ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 241, 2011-05-24 00:00

ראובן ריבלין: אדוני השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, היום יום שלישי, כ' באייר תשע"א, 24 בחודש מאי 2011 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בנושא: שביתה בבתי-ספר בפקיעין, של חבר הכנסת חמד עמאר.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה למזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו כמדי יום שלישי, על-פי מצוות התקנון, בנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: אני מודה לחברים המבקשים להשתתף בדיון.

ראובן ריבלין: להצביע, כדי שנדע.

ראובן ריבלין: ראשונת המדברים – חברת הכנסת עינת וילף, ואחריה – חבר הכנסת אלי אפללו.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי, את יכולה להצביע ואת יכולה גם להתחיל.

ראובן ריבלין: לכל אחד דקה עד דקה ועשר שניות.

עינת וילף: ראשית, אני רוצה לצרף את ברכותי לציון יום המילואים ואת הברכות לכל הנוכחים.

עינת וילף: גם הבעתי את עמדתי בוועדה.

עינת וילף: אני מקווה שיום אחד נראה הרבה יותר נשים בקרב היושבים כאן.

עינת וילף: אני בהחלט חושבת שרצוי שיגייסו יותר ויותר נשים למילואים.

עינת וילף: הנושא שאני רוצה לדבר עליו היום: לפני כמה ימים פורסם תחקיר שדיבר על לחץ שמופעל על מורים בבית-ספר בדרום להעלות ציוני מגן לקראת הבגרות, כדי להגדיל באופן מלאכותי את הזכאות לבגרויות בבתי-הספר.

עינת וילף: דובר לא על הלחץ שמופעל על המורים, לפעמים מצד הנהלה, לפעמים מצד הורים, אלא על כך שמשנים להם לפעמים את הציונים בלי ידיעתם.

עינת וילף: פשוט מגישים ציונים יותר גבוהים.

עינת וילף: זהו עוד אחד מההיבטים המאוד-בעייתיים של הלחץ להעלאת אחוזי הזכאויות לבחינות הבגרות.

עינת וילף: מה שהיה עצוב זה שראיינו שם איזה מומחה שאמר שנצטרך לבדוק אם מדובר בתופעה רחבה יותר.

עינת וילף: אני מודיעה כאן: מדובר בתופעה רחבה, מדובר בתופעה בעייתית, וצריך להפסיק את הטירוף.

עינת וילף: הזכאות לבחינות בגרות לא יכולה להיות דבר שבעקבותיו מתחילים לרמות.

עינת וילף: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אפללו, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אלי אפללו: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לברך את אנשי המילואים שנמצאים כאן.

אלי אפללו: היום הזה שעושים לכבודם זה גאווה למדינת ישראל, וזה מקצת ממה שמגיע להם, כי אלו מחזיקים את מדינת ישראל.

אלי אפללו: כל הכבוד, אני מצדיע לכם.

אלי אפללו: אדוני היושב-ראש, אחרי העלאות מחירים בתחומים מאוד קשים – בדלק, במים – הממשלה החליטה שהמצב הכלכלי של האזרחים במדינת ישראל עדיין טוב מדי כדי להעלות גם את מחירי הביצים ומוצרי החלב שבפיקוח.

אלי אפללו: מדובר אפילו במצב לא הגיוני, שחלב, שמנת, אשל, בכל מוצרי הצריכה הבסיסיים מעלים מחירים בכ-30%.

אלי אפללו: אני שואל פה את הממשלה ואת המדינה ואת מי שמנהל: האם המצב של האזרחים כל כך טוב?

אלי אפללו: בעצם מי שהכי יסבול זה דווקא השכבות החלשות.

אלי אפללו: הרי מי שהמצב הכלכלי שלו מספיק טוב לא ייפגע מזה.

אלי אפללו: אדוני היושב-ראש, שהממשלה הזאת תיתן את הדין גם על זה מול האזרחים.

אלי אפללו: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אפללו.

ראובן ריבלין: רק תשים לב כל הזמן שלא ייכנסו לקואליציה, כי אז אתה תהיה הממשלה.

ראובן ריבלין: אני מאזין לרדיו מ-05:00.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

ראובן ריבלין: אדוני, אתה לא תיכנס לקואליציה כנראה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת אקוניס.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בסוף אנחנו יודעים וכולם יודעים שהמערכה על השלום תוכרע במעשים, ולא במלים ובנאומים.

מסעוד גנאים: שלום עושים בסוף עם הערבים והפלסטינים, ולא עם האמריקנים.

מסעוד גנאים: לכן, בכל סוגיית גבולות 67' התעקשותו של נתניהו מראה באמת שהוא לא הבין את אמרתו של אובמה, שאמר: העולם נע במהירות.

מסעוד גנאים: The world is moving fast, very fast.

מסעוד גנאים: והוא עוד לא מבין כי עם גבולות 67' או בלי גבולות 67' לא יהיה ביטחון לישראל אם לא יהיה שלום אמיתי.

מסעוד גנאים: שאלה אחרונה.

מסעוד גנאים: אני מורה להיסטוריה, נכון, אבל תנו לי להבין – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: לא, אין קריאות ביניים.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רגב, אין קריאות ביניים.

מסעוד גנאים: במלחמת 48', 56', ישראל הפסידה או ניצחה?

מסעוד גנאים: נדמה לי שהיא לא הפסידה.

מסעוד גנאים: היו גבולות 67'?

מסעוד גנאים: לא היו גבולות 67'.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, מלחמת המפרץ וכל המלחמות המודרניות הוכיחו ששטח לא נותן ביטחון.

מסעוד גנאים: העניין הוא שנתניהו רוצה שלום עם הקואליציה והימין ועם ארצות-הברית.

מסעוד גנאים: הוא רוצה שגבולות ישראל, כנראה, יישארו גבולות מלחמה, שביתת אש, הפרדת כוחות, ולא גבולות שלום.

ראובן ריבלין: שלום יהיה רק עם מי שרוצה שלום.

ראובן ריבלין: אם נרצה שלום וערביי האזור ירצו שלום, יהיה שלום.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גנאים, העיקר שאנחנו נחיה במדינה אחת בשלום וכולם יבינו שאנחנו יכולים לחיות יחד, במדינת ישראל, מדינה יהודית ודמוקרטית.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, בבקשה.

ראובן ריבלין: נא לא לקרוא קריאות ביניים, כי אחר כך אנחנו חורגים מהזמן.

ראובן ריבלין: היום לא אתן לאנשים נוספים לדבר, כי יש לנו יום – – –

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אני קודם כול רוצה לומר תודה לכל אנשי המילואים.

אופיר אקוניס: אנחנו פשוט צריכים להודות להם, וגם למארגנת של היום החשוב הזה, חברת הכנסת רגב.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך, גברתי.

אופיר אקוניס: אדוני, בעוד כשעתיים יישא ראש הממשלה נאום חשוב בפני שני בתי הקונגרס.

אופיר אקוניס: זאת הזדמנות טובה לחזק מכאן, מגבעת-רם בירושלים המאוחדת והמשוחררת, את ראש הממשלה שידבר על גבעת-הקפיטול בוושינגטון.

אופיר אקוניס: אדוני ראש הממשלה מייצג בארצות-הברית את כל עם ישראל, כראש ממשלת ישראל, וגם מי שחלוק על דרכו – אני מוכרח להגיד לך, אדוני, לא ראיתי רבים כאלה בימים האחרונים – ראוי שיאחל הצלחה לראש הממשלה בשליחותו החשובה.

אופיר אקוניס: כאשר ראש הממשלה יחזור – יעביר את כל ביקורתו ככל העולה על רוחו.

אופיר אקוניס: אבל מעניין אותי, אדוני, אם תהיה גם ביקורת על התפיסות הבסיסיות ביותר.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת גנאים, אנחנו כאן בזכות ולא בחסד, לא בחסד שלך, ואפילו לא, אדוני היושב-ראש, בחסדו של נשיא ארצות-הברית ברק אובמה.

אופיר אקוניס: אנחנו כאן 4,000 שנה בקווי 67', וקווי 47'.

שלמה מולה: – – –

ראובן ריבלין: לא קוראים קריאות ביניים, חבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: עכשיו אני אצטרך לתת לו עוד חמש שניות.

ראובן ריבלין: אין קריאות ביניים.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר שאנחנו נהיה כאן בגבולות רחבים עוד שנים רבות.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רונית תירוש, ואחריה – חבר הכנסת אריה אלדד.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, אני בהחלט רוצה לברך את נציגי המילואימניקים.

רונית תירוש: אני שמחה שאנחנו כאן בבית-המחוקקים דואגים גם לזכויותיהם.

רונית תירוש: אבל באותה נשימה אני רוצה להזכיר, בימי שלישי, דווקא את הצבא הסדיר, ובתוכו את גלעד שליט, שנמצא בשבי כבר 1,794 ימים.

רונית תירוש: היום פגשנו את נציגי הפרלמנט האירופי וביקשנו גם מהם שיתמידו במשימתם יחד אתנו על מנת לדרוש את שיבתו במהרה.

רונית תירוש: וברשותך, לנושא אחר שמציק לי, כמו לרבים אחרים.

רונית תירוש: היום שמענו על התוספות השכר האדירות שקיבלו רבנים – רבני מועצות, יישובים, ערים.

רונית תירוש: ואני תוהה.

רונית תירוש: אם לאוצר יש כל כך הרבה כסף, והוא נותן ברוחב לב כל כך הרבה כסף לרבנים – שכבודם במקומם מונח, ואני בהחלט מכבדת את תרומתם וחשיבותם, אבל לא יכול להיות שאנחנו נזניח ונזנח את הרופאים, שהם אלה שדואגים לבריאותנו ולחיינו.

רונית תירוש: לא יכול להיות שיד אחת אנחנו נפתח ברוחב לב וניתן לרבנים, וביד שנייה, ביד קמוצה מאוד וקפוצה, אנחנו מדשדשים במשא-ומתן עם הרופאים מתוך מטרה להשכיח – – –

ראובן ריבלין: נא לסיים.

רונית תירוש: אני מסיימת – להשכיח אותם מפני הציבור.

ראובן ריבלין: תודה לחברת הכנסת תירוש.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריה אלדד, ואחריו – חבר הכנסת אורי אורבך.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה.

אריה אלדד: תודה למערך המילואים.

אריה אלדד: רק הודות לכם אנחנו יכולים לשבת בבית הזה תחת הדגל הזה ולדבר בפרלמנט של מדינת היהודים בשפה העברית.

אריה אלדד: בלעדיכם זה לא היה קורה.

אריה אלדד: היום עתיד ראש ממשלת ישראל לדבר בפני הקונגרס האמריקני, וגם בהנחה שהוא לא יוסיף על הנזק שכבר גרם בנאומו כאן ביום הרצל לפני שבוע, ולא יוסיף על ההכרה במדינה פלסטינית עם שמירה על גושי התיישבות, יש להניח שמדינה פלסטינית תהיה בנאומו.

אריה אלדד: היום, ולכבוד יום העצמאות הירדני החל מחר – חג שמח – הגשנו עצומה לשגרירות ירדן שאומרת שכבר יש בעולם מדינה פלסטינית אחת, והיא בירדן, ואנחנו מבקשים מהמלך עבדאללה להכריז על מדינתו כמדינת הלאום הפלסטיני.

אריה אלדד: תהליך דומה מתרחש בעשר ערים בעולם היום, מסן-פרנסיסקו, וושינגטון ועד מוסקבה, ואני מקווה שהעולם ידע שיש תוכנית אלטרנטיבית.

אריה אלדד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: על השנייה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אורבך, ואחריו – חבר הכנסת אייכלר.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש לי הערת שוליים, אבל היא הערה מאוד מרכזית.

אורי אורבך: אתמול צפיתי בפרמיירה של הסרט הישראלי המצליח "הערת שוליים" של יוסף סידר, שזכה בפרס התסריט הטוב ביותר בפסטיבל קאן.

אורי אורבך: זה על שני חוקרי תלמוד.

אורי אורבך: אדוני גדל בבית של פרופסור.

אורי אורבך: שם זה על שני חוקרי תלמוד – אב ובנו.

ראובן ריבלין: פרופסור, אבל גם תלמיד חכם.

אורי אורבך: כן, נכון.

אורי אורבך: שם זה הלך בסט.

