנו סבא וסבתא כאלה, אנחנו בעצמנו אולי עוד מעט נגיע למצב הזה.

ניצן הורוביץ: החברה שלנו בישראל מזדקנת, תוחלת החיים הולכת ועולה, ופשוט, כשאתה מסתכל, הדברים שנחשפו היום היו קשים מנשוא.

ניצן הורוביץ: אני אומר כאן, שאם הממשלה חושבת שלאורך זמן יהיה אפשר ככה פשוט להיפטר מכל עניין האחריות לאותה אוכלוסייה שהולכת וגדלה במדינת ישראל, להפיל הכול על עובדות מהפיליפינים, בלי שום פיקוח, בלי שום אחריות, זה פשוט דבר שלא יכול לבוא בחשבון.

ניצן הורוביץ: אני רוצה לומר שבוועדה לעובדים זרים אנחנו עוסקים בעניין הזה, ואני מברך את חבר הכנסת כץ שלקח על עצמו להוביל את זה.

ניצן הורוביץ: אני אעשה את זה אחריו, אני אמשיך את זה, כשאקבל ממנו את ראשות הוועדה, כי הדבר הזה הוא תעודת עניות – עזבו, זה באמת – הדברים שנחשפו הם קשים מנשוא, תעודת עניות לחברה שבכלל רוצה להתקרא חברה אנושית.

ניצן הורוביץ: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

אורי מקלב: חבר הכנסת אורי אורבך, בבקשה.

אורי מקלב: אחריו – הדובר האחרון, חבר הכנסת כרמל שאמה.

אורי מקלב: שלוש דקות.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, נתניהו ראש הממשלה הפך את הקונגרס לקונגרס הציוני הראשון, אפשר לקרוא כך לבית-הנבחרים האמריקני, ואני רואה את התגובות כאן; לא סולחים לנתניהו על הרבה דברים, אבל בעיקר לא סולחים לו כשמשהו מאוד מצליח לו.

אורי אורבך: מצליחים כל מיני דברים קטנים, גדולים.

אורי אורבך: הנאום הזה נתפס בעולם המערבי לפחות, וגם כאן, בישראל, כהצלחה מאוד גדולה.

אורי אורבך: כי נתניהו, למרות כל ההפחדות ששמענו מראש, עמד מול נבחרי הציבור האמריקנים, ואמר להם כמה אמיתות, בצד גם דברים אחרים, שכאן זוכים לנחרות בוז, אבל שם, כשהוא מדבר על ארץ-ישראל, ארץ אבותינו, והמוני האמריקנים שאולי לא יודעים איפה זה בדיוק גוש-עציון ואיפה זה חברון, ואיפה זה שכם, קמים ומוחאים כפיים, אז כאן אנשים עומדים צרי עין וקפוצי גבות ואומרים: אה, באמת, זה כבר מוגזם, 30 פעמים לקום?

אורי אורבך: הם לא סולחים לנתניהו שהוא נשמע משכנע שם, לפחות באנגלית; בעברית הוא לא משכנע אותם, באנגלית הוא נשמע משכנע, אז לא סולחים לו על זה.

אורי אורבך: אפילו כועסים על האנגלית, שהיא טובה מדי.

אורי אורבך: גם אני כועס על כמה דברים שנתניהו אמר.

אורי אורבך: אותי מכעיס מאוד שראש הממשלה אומר שיהיו התנחלויות שיישארו מחוץ לגדר, מחוץ לגבולה של מדינת ישראל.

אורי אורבך: אני סומך על זה שלא יקרה שום דבר בסוף, כי הוא לא מתכוון באמת, או כי הם, הפלסטינים, בוודאי לא יסכימו למה שהוא מסכים.

עפו אגבאריה: לא מתכוון לאמת.

ניצן הורוביץ: אם הוא מהליכוד, אז – – –

עפו אגבאריה: זה באמת העניין.

אורי אורבך: אבל אני לא יכול לסמוך על זה שאני לא סומך עליו.

אורי אורבך: יכול להיות שבסוף הדיבורים הללו יהפכו למעשים, כי מה שעלול לקרות עם ההבטחות והמלים של הליכוד, שהוא כרגע אומר ולא מתכוון, אבל במשא-ומתן על ההתניות שלו הוא ייסוג מהן ויוותר – על האמירה הנפלאה שהוא אמר, שהוויכוח הוא לא על המדינה הפלסטינית אלא על קיומה של המדינה היהודית, שאני מזדהה עם זה מאוד, אפילו שאני מתווכח גם על קיומה של מדינה פלסטינית, אבל נתניהו כבר אמר שהוא רוצה מדינה פלסטינית – שתי מדינות לשני עמים, אז על האמירה הזאת שהוויכוח הוא על המדינה היהודית – עם זה אני מזדהה.

אורי אורבך: השאלה היא אם נתניהו של עוד שנה ועוד שנתיים – הוא יזדהה עם זה, או שעל ההתניות הוא יוותר, ואנחנו נישאר עם ההבטחות שיישובים יהודיים וישראליים יישארו מחוץ לגדר הגבול.

אורי אורבך: אבל אני אסיים רק ואומר, באמת, זאת היתה – לפחות לרגע אחד של נחת היתה פה הצלחה דיפלומטית.

אורי אורבך: העולם ראה שהאמריקנים תומכים בנו.

אורי אורבך: אבל פה לא סולחים גם על ההצלחה הזאת.

עפו אגבאריה: רק האמריקנים.

אורי אורבך: רק האמריקנים, רק – "נעבעך", האומה הקטנה הזאת, של 300 מיליון אנשים, שהיא המעצמה הגדולה בתבל.

עפו אגבאריה: – – –

אורי אורבך: נכון.

אורי אורבך: לוב לא תומכת בנו, וסוריה לא, ומצרים לא, ועוד כמה ארצות לא, ובעצרת האומות המאוחדות לא תומכים – –

עפו אגבאריה: – – –

אורי מקלב: חבר הכנסת אגבאריה, בבקשה.

אורי אורבך: – – אבל האמריקנים כן תומכים.

אורי אורבך: ואני אומר, היה נאום טוב, מה אתם רוצים, לפחות נאום טוב ומחיאות כפיים קיבלנו, בואו נפרגן לראש הממשלה לפחות את זה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת אורי אורבך.

אורי מקלב: חבר הכנסת כרמל שאמה, בבקשה.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אנחנו ניצבים כאן כמה ימים אחרי חזרתו של ראש הממשלה בנימין נתניהו משליחות שאפשר להגיד שהיתה סוג של שליחות היסטורית, לפחות בטווח הזמן שאנחנו חיים בו.

כרמל שאמה-הכהן: אדם סביר ונורמלי, שעקב אחרי ההתרחשויות, אם תספר לו שמה שחיכה בפרלמנט הישראלי לבנימין נתניהו ראש הממשלה כשהוא חזר זה חמש הצעות אי-אמון, חמש הצעות אי-אמון לא על המצב הכלכלי או על המצב החברתי – על המסע המדיני שלו, שאי-אפשר להגדיר אותו כפחות ממושלם.

כרמל שאמה-הכהן: הרי כל דבר שעשה ראש הממשלה, בניגוד לכל הציפיות, בניגוד לכל התחזיות השחורות של בידוד, של צונאמי מדיני, של התנגשות חסרת תקדים עם הממשל בארצות-הברית, הכול ראש הממשלה עשה בתזמון ובמינון הכי נכונים והכי מדויקים.

כרמל שאמה-הכהן: עכשיו, בעיקר סיעת קדימה באופוזיציה הופכת להיות מיום ליום לאופוזיציה שאין לה מה למכור לעם.

כרמל שאמה-הכהן: אין לכם בעצם באמת מה למכור לעם.

כרמל שאמה-הכהן: הרי למה אתם מתנגדים?

כרמל שאמה-הכהן: במה אתם מביעים אי-אמון?

כרמל שאמה-הכהן: באיזה אמירות של ראש הממשלה בקונגרס?

כרמל שאמה-הכהן: זה שהוא אמר ירושלים מאוחדת?

כרמל שאמה-הכהן: אתם נגד ירושלים מאוחדת?

כרמל שאמה-הכהן: תגידו את זה לציבור.

כרמל שאמה-הכהן: ואם אתם לא נגד ירושלים מאוחדת, אז על מה הביקורת?

כרמל שאמה-הכהן: זוהי שאלה פשוטה.

אורית זוארץ: אנחנו לא הקפאנו את ירושלים, אתם הקפאתם.

כרמל שאמה-הכהן: כשהוא אומר שבעיית הפליטים הפלסטינים היא לא בעיה של מדינת ישראל, וכמו שאנחנו פתרנו את הבעיה של הפליטים היהודים ממדינות ערב בתוך שטח מדינת ישראל, כך צריך לפתור את בעיית הפלסטינים בתוך שטח – אם תוקם – מדינה פלסטינית; אתם נגד זה?

כרמל שאמה-הכהן: אתם רוצים לייבא פליטים לתוך מדינת ישראל?

כרמל שאמה-הכהן: תגידו את זה לציבור בישראל.

כרמל שאמה-הכהן: על זה אתם מצביעים בו אי-אמון?

כרמל שאמה-הכהן: נקודה שלישית שראש הממשלה אמר, ואני חושב שאין לכם עליה מחלוקת, או שאתם לא יודעים באמת מה אתם רוצים, כשהוא אומר – אני לא אדבר עם ארגון טרור כמו ה"חמאס", ובעצם מיישר, אני חושב, קו ונורמה בדיוק כמו שארצות-הברית נוהגת, אז בגלל זה מביעים בו אי-אמון?

כרמל שאמה-הכהן: כשהוא אומר ודורש, דבר בסיסי, הוא אומר, ראש ממשלת ישראל, ראש ממשלה מטעם הליכוד, הוא אומר: הוויכוח הוא לא על המדינה הפלסטינית, אני לא מתווכח על המדינה הפלסטינית, על הצורך בה או על הקמתה, אני מתווכח על הזכות של מדינת ישראל, של עם ישראל לבית יהודי בארץ-ישראל; האם גם הזכות הזו ניתנת אצלכם לערעור?

כרמל שאמה-הכהן: אז בבקשה, תגידו את זה לציבור.

כרמל שאמה-הכהן: כשהוא אומר שהאסלאם הקיצוני מאיים על העולם ושאירן גרעינית היא סכנה קיומית לישראל, אז אני שואל: גם בזה יש לכם מחלוקת?

כרמל שאמה-הכהן: אני עד עכשיו לא הבנתי על מה בדיוק המחלוקת.

כרמל שאמה-הכהן: אני לא מדבר על הסיעות הערביות.

כרמל שאמה-הכהן: אני מדבר על סיעת קדימה.

ראובן ריבלין: אני אתן לך עוד דקה, כי אני התחלפתי באמצע ואני לא יודע כמה הפריעו לך – אז יש לך עוד דקה.

נחמן שי: לא הפריעו לו.

כרמל שאמה-הכהן: הפריעו מאוד, זה שאתם לא מפריעים זה מפריע לי.

כרמל שאמה-הכהן: זה גם סוג של הפרעה.

נחמן שי: אה, שובב.

כרמל שאמה-הכהן: כשראש הממשלה נואם מול הקונגרס והסנאט ובעצם מול כל העולם הפוליטי והמדיני, ואומר בצורה ברורה: פתרון הקבע הוא שתי מדינות לשני העמים, במה קדימה חושבת אחרת?

כרמל שאמה-הכהן: על מה האי-אמון?

כרמל שאמה-הכהן: לא, באמת, אני מנסה להבין.

כרמל שאמה-הכהן: אני רואה את הכותרת: אי-אמון במדיניות נתניהו ובנאומו מול הקונגרס.

כרמל שאמה-הכהן: עברתי על כל הנאום שלו עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם.

כרמל שאמה-הכהן: חוץ מזה שאתה כל פעם רואה שזו היתה מלאכת מחשבת – על מה אתם חולקים עליו שם?

כרמל שאמה-הכהן: אני עוד לא הבנתי.

כרמל שאמה-הכהן: אז לא שמעתי צעקה מכם שאתם חולקים על ירושלים מאוחדת.

כרמל שאמה-הכהן: לא שמעתי מכם צעקה שאתם חולקים על כך שהפליטים הפלסטינים צריכים להישאר בפלסטין, אם תקום.

כרמל שאמה-הכהן: לא שמעתי מכם שאתם בעד להידבר עם ה"חמאס", שראש הממשלה אומר – לא לדבר עם ה"חמאס".

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: נא לסכם.

כרמל שאמה-הכהן: נא לסכם?

כרמל שאמה-הכהן: אחרי שהוספת לי דקה?

ראובן ריבלין: אחרי שהוספתי לך – בלי לספור את השבתות והחגים שהוספתי.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

כרמל שאמה-הכהן: לכן, חברי מסיעת קדימה, כל הצעות האי-אמון האחרות עוד איכשהו אפשר להבין ולבלוע אותן.

כרמל שאמה-הכהן: את האי-אמון שלכם?

כרמל שאמה-הכהן: אין לכם מקום באופוזיציה.

כרמל שאמה-הכהן: אתם אופוזיציה שאין לה מה למכור.

כרמל שאמה-הכהן: אתם לא יכולים להגיד באמת את מה שאתם מאמינים.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת כרמל שאמה-הכהן.

ראובן ריבלין: כבוד שר החינוך בשם הממשלה מבקש לסכם את הדיון ונעבור להצבעות.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, התקיים דיון אשר מתוכו יכולנו ללמוד את הבדלי הגישות בבית לתוכן נאומו של ראש הממשלה.

גדעון סער: היה בדברים, בקצרה – גם קודמי וחברי לסיעה, חבר הכנסת שאמה ציין – שלאמיתו של דבר, כאשר אנחנו מדברים על מפלגת האופוזיציה הראשית, היא לא הצליחה להצביע על איזשהו יסוד מיסודות נאומו של ראש הממשלה בוושינגטון שעליו היא חולקת.

גדעון סער: ואני חייב לומר שזה לא פשוט, כי אני, מערב הנאום, כאשר ישבתי באולפן עם חבר הכנסת מופז, כבר מאז ניסיתי להבין במה חולקת קדימה על תוכן הנאום, וככל ששמעתי יותר דוברים התקשיתי יותר להבין את הטיעון.

גדעון סער: כאשר אנחנו מגרדים את הכול, אנחנו נשארים עם אמירה, שאמרה אותה גם היום בקריאת ביניים חברת הכנסת אברהם ואמרו אותה אחרים – ראש הממשלה לא מתכוון.

גדעון סער: זאת אומרת אנחנו, אדוני היושב-ראש, עוסקים בתחום הכוונות הנסתרות מהעין, שאינן גלויות לנו, אולי גלויות לקדוש-ברוך-הוא, ולא בתחום העמדות, ההשקפות המדיניות אשר מובעות בריש גלי, בשער בת רבים.

גדעון סער: אם אנחנו מדברים על תפיסת עולם שהוצגה כאן, למשל, על-ידי חבר הכנסת אילן גילאון, אז חבר הכנסת אילן גילאון אמר ביושר את השקפתו, שהיא תפיסת תנועתו – מה הבעיה בקווי 67'?

גדעון סער: הוא שאל את זה בצורה כל כך כנה.

גדעון סער: אני משוכנע שזו השקפתו.

גדעון סער: אבל אני מזכיר לבית שכל ממשלות ישראל מאז מלחמת ששת הימים – לא היתה ממשלה אחת, אדוני היושב-ראש, שבאה ואמרה: אני מקבלת את קווי 67'.

גדעון סער: נהפוך הוא.

גדעון סער: גם ממשלות שמרצ היתה חברה בהן, מעולם לא באו והצהירו: אנחנו מקבלים את קווי 67'.

גדעון סער: אפשר למצוא, אולי, בדוחק, חריג אחד לכלל הזה, והוא העמדות שהוצגו בחדר סגור – ולא היו בזמן אמת בידיעת הציבור או בידיעת הבית הזה, או קיבלו את אישור הממשלה או הכנסת – על-ידי ראש הממשלה אהוד אולמרט, שלאחר התפטרותו, ממש בימים האחרונים של כהונתו, הציג עמדה כזו, הכוללת למעשה חילופי שטחים של 1 על 1, ולמעשה מקבלת את אותו עיקרון.

גדעון סער: אבל הוא מעולם לא היה דבר אשר ממשלה כלשהי או כנסת כלשהי אשררה, ומעולם לא היתה זו עמדה שהציבור הרחב תמך בה במערכת בחירות, ואמר: אנחנו בעד חזרה לקווי 67', אלה גבולות בטוחים.

גדעון סער: כל מה שעשתה מדינת ישראל מאז מלחמת ששת הימים, וכל הפרשנות, חבר הכנסת בר-און, להחלטה 242 של האו"ם היתה הבחנה בין נסיגה משטחים לבין נסיגה מהשטחים.

רוני בר-און: – – – ראש הממשלה בנאום בר-אילן, זה לא היה – – – הוא לא נאם בהודעה מדינית – – – שום דבר מכל מה שהוא אמר עד היום לכנסת מאז היבחרו, לא הביא להצבעה בכנסת, ואתה יודע את הסיבה.

גדעון סער: חבר הכנסת בר-און, אתה כאדם שהוא בעל ידע בתחום המשפט הקונסטיטוציוני גורס ברצינות שכל נאום מדיני, שהוא לא בגדר הסכם, ראש ממשלה צריך להביא לאישור הכנסת?

גדעון סער: הכנסת כל שבוע – הנה, אתם באים, הסיעה שלכם באה, מציעה הצעת אי-אמון בעקבות נאום מסוים – – –

ראובן ריבלין: טוב, מספיק, מספיק.

גדעון סער: – – – בעקבות נאום מסוים, אז הבית בידו ובכוחו – – –

רוני בר-און: גם – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, לא שומעים אותך.

גדעון סער: אתה לא באמת מאמין שאני טועה.

גדעון סער: אתה לא מאמין שאני יכול לראות.

רוני בר-און: – – – לא מאמין – – –

גדעון סער: אני רוצה לומר ליושב-ראש הכנסת – –

ראובן ריבלין: אני חושב שאדוני יכול לסכם.

גדעון סער: – – הכנסת, על-פי הנחיית היועץ המשפטי לממשלה, גם זה לא דבר סטטוטורי, מצביעה או צריכה להצביע על הסדרים מדיניים שיש בהם ויתור על שטח מהשטחים שאנחנו מחזיקים בידינו, לרבות שטחים שלא הוחלה עליהם ריבונות ישראל.

גדעון סער: היום יש לנו גם חוק משאל עם שעוסק בחבלי ארץ שהוחלה עליהם הריבונות הישראלית.

גדעון סער: אבל ודאי שאין כל חובה שבדין, שבחוקה, להביא לאישור הכנסת נאום כזה או אחר.

גדעון סער: אבל כל מי שעקב אחרי מה שקרה במדינה מאז נאומו של ראש הממשלה, יודע שהציבור הרחב תומך בדברים האלה.

גדעון סער: אני אפילו אסתכן ואומר שהרוב הגדול של מצביעי קדימה, שהיא מפלגת האופוזיציה הראשית, אולי לא של המפלגות הערביות, אולי לא של מרצ, אולי אפילו לא של העבודה, אבל בוודאי הרוב של מצביעי קדימה תומך באותם עקרונות, תומך בנושא של אחדות ירושלים, תומך בשלילת – – –

ראובן ריבלין: אני מבקש מכל חברי הכנסת לשבת, שכן מייד לאחר שיסיים השר את נאומו אנחנו נעבור להצבעות.

גדעון סער: – – – תומך בהתנגדות להכנסת פליטים לתוככי ישראל.

גדעון סער: ומשום כך, לסיכום, אדוני היושב-ראש, מאחר שהציבור הרחב תומך בעמדות האלה, אני מציע לכנסת לדחות את הצעות האי-אמון שהוגשו בעניין זה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר החינוך אשר השיב על הצעות האי-אמון, חמש במספר, והשיב בשם הממשלה.

ראובן ריבלין: אנחנו נעבור עכשיו להצביע על כל הצעת אי-אמון לחוד.

ראובן ריבלין: יש לנו חמש הצעות.

ראובן ריבלין: נא לשבת, אנחנו עוברים להצבעות.

ראובן ריבלין: השר לנדאו, נא לשבת.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, הצעת האי-אמון הראשונה היתה הצעת אי-אמון של סיעת קדימה, אשר נומקה על-ידי חברת הכנסת רוחמה אברהם-בלילא, ונושאה: נתניהו מוביל את ישראל לבידוד מדיני.

ראובן ריבלין: נצביע על הצעת אי-אמון זו.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 37 נגד – 45 נמנעים – 1 הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 37 – בעד, 45 נגד, אחד נמנע.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעת קדימה, שנומקה על-ידי חברת הכנסת רוחמה אברהם-בלילא, לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון של סיעות העבודה ומרצ, שנומקה על-ידי חבר הכנסת אילן גילאון, וכותרתה: המצב המדיני לאור נאומו של ראש הממשלה מר בנימין נתניהו בקונגרס.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות העבודה–מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 34 נגד – 47 נמנעים – 1 הצעת סיעות העבודה–מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 34 בעד, 47 נגד, אחד נמנע.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון לא נתקבלה.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: אני לא יודע מי נמנע.

ראובן ריבלין: נמנע חבר הכנסת אלדד.

ראובן ריבלין: חשבתי שמא טעות נפלה אצל אחד המכשירים.

ראובן ריבלין: ובכן, הצעת האי-אמון שנומקה על-ידי חבר הכנסת אילן גילאון, של סיעות העבודה ומרצ, לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון השלישית, של סיעת רע"ם-תע"ל, שנומקה על-ידי חבר הכנסת מסעוד גנאים, בכותרת: ממשלת נתניהו קוברת את תהליך השלום ומגבירה את הקרע עם האוכלוסייה הערבית הישראלית.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת רע"ם-תע"ל להביע אי-אמון בממשלה – 30 נגד – 49 נמנעים – אין הצעת סיעת רע"ם-תע"ל להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 30 בעד, 49 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שגם הצעת האי-אמון של סיעת רע"ם-תע"ל, שנומקה על-ידי מסעוד גנאים, לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת האי-אמון של סיעת האיחוד הלאומי, שנומקה על-ידי חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, בכותרת: דבריו של ראש הממשלה בנאומו בקונגרס האמריקני.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעת האיחוד הלאומי להביע אי-אמון בממשלה – 27 נגד – 46 נמנעים – 4 הצעת סיעת האיחוד הלאומי להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי חברי הכנסת, 27 בעד, 46 נגד, וארבעה נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שגם הצעתה של סיעת האיחוד הלאומי, שהוצגה על-ידי חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון של סיעת חד"ש, שנומקה על-ידי חבר הכנסת דב חנין, בכותרת: סרבנות השלום של ממשלת נתניהו.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 5 בעד הצעת סיעת חד"ש להביע אי-אמון בממשלה – 30 נגד – 49 נמנעים – אין הצעת סיעת חד"ש להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 30 בעד, 49 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו נעבור לאזכרה לחברנו חבר הכנסת והשר לשעבר זאב בוים.

ראובן ריבלין: הרעיה עדנה, אמו של זאב, חנה, הילדים, נטע ובעלה מוזס, טלי ובעלה שלמה, יערה ובעלה יובל, דני ואשתו שלומית, איתי ואשתו מדלן, עידו וליבי, הנכדים, שחר, אביב, נועם, דרור, מעיין, אמרי, אלה, עומר, יואב, מיקה, אלונה, נועה ויונתן, האחות רחל והאח אלי, בני משפחה, חברים ומוקירי זכרו של זאביק, לפני כחודשיים ימים הלך לעולמו בטרם עת אחד מחברינו המוערכים והאהובים, הלוא הוא חבר הכנסת והשר לשעבר זאב, זאביק, בוים, והוא בסך הכול בן 67.

ראובן ריבלין: נכבד בבקשה את זכרו בקימה.

ראובן ריבלין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של המנוח.

ראובן ריבלין: ) נא לשבת.

ראובן ריבלין: בני המשפחה, מכובדי, ראש הממשלה, ראש האופוזיציה, שרי הממשלה, חברות וחברי הכנסת, בני המשפחה היקרים, זאביק היה מן האנשים הנחושים, המקצוענים והשורשיים שידע הבית הזה.

ראובן ריבלין: במשך חצי יובל, מאז התמנה לראש העיר קריית-גת, הוא היה שליח ציבור, ולפני כן מנהל בית-הספר התיכון בעיר, לתפארת העיר והחינוך.

ראובן ריבלין: בחירתו לכנסת ברשימת הליכוד היתה טבעית ביותר, כמי שנולד וגדל במחוזות "ז'בוטינסקאיים".

ראובן ריבלין: לאורך דרכו, משירותו בנח"ל, דרך פעילותו החינוכית בארץ ומחוץ לה, ועד כהונתו בכנסת, במשך כמעט חמש כנסות, וכמובן, כשר בממשלה, תמיד ראה לנגד עיניו את שולחיו ואת הערכים שלאורם גדל, גם כשהצטרף לליכוד, וגם אחר כך, כשבחר לעזוב את הליכוד.

ראובן ריבלין: בכל דרך שבחר ללכת היתה אהבתו לארץ-ישראל לא יודעת גבול.

ראובן ריבלין: הוא לא הפסיק כל חייו ללכת בשביליה, באתריה ובדרכיה, מתוך אהבה, מתוך ידע, מתוך עניין ומתוך ערגה.

ראובן ריבלין: מאבקו העיקש, הצנוע ומעורר הכבוד, במחלת הסרטן, מבטא באופן הכואב והמר את דרכו ואת אישיותו, את השילוב בין אותו "תגר" הנחוץ לעתים לפעולות ציבוריות, לבין ה"הדר", שעליו הקפיד ברמה האישית, כמו גם בכבוד הזולת, ובכבוד לבר-פלוגתא.

ראובן ריבלין: בשם הכנסת כולה אנחנו שולחים לכם, בני משפחתו, את תנחומינו.

ראובן ריבלין: הוא היה איש רעים, ובלכתו איבדתי גם אני חבר אישי.

ראובן ריבלין: זאביק היה דוגמה ומופת, בדרכו ובאישיותו, לנבחר ציבור הגון ומעורר הערכה – גם בקרב מי שחלקו עליו.

ראובן ריבלין: מעולם – מעולם, גם כפוליטיקאי – לא היה מבטיח דבר אם לא התכוון להגשים את ההבטחה.

ראובן ריבלין: תמיד פיו ולבו היו שווים, גם כאשר דעתו או אמירותיו לא נעמו לבני שיחו או לבר-פלוגתא שלו אשר ביקש לשמוע מה בפיו ומה הוא מבטיח או מסרב.

ראובן ריבלין: בכנסת שימש חבר כנסת פעיל והתמנה לשר לאחר ששימש סגן שר הביטחון תחת שרביטו של שאול מופז כשר הביטחון; היה שר העלייה והקליטה ושימש שר השיכון.

ראובן ריבלין: יהי זכרו של איש יקר זה ברוך.

ראובן ריבלין: אני מזמין את כבוד ראש האופוזיציה.

ראובן ריבלין: אדוני ראש הממשלה רוצה לדבר?

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את ראש הממשלה לשאת את דבריו.

בנימין נתניהו: איני מצוי כל כך בתקנון הכנסת בעניין הזה.

בנימין נתניהו: חשבתי שאוכל להגיד כמה דברים בתמצית ושידידי בני בגין, השר בגין, ידבר בהרחבה.

בנימין נתניהו: אני מבין שהדבר הזה איננו אפשרי, על כן אני רוצה לומר תמצית דברי, שאני חושב שהם מבטאים את רחשי הלב של כולם כאן.

בנימין נתניהו: אני חושב שזאביק בוים היה בן-אדם למופת, הוא היה מחנך למופת, הוא היה שליח ציבור למופת.

בנימין נתניהו: אני יודע שהליכתו טרם עת היא אבדה גדולה לכם, בני המשפחה.

בנימין נתניהו: וכולנו ראינו את כאבכם ואת הדברים שאמרתם, באמת קורעי הלב והנוגעים ללב, בזמן ההלוויה, וגם אחריה, ואין מישהו שלא הרגיש את עומק כאבכם והזדהה אתו.

בנימין נתניהו: אבל הליכתו של זאביק היא גם אובדן גדול לנו, חברי הבית הזה, אובדן גדול לכנסת ואובדן גדול לעם.

בנימין נתניהו: זאביק היה איש העם ואיש הארץ, איש ספר, אוהב ישראל.

בנימין נתניהו: אני חייב להגיד שגם כבר-פלוגתא תמיד שמר על הדר, תמיד שמר על דרך-ארץ, הוא תמיד נתן יחס של כבוד ותמיד זכה ליחס של כבוד.

בנימין נתניהו: אני מצר על כך שאדם כזה, שבוודאי היה ראוי להמשיך לתרום למדינתנו ושהיה ראוי ליהנות מפרק זה בחייו – אני מצר על כך שהאיש הזה שהיה סמל לחיוניות, סמל הישראלי הגאה והפטריוט היהודי, שהוא לא קיבל את יתרת החיים שכולנו היינו מייחלים שיהיו לו, השנים שיהיו לו, אבל הזיכרון שלו הוא איתן ונצור בלב כולנו כמודל לחיקוי, כמופת.

בנימין נתניהו: יהי זכרו ברוך.

ראובן ריבלין: תודה לראש הממשלה בנימין נתניהו.

ראובן ריבלין: אני מזמין את ראש האופוזיציה, חברת הכנסת ציפי לבני, לעלות ולשאת דברים.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, משפחת בוים היקרה, שלמדנו מאז שנפטר זאביק גם להכיר אתכם יותר וגם להכיר את זאביק האחר, שאני לפחות פחות הכרתי כאן, דרככם ודרך החוויה המשפחתית שלכם.

ציפי לבני: ביום שישי לפני שבועות ספורים נפגשנו, אוהביו של זאביק בוים, בבית-הקברות בבנימינה, לטקס גילוי המצבה.

ציפי לבני: ובית-הקברות מוקף אילנות גבוהים, וזה היה יום באמצע האביב שבו קדרו השמים והעצים התכופפו מהרוח וכיסו ויצרו מעין בועה סביב בית-הקברות הזה, שבו ישבו אוהביו של זאביק ודיברו עליו, על חייו, בשבחו, ועל אהבתם אותו.

ציפי לבני: ובפנים הקבר, האבנים שעדנה כיתתה רגליה כדי להשיג אותן בכל רחבי הארץ, כדי שיסמלו גם את החוזק שהיה בו כאדם וגם את רכותו בפנים, ומאחור דברי האהבה, "התשמע קולי", ומלפנים, על פניו, סמל בית"ר, שהיווה את כל אהבתו והווייתו של חבר הכנסת זאביק בוים ומאפייני דמותו, ולא רק קורות חייו – חבר כנסת ושר, אלא מאפייני דמותו – מחנך ובית"רי.

ציפי לבני: ובתוך הבועה הזאת שכיסו העצים נשמעו השירים שמסמלים את הגעגוע למה שזאביק היה – ארץ-ישראל הישנה והטובה.

ציפי לבני: לא רק געגוע לימי בנימינה, אלא לימים שבהם בנימינה כמשל היתה ארץ-ישראל כולה.

ציפי לבני: וזה קצת מוזר להגיד את זה היום, כי זאביק גדל בימים שבהם בנימינה עצמה וכל ההוויה הבית"רית ושל אנשי האצ"ל שם, של משפחתו, באופן מסוים חשה התנכרות מצד כל יתרת ארץ-ישראל, והיום, כשמדברים על ימי בנימינה, כל אחד רוצה לחזור ולהיות במקום המיוחד הזה ומה שהוא מסמל, כי הוא הפך להיות ארץ-ישראל היפה של כולם.

ציפי לבני: זאביק חסר היום לנו, לכולנו, בכנסת.

ציפי לבני: קולו חסר.

ציפי לבני: הוא תמיד היה אומר, כשהוא היה מבקש לדבר, או לומר דבר מה – הוא היה אומר: יש לי קול מיוחד שאפשר לשמוע בכל רחבי הבית הזה.

ציפי לבני: לדעתי הוא גם השתמש במונח המוזיקלי המתאים לקולו, ואני לחלוטין לא מבינה בזה, אבל לא רק חסר הקול שלו, החזק והמרעים, אלא בעיקר תוכן דבריו, כי זאביק היה בית"רי בהליכותיו ומחנך בנאומיו, וגם כשרב את ריבה של הארץ הזאת, וגם כשביקש לחנך על-פי האידיאולוגיה שבה האמין, הוא תמיד עשה זאת במלה שנשמעת היום, כשמדברים בזאביק בוים, יותר מבכל הימים שבהם הכנסת הזאת שומעת את המלה "הדר" – ההדר הבית"רי.

ציפי לבני: ואולי כדברי ז'בוטינסקי שאמר שהבית"רי צריך להיות שקט בזעמו, כך זאביק ידע בקולו המיוחד ומתוך האידיאולוגיה והאמונה הפנימית הזאת לחנך באופן הבית"רי ביותר שמבטא את אותו "הדר" ולא רק את ה"תגר".

ציפי לבני: וגם אל הבית הזה זאביק בוים התייחס בכבוד – בית-מחוקקים כפי שצריך להיות ולא מגרש משחקים פוליטיים; כפי שבחדר ישיבות הממשלה, גם כשהיה שר, תמיד חשב על טובת המדינה ולא רק על טובת משרדו הוא, כשהוא תמיד נאמן לכל החלטה שהיא החלטה דמוקרטית.

ציפי לבני: משפחת בוים, רבים ביקשו לדבר היום באירוע הזה לזכרו של זאביק בוים, יכולתי לראות גם את חילופי הדברים הקלים שהיו בין רצונו של ראש הממשלה לנאום לבין הרצון של חבר הכנסת בני בגין, שלא לדבר על מה שקרה בסיעת קדימה לפני האירוע היום, כשמצאנו את עצמנו מתחלקים במעט דקות, כשרוצים לדבר עוד מחבריו, גם דליה איציק ראש הסיעה, חברו, חבר הכנסת רוני בר-און, ועוד אחרים שאמרו: גם אנחנו רוצים לחלוק כבוד לזאביק ביום הזה.

ציפי לבני: כשסיפרתי היום שאני אדבר בו, שאלו אותי האם אמרתי את כל אותם הדברים לזאביק בחייו.

ציפי לבני: כתבת, עדנה, על המצבה: "התשמע קולי".

ציפי לבני: אני לא יודעת אם הוא שומע אותנו היום, ובוודאי אנחנו לא תמיד אומרים לחיים בינינו את מה שאנחנו כה מיטיבים לומר לאחר שהם נפרדים מאתנו, אבל בגלל מחלתו של זאביק אני חושבת שהספקנו יותר מאחרים.

ציפי לבני: אבל אנחנו רוצים לדבר בשבחו לא רק בשביל המשפחה, ולא רק בשבילו, אלא אנחנו רוצים שישמעו עליו ועל מה שעשה, ואיך היה כאדם, ואיך היה כחבר כנסת וכאיש ציבור – לא רק ציבור בוחריו בתוך קדימה, לא רק עבור ציבור בוחרי קדימה בקרב הציבור הכללי, אלא עבור כל אחד מאזרחי המדינה הזאת, שידע שגם בבית הזה, גם במגרש הפוליטי, אפשר אחרת, ושישמעו על זאביק בוים לפני שהם מרימים ידיים מהפוליטיקה בכלל, ושיאמינו שעוד יש אנשים כאלה, וגם אם הם הלכו מאתנו, כל מה שהם האמינו בו נשאר אתנו.

ציפי לבני: יהי זכרו ברוך.

ראובן ריבלין: אמן.

ראובן ריבלין: תודה רבה לראש האופוזיציה ציפי לבני.

ראובן ריבלין: אני מזמין את שאול מופז, שהיה שר הביטחון ותחת שרביטו שימש זאביק בוים סגן שר הביטחון.

שאול מופז: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, עדנה, משפחת בוים, זאביק, ישנם בקרים שאני עדיין מחפש אותך במסדרונות הכנסת שעה שאני עושה את דרכי למליאה; מחפש את החיוך החם, את מחוות השלום הקטנה; ישנם ימים שאני מחפש את העצה החכמה בשיחה בארבע עיניים.

שאול מופז: עצות טובות הן מצרך נדיר; לך, זאביק, היו בשפע.

שאול מופז: "איפה ישנם עוד אנשים כמו האיש ההוא?

שאול מופז: " זאביק היה איש חינוך בכל רמ"ח איבריו, מנהל בית-ספר, אדם שמחפש את קרבתם של בני-נוער ובני-נוער רוצים בקרבתו.

שאול מופז: זאביק ראה בחינוך הדור הבא משימה בעלת חשיבות לאומית – כך ראה את הדברים כמנהל בית-ספר צעיר בקריית-גת, וכך גם כשר העלייה והקליטה וכסגן שר הביטחון, עת הוביל את תוכנית "אמיר" לשילובם וחיזוקם של עולים אתיופים בצבא.

שאול מופז: זאביק האמין ביכולתם, ומתוקף אמונתו פעל לאפשר להם את התנאים המתאימים, שיבטיחו את שילובם בצה"ל ובחברה הישראלית.

שאול מופז: בדמותו של זאביק השתקף הציוני הגאה, איש הרוח והמעשה, המחנך, גם הלוחם, המגן על מולדתו באמונה שלמה.

שאול מופז: זאביק האמין בתקומת ישראל, פעל למענה כל חייו הבוגרים וחינך דורות של תלמידים על ערכיה.

שאול מופז: היכרותנו היתה מועטה בשנים, אך רבת משמעות.

שאול מופז: הכרנו עת כיהנתי כשר הביטחון.

שאול מופז: ראש הממשלה אריאל שרון רצה למנותו לסגני.

שאול מופז: תמהתי על הבקשה, כיצד איש חינוך ללא ניסיון במערכת הביטחון יכול למלא את התפקיד, והוא, בשקט הכל-כך אופייני, בלי לומר יותר מדי, עשה.

שאול מופז: עשה את המלאכה יום-יום, שעה-שעה, בנאמנות אין קץ, בתחושת שליחות ואחריות שאין למעלה ממנה, מילא את תפקידו במקצועיות ובמסירות, ואני נשביתי בקסמיו, ומצאתי חבר אמת – לא עניין של מה בכך לאנשים בגילנו, בטח ובטח בחיים הפוליטיים.

שאול מופז: זאביק פעל על-פי אמונתו, תמיד הלך בדרכו, ואנחנו הלכנו יחד – דבר חריג בנוף הפוליטי.

שאול מופז: היית, זאביק, עץ השדה, כמאמר נתן זך: "האדם עץ השדה / כמו האדם גם העץ הצומח / כמו העץ האדם נגדע".

שאול מופז: המחלה תפסה אותך ברגע הכי לא מתאים – וכי מהו רגע מתאים לחלות במחלה כה קשה וחשוכת מרפא – אך היתה בך היכולת הכל-כך מיוחדת להאמין שיש ביכולתך לא רק להילחם בה, אלא גם לנצח; להצליח במקום שרבים אחרים כשלו; להאמין שאפשר חרף הקשיים ולמרות המגבלות.

שאול מופז: נלחמת כי זה היה בדמך, כי אהבת את החיים, את המשפחה, את עדנה, הילדים והנכדים; נלחמת כי היה לך עוד כל כך הרבה להספיק ולשנות ולתקן; נלחמת כי מצאת עניין בכל יום מחדש, כי חיית חיי שליחות; נלחמת כי מעולם לא הכרת דרך אחרת, נלחמת במחלה הארורה, אך לבסוף לא יכולת לה.

שאול מופז: אני זוכר איך לפני נסיעתך האחרונה ישבנו, וסיפרת לי הכול לפרטי פרטים.

שאול מופז: ישבת מולי ופירטת לקראת מה אתה הולך, בקור רוח, כאילו מדובר במישהו אחר.

שאול מופז: לא רצית שאף אחד ידאג יותר מדי, אבל כולנו דאגנו.

שאול מופז: בעיקר דאגה לך עדנה.

שאול מופז: זאביק אמר כל הזמן: עדנה דואגת, עדנה מסדרת, עדנה יודעת, היא יודעת מה היא עושה.

שאול מופז: עדנה, אמרתי לך בשבעה, ואני חוזר ואומר גם היום: את הארכת את חייו של זאביק, ונטעת בהם תקווה; את הפכת את הסבל לנסבל; הקלת כמה שיכולת, ואף מעבר לכך.

שאול מופז: זאביק היה איש חינוך ומעשה, הוא חינך למעשים ועשה למען החינוך ולמען הביטחון בסבלנות אין קץ, בנחישות ובנאמנות.

שאול מופז: את מורשתו נמשיך, ולאור הערכים שעליהם חינך, נפעל.

שאול מופז: אני באופן אישי מתגעגע אליך, זאביק.

שאול מופז: נזכור אותך תמיד.

שאול מופז: יהי זכרך ברוך.

ראובן ריבלין: אמן.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: עד כאן ציון זכרו של חבר הכנסת והשר לשעבר זאב בוים, זיכרונו לברכה.

ראובן ריבלין: דקה הפסקה, רבותי.

בשעה 18: הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 29) (תיקון מס' 2), התשע"א–2011 [מס' מ/578; "דברי הכנסת", חוב' כ"ה, עמ' 18956; נספחות.

בשעה 18: ]

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

ראובן ריבלין: אני מזמין את יושב-ראש , חוקה ומשפט, חבר הכנסת רותם, לעלות ולבוא להציג את הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 29), לקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: לחוק זה אין הסתייגויות, ולכן לאחר הצגתו נעבור מייד להצבעה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: נא לצלצל.

ראובן ריבלין: בבקשה.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשם אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 29) (תיקון מס' 2), התשע"א–2011.

דוד רותם: במסגרת התיקון הגדול שנערך בחוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 29), נקבעה הוראת שעה שנועדה להסדיר את מעמדם של רשמי ההוצאה לפועל שכיהנו ערב כניסתו של תיקון זה לתוקף.

דוד רותם: הוראת השעה פקעה לפני כשבועיים.

דוד רותם: לנוכח הצעות החוק שאנחנו עומדים להעביר כאן היום, אני מקווה, לגבי מעמדם של רשמי ההוצאה לפועל, ביקשה הממשלה להאריך את תוקפה של הוראת השעה עד סוף חודש פברואר 2012, כדי לאפשר למערכת ההוצאה לפועל ולהנהלת בתי-המשפט להיערך לתחולתם של ההסדרים החדשים ולהסדיר את מעבר כוח-האדם בין מערכות שונות.

דוד רותם: אין להצעת החוק הסתייגויות, ואני מבקש מהכנסת לאשר אותה בקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תישאר כאן, אני אספור.