אורי אורבך: בסרט הזה מסופר על אב ובנו ומערכת היחסים ביניהם.

אורי אורבך: אבל אני לא רוצה להיות ספוילר ולספר מה יש בסרט עצמו, אלא להעיר שהרבה פעמים אומרים: יהדות, קולנוע, מה זה מעניין?

אורי אורבך: תלמוד – זה לא קשור לעולם המודרני.

אורי אורבך: ואני אומר, וגם הבמאי אומר: במקום שיש בני-אדם ויש יחסים בין בני-אדם, זה מעניין.

אורי אורבך: זה הסיפור.

אורי אורבך: זה נכון בקולנוע, זה נכון בטלוויזיה, זה נכון בתרבות ובאמנות, אם יודעים לספר את הסיפור.

אורי אורבך: ואני חושב שבימים אחרים, רחוקים יותר, כשאדם היה בא עם תסריט על שני חוקרי תלמוד, השומר בכניסה לבניין שבו מייצרים את התרבות היה מגרש אותו במקלות ובאבנים.

אורי אורבך: אשרינו שזכינו לכך שסרט כמו "הערת שוליים" מצליח לא רק כאן, אלא בעולם, ומבינים שסיפור אנושי טוב הוא סיפור אנושי טוב.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת אריה ביבי.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לקדם בברכה את חיילי המילואים בכל מקומות מושבותיהם.

ישראל אייכלר: כי מלאכיו יצווה לך לשמרך בכל דרכיך, ה' ישמור צאתכם ובואכם מעתה ועד עולם.

קריאות: אמן.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, הבוקר היתה תאונת דרכים בכביש מס' 1 מתל-אביב לירושלים.

ישראל אייכלר: עשרות אנשים נפצעו ואדם אחד נהרג.

ישראל אייכלר: אפשר להתייחס לזה כאל עוד תאונת דרכים – לא ראשונה, ולא רוצה להגיד את ההמשך כדי לא לפתוח פתח לשטן.

ישראל אייכלר: אבל אפשר וצריך לנצל את האירוע הזה כדי לשים לב לשאלה מה היה קורה אם האוטובוס הזה היה מלא נוסעים בעמידה.

ישראל אייכלר: האסון היה הרבה יותר קשה.

ישראל אייכלר: לכן, אני מציע שמשרד התחבורה יאסור על רכב ציבורי בדרך בין-עירונית שאיננו קו מאסף להסיע נוסעים בעמידה.

ישראל אייכלר: אני יודע שבקווים עירוניים זה אי-אפשר, בקווי מאסף ובמושבים ובתחנות בדרך אי-אפשר, ואסור להשאיר אנשים למטה בגלל תקנה דרקונית כזאת, אבל בנסיעות ישירות מנקודה לנקודה בדרך בין-עירונית אין שום סיבה שחברות התחבורה הציבורית יעמיסו אנשים כסרדינים ויסכנו את בטיחותם בעת תאונה או בסיבובים חדים ועצירות פתע.

ישראל אייכלר: יואילו חברות התחבורה להעמיד מספיק אוטובוסים בלי צורך לדחוס אנשים בעמידה, ובנקודות היציאה יש פקחים וסדרנים שיכולים לדווח שיש צורך בעוד אוטובוסים ולהוסיף אוטובוסים, ולהסיע כל אדם במקום של כבוד תמורת כספו המלא.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אייכלר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריה ביבי, וחברת הכנסת חוטובלי אחריו.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מצטרף לכל ברכה לאנשים שיושבים כאן, שהם מייצגים את כוחות המילואים, שהם מלח הארץ הזאת.

אריה ביבי: כל ברכה, תזכו לכל ברכה.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, כל הנושא של הוועדות הקרואות – אני אתן לדוגמה את ירוחם.

אריה ביבי: ירוחם היתה בוועדה קרואה.

אריה ביבי: היא קיבלה הרבה מענקים.

אריה ביבי: פתאום בחרו ראש מועצה בבחירות דמוקרטיות, ואז מה קרה?

אריה ביבי: קרה שכל מענקי האיזון פתאום נעלמו, ואז רוצים להשקיע את ירוחם עוד פעם לאותו מצב, ובעוד שנתיים אנחנו עוד פעם נמנה ועדה קרואה.

אריה ביבי: איפה הצביעות הזאת?

אריה ביבי: בשביל מה?

אריה ביבי: אם כבר מממנים ועדה – – –

ראובן ריבלין: אנחנו צריכים לתת עצמאות לראשי העיר להפוך מייד את המפלגה שהם נמצאים בה לפי מי שנבחר לשלטון, ונפתור את בעיות כל ראשי הערים.

קריאות: – – –

אריה ביבי: לא, לא.

ראובן ריבלין: ניתן להם אישור בחוק.

ראובן ריבלין: כל מי שהיה במפלגה מסוימת לפני הבחירות, ומפלגתו לא זכתה בשלטון, מייד אנחנו נאפשר לו לעבור למפלגה שזכתה בשלטון.

קריאות: – – –

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, תן לי את השתיים-שלוש שניות האלה.

אריה ביבי: אני רוצה לומר לך – אני לא מדבר על מפלגה, ואתה מכיר אותי.

אריה ביבי: אני לא מדבר על מפלגה מסוימת, אני לא מדבר על כלום.

אריה ביבי: הדבר היחידי שאני מדבר עליו – זאת צביעות ממדרגה ראשונה.

אריה ביבי: לאדם x נותנים 30 מיליון, והגיע ראש עיר נבחר, ראש מועצה נבחר – מורידים לו את זה, ועוד פעם אנחנו נחזור לוועדה קרואה.

אריה ביבי: איפה השכל?

רונית תירוש: כי הוא מקדימה, כי הוא מקדימה.

קריאה: הוא מקדימה.

ראובן ריבלין: אם לא שמת לב, אני הייתי בעדך דווקא.

אריה ביבי: אה, מאיזה מפלגה הוא?

רונית תירוש: קדימה.

אריה ביבי: לא ידעתי.

אריה ביבי: אתה רואה, אדוני היושב-ראש?

אריה ביבי: אני לא ידעתי מאיזה מפלגה הוא.

ראובן ריבלין: אני יודע שאתה לא יודע, אני יודע שאתה לא יודע.

ראובן ריבלין: אבל נדמה לי שאם לא היית יודע יותר מדי לא היית אומר את מה שאמרת היום.

ראובן ריבלין: זאת צרה של כולנו, ואוי לנו.

ראובן ריבלין: אני מסכים אתך במאה אחוז; לא לגבי האיש או – חברת הכנסת חוטובלי – בבקשה, גברתי.

ראובן ריבלין: אחריה – חבר הכנסת סעיד נפאע.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ברכות על היום החשוב הזה, היום שבו כנסת ישראל מצדיעה למערך המילואים במדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: ברכות לחברת הכנסת מירי רגב, לחבר הכנסת איתן כבל.

ציפי חוטובלי: אתם באמת עושים כבוד חשוב לאנשים שמגינים עלינו.

ציפי חוטובלי: אבל, השאלה היא, עד כמה אנחנו מגינים על האנשים שבמשך כל השנה עסוקים בלשמור עלינו?

ציפי חוטובלי: בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת הזכירו מקרים מזעזעים שבהם אנשים קיבלו הודעת פיטורין באס.

ציפי חוטובלי: אם.

ציפי חוטובלי: אס במהלך מלחמת לבנון השנייה.

ציפי חוטובלי: אין ספק שהנושא של הגנה מפני פיטורין על אנשי מילואים, במקביל לכך שצריכה להיות העדפה מתקנת כדי שהמדינה תוכל לעזור ולסייע לאנשי המילואים להשתלב במקומות עבודה – זה דבר שמוטל על כתפינו; על כתפינו, המחוקקים.

ציפי חוטובלי: והערה נוספת בהקשר הזה – יש כאן באמת אחריות להבין.

ציפי חוטובלי: העדפה מתקנת לאנשי המילואים היא לא חוסר שוויון, היא השוויון האמיתי של מי שנותנים למדינה הזאת לעומת אלו שלא נותנים, משתמטים או שאינם משרתים במילואים.

ציפי חוטובלי: ולכן, אני חושבת שאנחנו צריכים את החקיקה שעוסקת בנושאים האלה של – – –

ראובן ריבלין: לא למחוא כפיים בכנסת.

ציפי חוטובלי: – – – מתקנת.

ציפי חוטובלי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחברת הכנסת חוטובלי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת סעיד נפאע, ואחריו – חבר הכנסת יואל חסון.

סעיד נפאע: כבוד היושב-ראש, תודה, אני מחזיק בידי את דוח עמותת "סיכוי" על מדד השוויון בין האזרחים היהודים והערבים בישראל.

סעיד נפאע: הדוח הזה פתח במלים האלה: שנת 2010 תיזכר כאחת השנים הקשות בתולדות החברה בישראל, ובפרט בתולדות המיעוט הערבי-פלסטיני, כיוון שהתאפיינה בהתגברות התוקפנות, הגזענות וההדרה הממסדית והציבורית נגד האזרחים הערבים.

סעיד נפאע: כבודו, אני חושב, למעט שני המינוחים של תוקפנות וגזענות, אין שוני רב בין מלים אלה למלים אשר כבודו אמר ביום הניצחון על הנאציזם.

סעיד נפאע: השכל הישר אומר שגם כשנקודת ההתחלה לא שווה, שאי-השוויון צריך דווקא להתכווץ ולא להתרחב, אבל על-פי הנתונים האלה – ומדובר על ענייני חינוך, ענייני רווחה ועניינים כאלה – על-פי הנתונים האלה ועל-פי המדד הזה, למעשה אי-השוויון הולך ומתרחב משנה לשנה.

סעיד נפאע: ובאופן כללי, כך נאמר:

סעיד נפאע: מבחן טיב הביצוע הכללי של הממשלה כלפי נפש אחת מקרב האוכלוסייה היהודית זהה למבחן טיב הביצוע הכללי כלפי 1.56 נפשות מקרב האוכלוסייה הערבית.

סעיד נפאע: צריך לתת את הדעת על הנתונים האלה.

סעיד נפאע: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת סעיד נפאע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון, ואחריו – חברת הכנסת מירי רגב, אשר תישא דברים לאחר מכן.

ראובן ריבלין: מותר לה בנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, כמו שאר חברי הכנסת, אני מברך את הקבוצה החשובה והטובה הזאת של חיילי המילואים, שלצערי, אדוני היושב-ראש, היא קבוצה שהולכת וקטנה, ופחות ופחות אנשים נושאים בנטל.

יואל חסון: לכן, אלה שכן נושאים, צריך לעשות הרבה יותר עבורכם.

יואל חסון: שוב, תודה רבה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אני חייב לומר לך שאני, בניגוד לחבר הכנסת אקוניס וחברי כנסת אחרים, מסרב להתרגש מפסטיבל הנאומים.

יואל חסון: בכלל, נראה לי מוזר שהשיטה הפכה להיות שיטה של נאומים על פני מעשים.

יואל חסון: בדרך כלל, במנהיגות נאום הוא איזושהי פתיחה לביצוע, למעשה, לשינוי מדיניות, לכיוון.

יואל חסון: אני מסרב לפתח ציפיות, אני מציע, גם לציבור, לא לפתח ציפיות מהדבר הזה.

יואל חסון: לצערי, הנאומים האלה הם יותר קמפיין ממהות.

יואל חסון: אין בהם מהות, אין בהם שום כוונה אמיתית, מלבד, אדוני היושב-ראש, להשיג כמה נקודות כאלה ואחרות בדעת הקהל הציבורית כאן, בישראל.

יואל חסון: הלוואי שזה היה מוביל למשהו טוב יותר.

יואל חסון: אבל מה שכן צריך לקרות זה משא-ומתן ישיר בינינו לבין הפלסטינים, ללא תנאים מוקדמים, מה שראש הממשלה אומר, אבל אני אומר עוד פעם: אל תפתחו ציפיות.

יואל חסון: הוא לא יעשה.

יואל חסון: תודה רבה.

ציון פיניאן: גבולות 67'.

ציפי חוטובלי: – – –

ראובן ריבלין: רבותי, רוחות אחדות מנשבות, למה אתם עוצרים אותן?

ראובן ריבלין: רבותי, רבותי, קודם כול לא להפריע.