ראובן ריבלין: רבותי, נא לשבת.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: נושא ההצבעה: הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 29) (תיקון מס' 2).

ראובן ריבלין: הואיל ואין הסתייגויות אנחנו נצביע על החוק מקשה אחת, בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: הוא ממשיך לעמוד, אני לא מוריד אותו, אני אספור את הצבעתו.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: קריאה שנייה, נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 6 בעד סעיפים 1–2 – 24 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

ראובן ריבלין: בעד – 24, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 29) – סליחה, 25 בעד, כולל קולו של יושב-ראש הוועדה , העומד על הבמה ולא יכול היה להצביע.

ראובן ריבלין: עבר החוק בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, האם להצביע בקריאה שלישית?

דוד רותם: קריאה שלישית, בבקשה.

ראובן ריבלין: אוקיי, רבותי, אנחנו עוברים להצביע בקריאה שלישית על הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 29) (תיקון מס' 2).

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד, מי נגד – בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 27 נגד – אין נמנעים – אין חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 29) (תיקון מס' 2), התשע"א–2011, נתקבל.

ראובן ריבלין: בעד – 27, כולל קולו של יושב-ראש הוועדה, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 29) (תיקון מס' 2) עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: [מס' מ/540; "דברי הכנסת", חוב' ב', עמ' 12688; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 62).

ראובן ריבלין: החוק יוצג על-ידי יושב-ראש הוועדה, , חוק ומשפט, חבר הכנסת .

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני, נא להציגו.

ראובן ריבלין: יש הסתייגויות?

דוד רותם: לא, אין הסתייגויות.

ראובן ריבלין: גם לחוק זה אין הסתייגויות, ולכן נצביע מייד לאחר הצגתו.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, על דעת ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 62), התשע"א–2011.

דוד רותם: אדוני השר.

ראובן ריבלין: כבוד השר מרגי וכבוד השר פלד ויושב-ראש הקואליציה, נא לא להפריע.

ראובן ריבלין: הוועדה עמלה וטרחה, תנו לו – – –

דוד רותם: לא, אתם יכולים לדבר – רק בשקט.

דוד רותם: מתוך מגמה להקל על העומס המוטל על מערכת המשפט, מבקשת הצעת החוק להקנות לרשמי בתי-משפט סמכויות שפיטה בתובענות אזרחיות בסוגים מסוימים עד לסכום של 50,000 שקל.

דוד רותם: בהצעה המקורית היה מדובר על כך שהרשמים שיוכלו לקבל סמכויות שפיטה ימונו על-ידי שר המשפטים ונשיאת בית-המשפט העליון.

דוד רותם: כאשר אנחנו הכנו את החוק לקריאה שנייה ושלישית קיבלנו מהיועצים המשפטיים של הוועדה חוות דעת רצינית, עמוקה, המבוססת על חקיקה ועל פסיקה, שהדבר הזה הוא תקלה חמורה, משום שלא יכול להיות ששופטים ימונו על-ידי השר והנשיאה.

דוד רותם: ולכן, אנחנו הכנסנו לחוק שהרשמים האלה, שיכונו "רשמים בכירים", ימונו על-ידי הוועדה לבחירת שופטים ולא על-ידי נשיא בית-המשפט העליון ושר המשפטים.

דוד רותם: כמו כן דרשנו, על סמך אותו ייעוץ משפטי – – –

ראובן ריבלין: זו יוזמת ממשלה?

דוד רותם: יוזמת הממשלה היתה קצת שונה ממה שאנחנו העברנו.

ראובן ריבלין: הבנתי, אבל החוק במקורו הוא יוזמת ממשלה.

דוד רותם: החוק במקורו הוא יוזמת ממשלה, כן.

דוד רותם: – – – דרשה הוועדה כי הוראות נוספות המסדירות את מעמד השופטים, בין היתר בדבר אתיקה, שיפוט משמעתי ואופן ההדחה, יחולו גם על הרשמים הבכירים, כדי שיהיה ברור שמשעה שאנחנו נותנים בידיהם סמכויות להכריע בסכסוכים אזרחיים, הרי שיש צורך בהשוואת מעמדם למעמד שופטים.

ראובן ריבלין: כבוד היושב-ראש, היום כל הרשמים נבחרים על-ידי הוועדה לבחירת שופטים?

דוד רותם: לא, זה התיקון הקודם, שעשינו את הוראת השעה, כי רשמים שמונו עד תיקון 29 צריך יהיה לחלק אותם בין בתי-המשפט לבין ההוצאה לפועל.

ראובן ריבלין: הבנתי.

דוד רותם: זה גם התיקון הבא שעליו נדבר.

ראובן ריבלין: הבנתי, אוקיי, בסדר, גם תיקון 33.

דוד רותם: כן.

ראובן ריבלין: אוקיי.

דוד רותם: לרשמים תוענק סמכות לדון ולהחליט כמעט בכל התובענות האזרחיות בבתי-משפט השלום שסכומן אינו עולה על 50,000 שקל, למעט תאונות דרכים, תובענות ייצוגיות ותובענות שבית-משפט לענייני משפחה מוסמך לדון בהן.

דוד רותם: הצעת החוק גם מגבילה את כמות הרשמים הבכירים שניתן למנות.

דוד רותם: כדי למנוע יצירת מספר מעמדות משנה, ביטלנו בחקיקה את המוסד שנקרא "סגן הרשם", משום שקיבלנו מהנהלת בתי-המשפט מידע שבמוסד הזה לא נעשה שימוש במהלך השנים ואין בו צורך של ממש.

דוד רותם: אין להצעת החוק הסתייגויות, ואני מבקש לאשר אותה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצביע על החוק בקריאה השנייה מקשה אחת, שכן אין הסתייגויות לחוק זה.

ראובן ריבלין: נא להצביע על הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 62) בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 8 בעד סעיפים 1–9 – 18 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–9 נתקבלו.

ראובן ריבלין: 18, בתוספת קולו של יושב-ראש הוועדה , בעד הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 62) בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, האם להצביע בקריאה שלישית?

דוד רותם: כן, בקריאה שלישית, אדוני.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: הואיל והיושב-ראש ביקש להצביע בקריאה שלישית, אנחנו עוברים להצביע על הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 62), התשע"א–2011, בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד? מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 9 בעד החוק – 21 נגד – אין נמנעים – אין חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 62), התשע"א–2011, נתקבל.

ראובן ריבלין: בצירוף קולו של חבר הכנסת , שנמצא על הדוכן, 21 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: האם להצביע בקריאה שלישית?

דוד רותם: כן, אדוני.

ראובן ריבלין: ובכן, אנחנו נצביע על הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 62) בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 19 נגד – אין נמנעים – אין חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 62), התשע"א–2011, נתקבל.

ראובן ריבלין: 19, בצירוף קולו של יושב-ראש הוועדה , בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 62), התשע"א–2011, עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: [מס' מ/540; "דברי הכנסת", חוב' ב', עמ' 12686; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 33).

ראובן ריבלין: נכון?

דוד רותם: כן.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: גם להצעה הזאת – – –

דוד רותם: יש הסתייגות דיבור.

ראובן ריבלין: הם הורידו.

דוד רותם: הורידו?

ראובן ריבלין: רבותי, גם להצעת חוק זו, שהיתה לה הסתייגות דיבור, הורידו את ההסתייגות, ולכן נצביע מייד לאחר הצגתו על-ידי היושב-ראש.

ראובן ריבלין: בבקשה.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשם , אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 33), התשע"א–2011.

דוד רותם: הצעת חוק זו היא שוב שלב נוסף ביישומו של התיקון הגדול, תיקון מס' 29.

דוד רותם: הצעת החוק קובעת מערכת של הסדרים ביחס לרשמי ההוצאה לפועל כדי להביא אותם להיות חלק ממערכת המשפט, להיות עובדי מדינה שימונו על-ידי ועדה מיוחדת לבחירת רשמים.

דוד רותם: הצעת החוק קובעת מערכת של הסדרים – אופן המינוי וההדחה, מעמדם וסמכויותיהם של רשמי ההוצאה לפועל, מינוי ממונה על רשמים, אחראי על בירור תלונות.

דוד רותם: חידוש נוסף שיש בהצעת החוק הוא הרחבת ההחלטות שלגביהן תהיה זכות ערעור על החלטתו של רשם ההוצאה לפועל.

דוד רותם: מתוך הבנה כי החלטות מסוימות של רשמי ההוצאה לפועל הן בעלות אופי פוגעני במיוחד, הוחלט לאפשר לחייבים לערער על החלטות אלה בזכות, ולא רק ברשות, כפי שהמצב היום.

דוד רותם: להצעת החוק לא מצורפות הסתייגויות, ואני מבקש להצביע עליה בקריאה שנייה ושלישית.

דוד רותם: אני כבר בהזדמנות זאת, אדוני, מבקש להודות.

ראובן ריבלין: תודה, תרד ותוכל להצביע.

דוד רותם: נכון.

דוד רותם: אני רוצה להודות ליועצים המשפטיים של הוועדה, לעורכת-הדין סיגל קוגוט, לאלעזר שטרן, שעשו כאן עבודה מצוינת.

דוד רותם: חוות הדעת שלהם היו מבוססות, מנומקות, עם חקיקה ועם פסיקה מן הארץ ומן העולם.

דוד רותם: כך ראוי שייעשו.

דוד רותם: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה ליושב-ראש הוועדה.

ראובן ריבלין: אנחנו נצביע עכשיו בקריאה שנייה, ואם יושב-ראש הוועדה עדיין לא יגיע לכיסאו – אני אצרף את קולו.

ראובן ריבלין: נא לשבת, רבותי.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 33), התשע"א–2011, בקריאה שנייה מקשה אחת.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: אני אוסיף את קולך, דוד.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 11 בעד סעיפים 1–9 – 20 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–9 נתקבלו.

ראובן ריבלין: בעד – 20, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 33) עברה בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הוועדה, האם להצביע בקריאה שלישית?

ראובן ריבלין: ובכן, אנחנו מתבקשים להצביע על הצעת החוק בקריאה שלישית – הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 33).

ראובן ריבלין: נא להצביע בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 12 בעד החוק – 19 נגד – אין נמנעים – אין חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 33), התשע"א–2011, נתקבל.

ראובן ריבלין: בעד – 19, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שחוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 33), התשע"א–2011, עבר בקריאה שלישית, וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני אודה מאוד לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס שתבוא להחליף אותי.

ראובן ריבלין: בקשת הממשלה בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר סמכות הנתונה לשר השיכון על-פי סעיף 1(2) לחוק הגנת הדייר (מוסדות ציבור), התשכ"ד–1964, לשר לשירותי דת.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני, נא להציג.

ראובן ריבלין: לא נרשם עדיין איש לדיון.

ראובן ריבלין: נרשמו?

ראובן ריבלין: אוקיי.

ראובן ריבלין: אדוני השר, בבקשה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הסבר קצר להודעת הממשלה.

יעקב מרגי: במסגרת חוק הגנת הדייר יש מושג של דייר מוגן, ויש במדינת ישראל כמה בתי-כנסת ששוכנים בדיור מוגן של חברות משכנות, כגון "עמידר" ודומיה.

יעקב מרגי: הסמכות להוציא את האישור, אם אותה דירה אכן משמשת בית-כנסת, נתונה לשר לשירותי דת.

יעקב מרגי: עם פירוק המשרד זה הועבר לשר השיכון.

יעקב מרגי: בעבודה משרדית אותו מיקרון בסמכות מועבר כרגע למשרד לשירותי דת.

יעקב מרגי: שוב אני מבהיר, זה קשור לבתי-כנסת ששוכנים בדיור מוגן של חברות הדיור הציבוריות.

יעקב מרגי: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לכבוד השר יעקב מרגי.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מתחילים את הדיון בנושא.

אורלי לוי אבקסיס: ראשון הדוברים, חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח.

אורלי לוי אבקסיס: נעבור לדובר הבא ברשימה, חבר הכנסת – איננו.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת אורי אריאל – איננו.

אורלי לוי אבקסיס: שלא יאמרו שלא קראתי את השמות, אז מי שאני קוראת בשמו ולא נמצא יאבד את זכותו לדבר.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת גדעון עזרא – גם הוא איננו.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת שלמה מולה.

שלמה מולה: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, זו עוד הצעת חוק שבאה להאדיר את משרד הדתות.

שלמה מולה: בעיני זה משרד מיותר, אין בו צורך, לא היה בו צורך.

שלמה מולה: בגלל הסכמים קואליציוניים – צריך להגיד את האמת – המשרד הזה חזר, לא בממשלה הזאת, בממשלה של קדימה; גם אז לא היה צריך להיות משרד כזה.

שלמה מולה: דינו של המשרד הזה להיות מפורק, ולא לתת לו סמכויות אדירות.

שלמה מולה: עד היום חיינו בשלום כשהסמכויות היו במשרד השיכון, אז מה קרה פתאום?

שלמה מולה: זה עוד נתח, עוד סמכויות, עוד מינויים פוליטיים, עוד קוניונקטורה פוליטית.

שלמה מולה: בשביל מה, ולמה צריך?

שלמה מולה: דרך אגב, מבחינה פוליטית, משרד השיכון זה תחת השר אטיאס, משרד הדתות תחת השר מרגי, שניהם מש"ס, אז מה הועילו חכמים בתקנתם להעביר מיד זו ליד אחרת?

שלמה מולה: בשביל מה אתה צריך את הסמכויות האלה?

שלמה מולה: מה, המדינה – עד עכשיו שירותי הדת נפגעו?

שלמה מולה: ממה נפגעו, להאדיר עוד את סמכויות שר הדתות?

יעקב מרגי: כדי לתת לך שירותים טובים יותר.

שלמה מולה: לכן, אפילו מהטעם הזה שבו כל הזמן ממירים סמכויות ממשרד אחד למשרד אחר – האמת היא, אני לא מתפלא, יש הרבה מאוד שרים שאין להם מה לעשות, יש יותר מדי שרים וסגני שרים, כל מה שהם עושים – כל יום מעבירים מכאן לכאן.

שלמה מולה: אם היו מעבירים, כמו למשל את מערך הכיבוי, לשר לביטחון פנים, אני יכול להבין, זה נראה לי מצוין, זה נראה לי מקצועי מאוד.

שלמה מולה: אבל למקום שבו לא צריך, לתת עוד סמכויות, זה דבר מיותר, ולכן אנחנו נצביע נגד.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה, חבר הכנסת שלמה מולה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעבור לבא בתור ברשימת הדוברים, חבר הכנסת וסגן יושב-ראש הכנסת מגלי והבה.

מגלי והבה: מוותר.

אורלי לוי אבקסיס: מוותר.

אורלי לוי אבקסיס: מאחר שחבר הכנסת יעקב כץ אינו נוכח, וגם חבר הכנסת מיכאל בן-ארי אינו נוכח, אנחנו נעבור להצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה על בקשת הממשלה, בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר סמכות הנתונה לשר הבינוי והשיכון על-פי סעיף 1(2) לחוק הגנת הדייר (מוסדות ציבור), התשכ"ד–1964, לשר לשירותי דת.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים להצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 13 בעד הודעת הממשלה – 14 נגד – 3 נמנעים – אין הודעת הממשלה על העברת סמכות משר הבינוי והשיכון לשר לשירותי דת נתקבלה.

אורלי לוי אבקסיס: בעד – 14 חברי כנסת, נגד – 3, אין נמנעים.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת שבקשת הממשלה, בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר סמכות הנתונה לשר הבינוי והשיכון על-פי סעיף 1(2) לחוק הגנת הדייר (מוסדות ציבור), התשכ"ד–1964, לשר לשירותי דת, עברה.

אורלי לוי אבקסיס: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/586).

אורלי לוי אבקסיס: ]

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעבור לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק "גלי צה"ל" – שידורי רדיו של צבא-הגנה לישראל (שידורי חסות ותשדירי שירות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"א–2011.

אורלי לוי אבקסיס: יציג את הצעת החוק השר מתן וילנאי, בשם שר הביטחון.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

מתן וילנאי: כבוד היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, חברי מטבריה, ציון פיניאן, תקשיב לי.

ציון פיניאן: אני בעד.

מתן וילנאי: אתה בעד, אבל תקשיב, תדע למה אתה בעד.

ציון פיניאן: אני יודע.

מתן וילנאי: אני מתכבד להביא לדיון בקריאה ראשונה את הצעת חוק "גלי צה"ל" (שידורי חסות ותשדירי שירות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"א–2011.

מתן וילנאי: בחוק זה מוסדר נושא שידור תשדירי השירות ושידורי החסות בתחנת "גלי צה"ל", תמורת תשלום ופיקוח ציבורי על שידורים אלה.

מתן וילנאי: הוראת השעה נחקקה בעקבות המלצת בית-המשפט העליון, בעתירה שהוגשה בידי כמה תחנות רדיו אזוריות, להסדיר בחקיקה את הסוגיה של שידורי החסות ותשדירי השירות, מתוך כוונה להבהיר את המצב המשפטי בכל הקשור לסמכויות "גלי צה"ל" לשדר תשדירים בשידורים אלה.

מתן וילנאי: הוראת השעה משקפת את המצב שהיה נהוג בפועל לפני החקיקה.

מתן וילנאי: הוראת השעה נחקקה לתקופה של שנתיים ב-2005, הוארכה שנית ב-2007 ובשלישית ב-2010.

מתן וילנאי: בהצעת החוק מוצע להאריך פעם נוספת את תקופת הוראת השעה, דהיינו עד ה-13 במאי 2012.

מתן וילנאי: ישאל השואל, למה כל הזמן להאריך, הרי יש גבול בעניין?

מתן וילנאי: ולכן – הממשלה החליטה, בישיבתה ב-15 במאי שנה זו, כי בתקופה זו ייבחן ההסדר של שידורי החסות ותשדירי השירות בתשלום ב"גלי צה"ל" ומנגנון הפיקוח הציבורי עליו.

מתן וילנאי: ואכן, שר הביטחון מתכוון למנות ועדה שבתוך חצי שנה תציג לו מסקנות מכל התהליך הזה.

מתן וילנאי: מאחר שהוראת השעה הסתיימה כבר ב-13 במאי 2011, מוצע כי תחילתו של החוק המוצע תהיה ביום פקיעת תוקפה של הוראת השעה כנוסחה היום.

מתן וילנאי: אני מבקש כי המליאה תאשר את ההצעה בקריאה ראשונה ותעביר אותה להמשך דיון בוועדת הכלכלה של הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לכבוד השר מתן וילנאי, בשם שר הביטחון.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעבור לרשימת הדוברים.

אורלי לוי אבקסיס: ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת מגלי והבה, שהוא גם סגן יושב-ראש הכנסת.

מגלי והבה: גברתי היושבת-ראש, השר מתן וילנאי, חברי חברי הכנסת, אני יכול להגיד – חבר הכנסת עפו אגבאריה, תן לו לפחות – – –

עפו אגבאריה: – – –

מגלי והבה: אני בטוח, יש לו כישורים רבים.

מגלי והבה: גם זה.

מגלי והבה: אני יכול להגיד לך, השר מתן וילנאי, הייתי חבר הוועדה המשותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת הכספים עד שאישרנו את הדבר הזה, שהוא חשוב ביותר להמשך התפקוד של "גלי צה"ל", להשתמש בשידורים על מנת להגדיל את ההכנסות ולהמשיך להחזיק את הרדיו הזה.

מגלי והבה: אנחנו לא יכולים לעשות במקום הזה פרסומות, אבל "גלי צה"ל" הוכיחה את עצמו לאורך השנים בחיים הדמוקרטיים של מדינת ישראל.

מגלי והבה: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה להגיד, וחשוב שהשר מתן וילנאי ישמע, כשהתחילו המהומות בסוריה היתה כתבת טלוויזיה שהנשיא בשאר אסד מינה אותה.

מגלי והבה: היא עבדה שנים בטלוויזיה, וביום שהתחילו המהומות היא מתחה ביקורת על המשטר.

מגלי והבה: למחרת היא כבר לא חזרה להיות עורכת ולא חזרה להיות אחת המגישות החשובות בסוריה.

מגלי והבה: מה אני רוצה להגיד?

מגלי והבה: אדוני השר מתן וילנאי, ישנו שר ביטחון במדינת ישראל, שהיה פעם גם ראש ממשלה, אבל נתייחס לתקופה הזאת – –

יואל חסון: מדחיקים את התקופה הזאת.

מגלי והבה: – – שהחליט על מפקד "גלי צה"ל", שלדעתי עושה את העבודה שלו בצורה מצוינת – לא רק אני אומר את זה, אלא כל מי ששמעתי בבית הזה מעריך אותו, וגם אתה מכיר ומוקיר אותו – מודיע לו במסיבה, דרך אמצעי התקשורת, שהוא החליט לסיים לו את תפקידו.

מגלי והבה: אז אני רוצה להגיד לשר הביטחון שאנחנו לא בסוריה ולא במשטר דיקטטורי, והרדיו של "גלי צה"ל" – שאנחנו רוצים לדאוג לו, ולדאוג לו לתקציבים על מנת שיוכל לקיים את עצמו ולהיות הרדיו האובייקטיבי ביותר או בין אמצעי התקשורת שאמורים להיות האובייקטיביים ביותר במדינה הזאת – שימשיך לשרת נאמנה את הציבור.