ראובן ריבלין: היחידי שמותר לו להפריע זה לי, ואני לא אפריע.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת מירי רגב – בבקשה, גברתי.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, תודה רבה לך.

מירי רגב: אני אנצל את הדקה שלי לא לדבר על נושא המילואים, אדבר על זה יותר מאוחר.

מירי רגב: יואל חסון, תקשיב מחר להצעה לסדר-היום שלי, אני אתעסק בנושא המדיני ואענה לך בעניין הזה.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, אני חושבת שנכון להעלות היום את סוגיית המים.

מירי רגב: לא יכול להיות מצב שבוועדת הכספים יושב-ראש רשות המים אומר: יש בעיה של מים, יש משבר חמור, לכן אנחנו חייבים להעלות את מחיר המים.

מירי רגב: אחרי שהוא משתחרר, הוא מסיים את תפקידו, הוא מתראיין בערוץ-2 ואומר: נגמר משבר המים.

מירי רגב: האם אנחנו מצפים שפקיד בממשלה יגיד את האמת בכנסת ישראל או ימשיך להפוך אותנו לפופוליסטים?

מירי רגב: הגיע הזמן שפקידים יבואו ויגידו את האמת בכנסת.

מירי רגב: אני שמחה שאישרת את הדיון הזה בוועדת הכספים בשבוע הבא, ואני מקווה מאוד שממשלת ישראל תוריד את מחיר המים.

מירי רגב: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת רגב.

ראובן ריבלין: לא למחוא כפיים, רבותי.

ראובן ריבלין: הזמנתי את חבר הכנסת טיבייב.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

רוברט טיבייב: אדוני היושב-ראש, תודה, ברכות למילואימניקים, ממש תודה למירי רגב ואיתן כבל.

רוברט טיבייב: אני מדבר בקטע מאוד רגיש: הייתי פעם לובש מדים של קצין בצבא האדום והיום הבת שלי מילואימניקית.

רוברט טיבייב: אז לבי אתכם.

רוברט טיבייב: כמו כל שבוע אני מביא לכם את הנתונים הקשים – – –

ראובן ריבלין: לא סתם קצין, קצין קשר.

ראובן ריבלין: שם, בצבא האדום, קצין קשר לא היה דבר פשוט.

ראובן ריבלין: היו צריכים להאזין להרבה.

קריאה: הייתם צריכים לשים אנטנות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבייב, בבקשה.

רוברט טיבייב: כמו כל שבוע, אני מביא לכם את הנתונים הקשים של ההרוגים והפצועים בתאונות הדרכים.

רוברט טיבייב: יום רביעי – שוטר נפצע בתאונה; יום חמישי – הרוג אחד; יום שבת – 12 אנשים נפצעו ואחד נהרג; יום ראשון – שמונה פצועים; יום שני – שני פצועים ואופנוען אחד בן 18 נפצע קשה, פעוט בן שנתיים נדרס למוות, שבעה אנשים נפצעו בתאונה; יום שלישי, היום – תשעה בני-אדם נפצעו בתאונה בצפון, שבעה בני-אדם נוספים נפצעו בתאונה אחרת בצפון, אדם אחד הרוג ויותר מ-30 נפצעו קשה בבוקר בתאונה של אוטובוס, שכבר ציין חבר הכנסת אייכלר.

רוברט טיבייב: מקום המדינה נהרגו 31,050 אזרחי מדינת ישראל.

רוברט טיבייב: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת טיבייב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, ואחריו אנחנו מתחילים את הרשימה של אלה שהצטרפו, ככל שיספיק לנו הזמן.

ראובן ריבלין: הראשון ביניהם אחרי כן יהיה אברהם מיכאלי.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו מתחילים השבוע את חומש במדבר – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: אתה לא מצביע.

אחמד טיבי: הוא הצביע נגד, אדוני.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת בן-ארי.

מיכאל בן-ארי: סטנד-אפ הוא רוצה לעשות פה עכשיו.

מיכאל בן-ארי: שוב, רבותי חברי הכנסת, מכובדי אנשי המילואים – ותיכף גם ניגע בכם – השבוע אנחנו מתחילים את חומש במדבר.

מיכאל בן-ארי: חומש במדבר מכונה גם "חומש הפקודים", על שם כמה מִפקדים שיש בו ושני מִפקדים מרכזיים, אחד בפרשה שלנו ואחד בפרשת פנחס.

מיכאל בן-ארי: בפרשה שלנו, כל יוצא צבא, "מבן עשרים שנה ומעלה" – אלה שסביבנו קיבלו בגיל 18 שני זוגות נעליים שצריכים להספיק להם למשך כמעט 30 שנה.

מיכאל בן-ארי: זה מלווה אותם מגיל 18.

מיכאל בן-ארי: והמפקד השני זה המפקד של נוחלי הארץ בפרשת פנחס.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה להזכיר כאן שבשבטים שנמנים – נמנים 12 שבטים, אבל שבט אחד מוכר לא נמנה, הוא שבט לוי, ובמקומו נכנס יוסף.

מיכאל בן-ארי: הוא ממלא את המקום.

מיכאל בן-ארי: ליוסף נאמר: "ואני נתתי לך שכם אחד על אחיך", "אפרים ומנשה כראובן ושמעון יהיו לי".

מיכאל בן-ארי: הם ינחלו לא נחלה אחת אלא שתי נחלות.

מיכאל בן-ארי: הנחלה שלהם, אדוני היושב-ראש, מתחילה בשיפולי הרי בנימין, מאזור עטרות לכיוון בית-אל, ומשם עד אזור תפוח, שם נחל קנה חוצץ בין נחלת מנשה לבין נחלת אפרים, שמגיעה עד שיפולי הגלבוע.

מיכאל בן-ארי: זו הארץ של יוסף, יוסף הצדיק, שוכן בין שני בניו בעיר הברית, בקבר יוסף, שהיום רצינו לבקר בו ולצערנו הרב לממשלת ישראל לא היו הכוח, הריבונות, לתת לנו לפקוד את קברו של יוסף הצדיק.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: עוד יבואו ימים.

ראובן ריבלין: עוד יבואו ימים טובים, האמן לי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, תודה רבה.

ראובן ריבלין: לשבטיהם – זה לאפרים ומנשה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת מיכאלי.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, אני גם מצטרף לברכה למערך המילואים, יחד עם חיילי צה"ל, העומדים על משמר ארצנו וערי אלוקינו.

אברהם מיכאלי: באמת תמשיכו להיות הדגל של ההתנדבות בעם, וצריך לחזק אתכם, מבחינתנו, בכל דבר שניתן.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אני, לצערי, מעלה נושא כאוב שכבר העלינו אותו בכנסת בשנה האחרונה כמה פעמים.

אברהם מיכאלי: אתמול בית-המשפט קבע ביטול של מכרז של המדינה לשירותי אשפוז סיעודי.

אברהם מיכאלי: הסיבה, בית-המשפט קבע שהמחיר שבו נקבה המדינה אינו מאפשר קיום מינימלי בכבוד.

אברהם מיכאלי: אדוני, בכנסת אנחנו כמעט שנה ויותר מנהלים מאבק על הסוגיה הזאת של תעריפי אשפוז.

אברהם מיכאלי: התייצבו בפנינו פה מוסדות שונים שהציגו לנו את הסוגיה הזאת, והמדינה, משום מה, באמת סירבה לחשוף אפילו בפנינו את התחשיב של התעריף הזה.

אברהם מיכאלי: לצערנו, בסוף המדינה הפסידה במהלך הזה ובית-המשפט פסל את המכרז.

אברהם מיכאלי: זה לא טוב לנו ולא טוב למאושפזים שנמצאים שם.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: רבותי, נרשמו רבים אחרי שהצביעו.

ראובן ריבלין: יש לנו פה סדר-יום ארוך, חברינו מהאיחוד האירופי פה, אני מבקש להקפיד על דקה כדי שאתן לאלה שנרשמו לאחר מכן את האפשרות לדבר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, בבקשה.

ראובן ריבלין: ואחריו – חברת הכנסת אדטו, אחריה – חברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ, אחריה – חבר הכנסת יעקב אדרי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נחמן שי – איננו, אז – עפו אגבאריה ואחמד טיבי.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: אוקיי.

ראובן ריבלין: אני מתנצל.

ראובן ריבלין: היו פה – מי שנמצא מצביע.

ראובן ריבלין: אחרי זה באים ומבקשים.

ראובן ריבלין: אנחנו מוגבלים בזמן לחצי שעה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מתנצל, אבל יש ימים שבהם אנחנו לא יכולים.

ראובן ריבלין: בבקשה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קודם כול, תודה לאנשי המילואים ולמשפחותיהם על הערכים ומסירות הנפש שאתם מייצגים בזה שאתם משרתים את העם בישראל.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, בהמשך לדבריה של חברת הכנסת רונית תירוש, אני פשוט מזדעזע איך פקיד באוצר מביא טבלת שכר – הכפלה של 250% למספר מצומצם של רבנים.

שלמה מולה: כשאנחנו שואלים שאלות לגבי שכר הרופאים, שעובדים קשה, ימים ולילות, מתמחים ומבקשים תוספת שכר, הממונה על השכר אפילו לא יושב אתם.

שלמה מולה: גם כשהוא יושב אתם, הוא מזלזל בהם.

שלמה מולה: כאן על הדוכן עלה סגן שר האוצר, זרק בוץ ורפש על הרופאים, על השביתה שלהם, אבל בגלל אותה קואליציה – לשמור את הקואליציה החרדית הזאת, והפוליטיקה החרדית הזאת שמשתלטת על החיים שלנו – מותר לתת שכר של 28,000 שקל בממוצע.

שלמה מולה: זו שערורייה חברתית.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אדטו, להקפיד על דקה.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

רחל אדטו: אני אקפיד על דקה, כי מלאכתי נעשתה בידי אחרים.

ראובן ריבלין: אוקיי.

ראובן ריבלין: בבקשה.

רחל אדטו: אבל – – –

קריאה: – – –

רחל אדטו: צדיקים – – –

נסים זאב: – – –

רחל אדטו: טוב.

רחל אדטו: אוקיי.

רחל אדטו: אני מצטרפת לברכות של קודמי.

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, יש לנו אורחים.

ראובן ריבלין: אני לא יכול שכל אחד שמגיע לאולם, הוא צריך לדבר.

ראובן ריבלין: יש לנו גם סדר.

ראובן ריבלין: אני מכיר בכך, והנה אני מצהיר לפרוטוקול, שנסים זאב הוא מיוחד במינו.

ראובן ריבלין: בבקשה, חברת הכנסת אדטו.

רחל אדטו: אני מבקשת שתעדכן את השעון.

ראובן ריבלין: אני מעדכן לך את השעון.

רחל אדטו: אדוני היושב-ראש, חברי ואורחים נכבדים, מלאכתי נעשתה כבר בידי קודמי.

רחל אדטו: יחד עם זאת, שבעה שבועות חלפו מאז החלו עיצומי הרופאים, ולא קורה כלום.

רחל אדטו: יש איזו אדישות בלתי נסבלת ובלתי מוסברת למהלך שקורה כאן כרגע, כאשר הישיבות מתנהלות בקצב של פעמיים בשבוע ועולם כמנהגו נוהג.

רחל אדטו: ביום ראשון האחרון נסעתי לאילת ולערבה התיכונה בלוויית מנכ"ל קופת-חולים כללית, אלי דפס, והלכנו לנסות לפתור את בעיות הרפואה באזורים האלה.

רחל אדטו: מסתבר שאחד הדברים הוא נושא התמריץ – משרד האוצר קופץ את ידו לתמריץ מאוד מינימלי לרופאים שירצו לעבוד בבית-החולים "יוספטל".

רחל אדטו: כאשר אני פותחת הבוקר את אחד מעיתוני הבוקר ורואה בעמוד הראשון את הכותרות הבלתי-נסבלות בנושא התוספות, שפתאום נמצאו כספים יש מאין למנף נושא רבנים חדשים במטרה להשוות את המשכורות של הרבנים החדשים למשכורות הרבנים הישנים, אני שואלת: איך זה יכול להיות?

ראובן ריבלין: ושאלתך נשאלה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריה – חבר הכנסת יעקב אדרי.

ראובן ריבלין: אני מודיע שנמסר לי שחבר הכנסת מג'אדלה אכן הצביע ורק לא נקלט.