מגלי והבה: על התנהלותו ופעולתו של שר הביטחון – אנחנו במשטר דמוקרטי, אדוני השר מתן וילנאי.

מגלי והבה: אם הוא שכח, אז אנחנו יכולים לשלוח אותו לצד השני שיישאר שם.

מגלי והבה: אבל אם הוא לא שכח, כך לא מתנהגים למפקד "גלי צה"ל" מוצלח.

מגלי והבה: לכן אני תומך בהצעה שלך, שהיא הצעה ראויה, ותביא אותה לקריאה שנייה ושלישית, על מנת שניתן חמצן לרדיו "גלי צה"ל", שהוכיח את עצמו, לא על חשבון תקציב הביטחון.

מגלי והבה: ואת שר הביטחון – אני מקווה שאתה תחליף אותו מהר מאוד.

מגלי והבה: תודה, גברתי.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת מגלי והבה.

אורלי לוי אבקסיס: ועכשיו, לבא בתור ברשימת הדוברים, חבר הכנסת .

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת חנין.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך שלוש דקות.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, רבותי השרים, רבותי חברי הכנסת, אני תומך בפלורליזם באמצעי התקשורת.

דב חנין: אני תומך בהמשך קיומה של תחנת הרדיו "גלי צה"ל", ולכן אני חושב שצריך לאפשר לה להמשיך להתקיים.

דב חנין: אבל ביקשתי את רשות הדיבור כדי להתייחס לנושא אחר, שלטעמי הוא שערורייתי, והוא דרך פיטוריו או קציבת כהונתו של ראש התחנה על-ידי שר הביטחון אהוד ברק.

דב חנין: צורת ההתנהלות של מר ברק מוכרת כבר לכולנו.

דב חנין: הוא יודע להתנהל רק בפקס, ובמידה שהוא לא מצליח לשלוח את הפקס, בגלל ליקויים טכנולוגיים, הוא מתַקשר רק באס.

דב חנין: אם.

דב חנין: אסים.

דב חנין: אגב, גם לכנסת הוא לא מגיע.

דב חנין: אם הוא היה יכול, הוא היה רק מעביר לנו את עמדתו באס.

דב חנין: אם.

דב חנין: אס, כי בדרך אחרת הוא לא יודע לתקשר.

דב חנין: אני לא רואה אותו מדבר על דוכן הכנסת, אני לא רואה אותו מגיע לוועדות הכנסת, לא ראיתי אותו היום מתייצב בוועדת החינוך ונותן הסברים על ההתנהלות שלו.

מגלי והבה: חבר הכנסת חנין, לכן הצעתי שמתן וילנאי יהיה שר הביטחון והוא – – –

דב חנין: מתן וילנאי ודאי עדיף בהרבה, ואני חושב שממש לא ראוי להזכיר את שמו יחד עם שמו של אהוד ברק.

דב חנין: אבל יש טעם מאוד כבד לפגם בצורת התנהלות כזאת של שר ביטחון שחושב שהוא מעל לפרלמנט, מעל לדמוקרטיה, לא חייב דין-וחשבון לאף אחד, לא חייב הסבר לאף אחד, וגם מתנהל כמו מהדורה מקומית – קצת פחות צבעונית, צריך לומר – של ברלוסקוני.

דב חנין: כן, אני מניח שזו אולי קצת מחמאה למר ברק, שניהם מתחילים בבי"ת – – –

עינת וילף: זה לא מכובד – – –

דב חנין: לא, באמת, וההתנהלות שלו היא מכובדת?

דב חנין: ההתנהלות שלו היא מכובדת?

עינת וילף: הוא נתן הסבר מאוד מפורט שבו הוא אמר – – –

דב חנין: הוא לא נתן הסבר לכנסת.

דב חנין: הוא לא נתן הסבר לכנסת והוא לא נותן הסבר לכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: חברת הכנסת עינת וילף, הרשימה עדיין פתוחה.

אורלי לוי אבקסיס: אם ברצונך לעלות ולדבר, אז אני מוכנה לצרף אותך לרשימה.

עינת וילף: אני תומכת בחוק – – –

אורלי לוי אבקסיס: גם כתומכים אפשר לעלות ולדבר.

דב חנין: בכל מקרה, המשותף, חברת הכנסת וילף, להתנהלותו של מר ברק ולהתנהלותו של ראש ממשלת איטליה ברלוסקוני, זה ששניהם רוצים שיהיה להם כלי תקשורת ביתי.

דב חנין: לברלוסקוני יש יותר כסף והוא מצליח לרכוש כלי תקשורת ולהשתמש בהם ככלי תקשורת ביתיים.

דב חנין: אני מניח שלמר ברק יש כסף, אבל לפי המודל הישראלי שראש הממשלה הנהיג אותו, אלה שיש להם כסף ויש להם גם עמדה שלטונית, לא מוציאים את הכסף.

דב חנין: הרעיון הוא שמישהו אחר יזמין אותך לארוחה.

דב חנין: ולכן במקום להוציא כסף ולרכוש לעצמו תחנת רדיו, הוא משתמש – או רוצה להשתמש – ב"גלי צה"ל" כתחנת הרדיו שלו.

דב חנין: אם לראש הממשלה יש עיתון שנקרא "ביביתון", למה שלשר הביטחון לא תהיה תחנת רדיו, שאולי תיקרא ה"ברקתון", במקום "גלי צה"ל".

דב חנין: אני אומר את הדברים בחיוך, אבל, עמיתי חברי הכנסת, הדברים רחוקים מלהיות מצחיקים.

דב חנין: ההתנהלות הכוחנית הזאת מול אמצעי תקשורת מרכזי במדינת ישראל, ההתנהלות של שר ביטחון שחושב שהוא יכול לקבוע עורך ראשי וראש תחנה בלי לתת דין-וחשבון, בלי להסביר, בלי לנהל איזשהו תהליך של התייעצות ציבורית, זו התנהלות כוחנית, לא ראויה, לא ראויה למדינה דמוקרטית, וראוי שהכנסת תאמר בנושא הזה דברים ברורים.

דב חנין: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת דב חנין.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקריאה את רשימת הדוברים, ואחר כך אני אסגור את הרשימה.

אורלי לוי אבקסיס: אז בדקה התשעים אני אוסיף גם את חברת הכנסת זהבה גלאון.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקריאה ומי שפספס, פספס את המועד.

אורלי לוי אבקסיס: הבאים בתור ברשימה: חבר הכנסת נסים זאב, חבר הכנסת שלמה מולה, חבר הכנסת יואל חסון, חבר הכנסת רוני בר-און, חבר הכנסת עתניאל שנלר, חברת הכנסת עינת וילף וחברת הכנסת זהבה גלאון.

אורלי לוי אבקסיס: כעת נעבור לחבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

זהבה גלאון: נסים, תן לו בראש.

קריאה: איזה מין דיבור זה, זהבה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת נסים זאב, לרשותך שלוש דקות.

נסים זאב: כשאת מקריאה, גברתי היושבת בראש, את השמות, זה נשמע כמו איזה דרמה, כולנו במתח.

אורלי לוי אבקסיס: לא, אני אגיד לך, כל רגע נוספים עוד, וכנראה שהדיון הזה הופך להיות מסעיר מרגע לרגע.

נסים זאב: טוב.

נסים זאב: קודם כול, מה זה "גלי צה"ל", מה התפקיד של "גלי צה"ל" – זה תשדיר שירות, תחנה צבאית שאמורה להיות מופעלת על-ידי יחידה צבאית, ולתת את התכנים, גם החינוכיים, כל מה שקשור לחיזוק החיילים והמערכות בצה"ל.

נסים זאב: בעצם "גלי צה"ל" היום הפך להיות תחרות מספר אחת לרשת ב'.

נסים זאב: מי שזוכר, עיקר החדשות בבוקר ב"גלי צה"ל" היו בין 08:00 ל-09:00 וברשת ב' זה היה בין 07:00 ל-08:00.

נסים זאב: אז לפחות היתה מין חלוקה, אז ידענו שעיקר החדשות זה בין 07:00 ל-08:00 ו"גלי צה"ל" בעצם היה משלימה אולי את החסר, אולי חוזרת על החדשות, כדי שנזכור את זה די טוב.

נסים זאב: אבל מה שקורה היום בפועל הוא ש"גלי צה"ל" הפכה להיות ממש תחרות מול רשת ב'.

נסים זאב: אני מבין, אולי יש כאלה שזה מקומם אותם, לא אותי.

נסים זאב: אני חושב ש"גלי צה"ל" חשובה ואני בהחלט תומך בחוק.

נסים זאב: אני חושב שצריך לעגן את זה.

נסים זאב: אני גם לא מסכים שזה נקרא, משהו שתמיד נותנים, "הוראת שעה".

נסים זאב: אז כתוב: במקום שאמרו להאריך, אין רשאי לקצר; במקום שאמרו לקצר, אינו רשאי להאריך.

נסים זאב: לכן לתת שנה אחת זה משהו – לא נראה לי שתוך שנה יחולו איזשהם שינויים דרמטיים, שהנושא התקציבי והכול יבוא למין הסדר כזה שלא נצטרך אפילו לחשוב עליו.

נסים זאב: אני רוצה לומר בהמשך לדבריו של חבר הכנסת דב חנין, היום התקיים דיון בוועדת החינוך לגבי דרך פיטוריו של מפקד השידור בצה"ל.

נסים זאב: אני חושב שבאמת הצורה היתה מאוד פוגענית, אני חושב שיש כן מקום להתנצל.

נסים זאב: יכול להיות שהיתה פה איזושהי פליטת פה של שר הביטחון, שהוא כבר החליט לפני כן והוא אמר את זה מעל גלי האתר.

נסים זאב: אולי לא התכוון לכך, אבל בהחלט אני חושב שזה לא ראוי ששר ביטחון לפחות לא יאמר או יבהיר את עמדתו בנושא הזה, שאולי לא התכוון.

נסים זאב: גם אם הוא התכוון, מותר לו לשקר במקרה הזה, אני אומר לכם שמפני דרכי שלום מותר אפילו לשקר.

נסים זאב: אני חושב שיש מקום להתנצלות ואני מסכים בהחלט עם מה שאמר קודמי, חבר הכנסת דב חנין.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת נסים זאב.

אורלי לוי אבקסיס: לפנים משורת הדין, אני הוספתי עוד שני דוברים, והרשימה עכשיו סגורה בהחלט.

אורלי לוי אבקסיס: הדוברים שנוספו: חבר הכנסת נחמן שי, שהאמת שהיה רשום בתחילה אך לא הגיע לתחילת הדיון, אז יחכה לתורו בסוף; וחבר הכנסת איתן כבל.

אורלי לוי אבקסיס: כנראה שנוכחות "גלי צה"ל" כאן גם מוסיפה לרייטינג של המליאה ורשימת הדוברים הולכת ומתארכת.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת שלמה מולה, אתה מוזמן לשאת דברים.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך שלוש דקות.

שלמה מולה: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר, האמת היא, מאוד קשה למצוא מלים טובות על אהוד ברק בימים אלה, והאמת היא שגם אז, יכול להיות שהוא היה חייל מצוין, חייל מעוטר – הוא טוב, היה חייל מעולה – אבל מאז שהוא נכנס לפוליטיקה, אנחנו צריכים להוסיף לו עכשיו על שר ביטחון גם את "המפרק הלאומי" במדינת ישראל.

שלמה מולה: המפרק הלאומי – הוא פירק את מפלגת העבודה והוא פירק את תהליך השלום.

שלמה מולה: את השלום פירק לנו בשנת 2000, הביא לנו את האינתיפאדה – –

עינת וילף: – – –

שלמה מולה: – – אנחנו לא מצליחים להתאושש ממנה.

שלמה מולה: עכשיו מצא לנו עוד עלה תאנה חדש, מצא את "גלי צה"ל", הוא רוצה לפרק את "גלי צה"ל".

שלמה מולה: הוא שולח מכתב למפקד "גלי צה"ל", הוא אומר לו: לך הביתה.

שלמה מולה: אנחנו שואלים שאלה.

שלמה מולה: אומרים לנו, הוא אדם אינטליגנט.

שלמה מולה: אם הוא אינטליגנט, איך הוא יכול לעשות את המעשה הזה?

שלמה מולה: האמת היא, על-פי תורתו של אהוד ברק, כנראה מדינת ישראל צריכה להיות פטורה מתקשורת, פטורה מלבקר אותו, שכולם יהיו בעדו, לא יהיה מישהו שיעז לשאול שאלות את שר הביטחון.

שלמה מולה: כשמישהו שואל אותו במדינה דמוקרטית – התקשורת היא בעצם המבקרת של אותם אנשים שהם קובעי המדיניות.

שלמה מולה: אז אהוד ברק מצא לו דרך, במקרה "גלי צה"ל" היה אצלו, זה נמצא באחריותו, בא ואמר – עכשיו אני אפגע.

שלמה מולה: אבל אני רוצה להגיד לשר הביטחון, אנחנו רוצים לומר לו: אדוני השר, אתה לא תפרק את "גלי צה"ל", לא תפגע בדמוקרטיה.

שלמה מולה: כל הגישה הזאת, הוא רוצה להטיל פחד ואימה על העיתונאים, על עובדי "גלי צה"ל", באמצעות הפיטורים של מפקד "גלי צה"ל".

שלמה מולה: לא ייסלח לו.

שלמה מולה: אני מציע לשר הביטחון באמת לחשוב פעמיים האם זו הדרך, האם זו הדרך החינוכית של שר ביטחון – מי שהיה רמטכ"ל בצבא-הגנה לישראל – איך הוא מתנהל, איך הוא מתנהג.

שלמה מולה: הוא פשוט צריך לקום בבוקר, לעמוד מול הראי ולחשוב, האם אני עושה מעשה נכון או לא נכון, כל יום.

שלמה מולה: ולכן, גברתי היושבת-ראש, אנחנו נתמוך בהצעה שהגיש השר וילנאי, אבל אנחנו מוחים על התנהלותו של והתנהגותו של שר הביטחון בזירה הציבורית.

שלמה מולה: כל מה שהוא עושה, איפה שהוא נוגע, הכול מתפרק לנו בידיים.

שלמה מולה: בנושא השלום, דיברנו על זה.

שלמה מולה: הוא עלה התאנה של הממשלה הזאת, והכול מותר וכשר, העיקר להישאר בכיסא, בכס שר הביטחון.

שלמה מולה: אני יכול להגיד לידידתי שלי יחימוביץ – האמת היא, זה שברק עזב אתכם, פשוט עושה לכם מעשה חסד.

שלמה מולה: עד שהוא יעזוב את משרד הביטחון, כנראה הוא יעשה הרבה מאוד נזקים, בטח ל"גלי צה"ל".

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה, חבר הכנסת שלמה מולה.

אורלי לוי אבקסיס: והבא בתור ברשימת הדוברים, חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

שלי יחימוביץ': מולה, פקחת את עיני...

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת חסון, לרשותך שלוש דקות.

יעקב אדרי: זה משודר ישירות ב"גלי צה"ל" – – –

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני כמובן תומך בהצעת החוק הזאת ואני חושב שזו הצעת חוק טובה וחשובה שמאפשרת לקיים תחנה חשובה כמו "גלי צה"ל".

יואל חסון: אני מצטער שמדובר בהוראת שעה ולא במשהו קבוע.

יואל חסון: אני יודע שהצעת החוק הזאת יש לה השפעה גדולה על שוק התקשורת, בוודאי הרדיו – יש השפעות על הרדיו האזורי, תחנות רדיו אחרות.

יואל חסון: אני חושב שטוב שתהיה תחרות.

יואל חסון: אני חושב שגל"צ, מעבר לעובדה שהיא גם כמובן תחנה שיש לה ערך משמעותי לצה"ל, לחיילים, היא גם חלק מהאקטואליה הישראלית, וצריך לתת לה את האפשרות להתמודד גם בכלים של התקשורת היום.

יואל חסון: לכן זה חשוב.

יואל חסון: אז אני תומך בהצעת החוק.

יואל חסון: אבל את שתי הדקות הנוספות שיש לי אני רוצה לנצל לעובדה ולהסב את תשומת לבם של חברי הכנסת.

יואל חסון: אתם יודעים, כנראה שזה לא פעם ראשונה שהחליטו להחליף את מפקד "גלי צה"ל".

יואל חסון: זכותו של שר הביטחון לעשות את זה, אבל למה דווקא במקרה הזה, ובמקרה של שר הביטחון הזה, זה נראה כל כך רע?

יואל חסון: למה?

יואל חסון: מה יש לאיש הזה, שר הביטחון הזה, אהוד ברק, שלא יודע להתנהג לאנשים ולא יודע לקבל החלטות בצורה נכונה, שקטה, שפויה, אלא הכול אצלו ברגע האחרון, בהודעות חפוזות, בהפתעות, בלי לכבד את הבן-אדם ולקרוא לו ולהגיד לו ולדבר אתו?

יואל חסון: אין עוררין שלשר הביטחון יש את הזכות להחליף את מפקד "גלי צה"ל", למנות אותו, גם להחליף אותו ולשים אדם אחר; אין על זה בכלל עוררין.

יואל חסון: אבל מה קרה?

יואל חסון: אי-אפשר לצפות לקצת דרך-ארץ?

יואל חסון: אי-אפשר לצפות לכבוד?

יואל חסון: אי-אפשר לצפות לעשות את הדברים האלה בצורה – אתם יודעים מה, דיברו קודם, ככה כשהזכרנו את זכרו של זאביק בוים, דיברו על הדר בית"רי.

יואל חסון: אז הדר בית"רי גם יכול להיות למי שגדל בקיבוץ ולא בבית"ר, ויכול להתנהג לאנשים קצת יותר טוב.

יואל חסון: אז אני יכול להגיד לפחות למפקד "גלי צה"ל" הנוכחי, שהסיטואציה האחרונה – הוא יכול להיות רגוע – לא מראה עליו שום דבר.

יואל חסון: היא בעיקר מראה על שר הביטחון שלנו, על האדם הזה, על האיש הזה, אהוד ברק, שאין לו דרך-ארץ ואין לו כבוד, ואני מקווה שנמשיך להאזין וליהנות מהשידורים של "גלי צה"ל" עוד הרבה שנים קדימה.

יואל חסון: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה, חבר הכנסת יואל חסון.

אורלי לוי אבקסיס: והבא בתור ברשימת הדוברים – חבר הכנסת רוני בר-און.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת בר-און, לרשותך שלוש דקות.

רוני בר-און: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני ממש מתפעם מכל ההתנפלות הזאת על שר הביטחון, אבל אני למרבה הצער בחגיגה הזאת לא יכול להיות שותף – למרות שאני כולי עזוז וגבורה להגיד לו משהו – וזה לא בגלל שהוא צודק, זה בגלל שאיציק טוניק הוא באופן אישי חבר שלי ואני לא מרגיש נכון לדבר על העניין הזה מעל במת הכנסת.

רוני בר-און: אבל נושא הדיון הוא תיקון הוראת השעה שכרוכה בהמשך הפעילות או בזריקת החמצן היחידה האפשרית כדי לאפשר את הפעילות של "גלי צה"ל".

רוני בר-און: ואני מבין שהיו פה החלטות וזה מתגלגל שנים אחרי שנים, והממשלה קודם אמרה לא ואחר כך אמרה כן ואחר כך עוד פעם נעשתה איזו פעילות פוליטית בתוך הממשלה, איך נאמר, לצרכים שהדעת אינה סובלת בהתערבות של הכוחות הפוליטיים בשאלת המשך קיומו של "גלי צה"ל", ובזה גם לא כדאי להכביר מלים.

רוני בר-און: אני חושב ש"גלי צה"ל" היא פרח מוגן במציאות התקשורת הישראלית.

רוני בר-און: אני בכוונה אומר פרח מוגן ולא פרח-בר מוגן, וזה ממש נשמע אידיוטי שכנסת ישראל מכולם היא זאת שתרים את ידה כנגד היכולת של "גלי צה"ל" להמשיך ולהתקיים.

רוני בר-און: לכן, אני קורא לחברי הבית לשקול ולהגיע להחלטה האחת היחידה בנסיבות העניין – הגידו כן ל"גלי צה"ל" והצביעו בעד הארכת הוראת השעה, מתן תוקף לתקופה נוספת.

רוני בר-און: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת רוני בר-און, ותודה רבה על כך שעמדת בזמן הדיבור ואפילו קיצרת.

אורלי לוי אבקסיס: וכעת לבא בתור – – –

רוני בר-און: רגע, רגע, זה עוד לא קרה לי.

אורלי לוי אבקסיס: ידעתי שתגיד משהו.

אורלי לוי אבקסיס: כעת נעבור לחבר הכנסת עתניאל שנלר, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת שנלר, לרשותך שלוש דקות.

עתניאל שנלר: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני כמה שנים – אדוני היושב-ראש והשר, תודה.

עתניאל שנלר: אני מודה לכבודכם.

עתניאל שנלר: לפני עשור וחצי עסקתי במאבק בתאונות הדרכים, ולא הצלחנו להניע את רשות השידור להקים מערכת למאבק בתאונות דרכים.

עתניאל שנלר: ואז – יחד עם חבר הכנסת מגלי והבה, אתה זוכר?

עתניאל שנלר: – ואז פניתי לשלונסקי, שהיה מפקד "גלי צה"ל", והיתה לי הזכות הגדולה להיות בין יוזמי ומקימי "גלגל"צ".

עתניאל שנלר: וכל זאת למה?

עתניאל שנלר: כי לא היה ממון.

עתניאל שנלר: ואז הביאו את מרב מיכאלי, אם אני לא טועה, ארז טל ואחרים, כמערכת, ותכנַנו איך מייצרים רשת שיאזינו כמה שיותר חבר'ה צעירים, כדי להכניס מסרים על בטיחות בדרכים, שתהיה פופולרית ותיתן דיווחים על הדרכים וכיוצא בזה.

עתניאל שנלר: אבל אז הסתבר שאין כסף לרשת לתת, אפילו לא לממסרים, לאנטנות, ואני הייתי צריך מתקציב הבטיחות לעזור לשים ממסר באבו-גוש – אנטנה חדשה באבו-גוש, אם אני לא טועה בעובדות.

עתניאל שנלר: ואז הסתבר שאין גם תקנים, ואין מי שיכתוב את הרעיונות, את המסרים.

עתניאל שנלר: ובכן, אז המינהל לבטיחות בדרכים, יחד עם צה"ל, עם "גלי צה"ל", הקמנו את "גלגל"צ", כדי לעסוק בחינוך חשוב מאוד, בנושא הבטיחות בדרכים, ובכך אני רואה חשיבות גדולה מאוד.

עתניאל שנלר: ולכן, המצב היום, שהיא יכולה לקחת חסויות, ויכולה לקבל הכנסה כספית מעבר לתקציב מערכת הביטחון, מטבע הדברים הוא חיוני במצב הקיים.

עתניאל שנלר: ומשום שהוא חיוני, אך טבעי שנתמוך בבקשת הממשלה לסיים את העבודה שלהם, כפי שאמר והבהיר השר, עד מאי הבא, ולקבוע נהלים קבועים, ברורים, חדים, שיאפשרו לתחנה החשובה הזאת לקיים את ייעודה לא רק כתקשורת איכותית, אלא גם למטרות שהיא לוקחת על עצמה כמטרות חברתיות, לאומיות, אפילו מעבר לתחום הצבאי פר-אקסלנס.

עתניאל שנלר: לכן, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לבקש מכל החברים – ונדמה לי שאין על זה מחלוקת – לתמוך בבקשת הממשלה בהקשר הזה ולאפשר ל"גלי צה"ל" להמשיך לתרום לחוסן החברה הישראלית, מכל ההיבטים, גם מעבר להיבט החדשותי הרגיל, וכמובן לאותם יעדים אמורים, על-פי החוק, לגבי תחנה המוגדרת תחנה של צבא-הגנה לישראל, צבא העם למען העם.

עתניאל שנלר: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לחבר הכנסת שנלר.

אורלי לוי אבקסיס: וכעת לבאה בתור ברשימת הדוברים, חברת הכנסת עינת וילף.

אורלי לוי אבקסיס: צריך להיזהר עם העקבים.

רוני בר-און: – – –

אורלי לוי אבקסיס: עומדות, עומדות, ואפילו הולכות בזה.

אורלי לוי אבקסיס: חברת הכנסת וילף, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך שלוש דקות.

עינת וילף: היושבת-ראש, השר, חברי חברי הכנסת, רזי, תבוא כל יום.

עינת וילף: אם כך נראים הדיונים – על כל הצעה שאמורה לעבור בתוך כמה שניות – – –

רוני בר-און: – – –

עינת וילף: לא, זה מצוין, זו הזדמנות להגברת הנוכחות בדיונים בכנסת.

רוני בר-און: עינת, איך זה היה נראה אם רזי היה אומר לך: עינת, תבואי כל יום?

עינת וילף: להחליף את פואד, אתה אומר.

עינת וילף: בבוקר.

רוני בר-און: לא פואד – – – כל יום.

רוני בר-און: הרי היית רוקדת ברחובות.

עינת וילף: האמת היא שלא חשבתי לדבר בהתחלה, כי חשבנו שזה חוק טריוויאלי, ברור, תומכים, חסויות, עתניאל – – –

יואל חסון: העניין הוא שזה לא כזה טריוויאלי.

עינת וילף: לא, צריך לתמוך.

עינת וילף: לא, טריוויאלי לתמוך.

עינת וילף: מה יש לא לתמוך כאן?

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת חסון, אני חושבת שחברת הכנסת וילף מתכוונת לכך שיש תמימות דעים לפחות בין הדוברים – – –

עינת וילף: כן.

עינת וילף: כולנו בעד.

עינת וילף: אמרתי: מה, לא צריך לדבר.

יואל חסון: אבל בממשלה זה לא היה ככה.

יואל חסון: בממשלה זה לא היה ככה.

זהבה גלאון: – – –

עינת וילף: אבל בניגוד למה שעשה עתניאל שנלר, שהיה ראוי ונכון, היו כמה חברי כנסת שהסתכלו בלו"ז ואמרו: אהה, הזדמנות לדבר נגד אהוד ברק.

עינת וילף: את זה כמובן לא נפספס.

זהבה גלאון: נכון.

שלמה מולה: קודם כול, זה נכון.

עינת וילף: לא.

עינת וילף: בכלל, אני בעד שכל יום ישימו בסדר-היום של הכנסת שעת "לדבר נגד ברק", וכולנו יירשמו, נכון?

עינת וילף: יהיה פופולרי.

עינת וילף: למה לא?

יואל חסון: – – –

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת חסון – – –

יואל חסון: חברת הכנסת וילף, את היית רוצה שיפטרו אותך – – –

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת – – –

עינת וילף: אני לא רוצה להתייחס לנושא עצמו, אבל בכלל, שיגדירו את זה – – –

יואל חסון: רגע, שאלה, היית רוצה שיפטרו אותך בביפר?

יואל חסון: כי אהוד ברק – – –

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת חסון, לא, אני לא אתן לזה להפוך להיות דיון רבתי.

אורלי לוי אבקסיס: דיברת בתורך, עכשיו ניתן לה את הזמן.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

איתן כבל: עינת, זו סגולה לעולם הבא.

עינת וילף: שנייה.

עינת וילף: אני חייבת לספר לכם שלאחרונה אמרה לי – בעקבות הסיפור – חברה שלי, שמעורה בעניינים – –

יואל חסון: – – – שלא יהיה יותר – – –

עינת וילף: – – היא אמרה, תראי, מי שהיה או מי שעדיין ראש "גלי צה"ל", פופולרי הוא לא היה במיוחד בקרב העובדים, אבל אין כמו לריב עם ברק – – –

יואל חסון: לפי מה את אומרת את זה?

קריאה: – – –

עינת וילף: אני מספרת לכם מה אמרו לי.

אורלי לוי אבקסיס: תנו לה את הזמן שלה בבקשה.

עינת וילף: אבל, היא אמרה לי, אין כמו לריב עם ברק כדי להפוך אדם לפופולרי.

עינת וילף: האמת, זה פיתוי גדול.

עינת וילף: למה לא? גם אני אעשה את זה, ואני אזכה בפופולריות אדירה.

עינת וילף: אז למען אלה שאולי בכל זאת מעוניינים בהסבר – אומנם חבר הכנסת לא פה, אבל שר הביטחון היה בכנסת, נתן את ההסבר, והסביר היטב, שהיתה תקלה.

עינת וילף: הוא דיבר עם צה"ל, דיבר על רצונו להחליף, ואף אחד לא מערער – אגב, הוא זה שמינה, ואחרי שלוש שנים, וזה די מקובל, הוא רשאי שתהיה ועדת איתור ולסיים את התפקיד.

עינת וילף: הרי אף אחד לא הולך נגד זה.

עינת וילף: בצבא ביקשו שהם יעבירו את המסר.

עינת וילף: חיכה, חיכה, חיכה, בסוף הצבא דיווח שכן העביר את המסר.

עינת וילף: מסתבר שהעבירו את המסר בצורה עקומה, והוא יצא עם ההודעה.

עינת וילף: לא דרמה גדולה, אבל במסגרת שעת הדיבור נגד ברק זו עוד הזדמנות נחמדה.

עינת וילף: אבל למי שמתעניין בעובדות, אלה העובדות.

עינת וילף: לא דרמה, לא סיפור גדול, לא ברלוסקוני, לא השתלטות על כלי תקשורת, סיפור קטן ולא חשוב.

עינת וילף: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: וזו גם הזדמנות להגן – ואת ההזדמנות הזאת גם ניצלת.

דוד רותם: השר ברק עשה משהו כן – – –

אורלי לוי אבקסיס: כעת, אנחנו נעבור לבאה בתור ברשימת הדוברים, חברת הכנסת זהבה גלאון.

אורלי לוי אבקסיס: אני מוסיפה – פעם אחרונה וחביבה-חביבה, עוד אחת לרשימת הדוברים, חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

זהבה גלאון: – – –

יעקב אדרי: בסוף אני היחיד שלא מדבר.

יעקב אדרי: אתה מבין?

אורלי לוי אבקסיס: אני אשמח אם תאמרו את הדברים האלה כך שגם כולנו ניהנה מהבדיחה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מרגישה שמנטרלים אותי פה.

יואל חסון: אבל מה שבטוח הוא שאהוד ברק מאחד את הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: מה שבטוח הוא שהוא קיבל פה שעות מסך.

יואל חסון: אני לא יודע אם הן חיוביות.

יואל חסון: הוא היה מוותר על זה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך שלוש דקות.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, אמרתי לחברי חברי הכנסת שאנחנו, כמובן, בעד "גלי צה"ל", אבל לדעתי יש קונסנזוס במליאה הזאת היום: יש לנו מה-זה מה להגיד על אהוד ברק.

זהבה גלאון: ואני רוצה להתחיל.

זהבה גלאון: כשאהוד ברק היה רמטכ"ל, אחת ההחלטות הראשונות שלו בתור רמטכ"ל, אחת ההחלטות הגאוניות שלו, שלשמחתי סוכלה כבר אז, היתה לומר: אני סוגר את כל מה שלא יורה.

זהבה גלאון: הוא התכוון כבר אז לסגור את "גלי צה"ל".

זהבה גלאון: האמירה הגאונית הזאת, "אני סוגר את כל מה שלא יורה" – מתן, אל תעשה ככה בראש.

זהבה גלאון: אתה יודע שזה נכון.

מתן וילנאי: "גלי צה"ל" נסגר?

מתן וילנאי: – – –

זהבה גלאון: בסדר – – –

מתן וילנאי: הוא עכשיו מתכוון לסגור אותה?

מתן וילנאי: – – –

זהבה גלאון: בסדר.

זהבה גלאון: אני אסביר.

יואל חסון: הוא רוצה להשתלט על "גלי צה"ל".

זהבה גלאון: אני רוצה להראות – – –

יואל חסון: בוא נראה מי המפקד – – –

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת יואל חסון.

זהבה גלאון: אדוני סגן השר, אני רוצה להראות – – –

רוני בר-און: שר.

אורלי לוי אבקסיס: שר.

אורלי לוי אבקסיס: השתנו דברים מאז שהגעתְ.

מתן וילנאי: – – –

רוני בר-און: – – –

אורלי לוי אבקסיס: השר מתן וילנאי – רק למען הסר ספק, השר מתן וילנאי הציג פה את הצעת החוק בשם שר הביטחון, מה שאומר ששר הביטחון, בכוונתו כן להמשיך את שידורי "גלי צה"ל".

מתן וילנאי: בטח.

זהבה גלאון: אתה יודע שעם כל הביקורת שיש לי על שר הביטחון, אני אוהבת אותך, מתן.

זהבה גלאון: אני אומרת את זה במליאה.

זהבה גלאון: אני אוהבת אותך, ואין מה לעשות, אבל אני רוצה להזהיר מהמגמה ששר הביטחון מבקש לקדם.

זהבה גלאון: התפיסה הזאת לא השתנתה.

זהבה גלאון: התפיסה הכוחנית הזאת, שאפשר לסגור גוף שבמשך עשרות שנים ביסס לעצמו מעמד כתחנת שידור, כרדיו ציבורי, שלא נתון ללחצים של טייקונים, של אילי הון, שידור ציבורי במיטבו, כך אפשר לקרוא לתחנת "גלי צה"ל", אז – ההחלטה הזאת, שכנראה היתה מאוד לא נוחה – מה לעשות, כשיש תחנה שמבקרת גם החלטות שהתקבלו בצה"ל, כולל מינוי הרמטכ"ל, גם החלטות שמדברות על נהנתנות אישית וגם ביקורת אישית, היה לו, לשר הביטחון ברק, לא נוח.

זהבה גלאון: אני חושבת שתפקידה של הכנסת הזאת לומר לשר הביטחון – וידידי השר מתן וילנאי, אני חושבת ששמעת היום פה כמעט אחדות מקיר לקיר, חוצת מפלגות.

זהבה גלאון: למעט חברת הכנסת עינת וילף – בסדר, אני מבינה אותךְ, בסדר – – –

יואל חסון: היא גילתה עצמאות.

זהבה גלאון: כן.

זהבה גלאון: אבל לא מוכרחים להגן על ההחלטה הזאת.

עינת וילף: – – –

זהבה גלאון: לא מוכרחים, ממש לא.

זהבה גלאון: זו היתה הצעה אומללה, זו היתה החלטה אומללה.

זהבה גלאון: התפקיד שלנו זה לעזור ולשמור על שידור ציבורי במיטבו.

זהבה גלאון: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה, חברת הכנסת זהבה גלאון.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת להגיד לזכותה של חברת הכנסת וילף, שהיא לא היתה מוכרחה.

אורלי לוי אבקסיס: אני אפילו הצעתי, והיא קיבלה את ההצעה מאחר שהרשימה היתה עדיין פתוחה.

אורלי לוי אבקסיס: וכעת לחבר הכנסת נחמן שי, הבא בתור ברשימת הדוברים.

אורלי לוי אבקסיס: גם לרשותך שלוש דקות.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, על התיקון הזה או על הוראת השעה הזאת היו דיונים בוועדת השרים לענייני חקיקה והיא לא עברה באופן שקט.

נחמן שי: היתה ישיבה אחת שהדיון הסתיים בתשובה שלילית, ואז שר הביטחון ערער והנושא חזר, כי יש ספקות לגבי הנושא של תשדירי חסות ופרסומות ב"גלי צה"ל", או מעין פרסומות ב"גלי צה"ל".

נחמן שי: יש גם בתחום הזה תחרות כבדה, והיו גורמים שמחו על כך.

נחמן שי: אבל אחרי שקרה מה שקרה עם מפקד "גלי צה"ל", פרץ גל של אהדה כל כך גדול פתאום לתחנה, ואז גם הטיעונים הסבירים של ההידברות – האם צריך או לא צריך לקיים חסויות ותשדירים מהסוג הזה ב"גלי צה"ל" – זה נעשה שולי לגמרי.

נחמן שי: אני רוצה לומר שלושה דברים בהקשר הזה.

נחמן שי: אחד – "גלי צה"ל" זקוקה למשאבים הכספיים הללו.

נחמן שי: אם הם לא יעמדו לרשותה, היא לא תוכל להתקיים.

נחמן שי: מתן, אתה ליווית את התחנה הזאת, ברוך השם, הרבה שנים, ואני צריך לומר גם במליאת הכנסת, שאני לא חושב שהיה ראש אכ"א ששמר על "גלי צה"ל" כמו שמתן וילנאי שמר על "גלי צה"ל".

נחמן שי: יש לו עוד כמה זכויות, אבל זאת היתה אחת מהן, והוא היה מגן עליה מכל הכיוונים ולא נתן להתערב בה.

מתן וילנאי: לכן – – –

נחמן שי: נכון, באותה תקופה קריטית – נכון, הוא לא היה שותף לאותו רעיון לעשות בדיקה, שגם אני חשבתי שהיא לא הגיונית.

נחמן שי: אבל צריך לקבוע מסגרת בבוא הזמן, כמה משאבים מהמסחריים או ממשפחת הפרסומת ייכנסו ל"גלי צה"ל", ולסגור את התקציב של התחנה הזאת, כדי שהיא לא תיטול מהשוק הזה יותר מדי.

נחמן שי: יחד עם זאת, היא זקוקה לזה, ובלעדי הנתח הזה היא לא תוכל להתקיים.

נחמן שי: זו הנקודה השנייה – מדינת ישראל, הדמוקרטיה הישראלית, עולם התקשורת בישראל זקוק ל"גלי צה"ל".

נחמן שי: הוא זקוק ל"גלי צה"ל" כתחנה פורייה, תחנה שמפרה את הדיון הציבורי, תחנה שמייצרת דורות של עיתונאים ושדרים שאחר כך נקלטים בשורות התקשורת ומהווים את העתודה לשידורים ולשדרים במדינת ישראל, והדבר הזה חיוני.

נחמן שי: והדבר השלישי והאחרון – ייתכן שביום מן הימים נגיע גם למצב שנצטרך חוק ל"גלי צה"ל" שיסדיר את המעמד של התחנה הזאת.

נחמן שי: היא תלויה איכשהו בין כל מיני עולמות, פותחת פתח לכל מיני מעשים חריגים מסוג ההדחה של יצחק טוניק, שהיתה מיותרת, ודיברנו על זה היום בו, ושנחזיר את התחנה הזאת באמת, נעמיד אותה על יסודות מוצקים חוקיים כמות שהם.

נחמן שי: לא צריך להתחמק מהרגע הזה, לא צריך לפחד ממנו.

נחמן שי: לא יקרה בסופו שהתחנה לא תתקיים, היא תתקיים גם הלאה, אבל היא תהיה חסינה מפני התערבויות לא תקינות, והיא תעבוד במסגרת חוקית וחיונית.

נחמן שי: ואני חוזר ואומר ישראל זקוקה ל"גלי צה"ל".

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת נחמן שי.

אורלי לוי אבקסיס: נעבור לרשימת הדוברים.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – אחרונת הדוברים, חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת כבל.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, האמת שלא התכוונתי לדבר, אבל אמרו שמי שיעלה היום וידבר נגד אהוד זו סגולה לעולם הבא.

איתן כבל: אני כאן כדי לומר את הדברים שלי.

דוד רותם: – – –

איתן כבל: דוד רותם, למה אתה חייב לקלקל לי?

איתן כבל: אני ביקשתי התערבותך?

איתן כבל: חסויות אחר כך.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני, ברשותכם, רוצה לומר את הדבר הבא.

איתן כבל: העניין הזה של ההתנהלות של שר הביטחון אהוד ברק בעניין "גלי צה"ל" – היא הרבה יותר עמוקה ממה שאנחנו מסתכלים.

איתן כבל: היום קיימנו דיון בו של הכנסת, ושם – – –

קריאות: – – –

איתן כבל: אם אפשר היה לרקוד גם "דבקה", היינו עושים את זה.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חולשתה של הכנסת אל מול הרשות המבצעת באה לידי ביטוי – מיכאלי, נתתי קיזוז לאלי ישי ואתה מפריע לי?

אברהם מיכאלי: נכון – – –

אורלי לוי אבקסיס: לאט לאט נחשפים כל הדילים.

זאב אלקין: איתן, נתת שניים.

איתן כבל: שניים.

איתן כבל: אני חוזר ואומר: חולשתה של הכנסת באה לידי ביטוי בצורה הקשה ביותר.

איתן כבל: קיימנו היום דיון בו של הכנסת, חבר הכנסת מילר הוביל את הדיון.

איתן כבל: אבל בסופו של עניין, אנחנו חברי הכנסת מצאנו את עצמנו מאוד פתטיים, אני אומר את זה כאן ללא כחל ושרק.

איתן כבל: למרות ההודעה המאוד לוחמנית, אדוני יושב-ראש הכנסת, אין לנו יכולת לזמן אותו, הוא לא שם עלינו בכלל.

קריאות: – – –

 משה (מוץ) מטלון: לא רק עליך.

איתן כבל: על אף אחד.

איתן כבל: סליחה, חברים, אני מדבר ברצינות.

איתן כבל: אני מתייחס לדברים בצורה הכי רצינית.

איתן כבל: אני לא עליתי כאן

איתן כבל: כדי להיות עוד אחד שחובט, אלא לבוא ולומר שדווקא דרך העניין הזה אתה רואה כמה כנסת ישראל אין לה באמת שום יכולות אמיתיות לפעול מול הרשות המבצעת.

איתן כבל: וכל מה שאנחנו הפכנו להיות, זה מחוקקי חוקים.

איתן כבל: זאת אומרת, כל העבודה שלנו בכנסת, וזה לא מעט, אני לא מזלזל, אבל יחד עם זאת, בנושא שהוא לפחות, חברי חברי הכנסת, לבוא ולעשות עבודת פיקוח כל כך בסיסית – אתה קורא לשר הביטחון – אדוני השר – – –

אורלי לוי אבקסיס: השר בגין, אם אפשר לרגע.

איתן כבל: אני מודה לכם.

איתן כבל: ואני אומר זאת בקל וחומר כלפי אהוד ברק.

איתן כבל: אני באופן אישי מכיר את סוג ההתנהלות הזה.

איתן כבל: זה לא שזו לא זכותו, יואל, לקרוא למי שעובד תחתיו, אבל יש דרך, ונמאס לעמוד כאן ולדבר על זה שהוא לא מבין, והוא אטום והוא לא יודע ולסלוח.

איתן כבל: זאת אומרת, אני אומר את זה לכם.

איתן כבל: לנו זאת קריאת כיוון, למרות שאני לא רוצה להעליב את עינת, ידידתי, ובאמת, כשאמרו עצמאות – הם יחיו עד יום העצמאות.