ראובן ריבלין: אם הוא יהיה הוא יוכל לדבר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קול המיקרופון נורא גבוה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מציעה להוריד, אבל רק אחרי שאני אסיים לדבר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לברך את המילואימניקים ולהגיד לכם ששמעתי לא פעם שצריך לצבוע את קירות הבית בצבע ירוק, כי זה נורא מרגיע.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עכשיו אני מבינה בדיוק למה הכוונה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: חוץ מזה, אדוני היושב-ראש, רציתי לומר שאתמול הייתי בוועידה השנתית של "אם תרצו".

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תנועת "אם תרצו" היא תנועה הפועלת לחיזוק ערכי הציונות בישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: התרגשתי לראות אולם מלא, בבית מורשת בגין, בצעירים ציונים שלא מתביישים להיות ישראלים, שגאים לחיות במדינה היהודית בארץ-ישראל, ושהמלה "ציונות" בשבילם זו לא מילת גנאי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רציתי לומר שחבל שלא היו שם כל חברי הכנסת כדי לקבל כוח מצעירי ישראל – –

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: – – שנותנים את התחושה – גם ככה, אישית, אני מאוד אופטימית, אבל אופטימיות גדולה מאוד, שכשיש לנו צעירים כאלה אף אחד לא יכול נגדנו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת ברקוביץ.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת יעקב אדרי, ואחריו – את חבר הכנסת עפו אגבאריה.

יעקב אדרי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני באמת רוצה להודות לך על היום החשוב הזה שאפשרת לקיים בכנסת, וכמובן גם לאיתן כבל ולמירי רגב.

יעקב אדרי: יחד עם זאת, אני רוצה לומר לחברי חברי הכנסת: אני מאוד מבקש מכם לא להסתפק רק בברכות אלא להמשיך ולסייע בחקיקה לכל הנושא הזה של המילואימניקים.

יעקב אדרי: הדבר השני – לכם, המילואימניקים, אני רוצה לומר: אל תתבשמו מכל הברכות.

יעקב אדרי: תמשיכו לבוא לכאן, ללחוץ לשכנע על מנת שתקבלו את הזכויות שלכם, בזכות ולא בחסד.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, בבקשה.

ראובן ריבלין: אם חבר הכנסת מג'אדלה נמצא באכסדרה – להודיע לו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו, בבקשה.

עפו אגבאריה: אין מיקרופונים.

ראובן ריבלין: אין מיקרופונים?

ראובן ריבלין: – – –

יואל חסון: את עם הרעיונות שלך, יוליה.

קריאה: הכול בגלל יוליה.

קריאה: כן, היא לקחה את כל המיקרופון.

ראובן ריבלין: בבקשה.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לאחל לאנשי המילואים שלא ירחק היום ולא יצטרכו לשרת.

עפו אגבאריה: אני חושב שזה לטובת כולנו.

עפו אגבאריה: אבל נראה לי שעם הממשלה הזאת, שחרתה על דגלה אולי יותר מלחמה ומצע אנטי-חברתי, כנראה היום הזה יהיה רחוק.

עפו אגבאריה: אנחנו עדים לכך שהממשלה הזאת – היום מתייקר אפילו החלב ב-6.5%, וזה המצע האנטי-חברתי שמוליכה הממשלה הזאת, שלא רוצה לא לשמוע לרופאים ולא לשפר את מצב הרפואה בישראל.

עפו אגבאריה: אפילו העובדים הסוציאליים – אנחנו זוכרים מה קרה אתם.

עפו אגבאריה: בגלל זה אני חושב שממשלה כזאת לא ראויה לתמיכת העם.

עפו אגבאריה: יש מקום לשפר.

עפו אגבאריה: האנשים הפגועים מזה הם השכבות החלשות – האנשים שמחכים לסוף החודש כדי לגמור את החודש על שקית חלב לילדים, כשהם לא מגיעים לזה.

עפו אגבאריה: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אמסלם איננו.

ראובן ריבלין: אוקיי, אני מתנצל.

ראובן ריבלין: כצל'ה, אתה רוצה עוד לומר מלה?

יעקב כץ: – – –

ראובן ריבלין: ויתרת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי – בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, התבקשתי להגיב על ההצעה המרתקת של חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי מישראל ביתנו לאסור על המואזין במסגדים, כי הקול מפריע לאוקטבות של היהודים בערים מעורבות.

אחמד טיבי: מדובר בהצעה מגוחכת, ועל אותה מידה של גיחוך, אדוני, אני רוצה להציע לאסור על מדורות ל"ג בעומר, על קומזיצים ו"על האש", כי העשן מפריע לבריאותם של הערבים שלא חוגגים באותו היום.

אחמד טיבי: אני אומר את זה גם כרופא וגם כערבי.

אחמד טיבי: תודה רבה.

ציון פיניאן: – – –

ראובן ריבלין: רבותי.

מירי רגב: – – –

ראובן ריבלין: רבותי, בנאומים בני דקה יכול אדם לומר דברים גם כרופא.

דוד רותם: כן, אבל צריך שהוא יבין – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רותם – – – כעורך-דין – – –

דוד רותם: אני רק מחיתי על – – –

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: לרשותך דקה.

דוד רותם: אם טיבי – – –

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, גם אני מצטרף לכל מה שנאמר לכבודם של המילואימניקים.

יעקב כץ: אני רק רציתי לומר מלה אחת למשפחת שליט, שהתחילה לעבוד נכון.

יעקב כץ: הלחץ צריך להיות על ה"חמאס".

יעקב כץ: צריך לדרוש מממשלת ישראל להפסיק להעביר להם כספים, חשמל, מים, ביצים ולחם.

יעקב כץ: יכול להיות שאז ישחררו את גלעד שליט.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת כץ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מיכאלי, אדוני דיבר.

אברהם מיכאלי: – – –

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, אדוני המשנה לראש הממשלה, אדוני השר, רבותי, גבירותי – – –

אריה ביבי: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה.

שלמה מולה: זה לא אני.

אריה ביבי: לא, זה אני.

אריה ביבי: אני אמרתי לאחמד שיבקש מסכות אב"כ.

ראובן ריבלין: אנחנו כרגע מקדמים בברכה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו מתכבדים לארח כעת משלחת חשובה של הפרלמנט האירופי ליחסים עם ישראל, הנמצאת כאן ביציע האורחים.

ראובן ריבלין: נא למחוא להם כפיים.

ראובן ריבלין: (מחיאות כפיים) המשלחת של הפרלמנטרים בראשות מר בסטיאן בלדר, חבר הפרלמנט מהולנד, ברוכים הבאים לירושלים, בירת ישראל, ולכנסת, היכל הדמוקרטיה הישראלי.

ראובן ריבלין: הפרלמנט האירופי איננו רק הרשות המחוקקת של האיחוד האירופי אלא גם הגוף המכונן, ולו סמכויות חשובות ביותר.

ראובן ריבלין: הכנסת והפרלמנט האירופי מקיימים ביניהם קשרים הדוקים גם במסגרת של משלחות הדדיות.

ראובן ריבלין: משלחת זו של חברי פרלמנט ממדינות היבשת עושה בישראל בימים אלה כאורחת רשמית של הכנסת, ולאורך היום קיימה כאן דיונים משותפים בסוגיות שעל הפרק.

ראובן ריבלין: יבוא על הברכה חבר הכנסת נחמן שי, שארגן יום זה.

ראובן ריבלין: רבותי האורחים, ודאי עסקתם היום לא מעט באתגרים הגדולים שישראל ניצבת בפניהם בימים אלו.

ראובן ריבלין: זוהי שעת מבחן לעתידה של ישראל.

ראובן ריבלין: הזירה המדינית והפוליטית סביבנו איננה יודעת מנוח.

ראובן ריבלין: המשטרים היציבים שהורגלנו לראות מיטלטלים בעוצמה וחלקם גם קורס לנגד עיני כולנו.

ראובן ריבלין: יותר מתמיד מדינת ישראל ניצבת כמקום של דמוקרטיה בין משטרים המאפיינים והמתאפיינים גם ברודנות, בהשתקה ובדיכוי אלים.

ראובן ריבלין: לפני זמן לא רב חגגנו את שנת ה-63 לעצמאותה של ישראל, שקמה בתמיכה רחבה של אומות העולם.

ראובן ריבלין: העם היהודי, רבותי, שב לארצו בזכות – בזכות הקשר החי והבלתי-פוסק שלו במשך כל שנות גלותו אל מרכז חייו, אל ציון וירושלים, שאליה התפללו יהודים בכל תפוצות העולם שלוש פעמים ביום.

ראובן ריבלין: אך גם בחלוף השנים מסרבות חלק משכנותינו להכיר בזכותנו להתקיים בביטחון.

ראובן ריבלין: ההמונים שניסו להתקהל ליד גדרות הגבול שלנו ואלה שהסתננו והסיגו את גבולנו לא הסתירו את כוונתם האמיתית לשוב ולקחת מידינו את ישראל כולה, לא רק את יהודה ושומרון, לא רק את בקעת-הירדן והגולן, אף לא רק את ירושלים.

ראובן ריבלין: הגורמים, שביניהם פנאטים, מבקשים לנשל אותנו גם מיפו ומחיפה, מהגליל ומתל-אביב.

ראובן ריבלין: בעידודם של ארגונים בעלי אוריינטציה פונדמנטליסטית הם שבים ומלבים את השנאה, מעודדים שימוש בטרור, מפיצים דברי שנאה ושטנה, המציגים את ישראל כנטע זר במרחב, ומקדשים את נתיב הדמים.

ראובן ריבלין: את ההשראה הם שואבים מההנהגה האירנית, השואפת לחסל את הישות הציונית.

ראובן ריבלין: בל נטעה, רבותי, ראשי החץ האירניים, לא פחות משהם מהווים סכנה לישראל, מאיימים על שלומו ועל יציבותו של העולם החופשי כולו.

ראובן ריבלין: עלינו להכיר בכך שאנחנו מצויים בעיצומה של התנגשות ציוויליזציות בין בני אור לבני חושך, ושאין עוד אפשרות לעמוד מנגד ולהגיב במשיכת כתף לאיומים ולסכנות הללו, הבאים בקול מלא מטהרן.

ראובן ריבלין: מדינות המערב כבר טעו פעם אחת יותר מדי, כשסירבו להאמין לשאיפות האיומות של המשטר הנאצי, ואסור, אסור לעולם החופשי, השותף לערכים הדמוקרטיים, להרשות לעצמו לטעות פעם נוספת.

ראובן ריבלין: מכובדי, ישראל מוסיפה להושיט יד של שלום ופיוס, של רצון לחיות יחד, ונכונה להגיע להסדרים עם כל שכנותיה, אבל היא איננה יכולה, בשום פנים ואופן, להרשות לעצמה שלא לעשות זאת בעיניים פקוחות.

ראובן ריבלין: לאתגרים הביטחוניים ולאיומים היומיומיים על קיומנו בכמה חזיתות בו-זמנית אין אח ורע בעולם.

ראובן ריבלין: לכן אין לנו הפריווילגיה שלא לנהל משא-ומתן מפוכח ביותר.

ראובן ריבלין: ניסיון העבר ואירועי ההווה מלמדים אותנו שאין לנו הזדמנות שנייה, ואין לנו אפשרות לקחת סיכונים מיותרים, שיעלו לנו במחיר נורא.

ראובן ריבלין: ישראל איננה נושאת ונותנת עם מי שאינו מכיר בזכותה להתקיים ושרואה את עיקר ייעודו בחיסולה, לרבות בדרך הטרור.

ראובן ריבלין: אורחינו היקרים, אני מאחל לכם ביקור פורה ומועיל.

ראובן ריבלין: אני משוכנע שיהיה בדיאלוג זה כדי להעמיק את היכרות

ראובן ריבלין: כם עם ישראל ועם אזרחיה ועם האתגרים הייחודיים הניצבים בפנינו.

ראובן ריבלין: כאן, במשכן הדמוקרטיה, יוכרע כל נושא המובא לדיון על-פי החלטת הרוב, והרוב, גם אם הוא רוב של אחד, הוא רוב מכריע, כאשר יודע המיעוט לכופף ראשו גם אם הוא חושב שההחלטה היא קשה ביותר.

ראובן ריבלין: זאת מדינת ישראל, מדינה שאליה חזר העם היהודי, כמולדתו, כעם, ושהיא, יש בה, בתוך 8 מיליון, גם 2 מיליון אזרחים אשר נולדו לארץ הזאת, וזו מולדתם האישית.

ראובן ריבלין: אנחנו נתגבר גם על הפער האפשרי בין מדינה יהודית לדמוקרטית על-ידי שנבנה את הגשר, על מנת שלא תהיה שאלה בעולם שלא ניתן לקיים מדינה יהודית שהיא דמוקרטית.

ראובן ריבלין: ברוכים הבאים.

ראובן ריבלין: תודה לכם.

ראובן ריבלין: נא למחוא כפיים.

ראובן ריבלין: (מחיאות כפיים) Thank you very much.

ראובן ריבלין: Back to the agenda.

ראובן ריבלין: אנחנו חוזרים עכשיו לסדר-היום.

ראובן ריבלין: ציון יום ההוקרה למערך המילואים

ראובן ריבלין: אדוני שר הביטחון, חבר הכנסת אהוד ברק, אדוני המשנה לראש הממשלה, אדוני השר, אדוני יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון – וביום זה תרשה לי לומר, שר הביטחון לשעבר, וביום זה תרשה לי לומר, רמטכ"ל צה"ל לשעבר; כמו גם שר הביטחון דהיום – רמטכ"ל צה"ל לשעבר, והמשנה לראש הממשלה – רמטכ"ל צה"ל לשעבר, ויוסי פלד – שהיה אלוף, וכנראה מישהו החליט שיותר טוב שהוא יהיה שר, כי הוא לא הגיע להיות רמטכ"ל צה"ל.

יוסי פלד: הוא רצה לפחות.

ראובן ריבלין: אבל הוא עוד צעיר, עוד צעיר.

ראובן ריבלין: גברתי יושבת-ראש ועדת המשנה למערך המילואים, תת-אלוף במילואים חברת הכנסת מירי רגב, תבוא עלייך הברכה על ארגון יום זה.

יואל חסון: אדוני, יש תחושה של הפיכה צבאית בכנסת.

ראובן ריבלין: לא הם מברכים אותנו, אנחנו מברכים אותם, אז אתה יכול להיות בטוח.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הוועדה לביקורת המדינה, אתה יודע, כשאתה מזמין כל אחד מהם, הוא צריך לבוא.

ראובן ריבלין: אל תזלזל בדמוקרטיה הישראלית, שגם אתה נדבך מנדבכיה.

ראובן ריבלין: ועכשיו תרשו לי גם להזכיר את איש המילואים הנצחי בכנסת ישראל ויושב-ראש השדולה למערך המילואים, חברנו היקר חבר הכנסת איתן כבל, אשר מאז בואו לכנסת לא פסק מלהיות גם איש מילואים ולא עבר יום אחד שלא ידאג לאנשי המילואים, לפעמים בהצלחה גדולה יותר ולפעמים תוך מפח נפש.

ראובן ריבלין: שרים וחברי כנסת, קצין מילואים ראשי תת-אלוף שוקי בן-ענת, מג"דים במילואים, מפקדים ומפקדות, קהל נכבד, אנחנו מציינים היום את יום ההצדעה למערך המילואים, הנענים לצו המילואים, ממלאים את צו המצפון.

ראובן ריבלין: אנו מוקירים היום את אותם רבבות בחברה הישראלית שמוסיפים למלא במסירות את השליחות הזאת, אף-על-פי שכבר מזמן הם הפכו, לצערנו, למיעוט קטן הנושא בנטל.

ראובן ריבלין: חיילי המילואים יודעים שבלעדיהם לא נצלח באף מערכה, והמערכה על הגנתנו הרי היא מתמשכת ועדיין לא נראה סופה.

ראובן ריבלין: מערך המילואים נשען על כוח-אדם איכותי ועל אלו המקדישים ימים רבים בשנה במרוצת חייהם האזרחיים ועל חשבון עיסוקיהם הפרטיים.

ראובן ריבלין: ככל שהפך שירות המילואים לפחות ופחות מובן מאליו, כך התעצם הצורך להוקיר ולתגמל כיאות את אותם מעטים, יחסית, שמתנדבים ליטול בו חלק.

ראובן ריבלין: ככל שירדה קרנו של אתוס "כל העם מילואים" ומלים אלו הלכו ואיבדו מאחיזתן במציאות – כפי שאומר הסופר א.ב.

ראובן ריבלין: יהושע, מלח הארץ איבד מעט ממליחותו – כך חלחלה ההבנה, גם בקרב קברניטי הצבא ומשרד הביטחון, שלא ניתן עוד להפטיר כאשתקד ולהניח כי מערכה זו ומערך זה יוסיפו ויתנהלו כדבר המובן מאליו.

ראובן ריבלין: ההיענות הגבוהה ביום פקודה, כמו למשל ב"חומת מגן", אסור שתטעה.

ראובן ריבלין: חובתנו למצוא אפיקים ממשיים לתגמול נאות של היוצאים למערכה ומתרוצצים לילות כימים על הגדרות ועל הצירים, גם בגיל 30 ויותר.

ראובן ריבלין: לכן, לא די שנטפח על שכמם.

ראובן ריבלין: ביום זה חובתנו לבחון את משמעותן המעשית של כל אותן הצהרות והצהרות כוונות, שהפכו בינתיים לדבר חקיקה חשוב בדבר התגמול הממשי, הכספי והתעסוקתי.

ראובן ריבלין: מענקי המילואים, כמו גם הנפקת "תעודת משרת מילואים פעיל", הם תחילתה של דרך, שעשויה להוביל לשינוי מהותי ביחס הערכי שלנו כלפי אותו מיעוט, הממלא שליחות לאומית.

ראובן ריבלין: הוקרתם הממשית היא האתגר של כולנו, ואנחנו מאחלים לכם באמת יתר הבנה מהמערכת של הרשות המבצעת והרשות המחוקקת על מנת שהמגיע לכם לא יהיה רק מילות הערכה, אלא גם מעשים בפועל.

ראובן ריבלין: הצעות לסדר-היום מס' 5601, 5580, 5644, 5561 ו-5629.

ראובן ריבלין: אני מזמין את ראשון הדוברים.

ראובן ריבלין: שר הביטחון ביקש לדבר אחרון, ולכן ראשונת הדוברים – חברת הכנסת מירי רגב, אחריה – איתן כבל, אחריהם ידבר השר יוסי פלד, המשנה לראש הממשלה והרמטכ"ל לשעבר, משה יעלון, וחבר הכנסת השר לשעבר שאול מופז יסיים.

ראובן ריבלין: תודה.

מירי רגב: מכובדי יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת רובי ריבלין, שוב אני מודה לך.

מירי רגב: ללא ברכתך ותמיכתך, יום המילואים, שעסקו בו היום בוועדות כנסת, לא היה יוצא לפועל.

מירי רגב: שר הביטחון, רב-אלוף במילואים, חבר הכנסת אהוד ברק; המשנה לראש הממשלה השר בוגי יעלון; השר יוסי פלד; יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, השר לשעבר, רמטכ"ל לשעבר, מפקדי לשעבר, חבר הכנסת רב-אלוף במילואים שאול מופז; יושב-ראש השדולה למערך המילואים, חבר הכנסת איתן כבל, שיחד יזמנו את היום הזה וביחד אנחנו פועלים למען אנשי המילואים במהלך השנה כולה; חברי כנסת נכבדים; תת-אלוף שוקי בן-ענת, הקמל"ר, שיחד עם יושב-ראש פורום המג"דים והמח"טים, ידידי סגן-אלוף אבי סייג, ונציגי פורום החפ"שים, אנו פועלים בוועדת המשנה לכוח-אדם ומילואים לקדם נושאים לטובת אנשי המילואים; ובסוף, אתם, אנשי המילואים שיושבים פה ביצע, מג"דים יקרים שלנו.

מירי רגב: יום המילואים 2011.

מירי רגב: מי היה מאמין שנידרש לציין יום מיוחד כדי לחבק ולאהוב את הנושאים בנטל הביטחון, כאילו הדבר לא היה מובן מאליו.

מירי רגב: אנחנו, חברי הכנסת, המטילים אותם אל החזית להגן על המולדת בשעותיה הקשות, שעות של חירום וצרה, חבים להם חוב גדול.

מירי רגב: חברי חברי הכנסת, מה עומד בבסיסו של יום המילואים?

מירי רגב: האם מדובר בשאלת המודעות?

מירי רגב: האם מדובר בסתימת חורים בלוח השנה העברי?

מירי רגב: לא ולא.

מירי רגב: יום המילואים הוא ביטוי לחולשת המערכות העוטפות את ציבור המשרתים במילואים.

מירי רגב: ניסיון החיים והזמן מלמד אותנו כי סקטור המבקש לעצמו יום מיוחד, כנראה מאחורי זה מסתתרת בעיה, בדומה ליום האשה הבין-לאומי ויום המודעות למלחמה בסרטן.

מירי רגב: גם חיילי המילואים במדינת ישראל נדחקו בעשורים האחרונים אל תהומות השגרה, האדישות ו"תרבות המובן מאליו".

מירי רגב: אנחנו נקרא להם – הם יגיעו.

מירי רגב: אנחנו מכירים אותם.

מירי רגב: הם תמיד באים.

מירי רגב: זהו, שלא.

מירי רגב: חברי חברי הכנסת, מדינת ישראל שינתה את פניה, כמו אומות העולם הסובבות אותנו, במציאות הישראלית.

מירי רגב: הימים האחרונים המתרגשים על המזרח התיכון מלמדים אותנו עד כמה המצב נפיץ ולא יציב.

מירי רגב: הזירה הפלסטינית רועשת, האיומים והאתגרים מהזירות הרחוקות והקרובות מחדדים את הצורך במערך מילואים מאומן ומוכן למשימותיו בכל רגע נתון – למלחמה שתבוא, לא למלחמה שהיתה.

מירי רגב: זה המקום לחזק את ראש הממשלה בנימין נתניהו, ששוהה בארצות-הברית וינאם את נאומו בעוד שעתיים בקונגרס.

מירי רגב: עלינו לבצר את ביטחונה של המדינה, לדאוג לאינטרסים הלאומיים שלנו ולשמור על ירושלים המאוחדת כבירתנו הנצחית.

מירי רגב: ישראל שילמה מחיר כבד למען עצמאותה.

מירי רגב: ישראל שילמה בדם לוחמיה למען ביטחונה.

מירי רגב: שמירת הארץ שלנו עוברת למשמורת מדור לדור, ואין לי ספק שראש הממשלה ימשיך להבטיח את קיומנו וביטחוננו.

מירי רגב: הנתונים והמספרים מדברים, זועקים.

מירי רגב: מערך המילואים הפך צעיר משמעותית – יותר בני 25–35.

מירי רגב: המשמעות – אבות צעירים בתחילת דרכם נשלחים למשימות מורכבות.

מירי רגב: מטלות ודאגות הבית נשארות מאחור, אך הן לא נעלמות, הן רק מתחדדות.

מירי רגב: הנשים המודאגות מאלתרות בין הבית, הקריירה והילדים.

מירי רגב: צו המילואים מגיע, המשפחה כולה מגויסת – הסבתא, החברות, בתי-הספר, הגננת.

מירי רגב: אם אנחנו, בית-המחוקקים, נפקיר את הזירה הזאת, אנחנו נאבד את החייל בנקודת הקצה.

מירי רגב: הסקר האחרון של מערך המילואים מלמד אותנו על כמה מגמות שיש לשים עליהן את הדעת.

מירי רגב: האחת דנה בשאלת "התמיכה החברתית".

מירי רגב: עשרות מג"דים ומ"פים השיבו כי האווירה הציבורית מעודדת השתמטות משירות מילואים.

מירי רגב: האווירה?

מירי רגב: מה זאת אווירה?

מירי רגב: מי יוצר אותה?

מירי רגב: אני סבורה כי לבית-המחוקקים, לצה"ל, המדינה, מוסדות האקדמיה, יש מידה של אחריות שווה לאותה אווירה.

מירי רגב: אנחנו צריכים לשאול את עצמנו מדוע זה קורה.

מירי רגב: מדוע מ"פ ומג"ד מתביישים להסתובב במקום עבודתם עם בגדי ב' מיוזעים?