עינת וילף: אבל עבר כבר.

עינת וילף: זה עבר.

איתן כבל: לא.

איתן כבל: זה היה – – –

אורלי לוי אבקסיס: התקנון נותן לך אחר כך לענות – – –

איתן כבל: אני מסיים.

איתן כבל: זה ניתן לכם, איך אומרים, כשלב א', זה עד יום העצמאות הבא.

עינת וילף: ואם אחרי זה, מה יש?

רוני בר-און: פעם ארבעה ח"כים מגינים על שר אחד, היום ח"כ אחד מגן על – – –

איתן כבל: ואני אומר את זה, במשפט אחרון, ל"גלי צה"ל": זו אחת התחנות, אם לא התחנה בה"א הידיעה, ויש בה תוכניות יוצאות מן הכלל, ואני מניח שגם הדוברים של אהוד ברק מתקשרים כדי לעלות.

איתן כבל: נכון, לא תמיד זה יוצא כמו שהוא בדיוק רוצה.

איתן כבל: הרי אם זה לא יוצא בדיוק – נכון, מתן?

איתן כבל: כשהוא מעביר לך, תגיד ככה, אבל בדיוק תגיד ככה.

איתן כבל: עינת, למה אמרת כך?

איתן כבל: אם היית אומרת כך, הכול היה בסדר, ובא לציון גואל.

איתן כבל: תודה.

מתן וילנאי: – – –

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת כבל, מאחר שפנית ישירות ושאלת את השר מתן וילנאי, אני אתן לו גם להגיב.

קריאה: – – –

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נסיים את הסבב ותגיב.

אורלי לוי אבקסיס: חשבתי שחשוב לך.

אורלי לוי אבקסיס: אחרונת הדוברים – חברת הכנסת שלי יחימוביץ, ולאחר מכן גם תגיב, מן הראוי.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חברת הכנסת יחימוביץ.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך, שלוש דקות.

רוני בר-און: אורלי, זה לא פייר.

רוני בר-און: את גרה פה בשכונה על יד.

רוני בר-און: – – –

אורלי לוי אבקסיס: רק שתדע שאני באמת חוזרת צפונה בלילה, ואני גם נוהגת לבד.

אורלי לוי אבקסיס: אז קחו את זה בחשבון.

אורלי לוי אבקסיס: קצרו בדברים.

רוני בר-און: – – – בבוקר – – – בלילה.

אורלי לוי אבקסיס: כדי לא להשכיב את הילדים.

אורלי לוי אבקסיס: לא, סתם.

אורלי לוי אבקסיס: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, לרשותך שלוש דקות.

שלי יחימוביץ': גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, גילוי נאות – עבדתי ב"גלי צה"ל" חמש שנים.

שלי יחימוביץ': לא התחלתי שם את הקריירה העיתונאית שלי כרוב האנשים שמשרתים שם ועובדים שם, אלא בשנת 2000, כשעזבתי את רשות השידור ועברתי לערוץ-2, החלפתי פעם בשבוע את רזי ברקאי בתוכניתו "מה בוער".

שלי יחימוביץ': עד כאן הגילוי הנאות.

שלי יחימוביץ': הוא בא גם כדי לומר שאני מכירה את עבודתה של התחנה הזאת מבפנים, על מקצועיותה ועל ניקיון כפיה וענייניותה.

שלי יחימוביץ': אבל אני לא באה לכאן ממקום אישי אלא ממקום עקרוני.

שלי יחימוביץ': התקשורת בישראל היום נשלטת רובה ככולה בידי בעלי הון, למעט רשות השידור ו"גלי צה"ל".

שלי יחימוביץ': זו עובדה.

שלי יחימוביץ': התודעה שלנו כבושה ומשובשת באמצעות אינטרסים שמוכתבים על-ידי הבעלים של כלי התקשורת האלה, ואם לא בעלים כי אז מפרסמים בסדר גודל כזה, שאם חס וחלילה הם יכעסו ויפסיקו את הפרסומות, יש ממש סכנה – קריסתו של אותו כלי תקשורת.

שלי יחימוביץ': והאיום הזה הוא תמידי, ותאמינו לי, זה איום יותר גדול מלחץ של פוליטיקאים.

שלי יחימוביץ': הייתי כאן והייתי שם, ואני אומרת לכם שלחץ של בעלי הון ומפרסמים הוא חזק ומסוכן ומשבש את תוכן השידורים יותר מכל לחץ אחר.

שלי יחימוביץ': נכון, גל"צ זו אנומליה.

שלי יחימוביץ': לא סביר שתחנה צבאית היא זו שתחזיק על גבה השחוח את חופש הביטוי, אבל מה קרה, שאנחנו מתכתבים עם מציאות, והמציאות היא לפעמים משונה והיא מייצרת סיטואציות חדשות, ובסיטואציה שנוצרה, שבה בישראל יש שידור ציבורי שנאבק על חייו ואת "גלי צה"ל", על "גלי צה"ל" מוטלת המעמסה הכבדה הזו של להחזיק תחנת שידור פופולרית שפועלת לפי שיקולים עיתונאיים.

שלי יחימוביץ': הפלא ופלא – שיקולים עיתונאיים, בלי לחצים.

שלי יחימוביץ': ועל הדבר הזה צריך פשוט לשמור מכל משמר למען חופש הביטוי וחופש העיתונות במדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': ועל כן, מה שאנחנו עושים עכשיו, הארכת תוקף הוראת השעה, הוא מצוין, הוא חשוב, טוב שאנחנו עושים אותו.

שלי יחימוביץ': זה לא מספיק, אם כי, ידידי נחמן שי, הייתי נזהרת מלחוקק חוק.

שלי יחימוביץ': לך תדע, לפעמים דווקא האנומליה הזו מאפשרת את הקיום של תחנה כל כך מוצלחת.

שלי יחימוביץ': אתה מתחיל לחוקק חוקים, אתה לא יודע לאן זה יביא אותך.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

אורלי לוי אבקסיס: השר מתן וילנאי, כמי שמציג את החוק, יש לך גם את הזכות לעלות ולענות לדוברים.

דוד רותם: שלי, ברק הפסיק להיות בעל הון?

דוד רותם: מה קרה לך?

קריאה: – – –

שלי יחימוביץ': מיציתי, פשוט.

שלי יחימוביץ': כמה אפשר?

מתן וילנאי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, לא התכוונתי לעלות לדבר, אבל הכרחתם אותי, ואני חייב, קודם כול, למען הגילוי הנאות, להזכיר ולהגיד שאני זה שהמציא את שידורי החסות, על מנת לעשות את הדברים שכרגע דיברה עליהם חברת הכנסת שלי יחימוביץ, כי אני הבנתי את הבעיה של הרמטכ"ל, וזהבה צדקה בעניין הזה – לקצץ כל מה שלא יורה, אבל הבנתי את המשקל של התחנה הזו במערך השידור של מדינת ישראל ולכן התעקשתי על זה.

מתן וילנאי: אני המצאתי את זה עם כללים ברורים ועם תקנות שכנראה לאורך השנים – כי אני מדבר אתכם על דבר של לפני למעלה מ-20 שנה – התעקמו לאורך הזמן.

מתן וילנאי: לכן, ביקשו מאתנו להפוך את זה לחוק.

מתן וילנאי: ואני מקבל את ההערה, שחוק ממש, גם אני לא אוהב אותו, צריך היה למצוא משהו אחר.

מתן וילנאי: אני לא אוהב חקיקה מהסוג הזה, אבל עכשיו יש ועדה והיא תטפל בזה.

מתן וילנאי: שר הביטחון לרגע לא התכוון לסגור את התחנה.

מתן וילנאי: מאז האמירה של רמטכ"ל של לפני למעלה מ-20 שנה.

מתן וילנאי: אז בואו לא נתבלבל בעניין הזה.

מתן וילנאי: אין כאן שום אמירה, חבר הכנסת כבל, אמרתם ככה אמרתם אחרת.

מתן וילנאי: התחנה הזו נקייה, היא ראויה, היא מסדרת סידורים לרווחת כולנו, מכל בחינה שהיא.

מתן וילנאי: לא בעלי הון ולא בעלי עמדה, למרות שהיא תחנה צבאית.

מתן וילנאי: ואני מכיר את זה היטב כאלוף בצבא, משני צדי המתרס, שכתבי "גלי צה"ל" היו מתייצבים בצד השני, וגם עם זה הייתי צריך להתמודד.

מתן וילנאי: והתמודדתי גם עם הדבר הזה.

מתן וילנאי: ולכן בממשלה היה דיון לא פחות סוער מהדיון הזה.

מתן וילנאי: כל פעם שעולה "גלי צה"ל" מתחיל הדיון הזה.

מתן וילנאי: ואני אומר לכם במלים פשוטות: שר הביטחון מתכוון שהתחנה תתקיים ורוצה לעגן את זה בחקיקה ראויה, ולכן הגענו לדיון הזה.

מתן וילנאי: אין לו שום כוונה לסגור אותה ואין שום כוונה למישהו אחר לסגור אותה.

מתן וילנאי: היתה תקלה קשה בעניין של ההודעה לטוניק.

מתן וילנאי: אני מוקיר את טוניק מהימים שהוא הוביל אותי כנווט מסוקים לעומק מצרים.

מתן וילנאי: לא על זה נדבר כאן היום.

מתן וילנאי: לא נדבר על זה בכלל, כי אלה דברים שלא מדברים עליהם.

מתן וילנאי: אבל משם אני מכיר אותו.

מתן וילנאי: שר הביטחון מינה אותו, שר הביטחון ביקש להישאר בתפקידו, עשה את הכול בתוקף חוק, בתוקף הכללים שלו, וטוניק הוא לא מפקד התחנה שעשה את הקדנציה הכי קצרה.

מתן וילנאי: יש כאלה שעשו קצרות ממנו.

מתן וילנאי: אז לא צריך בעניין הזה להתבלבל גם.

מתן וילנאי: אבל במקומותינו – אהוד ברק, כולם מתנפלים.

מתן וילנאי: מצוות אנשים מלומדה.

מתן וילנאי: אני חייב להודות פה לחבר הכנסת רוני בר-און, שהוא בולדוג פוליטי ידוע, אבל עם החושים הנכונים, על הצורה שהוא דיבר פה, וכמובן לנחמן, שהיה מפקד התחנה וידע על מה מדובר, וגם לשלי שעבדה בתחנה, ולעתני, שדיבר על העניין של "גלגל"צ" וכולם נבהלים ממנו.

מתן וילנאי: אני זוכר את התקופה הזו שלהילחם בתאונות דרכים יש לנו את "גלי צה"ל", ולא את האחרים שיש להם חישובים משלהם, כי תאונות הדרכים זה טוב לכותרות אבל לא לעבודה אמיתית.

מתן וילנאי: אז את זה כולנו שוכחים.

מתן וילנאי: אני מבקש שנצביע בצורה הראויה על מנת שהתחנה תמשיך להתקיים ושכולנו ניהנה ממנה, ואני אומר לכם דבר נוסף:

מתן וילנאי: אני אומר לכם, והאמינו לי, אני מבין משהו בביטחון, לא כמוכם – טיפ טיפה גם אני מבין בביטחון – תודו כל פעם מחדש שברק הוא עוד שר הביטחון שלנו.

מתן וילנאי: כשצריכים לשקול שיקולים ביטחוניים, ששוב – לא כולם נמצאים פה – הוא יודע כיצד לשקול אותם, ואני אומר לכם את זה בביטחון של 200%, אין לי ספק בזה בכלל.

מתן וילנאי: והתקלה שהיתה בפיטורים של טוניק, אכן היא תקלה, אבל תסלחו לי, אני שירתי 36 שנה בצבא, עברתי תפקידים מפה עד להודעה חדשה.

מתן וילנאי: בכל התפקידים הקריטיים שהתמניתי אליהם ושלא התמניתי אליהם, הכנסת לא דנה ולו פעם אחת בתקלה כזו או אחרת, לא בו ולא בו, ולא בוועדת החוץ והביטחון.

מתן וילנאי: ותפקידי "גלי צה"ל" לא נחשבים בכלל לעומת התפקידים שעליהם אני מדבר.

מתן וילנאי: איפה הייתם אז?

מתן וילנאי: אבל כשזה אהוד ברק מתנפלים, כרגיל.

קריאות: – – –

מתן וילנאי: אז אני מציע לכולכם להירגע ולשקול את השיקול הראוי להצעת החוק שעולה כאן ולא לשום דבר אחר.

מתן וילנאי: תודה רבה לכם.

יואל חסון: אצל אהוד ברק זו לא תקלה – זו שגרה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לשר וילנאי, גם על ההבהרה, וגם על הדברים החשובים – – –

שלמה מולה: – – –

יואל חסון: אצל אהוד ברק זו לא תקלה – זו שגרה.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת חסון וחבר הכנסת מולה, היתה לכם זכות דיבור ודיברתם.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעבור עכשיו להצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת חוק "גלי צה"ל" – שידורי רדיו של צבא-הגנה לישראל (שידורי חסות ותשדירי שירות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"א–2011 – קריאה ראשונה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים להצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 28 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק "גלי צה"ל" – שידורי רדיו של צבא-הגנה לישראל (שידורי חסות ותשדירי שירות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"א–2011, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

אורלי לוי אבקסיס: נעבור לתוצאות ההצבעה: בעד – 28, אפס מתנגדים ואפס נמנעים.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת שהצעת חוק "גלי צה"ל" – שידורי רדיו של צבא-הגנה לישראל (שידורי חסות ותשדירי שירות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"א–2011, עברה בקריאה הראשונה ותחזור לדיון בו להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אורלי לוי אבקסיס: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/581).

אורלי לוי אבקסיס: ]

אורלי לוי אבקסיס: חבל שחברים עוזבים, כי הנושא הבא על סדר-היום לא פחות חשוב, ובעיני אפילו חשוב יותר: הצעת חוק שכר מינימום (העלאת שכר מינימום – הוראת שעה), התשע"א–2011 – קריאה ראשונה.

אורלי לוי אבקסיס: טוב, עזבו השדרים מ"גלי צה"ל", כנראה שגם חלק מחברי הכנסת עוזבים.

אורלי לוי אבקסיס: יציג את הצעת החוק השר מתן וילנאי בשם שר התמ"ת, השר שלום שמחון.

איתן כבל: מתן, זה יום העצמאות היום.

אורלי לוי אבקסיס: השר וילנאי, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נשמח שיהיה קצת שקט, כי הנושא הזה כל כך חשוב, ואני בטוחה שהוא נוגע לכל אחד ואחת מאתנו ולציבור שאנחנו מייצגים.

מתן וילנאי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, הצעת חוק שכר מינימום (העלאת שכר המינימום – הוראת שעה), התשע"א–2011, מועלית כהצעת חוק ממשלתית ביוזמתה של מפלגת העצמאות כחלק מהסכמים קואליציוניים ובדחיפתו של שר התמ"ת, חבר הכנסת שלום שמחון; חלק ממאבק לצמצום הפערים, לחיים בכבוד, והבטחה כי עבודה יכולה גם היא להוציא מעוני.

מתן וילנאי: חוק שכר מינימום, התשמ"ז–1987, קובע בסעיף 1 שבו, כי שכר מינימום לחודש הוא 47.5% מהשכר הממוצע כמשמעותו בחוק הביטוח הלאומי.

מתן וילנאי: במהלך כהונת הממשלה הקודמת הועלו סכומי שכר המינימום בהדרגה במסגרת חוק שכר מינימום שהועלה אז לכנסת, עד לסכום השווה ל-3,835.18 שקלים חדשים.

מתן וילנאי: הוראת שעה זו באפריל השנה היתה 47.5% מהשכר הממוצע במשק על הסכום האמור.

מתן וילנאי: בהתאם לעדכון האחרון, שכר המינימום לחודש הוא 3,890.

מתן וילנאי: 25 שקלים.

מתן וילנאי: הצעת החוק שלפנינו מבקשת שוב להעלות את השכר, באופן הדרגתי, בהוראת שעה, בשתי פעימות, כפי שתואם עם הסתדרות העובדים הכללית ולשכת התיאום של הארגונים הכלכליים, ובהתבסס על ההסכם הקיבוצי הכללי.

מתן וילנאי: ההעלאה הראשונה תחול בכ"ט בסיוון, 1 ביולי 2011, כחודש מהיום, ותעלה את שכר המינימום ל-4,100 ש"ח.

מתן וילנאי: ההעלאה השנייה תחול בט"ו בתשרי, 1 באוקטובר 2012, ותעלה את שכר המינימום ל-4,300 שקלים חדשים.

מתן וילנאי: באפריל 2012 שכר המינימום לחודש יהיה הגבוה מבין אלה: 47.5%, או הסכום שנקבע בפעימה הראשונה בהצעת החוק, של 4,100 שקלים.

מתן וילנאי: אני מבקש להביא את ההצעה הזאת לאישור, ולהעביר את זה לוועדת הכלכלה, העוסקת בנושא.

אורלי לוי אבקסיס: לא, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מתן וילנאי: סליחה, לוועדת העבודה והרווחה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעבור לרשימת הדוברים.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך שלוש דקות.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, תמיד טוב להעלות את שכר המינימום.

מוחמד ברכה: זה מצוין.

מוחמד ברכה: אבל השאלה היא למה באחוזים קבועים יחסית למה שקיים, ולמה בהוראת שעה ולא כחוק קבוע.

מוחמד ברכה: לפני כמה שבועות הבאנו הצעת חוק, אני וחברי כנסת אחרים, לקבוע את שכר המינימום בשיעור מסוים ביחס לשכר הממוצע במשק, ואני חושב שזה תקין יותר וצודק יותר.

מוחמד ברכה: כי אם רמת החיים עולה בכל המדינה, ראוי שהשכבות החלשות, שמקבלות שכר מינימום, יעלו גם הן, ואם ירדו, כולם ישלמו את המחיר.

מוחמד ברכה: אני חושב שזה לא יורד.

מוחמד ברכה: הניסיון הוא שזה לא יורד, השכר הממוצע.

מוחמד ברכה: אבל למה הוראת שעה אם כבר השגתם את ההישג הזה?

מוחמד ברכה: למה לא חוק קבוע?

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, מה שקורה כאן, לדעתי, הוא מאוחר מדי ומעט מדי, מעט מאוד.

מוחמד ברכה: וגם לפרוס את זה על שלוש פעימות, מה שנקרא – –

מתן וילנאי: שתי פעימות.

מוחמד ברכה: – – שתי פעימות, אני חושב שגם זה מיותר.

מוחמד ברכה: אני אתן לך, אדוני השר וילנאי, רק השוואה קצרה למה שקורה.

מוחמד ברכה: אתה זוכר, לפני כמה שנים, חבר הכנסת עמיר פרץ רצה ששכר המינימום יהיה 1,000 דולר.

מוחמד ברכה: זה היה בימים ש-1,000 דולר היו קרוב ל-5,000 שקל.

מוחמד ברכה: הממשלה התנגדה, וכו' וכו'.

מוחמד ברכה: היום שכר המינימום הוא יותר מ-1,000 דולר, אבל לעומת זאת – – –

מתן וילנאי: לזכותו של עמיר – הם העלו את שכר המינימום.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

מוחמד ברכה: כן, אבל לא קיבלו את ה-1,000 דולר.

מתן וילנאי: לא, לא – – –

אורלי לוי אבקסיס: אבל בקדנציה הזאת היתה עוד הצעת חוק של עמיר, וגם היה בממשלה דיון סוער – – –

מוחמד ברכה: ההצעה של עמיר בקדנציה הזאת דיברה על 50% מהשכר הממוצע.

מוחמד ברכה: אני הגשתי הצעה על 60% מהשכר הממוצע.

מוחמד ברכה: אבל אני אגיד לכם מה ההיגיון ב-60% וב-50%.

מוחמד ברכה: במחצית הראשונה של 2007, גברתי היושבת-ראש, עלה שכר המינימום ל-3,850 שקל, והשכר הממוצע היה אז 6,840 שקל.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, שכר המינימום היה 56% מהשכר הממוצע.

מוחמד ברכה: לעומת זאת, היום השכר הממוצע הוא 3,890, כפי שאמר אדוני השר, ורוצים להעלות את זה עכשיו ל-4,100, אבל ממוצע השכר היום הוא 8,420 שקל.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, שכר המינימום הוא 46% מהשכר הממוצע, לעומת 56% ב-2007.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, כשדיבר עמיר פרץ על 1,000 דולר, המצב עוד היה מזהיר לעומת מה שקיים עכשיו, כי שכר המינימום היה 56%, והיום שכר המינימום הוא 46% מהשכר הממוצע במשק.

מוחמד ברכה: גם אחרי שהוא יועלה בפעימה הראשונה ל-4,100 – זה עדיין 48.7%.

מוחמד ברכה: בעצם, הצעה שהועלתה לא מזמן על 50% היא הצעה של הממשלה.

מוחמד ברכה: אני חושב שצריך לפחות לחזור לממדים של 2007.

מוחמד ברכה: תראה, ב-2007 כולנו צעקנו וזעקנו ששכר המינימום הוא נמוך ולא מאפשר קיום בסיסי וכו' וכו'.

מוחמד ברכה: עכשיו אנחנו שואפים להגיע למה שהיה ב-2007 – להעמיד את שכר המינימום על קרוב ל-60% מהשכר הממוצע במשק – – –

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת ברכה, אם היו אוכפים את החוק כמו שקיים היום – אפילו אנחנו יודעים שישנם עובדים שלא מקבלים את שכר המינימום כבר במחיר הנמוך – –

מוחמד ברכה: נכון – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – זאת צרה בפני עצמה.