מירי רגב: מדוע הוא בוחר להתלבש בחניון תת-קרקעי לבל יראו אותו מעסיקיו שוב על מדים?

מירי רגב: אחד המג"דים קרא במהלך ישיבה למילואימניקים: אנחנו "מתלבשי החניונים החדשים".

מירי רגב: אותם מ"פים ומג"דים שעושים יותר מ-100 ימי מילואים בשנה, מוצאים את עצמם מצטדקים ומסבירים למעסיקיהם מדוע לא לפטר אותם ממקום העבודה.

מירי רגב: אנחנו דוחקים אותם אל הקיר.

מירי רגב: זה כבר לא כל כך in אולי להיות במילואים.

מירי רגב: לא להם הבושה; לנו הבושה – החברה, הממשלה, המעסיקים שדואגים להעביר את המסר הסמוי.

מירי רגב: אני קוראת לך, שר הביטחון אהוד ברק: אתה יושב-ראש ועד העובדים של מערך המילואים.

מירי רגב: פעל במלוא המרץ להוקיע תופעה חמורה זו באמצעות חקיקת חוקים שיאפשרו לאנשי מילואים ולאנשי עסקים להיות גאים בכך שהם שותפים לביטחון המדינה.

מירי רגב: בעניין זה אני שמחה לגלות יוזמות חברתיות חשובות, בדומה למיזם "חברה מתגייסת", שמובילה חברת "אלקטרה", מיזם המבקש להחזיר את הגאווה לאותם קצינים שפיטרו אותם מהעבודה.

מירי רגב: הסקר בחן עוד שאלה, וחשוב שנשמע אותה, כבוד היושב-ראש: מי דואג למשרתי המילואים?

מירי רגב: מה אתם סבורים שהיו התוצאות?

מירי רגב: חשוב שתשמעו חברי הבית, ימין, שמאל, מרכז: רק 2% השיבו כי אנשי ציבור, פוליטיקאים והממשלה, דואגים להם.

מירי רגב: תנועות חברתיות דואגות להם יותר.

מירי רגב: הנתון מלמד כי דווקא צה"ל הוא הראשון לדאוג לחיילי המילואים, וטוב שכך, זה תפקידו.

מירי רגב: יום המילואים הוא לא יום שמחה, אלא יום של דין-וחשבון.

מירי רגב: הוא יום שמזכיר לנו שיש עוד הרבה מה לעשות, בדגש על מה שלא נעשה.

מירי רגב: העובדה שאנו כאן, כנסת ישראל, עוצרים לרגע את סדר-יומה של הכנסת ומתכנסים לעסוק בסוגיה זו, היא הנותנת כי מערך המילואים נמצא בראש סדר העדיפויות.

מירי רגב: כעת נותר לנו ליצוק תוכן אמיתי אל יום זה.

מירי רגב: יום זה יביא לנו בהמשך קידומי חקיקה, מתן פתרונות למשפחה המתגייסת, חיזוק מערך התגמולים לחיילי המילואים, הקמת מנגנוני תגמול למפעלים ולמעסיקים, מתן פרס ראש הממשלה למפעלים המצטיינים בתחום שמעסיקים אנשי מילואים.

מירי רגב: כל אלה ייקחו את הקטר קדימה, ואחריו יגיעו הקרונות הנוספים.

מירי רגב: אני בטוחה שאם נשכיל להעביר מסר ברור זה, שלפיו את המשרתים נתגמל ואת המשתמטים נוקיע, עשינו הרבה.

מירי רגב: בטרם אסיים, לא אוכל להתעלם מתזמון יום המילואים הרשמי, ל"ג בעומר.

מירי רגב: נראה כי לא היה יום מתאים יותר בלוח השנה העברי.

מירי רגב: אנחנו מציינים כך, על-פי המסורת, את עוז רוחה של קבוצת הלוחמים היהודים האמיצים, חדורי האמונה בצדקת הדרך, אותה קבוצה קטנה שאוחדה על-ידי מפקד אחד, בר-כוכבא.

מירי רגב: אתם, חיילי המילואים, ממשיכי דרכה של אותה קבוצת לוחמים אמיצה, שנקראה כמוכם לדגל.

מירי רגב: אתם חייליו ופלוגותיו של בר-כוכבא, שהצטרפו למערכה רק בשביל הרעיון של הגשמת עצמאותו של העם היהודי בארצו ומולדתו, מערכה שטרם הסתיימה.

מירי רגב: אבקש לסיים את דברי ולהודות לצוות שעסק בהפקת יום זה: למנכ"ל הכנסת , למזכירת הכנסת ירדנה מלר וצוותה, לראש הטקס מירי יכין וצוותה, סדרנים, משמר הכנסת ועובדי המשק; ולצוות שלי, בניצוחה של רחלי – איתן, מאיר, יניב, חנה, ברוריה ומוטי.

מירי רגב: חיילי וחיילות המילואים, אני מודה לכם על המאמץ וההקרבה.

מירי רגב: אני רוצה לחזק אתכם ולהבטיח שאנו נעשה את כל מה שניתן כדי שהתרומה שלכם תוכר ותתוגמל באופן מלא ושביטחונכם הכלכלי יישמר.

מירי רגב: אף מג"ד לא יודח מתפקידו בגלל שהוא הלך למילואים.

מירי רגב: אני מצדיעה לכם.

מירי רגב: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת מירי רגב.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חבר הכנסת שאול מופז.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, קודם כול, תודה על הדברים החמים שאמרת.

ראובן ריבלין: לפעמים אנחנו צריכים לומר דברים שאנחנו לא מאמינים בהם.

ראובן ריבלין: אני מאמין בכל מלה שאמרתי לך.

איתן כבל: תודה, תודה מקרב לב.

איתן כבל: רציתי לשמוע את זה שוב.

איתן כבל: אני מודה לך, אדוני שר הביטחון, שביקשתי שיוציאו לי את הפרוטוקול של הדברים שאמרת שם כדי שאמסגר זאת.

יוסי פלד: – – – במפלגת העבודה.

איתן כבל: אדוני השר יוסי פלד, חברי השר יוסי פלד, השר בוגי יעלון – ואין כאן הפיכה צבאית – אני רוצה לומר לך, ליושב-ראש ועדת החוץ והביטחון שאמר – נכון, בשבילי הוא תמיד המג"ד.

איתן כבל: מי שמכיר את זה מקרוב, שאול מופז היה המג"ד שלי, ומי שמכיר את ההוויה והחוויה של החי"רניקים יודע מה המשמעות של חייל ומג"ד.

איתן כבל: בשבילי אתה תמיד תישאר המג"ד, ולא משנה מה תעשה ולאן תגיע.

איתן כבל: חברי חברי הכנסת, ידידתי מירי רגב, אמרתי ואחזור שוב על כל המלים החמות שאמרתי באודיטוריום: תודה לך על כל מה שאת עושה, וזה בא מעומק הלב, בכנות וביושר.

איתן כבל: מכל הלב.

איתן כבל: יישר כוח.

איתן כבל: זה לא עניין של מה בכך.

איתן כבל: אחרונים חביבים, ואולי ראשונים – חיילי המילואים, קצינים, החפ"שים, שאני חלק מהם.

איתן כבל: כתבתי כאן נאום, אבל במחשבה שנייה אני רוצה לנסות להעביר אליכם, אל הציבור שצופה בנו, את נפש חייל המילואים.

איתן כבל: אנחנו מדברים ביום הזה דברים גדולים, עשינו ונעשה וצריך לעשות למען המילואים, וצריך לעשות, ואני מוכרח לומר לכם שבשנים האחרונות – ואני אומר את זה באמת מכל הלב – היתה התקדמות גדולה וקיימת התקדמות גדולה.

איתן כבל: צריך לומר את האמת, ומה שמגיע למערכת הביטחון וצה"ל צריך שייאמר בצורה ברורה.

איתן כבל: אני אפילו לא רוצה לומר "אבל", כי זה אמור להיות המשפט הבא.

איתן כבל: זה יום הוקרה, והדברים שאני אומר בוועדות הם דברים נוקבים, קשים, מהקשים ביותר שנאמרים בבית.

איתן כבל: אינני מתכוון לוותר על שום דבר, כדי שתבינו מה המשמעות של להיות חייל מילואים.

איתן כבל: לעתים קרובות אנחנו מוצאים קצינים בכירים שמגיעים להיות מח"טים של יחידות מילואים והם עומדים נפעמים, הם לא מבינים מה זה, מה הם כללי המשחק בכלל במילואים.

איתן כבל: חברים יקרים, אני לא מכיר הרבה אנשים שהיו שולפים אותם באמצע היום, או בבוקרו של יום, מלבישים אותם מדים – זה עורך-דין, זה רופא, זה על פס הייצור.

איתן כבל: סליחה, חברי מש"ס, חבר הכנסת דוד אזולאי, אני מניח שאתם רוחשים סודות.

קריאה: בקשר ליום המילואים.

איתן כבל: אני בטוח שזה בקשר ליום המילואים, הרי על מה נדבר היום?

איתן כבל: פשוט, אני שומע אתכם עד כאן, האויב מאזין.

אריה ביבי: מילואים בנושא – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ביבי, תודה.

ראובן ריבלין: בכלל – – – כשאדם מדבר.

איתן כבל: אני חוזר ואומר לכם, זה לא עניין של מה בכך, כשכל אחד מאתנו היה מקבל את המעטפה החומה – והיום לריכוך החליפו את הצבע שלה, כי הצבע החום היה קופץ בתיבת הדואר אל מול העין.

איתן כבל: היום הצבע כזה – בטח באכ"א אמרו היועצים שצריך לעשות מעטפה שמשתלבת, שהיא מרוככת.

שלמה מולה: ידידותית.

איתן כבל: ידידותית למשתמש.

איתן כבל: כך זה – בסופו של עניין אתה עוזב משפחה.

איתן כבל: אתם יודעים מה זה לעזוב משפחה?

איתן כבל: היום תיארתי, ובימים הקרובים, אדוני שר הביטחון, בכוונתי להניח בפני ועדת השרים ומשם אני מקווה למליאה, לקריאה טרומית, ואני מקווה בתמיכתכם, עניין פרוזאי לחלוטין.

איתן כבל: הצורך שהנשים שלנו – כן, הרעיות שלנו, שאנחנו מדברים עליהן בסופרלטיבים, וכל אחד מאתנו יודע את השיחות הלא-קלות שמתקיימות בבתים רבים.

איתן כבל: זה לא עניין ברור מאליו היום.

איתן כבל: הנחתי הצעת חוק, עם חברי כנסת נוספים, שמדברת על כך שכשחייל מילואים יוצא לשרת, אם יש לו ילדים, רעייתו תוכל להגיע לעבודה שעה מאוחר יותר, או לצאת מן העבודה שעה מוקדם יותר.

איתן כבל: זו לא התקופה שלנו, אדוני היושב-ראש, שעוד יכולנו לבקש מההורים שלנו שישמרו על הילדים.

איתן כבל: היום זה עולם אחר, ההורים שלנו עדיין עובדים.

איתן כבל: יש להם חיים משלהם.

איתן כבל: ובשעות, זה ממש – שוחחתי לאחר מכן עם חלק מהחיילים.

איתן כבל: צריך לבוא ליחידות השונות ולראות, כמו מטה קסם, בשעות מאוד מוגדרות, איך החיילים כולם עם הטלפונים מתחילים בביצוע תיאומים: האמא לא יכולה, הסבתא לא הגיעה, מי ייקח את הילד לגן?

איתן כבל: מי יוציא את הילד?

איתן כבל: הילד לא מרגיש טוב, מישהו צריך לקחת אותו, מישהו צריך להחזיר, מישהו צריך להקפיץ אותו לחוג.

איתן כבל: אלה דברים שהצופה מן הצד יכול לחשוב: במה דברים אמורים לכאורה?

איתן כבל: על מה הם מדברים?

איתן כבל: אבל אלה החיים.

איתן כבל: החיים בסופו של עניין הם לא בהכרח אותם דברים גדולים; זה השוטף, החיים הקטנים.

איתן כבל: רוב ההתעסקות שלנו היא בדברים קטנים במילואים, כי הבעיה היא לא אם אני אצא למארב או אם אני אהיה על הגדר שש שעות ולאחר מכן אני אשוב לעשות עוד שש שעות.