מוחמד ברכה: זאת עוד סוגיה שעומדת בפני עצמה, והיא כמובן חשובה, שצריך לאכוף.

מוחמד ברכה: גם צריך לטפל בבגידה – ואני מצטער על הביטוי – של ההסתדרות שלפעמים חותמת על כל מיני הסכמים להשהות העלאת שכר המינימום או לעשות את זה בפעימות וכו' וכו' במקום לעמוד לצד השכירים.

מוחמד ברכה: זה צעד בכיוון הנכון, אבל זה מעט מדי ומאוחר מדי.

מוחמד ברכה: זה גם לא מאפשר לשכבות החלשות לעלות כשהמשק עולה.

מוחמד ברכה: כולנו מתגאים – נציגי האוצר, לא אני – מתגאים בכך שהצמיחה היא 5%.

מוחמד ברכה: אז נכון, יש 5% צמיחה, אבל הצמיחה הולכת לכיסים שכבר מלאים בלאו הכי; הצמיחה לא הולכת לשכבות החלשות.

מוחמד ברכה: זו גם סוגיה שצריך לטפל בה, ואני חושב שצריך לטפל בה בחקיקה ולא בהוראת שעה וביחס לשכר הממוצע, ולא בפעימות כאילו שזה צדקה מדי פעם, אלא נגיד 60% מהשכר הממוצע במשק.

מוחמד ברכה: תודה רבה, גברתי.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת מוחמד ברכה.

אורלי לוי אבקסיס: כעת, הבא בתור ברשימת הדוברים, חבר הכנסת .

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך שלוש דקות.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, הנושא שנמצא על סדר-יומנו צריך להפנות את תשומת לבנו לאחת הבעיות הקשות והחמורות שמאפיינות את החברה הישראלית בשנים האחרונות.

דב חנין: אנחנו מדברים, בישראל, על דמות חדשה של עוני ועל דמות חדשה של עניים.

דב חנין: העניים בישראל, כפי שאנחנו למדים מהדוחות היום, הם יותר ויותר אנשים עובדים; אנשים שקמים בבוקר, הולכים למקום עבודתם, עובדים קשה כל היום, חוזרים בערב הביתה, ועדיין נמצאים מתחת לקו העוני.

דב חנין: הבעיה הזאת, של העובדים העניים, היא בעיה שנובעת בין היתר משחיקה נמשכת של השכר בדרגות היותר-נמוכות.

דב חנין: אחד המנגנונים המשמעותיים להתמודדות עם התופעה הרעה והמסוכנת הזאת, אם אנחנו באמת רוצים לעודד אנשים לצאת לעבודה, זה להעלות את שכר המינימום.

דב חנין: אמרה היושבת-ראש, ובצדק, קודם כול לאכוף את שכר המינימום שכבר נקבע.

דב חנין: הרי כולנו יודעים, ולא צריך להשתדל לחפש מסביב כדי למצוא – המוני מקרים שבהם אנשים עובדים בשכר מתחת לשכר המינימום.

דב חנין: זו מציאות בלתי אפשרית.

דב חנין: צריך בנושא הזה להגביר מאוד את האכיפה, את הפיקוח, לגרום לכך שאנשים שנתפסים בגין העסקה בשכר מתחת לשכר המינימום באמת יובאו לדין, וישלמו את המחיר על העסקה כזאת.

דב חנין: אם לא נעשה את זה, אנחנו יכולים לחוקק כל מיני חוקים, אבל לא יהיה להם שום קשר למציאות.

דב חנין: וכמובן – ופה אני ממשיך את דברי חברי חבר הכנסת ברכה, הנושא הזה ראוי לטיפול דחוף ומיידי.

דב חנין: הבעיה היא בעיה קשה, הבעיה היא בעיה כואבת, הבעיה היא בעיה אקוטית, והיא דורשת טיפול מיידי, עכשווי.

דב חנין: אני חושב שהמתכונת ההדרגתית שהממשלה מציעה היא טיפול באקמול למחלה שהיא יותר קשה ויותר מסוכנת.

דב חנין: הטיפול שצריך לעשות – צריך להיות מהלך אחד ברור וחד של העלאה אמיתית בשכר המינימום.

דב חנין: גם אני כמו חברי חושב שהרמה שאנחנו צריכים להגיע אליה היא 60% מהשכר הממוצע במשק.

דב חנין: אני מכיר את הנימוקים שמועלים נגד הטענה הזאת, אבל אלה אותם נימוקים ששימשו גם נגד ההצעות הקודמות שהיו להעלאת שכר מינימום – המשק לא יעמוד בזה, המעסיקים לא יעמדו בזה.

דב חנין: מה לא שמענו עוד בקדנציה הקודמת כשעלו הרעיונות על העלאת שכר המינימום.

דב חנין: והנה, היתה העלאה בשכר המינימום ולא קרה שום דבר.

דב חנין: לא קרה שום דבר, המעסיקים לא פשטו את הרגל, המשק לא התמוטט, ונעשה צעד קטן, קטן, לכיוון של יותר צדק.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

מוחמד ברכה: להיפך, כושר הקנייה של שכבות נוספות גובר, ואז התנועה במשק גוברת, ואז זה חוזר לאותם כיסים.

דב חנין: בוודאי.

דב חנין: בוודאי.

דב חנין: בוודאי.

דב חנין: אני אחזור על הדברים של חבר הכנסת ברכה רק למען הפרוטוקול.

אורלי לוי אבקסיס: לסיום, כי אנחנו צריכים – – –

דב חנין: כאשר מעלים את השכר, ישנם יותר אנשים במשק שיכולים גם לקנות, ואז המשק כולו מרוויח.

דב חנין: לכן העלאה אמיתית של שכר המינימום היא עניין של צדק חברתי, אבל היא גם עניין של כדאיות כלכלית לחברה הישראלית.

דב חנין: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: אני חותמת על כל מלה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת .

אורלי לוי אבקסיס: הבא בתור ברשימת הדוברים – חבר הכנסת , אחריו – חבר הכנסת מגלי והבה.

אורלי לוי אבקסיס: תופעה נוספת היא של שני הורים עובדים ועדיין המשפחה נמצאת מתחת לקו העוני.

אורלי לוי אבקסיס: זו קטסטרופה שלא להאמין שהיא קיימת במציאות.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת .

שלמה מולה: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, קודם כול, אנחנו מברכים אותך שהבאת את החוק, וזה חשוב.

שלמה מולה: גם אם זה טיפה בים בעיני, גם אם זה מאוחר, כל הישג, כל דבר שיכול לבוא, להיטיב, בעיקר עם האוכלוסיות החלשות בחברה הישראלית, זה דבר חשוב.

שלמה מולה: האמת היא, מספרים לנו שישראל הצטרפה ל-OECD, כולם מתהדרים בכך ומספרים לנו שהמשק משגשג בישראל, אבל רק שכחנו דבר אחד, יש הרבה מאוד אנשים עניים שלא נהנים מאותו הישג כלכלי אדיר שמדברים עליו שר האוצר, ראש הממשלה, מובילי המשק.

שלמה מולה: והנה לנו, כשאנחנו מדברים במיוחד על שכר מינימום, לעדכן את שכר המינימום, זה צריך להיות לא רק בפעימות, לא רק בעוד 200 שקל, בעוד 300 שקל, בעוד איזושהי פריצה.

שלמה מולה: צריך להסתכל על האזרחים שידם אינה משגת, אותם אזרחים שקמים בבוקר ב-06:00, חוזרים אחר-הצהריים, בעיקר כששני בני הזוג עובדים, ועדיין הם נמצאים מתחת לקו העוני, עדיין הם נזקקים להגנה חקיקתית כדי שהם יקבלו את אותם 22 שקל לשעה.

שלמה מולה: ואז אנחנו שואלים, מי האזרחים האלה?

שלמה מולה: בעיקר אלה שלא אקדמאים, בעיקר אלה אנשים שלא הזדמן להם להיות אקדמאים, או לא התאפשר להם להיות אקדמאים: עולים חדשים, חד-הוריות, ערבים, חרדים.

שלמה מולה: כשאתה מפלח בסופו של דבר, בדיוק בסוף אתה מגיע, האוכלוסייה קשת היום הזאת היא זו שצריכה את ההגנה שלנו כחברה.

שלמה מולה: ואז בצד אחד אנחנו אומרים: הנה, אתם מספרים לנו באמת, ובצדק, על העלאת שכר המינימום, אבל אני שואל שאלה, מה קרה בשנתיים האחרונות במשק?

שלמה מולה: בכמה התייקר החלב?

שלמה מולה: בכמה התייקר הלחם?

שלמה מולה: בכמה התייקרו הירקות?

שלמה מולה: בכמה התייקר – –

מגלי והבה: הדלק.

שלמה מולה: – – הדלק, התחבורה הציבורית.

מוחמד ברכה: דיור.

שלמה מולה: והדיור.

שלמה מולה: ובסוף אתה בא ואומר, אתה מגיע למסקנה, זה טיפה בים.

שלמה מולה: כשאתה מגיע למסקנה בסופו של דבר שגם אותו עושר שאנחנו מדברים עליו – לאן הולך הרווח?

שלמה מולה: איך הרווח מתחלק?

שלמה מולה: למי זה מגיע בסופו של דבר?

שלמה מולה: לאותם בעלי הון.

שלמה מולה: יכול היה אותו מעסיק לשלם יותר.

שלמה מולה: ואני רוצה לומר יותר מזה.

שלמה מולה: אפילו כשאתה היום – מדברים על הדולר, זה נכון, יש בעיה עם היצואנים.

שלמה מולה: אבל עם היבואנים אין בעיה.

שלמה מולה: הרי הדולר הוא נמוך ועדיין השקל חזק.

שלמה מולה: ואז, בסופו של דבר, כשאתה עושה את הניתוחים הכלכליים, אתה מגיע למסקנה שהעוני הולך ומתרחב, מעמד הביניים מצטמק והמשק משגשג.

שלמה מולה: יש לך שתי שכבות אוכלוסייה במדינת ישראל: אלה שיש להם, אלה שאין להם.

שלמה מולה: לכן בעניין הזה, אדוני השר, דווקא, אדוני השר, אני אומר לך, אתה מייצג את שר התמ"ת, אני לא חושב שיכולה להיות מחלוקת פוליטית כשאנחנו רוצים להגדיל את שכר המינימום ביותר ולתת יותר הטבות, לכן אנחנו נתמוך בחוק, אבל בחרדה גדולה.

שלמה מולה: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת שלמה מולה.

אורלי לוי אבקסיס: אחרון הדוברים – חבר הכנסת וסגן יושב-ראש הכנסת מגלי והבה.

מגלי והבה: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים וחברי הכנסת, אני מסכים עם כל חברי שדיברו קודם, והתחושה שלי, דרך אגב, שהממשלה או חלק מהממשלה, לא מסתובבים ולא רואים מה קורה אצל העם.

מגלי והבה: נכון שזה מאוחר מדי וטיפה בים.

מגלי והבה: כאשר אנחנו באים לדבר על שכר המינימום, מישהו שאל את עצמו – נוסיף לו עוד 200 או 300, או כמו שהסביר את זה חבר הכנסת ברכה, 1,000 דולר שהיה פעם – מה יכול אזרח, שעובד דרך אגב, לעשות במשכורת הזאת?

מגלי והבה: אנחנו רואים שהמדיניות או סדר העדיפויות של הממשלה הזאת – העשירים מתעשרים, והעניים נעשים יותר עניים.

מגלי והבה: כשאנחנו פעם השתמשנו במושג עני, התמונה הצטיירה אצלנו שזה אחד שלא עובד, אין לו אמצעים, אין לו יכולות.

מגלי והבה: אבל, חברי חברי הכנסת, אני מסתכל על חברי בקואליציה, שיכולים להשפיע, והצבענו על תקציב.

מגלי והבה: כשאנחנו מדברים על עניים, אלה חברים שעובדים משרה מלאה, ולפעמים שני בני-הזוג, אבל התקציב לא מספיק להם.

מגלי והבה: וכשאנחנו היום מדברים, גברתי היושבת-ראש, 750,000 במדינת ישראל עובדים בסקטור הציבורי, שליש מהם עובדים בפחות משכר המינימום.

מגלי והבה: איך אתם רוצים שהמדינה תתנהל?

מגלי והבה: איך אתם רוצים שהחיים שלנו יתנהלו?

מגלי והבה: ואחר כך מתפלאים למה יש כל מה שאנחנו רואים, התופעות האלה בחברה, כשאנחנו מסתובבים לפעמים ומנסים להזיז את הראש, כנבחרי ציבור, כשאנחנו רואים אנשים נוברים בפחי האשפה בשביל לחפש שאריות או הולכים לשוק ומבקשים, וכשרואים את העמותות האלה עושות יותר ויותר.

מגלי והבה: נכון, צריך לברך שסוף-סוף – אני גם לא יודע למה שתי פעימות, הרי כל הזמן, כחבר ועדת הכספים, כל הזמן בא אלינו שר האוצר ומציג לנו את התחזיות ואת הצמיחה, וחברי, כל מי שאומר לכם שיש בעיה של כסף במדינת ישראל הוא טועה ומטעה.

מגלי והבה: יש בעיה של סדר עדיפויות.

מגלי והבה: וסדר העדיפויות הנכון שאנחנו מדברים עליו זה כיצד תהיה חמלה חברתית לאותו ראש ממשלה, לאותה ממשלה, לאותם שרים, שיצעקו סביב שולחן הממשלה.

מגלי והבה: לא יכול להיות שעניי ישראל יגיעו לפת לחם.

מגלי והבה: לא יכול להיות שאנשים עובדים – אני מתבייש מעובד מדינה, אני מסתכל עליו, מרחם עליו.

מגלי והבה: הוא עובד כל החודש, עם כל השעות הנוספות, הוא לא יכול לשלם את המשכנתה ולא יכול לשלם את הנסיעות ולא יכול לחנך ולהשקיע בילדים שלו.

מגלי והבה: לאן הגענו?

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מגלי והבה: אז אני מקווה – לסיכום, ובאמת חברי ניתחו את הדברים, והשתדלנו.

מגלי והבה: אנחנו נתמוך בהצעה הזאת, אבל אנחנו מקווים שהממשלה תשנה את סדר העדיפויות, כדי לעזור לשכבות החלשות.

מגלי והבה: תודה, גברתי.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, סגן יושב-ראש הכנסת וחבר הכנסת מגלי והבה.

אורלי לוי אבקסיס: ובאמת קצת כואב הלב, כי המעגלים מתרחבים, אותם הורים לא יוכלו לתת לילדים שלהם את הכלים ללמוד לימודים אקדמיים, וזה דור שני ושלישי.

אורלי לוי אבקסיס: ורק נקודה אחת שפשוט עומדת לי פה על קצה הלשון, וקשה לי שלא – אנחנו מדברים על צמיחה של 5%, ובאותה מידה הממשלה, כאשר היא מחזירה לציבור, זה רק ב-2.5%.

אורלי לוי אבקסיס: זה אולי ראוי לדיון נוסף בממשלה, ואני בטוחה שתציג את הדברים נאמנה.

מתן וילנאי: זה יעלה גם בדיון בוועדה.

מתן וילנאי: צריך לעסוק בחוק הזה.

אורלי לוי אבקסיס: נהדר, אנחנו נשמח אם זה יהיה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעבור להצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת חוק שכר מינימום (העלאת שכר מינימום – הוראת שעה), התשע"א–2011 – אנחנו מצביעים.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 16 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שכר מינימום (העלאת שכר מינימום – הוראת שעה), התשע"א–2011, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים לתוצאות: בעד – 16, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת שהצעת חוק שכר מינימום (העלאת שכר מינימום – הוראת שעה), עברה בקריאה ראשונה ותעבור להמשך דיון והכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: כעת להודעה של סגן מזכיר הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הרשות לשיקום האסיר (תיקון), התשע"א–2011, שהחזירה והגנת הסביבה.

נאזם בדר: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/582).

אורלי לוי אבקסיס: ]

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק החברות (תיקון מס' 17) (הבראת חברות), התשע"א–2011, קריאה ראשונה.

אורלי לוי אבקסיס: יציג את החוק השר לביטחון פנים, השר יצחק אהרונוביץ, בשם שר המשפטים יעקב נאמן.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, כבוד השר.

יצחק אהרונוביץ': גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק החברות (תיקון מס' 17) (הבראת חברות), התשע"א–2011, לקריאה ראשונה, בשם שר המשפטים.

יצחק אהרונוביץ': תחום הבראת החברות התפתח מאוד בשנים האחרונות, אולם על אף העיסוק הגובר בו, ההסדר הנורמטיבי מבוסס על סעיף אחד בחוק החברות, סעיף 350.

יצחק אהרונוביץ': הצעת החוק נועדה לתת מענה חקיקתי לכמה סוגיות הדורשות הסדרה.

יצחק אהרונוביץ': להלן עיקרי הצעת החוק: 1.

יצחק אהרונוביץ': הגשת בקשה להקפאת הליכים שלא על-ידי החברה – בהתאם לדין הקיים, בקשת הקפאת הליכים יכולה להיות מוגשת על-ידי החברה, מפרקה, בעל מניות או נושה.

יצחק אהרונוביץ': כדי שלא לאפשר שימוש בהליך ההבראה נגד החברה, מוצע לקבוע כי נושה או בעל מניות יהיה רשאי להגיש בקשה להקפאת הליכים רק אם קמה לו זכות בנסיבות העניין להגיש בקשות פירוק בעילה של חדלות פירעון.

יצחק אהרונוביץ': 2.

יצחק אהרונוביץ': הגנה הולמת – בהתאם לחוק הקיים, נושה מובטח רשאי לממש את בטוחתו על צו הקפאת הליכים, אם הוכיח כי לא ניתנה לו הגנה הולמת.

יצחק אהרונוביץ': מוצע להבהיר את המונח "הגנה הולמת".

יצחק אהרונוביץ': 3.

יצחק אהרונוביץ': מינוי בעל תפקיד – מוצע לקבוע הוראות לעניין מינוי בעל תפקיד וקביעת סמכויותיו.

יצחק אהרונוביץ': כמו כן מוצע להבהיר כי בית-המשפט יהיה רשאי למנות נושא משרה לבעל תפקיד, ובלבד ששוכנע שיהיה בכך כדי לסייע להבראת החברה, וכי אין במינוי כאמור כדי לפגוע בנושי החברה.

יצחק אהרונוביץ': 4.

יצחק אהרונוביץ': שירותים חיוניים – מוצע להסמיך את בית-המשפט לחייב ספק של שירות החיוני להפעלת החברה, להמשיך לספקו, ובלבד שנוכח שהדבר דרוש לשם הבראת החברה, והתמורה בגין אספקת השירות במהלך הקפאת ההליכים תיפרע במועדה.

יצחק אהרונוביץ': 5.

יצחק אהרונוביץ': חוזים קיימים – מוצע לקבוע כי בעל תפקיד, באישור בית-המשפט, יהיה רשאי לאמץ חוזה קיים או לוותר עליו.

יצחק אהרונוביץ': בית-המשפט לא יאשר אימוצו של חוזה קיים, שקיימת לצד השני זכות לבטלו לפי דיני החוזים, אלא אם כן נוכח כי התמורה בגין חיובים שיבוצעו בתקופת הקפאת ההליכים תשולם במועדה, וכי הדבר דרוש לשם הבראת החברה.

יצחק אהרונוביץ': 6.

יצחק אהרונוביץ': אשראי חדש – מוצע להסדיר את סמכות בית-המשפט לאשר לבעל תפקיד לקבל אשראי חדש.

יצחק אהרונוביץ': ככלל, סכומים הנדרשים לפירעון האשראי החדש ייחשבו הוצאות הבראה.

יצחק אהרונוביץ': אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה, ולהעבירה לוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, כבוד השר לביטחון פנים, השר יצחק אהרונוביץ.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעבור להצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מצביעים.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק החברות (תיקון מס' 17) (הבראת חברות), התשע"א–2011, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

אורלי לוי אבקסיס: תוצאות ההצבעה: בעד – 10, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת שהצעת חוק החברות (תיקון מס' 17) (הבראת חברות), התשע"א–2011, עברה בקריאה ראשונה וחוזרת לדיון בו, חוק ומשפט, להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אורלי לוי אבקסיס: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/583).

אורלי לוי אבקסיס: ]

אורלי לוי אבקסיס: הנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק שירות הציבור (הגבלות לאחר פרישה) (תיקון מס' 4) (הגבלות לאחר פרישה מרשויות אכיפת חוק או איסוף מודיעין), התשע"א–2011, קריאה ראשונה.

אורלי לוי אבקסיס: יציג אותה השר לביטחון הפנים, השר יצחק אהרונוביץ, בשם שר המשפטים יעקב נאמן.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מטרת הצעת החוק היא לקבוע הגבלות מיוחדות לאחר פרישה, שיחולו על פורשים משירות הציבור שמילאו תפקידים בעלי רגישות מיוחדת במשטרת ישראל ובגופים נוספים, כמפורט בתוספת השנייה לחוק המוצע.