איתן כבל: אנחנו רוצים להרגיש – ואני מדבר בשמם – שמעבר לתמיכה, אני לא מתבייש להגיד, כן, שממשלות ישראל תדענה לתת את מה שמגיע לנו בדין.

איתן כבל: אמר היום ראש אכ"א – הוא הציב נתון מאוד קשה ומאוד בעייתי כשהוא דיבר על כך שבסופו של עניין רק 10% עושים, מה שאנחנו נוהגים לומר, מילואים באופן משמעותי.

איתן כבל: אתם יודעים מה זה?

איתן כבל: 10% שנותנים מעצמם למען מדינה שלמה, בלי לעסוק בשאלות הפוליטיות הגדולות של מי צריך להתגייס, מי אמור להתגייס.

איתן כבל: יש קבוצה קטנה שבדרך כלל היא גם הקבוצה שבאה ממעמד הביניים, ברובה, והיא נושאת את החברה הזאת גם ביום-יום באזרחות על כתפיה.

איתן כבל: ומה לכל הרוחות אנחנו מבקשים?

איתן כבל: מה ביקשנו?

איתן כבל: איך אמרו זאת בכמה מהמפגשים היום?

איתן כבל: לצאת למילואים ולחזור בדיוק לאותו דבר.

איתן כבל: אל תיתן לנו יותר – – –

דוד רותם: כן ייתן – – –

איתן כבל: לא, זה ברור.

איתן כבל: בנסיבות האלה, חבר הכנסת דודו רותם – ואני יודע למה אתה מכוון: לשאלה המרכזית שמדברת על כך שחייל מילואים צריך להיות מתוגמל יותר.

איתן כבל: כן – ואני אומר זאת כחבר מפלגת העבודה – צריך שכאן תהיה אפליה מתקנת למענם.

איתן כבל: ואני עומד כאן ואומר זאת, ואם אני אצטרך לומר זאת בבג"ץ, אני אומר זאת בבג"ץ.

איתן כבל: מדינת ישראל תדאג לאוכלוסיות האחרות בדרך שלה, אבל היא צריכה לדעת לתת להם.

איתן כבל: ולכן, חברים יקרים, ביום חג זה באמת השתדלתי, לא תמיד הצלחתי, לדבר טוב; לא לריב עם אף אחד, לא להילחם על כלום, פשוט לבוא ולדבר היום טוב.

איתן כבל: בשבילי אני אומר את זה, באמת מכל הלב.

איתן כבל: יש לי את החברים שלי, חטיבה 55, גדוד 66, שכבש את גבעת-התחמושת, שם נמצאת המשפחה שלי.

איתן כבל: ומי שעושה את המילואים מבין מה המשמעות של משפחת המילואים.

איתן כבל: אלה לא מלים מרוקנות מתוכן.

איתן כבל: אלה אנשים שמוכנים לעשות את המעשה הגדול ביותר, להקריב חיים למען החברים שלהם, והחברים שלהם מוכנים להקריב את חייהם למען החברים האחרים.

איתן כבל: אין דבר יותר נאצל מכך, עוד לפני המלים הגדולות של הגנה על הארץ, של הבחור שמסתער מימינך ושל הבחור שמסתער משמאלך.

איתן כבל: לכן אני אסיים ואומר לכם, אנשי מהמילואים, אלה שכאן, אלה שצופים בנו ואלה שלא צופים בנו ברגע זה: אני אוהב אתכם בכל לבי.

איתן כבל: אתם הכוח שבזכותו המדינה הזאת קיימת.

איתן כבל: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: דרך אגב, המג"ד כובש גבעת-התחמושת היה יוסי יפה, זיכרונו לברכה, שנהרג לאחר מכן בקרב סואץ במלחמת יום כיפור, במלחמת 73'.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת שאול מופז על מנת שיאמר את דברו.

ראובן ריבלין: אחרי מופז – יעקב כץ.

שאול מופז: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, קצין מילואים ראשי, מפקדי המילואים, חיילי המילואים שנמצאים כאן אתנו היום, אנחנו מציינים היום את יום ההוקרה לחיילי מערך המילואים בכנסת ישראל; זו הפעם הראשונה.

שאול מופז: אני רוצה להודות לך על כך, כאיש מילואים.

שאול מופז: אני רוצה להודות לחברת הכנסת מירי רגב ולאיתן כבל ידידי, שנשא כאן דברים לפני רגע.

שאול מופז: כולנו מאמינים, גם עמיתי, שר הביטחון והמשנה לראש הממשלה, אלוף יוסי פלד ואחרים, ששירתו בצה"ל שנים ארוכות – כולנו מאמינים שאנשי המילואים היו ונשארו העוצמה, הליבה ועיקר הכוח של צבא-הגנה לישראל.

שאול מופז: ביום הזה אנחנו רוצים להוקיר את אלפי אנשי המילואים הנושאים בנטל ונקראים לדגל מדי שנה ומתייצבים לשירות המילואים ביחידותיהם ביבשה, באוויר ובים.

שאול מופז: שירות המילואים אומנם מוגדר כשירות חובה, אולם מערך המילואים של צבא-הגנה לישראל אינו מושתת על החובה המוטלת רק מכוח החוק, אלא על רוח התנדבותם של חיילי המילואים, על אמונתם בצדקת הדרך, על הסולידריות החברתית שעומדת בכל פעם במבחנים הקשים ביותר, ועל נכונות של כל אחת ואחד מחיילי המילואים להקריב מעצמו ואת עצמו למען ביטחונה של מדינת ישראל.

שאול מופז: מאחורי כל חייל מילואים עומדת משפחתו, עומדים מעסיקיו והקהילה שבה הוא חי.

שאול מופז: לכולם יש אחריות משותפת.

שאול מופז: לולא הגיבוי מבית, לולא השותפות בעומס וההתגייסות של המשפחה, לא היו יכולים אנשים המילואים למלא את ייעודם.

שאול מופז: בהזדמנות זו אני רוצה להודות לא רק לחיילי המילואים על תרומתם, אלא גם לבני משפחותיהם, על ההקרבה ועל הנכונות לשאת לבד בעומס, בשעה שבן או בת הזוג נקראים לשירות.

שאול מופז: בלעדיכם הדבר לא היה מתאפשר.

שאול מופז: חיילי המילואים לא יוכלו להמשיך וללכת לשירות פעיל אם לא תובטח להם הכנסתם כשישובו הביתה.

שאול מופז: מעסיק שמפטר חייל מילואים בשל שירותו חוטא חטא כפול: בפני העובד ומשפחתו ובפני מדינת ישראל.

שאול מופז: על החברה בישראל להוקיע התנהלות שכזאת.

שאול מופז: ועלינו, חברי הכנסת, מוטלת החובה לפעול על מנת לבצר ולהגן מכל משמר על חיילי המילואים ולקבוע בחוק הגנות ועונשים שיגנו על מקום עבודתם ופרנסתם של אנשי מערך המילואים.

שאול מופז: הבוקר שמעתי את המג"דים בוועדת החוץ והביטחון.

שאול מופז: צר לי לומר כאן, מעל במת הכנסת, שבמדינת ישראל של שנת 2011 יש חיילי מילואים שחוששים לומר במקומות עבודתם שהם משרתים במילואים.

שאול מופז: קצינים חוששים להמשיך ולהתקדם לתפקידי פיקוד בכירים עקב שיקולים כלכליים ואווירה ציבורית שאינה תומכת בהם.

שאול מופז: אלה נתונים קשים, שמחלישים את עוצמתו של צה"ל ומאיימים עלינו כחברה.

שאול מופז: אנו יודעים שצו הקריאה למילואים, הטלפון מקצינת הקישור והקריאה בצו 8, מגיעים תמיד בעיתוי האישי הגרוע ביותר; פעם זו תקופת מבחנים בלימודים לתואר ראשון, פעם הלידה המרגשת של הילד הבכור, ופעם מדובר בתקופה העמוסה ביותר בשנה בעסק הפרטי.

שאול מופז: השארת המשפחה מאחור וההתייצבות בחזית אינן דבר מובן מאליו.

שאול מופז: יתירה מזו, איננו יכולים לקבל את שירות המילואים כדבר מובן מאליו.

שאול מופז: אנחנו מצפים שהחברה בישראל תדע שאנשי המילואים שלנו עושים את זה בהתנדבות, והחברה בישראל חייבת להוקיר את העובדה הזאת.

שאול מופז: מאחורי כל איש מילואים שמגיע לאימוני כשירות או לתעסוקה מבצעית יש סיפור אישי ומשפחתי מורכב.

שאול מופז: אל ההתמודדות היומיומית הזאת של המשפחה מתווסף הזימון למילואים וגם החשש מפיטורים ממקומות העבודה, והמשפחה כולה משלמת את המחיר.

שאול מופז: מחיר זה הולך ועולה ככל ששיעור המשרתים במילואים קטן והנטל על כל אחת ואחד מהנושאים בעול הולך וגדל.

שאול מופז: גם את העובדה הזאת אנחנו חייבים לציין.

שאול מופז: היקף האנשים שעושים מילואים מדי שנה הולך ויורד, והנטל על אנשי המילואים הולך וגדל.

שאול מופז: צר לי לומר שהממצאים שראינו היום בוועדת החוץ והביטחון על כך שהאווירה הציבורית היום מעודדת השתמטות – וזאת גם התחושה שחלק גדול מאנשי המילואים חשים – זה דבר רע ומסוכן.

שאול מופז: ממשלות ישראל לדורותיהן, ממשלת ישראל הנוכחית, ממשלות ישראל לעתיד, חברי הכנסת, השרים, חייבים לעשות כל מה שלאל ידם על מנת לשנות את המגמה הזאת.

שאול מופז: בה בעת, אנחנו חייבים לעשות את המאמצים על מנת להגדיל את שיעור המשרתים במערך המילואים.

שאול מופז: נכון אמר כאן ידידי חבר הכנסת איתן כבל, שמסך כל הפוטנציאל 10% בלבד משרתים שירות שהוא משמעותי, קרי, יותר מעשרה ימי מילואים בשנה.

שאול מופז: יש כאלה שעושים 70 ו-80 ו-100 יום בשנה.

שאול מופז: שוויון ההזדמנויות הוא ערך חשוב מאוד, ואת הערך הזה אנחנו חייבים לשמר.

שאול מופז: שוויון ההזדמנויות אומר שוויון בזכויות, אבל הוא גם מדבר על שוויון בחובות הלאומיים.

שאול מופז: והחוב הלאומי הגדול ביותר שלנו הוא לאלה שמכירים את העומסים שאנשי המילואים צריכים להתמודד עמם, שמבינים מה מסתתר מאחורי הקריאה למילואים.

שאול מופז: זהו עומס גדול ביותר, וגם כאן צריך להגיע למציאות שבה יש חלוקת עומס ושוויוניות בשירות, לא רק בסדיר, כי אלה שמשרתים במילואים שירתו גם בשירות הסדיר.

שאול מופז: מדינת ישראל חייבת להציב לעצמה כיעד את הטיפול בחלוקת הנטל בין אזרחיה ולפעול במהירות ובנחישות לתיקון המצב השורר כיום.

שאול מופז: אדוני היושב-ראש, מסביב למדינת ישראל מתרחשים בימים אלה שינויים דרמטיים – רעידת אדמה בחלק גדול מהמדינות סביבנו.

שאול מופז: צבא-הגנה לישראל, על חילותיו הסדירים ועל כוחות המילואים שלו, שהם עיקר כוחו, חייב להיות מוכן תמיד לכל אתגר ולכל עימות.

שאול מופז: המציאות הזאת מחייבת דריכות גבוהה יותר בכל המערכים שלנו, היא מחייבת התגייסות גדולה יותר בכל המערכים, והמוכנות של צה"ל חייבת להיות מוכנות עליונה.

שאול מופז: אויביה של ישראל, כפי שראינו לאחרונה, לא חדלים מניסיונות התגרות ופגיעה באזרחינו.

שאול מופז: האווירה הבין-לאומית, האנטי-ישראלית, מכשירה למרבה הצער את הניסיונות הללו, אולם עלינו להיות ערניים לכל תרחיש.

שאול מופז: עוצמתו של צה"ל היא גם העוגן המרכזי ליכולת שלנו להגיע להסדרים מדיניים בתקופה המורכבת הזאת.