יצחק אהרונוביץ': מטרת הצעת החוק היא לקבוע הוראות שיבטיחו את טוהר המידות של המשרתים ברשויות אכיפת החוק או איסוף המודיעין, מניעת העברה של מידע חסוי למי שכלפיו מפעילה או הפעילה הרשות את סמכויותיה.

יצחק אהרונוביץ': ההגבלות לפי החוק המוצע יחולו על מי שפרש משירות הציבור וכיהן בשלוש השנים שקדמו לפרישתו בתפקיד שיש לו רגישות מיוחדת.

יצחק אהרונוביץ': רשימות התפקידים שעליהם יחולו ההגבלות כאמור ייקבעו על-פי הצעת השר הממונה, על כל רשות אכיפת חוק או איסוף מודיעין, ובהסכמת שר המשפטים.

יצחק אהרונוביץ': בהצעת החוק מוצעות מספר הגבלות לאחר פרישה: 1.

יצחק אהרונוביץ': פורש שמילא תפקיד המנוי ברשימת התפקידים שנקבעה כאמור לא יקבל בתקופה של שלוש שנים מיום שסיים את התפקיד זכות ממי שהופעלה לגביו סמכות אכיפת החוק על-פי דין, אם לפורש היה קשר להפעלת הסמכות האמורה.

יצחק אהרונוביץ': בהפעלת סמכות יכולה להיות בין היתר סמכות חקירה, איסוף מודיעין או הגשת כתב אישום; 2.

יצחק אהרונוביץ': בכל רשות אכיפת חוק יוסמך עובד כממונה על הגבלות לאחר פרישה.

יצחק אהרונוביץ': הממונה יהיה מוסמך להטיל הגבלות או איסורים נוספים שיחולו בשלוש השנים לאחר שחדל הפורש למלא את אותו תפקיד; 3.

יצחק אהרונוביץ': מוצע להטיל על הפורש חובת דיווח לממונה על הגבלות לאחר פרישה.

יצחק אהרונוביץ': בין היתר ידווח הפורש על רצונו לקבל הצעה למשרה, תפקיד או עבודה מכל גורם בתקופה שבה חלות עליו הגבלות לפי החוק המוצע.

יצחק אהרונוביץ': הצעת החוק תחול על רשויות אכיפת החוק שיימנו בתוספת השנייה לחוק, ויהיה אפשר לשנותה לפי הצורך.

יצחק אהרונוביץ': בהתאם לכך מוצע שביום כניסת החוק לתוקף, הוא יחול על פורשים מהרשויות הבאות: הרשות לאיסור הלבנת הון ומימון טרור, משטרת ישראל, משרד הביטחון, פרקליטות המדינה ומחלקת ייעוץ וחקיקה במשרד המשפטים, צבא-הגנה לישראל ושירות בתי-הסוהר.

יצחק אהרונוביץ': כמו כן מוצע להחיל את הוראות החוק, בהתאמות הנדרשות, על הפורשים מהרשות להגנת עדים.

יצחק אהרונוביץ': לאחר חקיקת החוק, ובהתאם לצורך, יהיה שר המשפטים רשאי לבחון החלתו על רשויות נוספות שיש להן סמכויות אכיפה על-פי דין, או שעוסקות באיסוף מודיעין, וזאת בהסכמת השר הנוגע בדבר ובאישור ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת.

יצחק אהרונוביץ': אבקש מהכנסת לתמוך בהצעת החוק בקריאה ראשונה, ולהעבירה לוועדת הפנים והגנת הסביבה לשם הכנתה לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

מגלי והבה: תודה לשר לביטחון הפנים.

מגלי והבה: להצעת החוק בעצם נרשם חבר הכנסת שלמה מולה.

מגלי והבה: מוותר?

שלמה מולה: לחוק הבא.

שלמה מולה: לא לזה.

מגלי והבה: רשום לי לחוק הזה, אבל לא נורא; אם אתה מוותר, אנחנו נעבור להצבעה.

דוד רותם: אני מבקש ועדת חוקה.

מגלי והבה: ועדת הכנסת תחליט.

מגלי והבה: השר ביקש.

יצחק אהרונוביץ': השר ביקש , הוא מבקש ועדת חוקה, אז שו תחליט.

מגלי והבה: כן, אני מכיר את זה היטב, לכן אמרנו: תחליט.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 17 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות הציבור (הגבלות לאחר פרישה) (תיקון מס' 4) (הגבלות לאחר פרישה מרשויות אכיפת חוק או איסוף מודיעין), התשע"א–2011, לוועדה שתקבע נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 11, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת חוק שירות הציבור (הגבלות לאחר פרישה) (תיקון מס' 4), התשע"א–2011, עברה בקריאה ראשונה, ותעבור לו שתחליט איזו ועדה תדון, כיוון שישנן שתי הצעות.

מגלי והבה: השר ביקש, לפי בקשת שר המשפטים, ויושב-ראש , חוק ומשפט ביקש שהדיון יהיה אצלו.

מגלי והבה: תחליט.

מגלי והבה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/584).

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים: הצעת חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון) (סמכות חיפוש לשוטר לשם מניעת אלימות), התשע"א–2011 – קריאה ראשונה.

מגלי והבה: כמובן, יציג את הצעת החוק השר לביטחון הפנים, השר יצחק אהרונוביץ.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם ולבקשכם לאשר בקריאה ראשונה את הצעת חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון – סמכות חיפוש לשוטר לשם מניעת אלימות), התשע"א–2011.

יצחק אהרונוביץ': עניינה של הצעת החוק שבפניכם הוא הגברת הביטחון האישי של אזרחי המדינה ותושביה והרחבת הכלים הנתונים בידי המשטרה לשם מניעת אלימות במקומות ציבוריים ובעיקר במקומות בילוי, תוך איזון ראוי בין הצורך לשמור על זכויות הפרט לבין ביטחון הציבור.

יצחק אהרונוביץ': הצעת החוק מבקשת לתקן את חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור, התשס"ה–2005, (להלן: החוק), כך שיורחבו הכלים הנתונים בידי המשטרה לשם מניעת אלימות ותתאפשר עריכת חיפוש על גופו של אדם, בגדיו וכליו בשני מצבים: האחד, כאשר יש חשש סביר כי האדם עומד לבצע מעשה אלימות; השני, במקומות מוגדרים מראש המועדים לאירועי אלימות וזאת אף אם לא התעורר חשד מוקדם לגבי אותו אדם בנוגע לנשיאת נשק או שימוש בו.

יצחק אהרונוביץ': אבקש לציין כי על מנת למזער את הפגיעה בפרטיות כתוצאה מחיפוש על גופו של אדם יוגבלו הסמכויות על-ידי צמצום מטרת החיפוש לאיתור נשק בלבד.

יצחק אהרונוביץ': נוסף על כך, סמכות החיפוש הוגבלה כך שתתקיים רק בעסקים שלפי טיבם מועדים לאירועי אלימות ורק בשעות הפעילות של אותם מקומות ובסמוך לשעות אלה.

יצחק אהרונוביץ': סוגי העסקים הם: מועדון, פאב, דיסקוטק, מקום שבו נערכים משחקי הימורים למיניהם ומקום שבו מתקיים אירוע ספורט.

יצחק אהרונוביץ': כולי תקווה שתיקון זה יסייע להגברת הביטחון האישי של אזרחי המדינה ותושביה.

יצחק אהרונוביץ': אבקשכם לאשר את החוק המוצע בקריאה ראשונה ולהניחו על שולחן ועדת הפנים לשם הכנתו לקריאה שנייה ושלישית.

מגלי והבה: תודה לשר לביטחון פנים.

דוד רותם: סמכויות חיפוש בו?

דוד רותם: למה לא בו?

דוד רותם: – – –

דב חנין: כן, בטח, זה משטרה.

דב חנין: – – –

יצחק אהרונוביץ': לי אין בעיה.

שלמה מולה: לא.

שלמה מולה: מה פתאום?

שלמה מולה: זו ועדת חוקה.

שלמה מולה: חייב להיות – – –

מגלי והבה: תחליט אם יש – – –

יצחק אהרונוביץ': לי אין בעיה.

מגלי והבה: אוקיי, תודה.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, להצעת החוק נרשמו כמה מתדיינים מחברי הכנסת שנמצאים כאן.

מגלי והבה: חבר הכנסת הראשון הוא חבר הכנסת , בבקשה.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת שלמה מולה.

מגלי והבה: אלה הרשומים כאן ונמצאים כאן.

מגלי והבה: יש לך שלוש דקות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אני חייב לומר לכם שבצער אני מוצא לנכון להתנגד להצעת החוק הזו, ואני מציע לכם, עמיתי חברי הכנסת, להצביע נגדה.

דב חנין: הצעת החוק בעצם עושה צעד גדול בכיוון מאוד בעייתי.

דב חנין: גם היום שוטר יכול לחפש בגופו של אדם אם יש חשד.

דב חנין: בעצם, הצעת החוק הזו מוותרת על יסוד החשד, או, אם תרצו, הופכת את כולנו לחשודים.

דב חנין: לא צריך עוד חשד, בעצם גם בלי חשד אפשר לחפש על גופו של אדם.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני חושב שאזרחי ישראל אינם חשודים ולא צריכים להיתפס כחשודים.

דוד רותם: – – –

דב חנין: אפילו אתה, חבר הכנסת רותם, לא צריך להיתפס כחשוד.

דוד רותם: בוא נאמר ככה, אני לא חשוד, אני כבר עברתי את השלב הזה.

דב חנין: אז זהו, אז מבחינתי אני אומר, אפילו אתה לא צריך להיתפס כחשוד ובוודאי אזרחי ישראל לא צריכים להיתפס כחשודים.

דב חנין: אחד המנגנונים שמטרידים במיוחד בהצעת החוק הזו הוא אותו מנגנון שאומר שישנם מקומות שהם מעצם טבעם מקומות מועדים לבעיות, ולכן, את אותם מקומות אנחנו תופסים כמקומות עוד יותר חשודים מאשר החשד הכללי, אם זה מגרשי ספורט, מועדונים – אנחנו בעצם מאפשרים במקומות האלה סמכויות הרבה מעבר למה שקיים היום בחקיקה הישראלית.

דב חנין: אני רוצה לומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו לא נמצאים במצב שבו בכל המקומות האלה יש הפקרות וכולם מסתובבים עם כלי נשק.

דב חנין: הרי יש מאבטחים בכניסה והם פועלים על-פי סמכויות על-פי דין.

דב חנין: כל הדברים האלה כבר קיימים היום בחוק וכבר מוסדרים היום בחוק.

דב חנין: ההחמרה הגדולה הזו, ההקצנה הגדולה הזו שהופכת את כולנו לחשודים, שנותנת לשוטרים סמכויות במקומות מוגדרים לבצע חיפושים בגוף באופן שאיננו מתקשר לחשד ספציפי ואפילו לא לחשש ספציפי, אם אנחנו מדברים על המקומות האלה, אני חושב שזו הליכה הרחק הרחק למקום שאיננו מתאים למדינה דמוקרטית.

דב חנין: לכן אני מתנגד להצעת החוק, ואני פונה לכולכם, עמיתי, להתנגד לה גם כן.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת .

מגלי והבה: אני מזמין את אחרון המתדיינים בהצעה הזאת, חבר הכנסת שלמה מולה.

מגלי והבה: לאחר מכן נעבור להצבעה.

מגלי והבה: בבקשה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, האמת היא: בעיית האלימות בחברה הישראלית, המלחמה שבה חשוב וצריך לייצר כלים להילחם באלימות, אבל יש הבדל גדול מאוד בין מתן כלים למלחמה באלימות לבין חקיקה שאמורה לפגוע בזכויות האדם או בזכויות האזרח.

שלמה מולה: ואני חושב, הקשר – אני מנסה לפחות, האמת היא, מהבוקר, כשאני ראיתי את החוק, ניסיתי למצוא איזשהו פתרון סביר, שיכול להיות במסגרת החקיקה המוצעת, לבין מתן סמכויות חיפוש לשוטר.

שלמה מולה: לפעמים גם מתן סמכויות יתר לשוטר – זה יכול לייצר אפקט הפוך.

שלמה מולה: זאת אומרת, אם כל אדם שנכנס לפאב הופך להיות כמעט חשוד, וכל אדם שנכנס למגרשי ספורט – אנחנו יודעים את האלימות שיש במגרשי ספורט.

שלמה מולה: אני לא מקל ראש, אבל אני לא בטוח שזה שאתה יושב מולו, או יעבור שוטר על-יד אנשים שיושבים במגרש הספורט, יבוא ויגיד: אתה נראה לי חשוד, אני בא לחפש – זה יכול להשפיל את האדם, יכול לפגוע בכבודו של האדם.

שלמה מולה: אותו דבר גם בפאבים.

שלמה מולה: אם אני יושב עם רעייתי, אני סועד, למאן דהוא אני איראה אדם חשוד כי אני בצבע שחור, או יכול להתבלבל אותו שוטר בחוץ ונכנס ופגש מישהו אחר, ולכן הגבול הוא מאוד דק, הגבול הוא מאוד בעייתי.

שלמה מולה: הפתרון לא יכול להיות מתן סמכויות חיפוש לשוטר באופן אוטומטי.

שלמה מולה: לכן, אני חושב שהחוק הקיים כרגע מאפשר.

שלמה מולה: שוטר יכול לעצור אדם שנראה לו חשוד, יכול לעצור אותו, יכול לבקש ממנו להזדהות ולחפש.

שלמה מולה: אני חושב, אדוני השר, שמתן סמכויות מהסוג שאתה הצגת, בעיקר הסוג השני, של חיפוש במועדונים, בפאבים, במגרשי ספורט, הוא מאוד מרחיק לכת.

שלמה מולה: לכן, נראה לי שמתן סמכויות יתר דווקא במקומות האלה יכול להיות פגיעה אנושה בכבודם של הרבה מאוד אנשים.

שלמה מולה: מדינת ישראל לא יכולה להיות מדינה שבה, אתה יודע, כל אזרח שהולך חושד שהשוטר שעובר לידו עלול לחפש אחריו.

שלמה מולה: הפרשנות ששוטר יכול לקחת יכולה להיות מרחיקת לכת ופגיעה בכבוד האדם ובזכותו של האדם לסעוד בשקט, לשבת בשקט.

שלמה מולה: אני שוב בא ואומר, אין ספק שהמלחמה באלימות היא נר לרגליך, אדוני השר, אבל אני לא חושב שמתן סמכויות יתר אלה דווקא יסייע במלחמה באלימות.

שלמה מולה: אני אשמח מאוד אם ההתדיינויות המקצועיות בוועדה – אני מקווה שזה יהיה בוועדת החוקה – יהיו משמעותיות.

שלמה מולה: נראה איך הדברים מתפתחים, אבל על פניו כרגע זה נראה בעייתי מאוד.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: ראיתי כמה אתה מתייסר, אדוני השר לביטחון פנים, אבל צריך לזכור, לא כל השוטרים בדמות של השר אהרונוביץ.

מגלי והבה: יש שוטרים רבים שלוקחים את החוק לידיים.

מגלי והבה: יש בעיה.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, אנחנו צריכים להפסיק להתייפייף; יש בעיות אלימות במועדונים ובמגרשי כדורגל, אתם רואים ואתם צופים.

יצחק אהרונוביץ': צריך לאפשר סמכויות נוספות, שאני חושב שצריך להציע אם יש חשד סביר.

יצחק אהרונוביץ': צריך לעגן את זה, לסדר את זה בוועדה – אין בעיה.

יצחק אהרונוביץ': אבל צריך לטפל ברמת האלימות במדינה הזאת.

מגלי והבה: תודה בכל אופן על ההתייחסות.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון) (סמכות חיפוש לשוטר לשם מניעת אלימות), התשע"א–2011.

מגלי והבה: הצבעה מס' 18 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 11 נגד – 2 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון) (סמכות חיפוש לשוטר לשם מניעת אלימות), התשע"א–2011, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 11, שני מתנגדים, אין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע כי הצעת חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון) (סמכות חיפוש לשוטר לשם מניעת אלימות), התשע"א–2011, עברה בקריאה ראשונה ותעבור לו על מנת להחליט באיזו ועדה יידון הנושא.

מגלי והבה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/585).

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון מס' 16) (גמול והחזר לחברי המועצה וועדותיה), התשע"א–2011.

מגלי והבה: חבר הכנסת מילר, תודה.

מגלי והבה: עד כאן אנחנו שומעים.

מגלי והבה: אני מזמין את השר לביטחון פנים להציג את החוק במקום שר החינוך גדעון סער.

דב חנין: היום אתה כל השרים – חינוך, כלכלה, כספים.

יצחק אהרונוביץ': ואומרים שהממשלה גדולה.

דב חנין: אבל אתה עושה את זה בחן, זה בסדר.

יצחק אהרונוביץ': אני משתדל.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: הוא לא מקבל תוספת משכורת.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק מבקשת לתקן עיוות הקיים במצב המשפטי כיום, שלפיו לא ניתן גמול ולא לא ניתן החזר הוצאות נסיעה והוצאות בסיסיות אחרות לחברי המועצה להשכלה גבוהה בגין ישיבות המועצה, הגוזלות מהם זמן רב.

יצחק אהרונוביץ': תיקון החוק יאפשר תשלומים כאמור לחברי המועצה ולוועדותיה, שאינם עובדים של גופים מתוקצבים ונתמכים או נשלחים על-פי החוק לייצג גוף אחר, דוגמת נציגים במוסדות המוכרים להשכלה גבוהה.

יצחק אהרונוביץ': ברצוני לקדם הצעת חוק זו בכנסת הנוכחית, כאשר במקום להסמיך את שר האוצר לבדו, יוסמך שר חינוך, בהסכמת שר האוצר, להתקין את התקנות שיסדירו את התשלומים הללו.

יצחק אהרונוביץ': משרד האוצר הביע הסכמתו לשינוי זה.

מגלי והבה: תודה לשר לביטחון פנים, שהציג את החוק במקום שר החינוך.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון מס' 16) (גמול והחזר לחברי המועצה וועדותיה), התשע"א–2011.

מגלי והבה: הצבעה מס' 19 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 12 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון מס' 16) (גמול והחזר לחברי המועצה וועדותיה), התשע"א–2011, לוועדת החינוך התרבות והספורט נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 12, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מגלי והבה: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, ותועבר לוועדת החינוך, התרבות והספורט להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מגלי והבה: שאילתות לשר לביטחון פנים – עד שיגיע השר לביטחון פנים אני רוצה להעיר, גם כחבר נשיאות וגם לשר שמשתדל לתת תשובות בזמן ולעניין.

מגלי והבה: אני בא בטענות לחברי הכנסת שמעסיקים אותנו.

מגלי והבה: היום באמצעות הרשתות החברתיות אתה מקבל און-ליין מה התוכנית, מה סדר-היום ומתי תהיה תשובת השר.

מגלי והבה: לכן, אני מצטער על כך שחלק מחברי הכנסת שהעבירו שאילתות – אני גם מבקש, אל תעביר את זה לפרוטוקול, שתהיה להם בעיה, שבפעם הבאה ידעו לשאול ולהעסיק את השר לביטחון פנים, להיות כאן כדי לקבל את התשובות.

מגלי והבה: אני מקריא את סדר השאילתות של מי שנמצא פה.

מגלי והבה: כמובן ההערה זאת היא לא לך, אדוני.

מגלי והבה: ההערה היא לנו ככנסת, ואנחנו נתייחס לזה בישיבת הנשיאות.

אברהם מיכאלי: הוא לא צריך לענות למי שלא נמצא.

מגלי והבה: אני יודע, ולכן ביקשתי להדגיש את זה, כדי שלא יירשמו סתם.

מגלי והבה: שאילתא 1306, אין עליה תשובה.

מגלי והבה: זו שאילתא של חברת הכנסת חנין זועבי, שאינה נוכחת.

מגלי והבה: שאילתא 1387 של חבר הכנסת .

מגלי והבה: שאילתא 1447 של חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

אברהם מיכאלי: אני אקבל בכתב.

אברהם מיכאלי: סיכמתי עם השר.

מגלי והבה: תודה רבה לך.

מגלי והבה: אתה גם פה, אז אני מודה לך.

מגלי והבה: שאילתא 1469 של חבר הכנסת .

קריאה: הסכמנו שגם יקבל בכתב – – –

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: שאילתא 1475, של חבר הכנסת זחאלקה.

מגלי והבה: שאילתא 1482, של חבר הכנסת .

מגלי והבה: שאילתא 1495, של חברת הכנסת מירי רגב.

מגלי והבה: אם כך, אני מודה לך, אדוני השר לביטחון פנים.

יצחק אהרונוביץ': אני הכנתי את כל החומר.

מגלי והבה: אני בטוח.

מגלי והבה: אני יודע, גם מוקיר ומכיר את מה שאתה עושה כל הזמן בנושאים האלה.

מגלי והבה: ראיתי גם את התשובות המפורטות, ולכן אנחנו רק יכולים להתנצל בפניך.

מגלי והבה: חבר הכנסת מיכאלי, להבא – גם אתה, וגם זו הערה לכל חברי הכנסת – כאשר אתה מסכם עם השר לקבל מכתב, תעביר את ההודעה הזאת דרך המזכירות.

מגלי והבה: אני מאוד מודה לכם.

אברהם מיכאלי: – – –

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

מגלי והבה: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, כ"ז באייר התשע"א, 31 במאי 2011, בשעה 16:00.

מגלי והבה: ישיבה זו נעולה.

מגלי והבה: תודה לכם.