שאול מופז: ובלי להיכנס לוויכוח הפוליטי מה נכון לעשות בעת הזאת, אין לי ספק שללא העוצמה הזאת, הנובעת מעצם ההתגייסות והנכונות של אנשי המילואים, לא יהיו לנו העוצמה המדינית והיכולת לבוא מעמדת כוח ולנהל משא-ומתן להשגת שלום עם שכנינו, ובראש ובראשונה עם הפלסטינים.

שאול מופז: ואני מעריך שאתם, אנשי המילואים, מבינים את גודל האחריות שמוטלת עליכם בתקופה הזאת.

שאול מופז: אתם אלה שמקנים למדינת ישראל את היכולת לבוא מעמדת כוח עליונה ולהתמודד מול נושאים מורכבים מאוד בדרך להשגת הסכמי השלום.

שאול מופז: ולכן, בצד ההוקרה וההערכה ובצד ההערות על המצב, אני חייב לומר לכם עוד דבר אחד, ואמרתי אותו קודם בישיבה עם יושב-ראש הכנסת.

שאול מופז: אני חושב שלהיות איש מילואים, בכל עת, בוודאי בעת הזאת – יושבים פה הרבה מאוד מפקדים, ולהיות מפקד בצבא-הגנה לישראל, במערך המילואים, זאת זכות גדולה מאוד; זאת זכות גדולה מאוד שכל אחת ואחד מהמשרתים מכיר אותה, מוקיר אותה, משעה שהפקידו בידיים שלכם יחידות וחיילים, והטילו עליכם משימות שאליהן אתם חייבים להיות ערוכים, ואני מאמין שאתם עושים את מרב המאמצים על מנת להיות בשעה גורלית זו מוכנים לכל אתגר.

שאול מופז: הדאגה הזאת לאנשי המילואים וההערכה להם הן מנת חלקנו ביום הזה, אבל הן חייבות להיות על סדר-יומה של מדינת ישראל 365 ימים בשנה.

שאול מופז: אני מקווה שמהמפגש הזה היום בכנסת ישראל אכן נוכל לבסס יותר את כל הערוצים שבהם מדינת ישראל חייבת לפעול על מנת לקדם את המערך הזה ולדאוג לו.

שאול מופז: יצא לחלק מהיושבים כאן לפקד על מערכי מילואים, להוביל יחידות מילואים לקרב ולשלוח יחידות מילואים למלחמה.

שאול מופז: בסופו של דבר אנחנו – כאשר מובילים ושולחים – סומכים על אנשי המילואים, סומכים על אלה שבאים לשאת בעול יחד אתנו ולהשיג את ההישג שמדינת ישראל זקוקה לו בכל עת.

שאול מופז: אני רוצה להתפלל יחד אתכם שמדינת ישראל, יחד עם צבאה ובלבה מערך המילואים של צה"ל, ירתיעו את אויביהם, ימנעו מלחמה ויאפשרו לכל מי שצריך לקבל את ההחלטות המדיניות ולהוביל את מדינת ישראל לחוף מבטחים.

שאול מופז: אני, רב-אלוף במילואים שאול מופז, יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון של הכנסת, מצדיע לכם ביום הזה, חיילי המילואים, היום ומחר ובכל יום מימות השנה.

שאול מופז: ברוכים תהיו.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת שאול מופז, יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון והרמטכ"ל ושר הביטחון לשעבר.

רחל אדטו: אדוני היושב-ראש – –

ראובן ריבלין: כן, גברתי.

רחל אדטו: – – יושבים פה לא רק חיילים.

רחל אדטו: יושבות כאן קצינות – – –

ראובן ריבלין: כשאנחנו אומרים חיילים אנחנו מתכוונים גם לחיילות, וציינו במיוחד וגם אמרנו: כל פעם שאנחנו אומרים חיילות אנחנו מתכוונים גם לחיילים, כי אתם העיקר.

רחל אדטו: הנשים בבית, הנשים שלהם בבית – – –

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אדטו, אמרו, הזכירו זאת.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת יעקב כץ.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, רבי-אלופים – רב-אלוף ברק, רב-אלוף מופז, רב-אלוף בוגי יעלון – האלוף פלד – – –

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: רבותי, אני מציע – מכובדי כולם – כי אחרת – – –

יעקב כץ: מכובדי השרים, כן, אבל – – –

ראובן ריבלין: כי אחרת אנחנו נהיה פה עד יום המילואים הבא.

יעקב כץ: מכובדי הקצינים והחיילים, אני רציתי להתחיל – – –

ראובן ריבלין: יש לנו בכנסת ראש שב"כ, שני סגני ראשי שב"כ.

ראובן ריבלין: אני פה מרגיש – יסלח לי כחלון – אבל אני מרגיש פה כאילו אני בבית הנשיא, כי יש לי כל כך הרבה רמטכ"לים.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יעקב כץ: על כל פנים, אני רוצה להתחיל – – –

אהוד ברק: אלוף-משנה דורון אביטל.

ראובן ריבלין: אלוף-משנה דורון אביטל, יוחנן פלסנר.

אהוד ברק: ד"ר – – –

יוסי פלד: – – –

ראובן ריבלין: ודאי, ודאי, ודאי.

ראובן ריבלין: מפקד יחידה מאוד חשובה בצה"ל.

יעקב כץ: אני רוצה להתחיל במה שסיים בו האלוף מופז.

יעקב כץ: אני, סגן יעקב כץ, סמ"פ בסיירת שקד, לא זכיתי לשרת במילואים.

אהוד ברק: – – – הילדים שלך.

יעקב כץ: כן, אבל הילדים משרתים.

יעקב כץ: אני נפצעתי במלחמת יום הכיפורים – –

ראובן ריבלין: ועוד איך.

יעקב כץ: – – אבל הבית מלא מילואימניקים, גם מג"דים וגם רבי-סרנים וגם סרנים וגם חפ"שים, וכולם ברוכים לה'.

ראובן ריבלין: היו הרבה אנשים בישראל שהיו מבקשים שתהיה פעיל קצת פחות.

ראובן ריבלין: אני מברך אותך על כל פעילותך.

יעקב כץ: היום היה דיון בוועדת חוץ וביטחון, בראשותו של היושב-ראש חבר הכנסת שאול מופז – לדעתי דיון חשוב מאוד, משום שהיושב-ראש – הובאו שתי נקודות חשובות.

יעקב כץ: קציני וחיילי המילואים שהיו שם היום בדיון ראו, וחברי הכנסת, ואני חושב שכל עם ישראל – התברר בסקר שנעשה על-ידי צה"ל, שהוא סקר יסודי, שהמסירות לשרת בצבא על-ידי תושביה של מדינת ישראל הנאמנים למדינה היא מעל ומעבר לכל המצופה; מסירות טוטלית, בלי חשבונות, בצורה מוחלטת.

יעקב כץ: מצד שני, למעלה מ-55% חושבים שהמדינה לא עומדת מאחוריהם.

יעקב כץ: זה דבר שהזכיר גם חבר הכנסת מופז, וצריך לחזור, וזה דבר מזעזע – שהחיילים ומפקדי צה"ל מרגישים שבשרתם את המולדת ובמסירותם, עם ישראל לא עומד מאחוריהם.

יעקב כץ: זה דבר שהוא נורא, ואנחנו למדנו בצבא – מפקדי, קציני, חיילינו – שיש מושג שנקרא הפקת לקחים, וצריך לשאול למה.

יעקב כץ: למה ואיך קרה שהחיילים שמוסרים את הנפש, מתביישים ללכת עם מדים, מתביישים ללכת עם דרגות.

יעקב כץ: סיפר שם קצין אחד שהוא מחליף את המדים שלו – הוא שם את זה בבגאז' כדי שלא יראו אותו כשהוא יוצא מהבית עם מדים.

יעקב כץ: לא עלינו, לאן הגענו, איך קרה כדבר הזה במדינת ישראל?

יעקב כץ: ואני שואל את האלוף פלד ואת השר בוגי – הפקת לקחים, לשאול את השאלה הראשונה: למה?

יעקב כץ: לפעמים זה נראה כמו איזו מחלה אנורקטית, שבחורה היא הכי רזה בעולם אבל היא חושבת שהיא שמנה, או אצל גבר זה קורה אולי – אני לא יודע – מספרים שאדם הוא רזה מאוד אבל הוא חושב שהוא שמן.

יעקב כץ: משום מה אנחנו במדינת ישראל חושבים שאנחנו מאוד מאוד שמנים, למרות שאנחנו מאוד מאוד רזים, וכל הזמן מענים את עצמנו ולא אוכלים ולא שותים ומלקים את עצמנו – מין מלחמה כזאת נגד הבריאות שלנו.

יעקב כץ: ולכן, יכול להיות מצב לא בריא שבמדינה שלמה החיילים עושים את הדבר היותר-טבעי והיותר-נכון, כמו שהתבטא היום איתן כבל, שאנחנו נמצאים במלחמות – אני אומר שאנחנו נמצאים במלחמה כל הזמן, עם הפסקות בין מלחמה למלחמה, כל עוד יש לנו את האויבים האלה, כפי שהזכיר פה קודם היושב-ראש.

יעקב כץ: ואנחנו לא טרוטי-עיניים, אנחנו רואים מה קורה מסביב.

יעקב כץ: אז אני קודם כול רוצה לקרוא ולומר שצריך לחנך לאהבת התורה, העם והארץ ולמורשת הקרב.

יעקב כץ: זה צריך להיות דבר שאנחנו צריכים להדריך אליו.

יעקב כץ: צריך לקרוא לשר החינוך להגביר את השיעורים בתחומים שנוגעים לאהבת הארץ, אהבת העם, סיפורי קרב, אהבת החיילים ואהבת הצבא.

יעקב כץ: צריך עוד דבר: לקרוא לעם ישראל מפה, כי יש תלונות שאין מספיק חיילים, ללדת הרבה ילדים; להתחתן בגיל צעיר.

יעקב כץ: אמרה היום חברת הכנסת וילף שצריך היום לגייס למילואים בצה"ל גם את הבנות, כי הן מתחתנות מאוחר.

יעקב כץ: אני אומר: אל תגייסו אותן לצה"ל, שתתחתנה מוקדם ותלדנה ילדים ותקמנה משפחות – –

מירי רגב: ותבשלנה.

מירי רגב: תוסיף גם – ותבשלנה שלוש פעמים ביום ארוחה.

יעקב כץ: – – ותבשלנה.

יעקב כץ: אני אומר שצריך גם לבשל.

יעקב כץ: אמרתי, גם לבשל.

יעקב כץ: אני לא מדבר נגד שירותן של בנות, למרות שדעתי ידועה.

יעקב כץ: לא פה.

יעקב כץ: אני רק אמרתי שאני מדבר בעד.

יעקב כץ: אני רוצה, כיוון שגברים עדיין לא יכולים ללדת, וזה עוד לא קרה, חוץ מאיזה שחקן בלוס-אנג'לס, שעכשיו רוצה לחזור להיות שחקן, שבאיזה סרט הוא ילד ילדים.

מירי רגב: – – –

שלמה מולה: למה לא להביא עולים?

ראובן ריבלין: טוב, רבותי.

ראובן ריבלין: באמת.

ראובן ריבלין: אנחנו לא נתווכח.

ראובן ריבלין: ההערה שלך הובנה כראוי.

ראובן ריבלין: הוא אומר שהוא לא מדבר פה מתוך שוביניזם אלא מתוך רצון שיהיו יותר אזרחים בארץ.

קריאה: – – –

יעקב כץ: אנחנו קוראים ורוצים שילדו הרבה ילדים, וזאת תביעה בריאה, בייחוד אחרי כל מה שעברנו, חבר הכנסת מולה, אבל אני רוצה להגיד – – –

ציפי חוטובלי: – – –

יעקב כץ: אבל אני רוצה להגיד, זה דבר שהוא חשוב יותר מכול להקים משפחות גדולות, כדי שיהיו לנו גם הרבה חיילים.

יעקב כץ: עכשיו אני רוצה לציין עוד נקודה אחת, שעמדתי עליה היום בוועדה, אדוני היושב-ראש, ובזה אני אסיים.

יעקב כץ: יש לנו כלים רבים שאנחנו מצווים עליהם כדי להגביר את המוטיבציה לאהבת הצבא, התורה, הארץ וכל הנלווה.

יעקב כץ: יש לנו כלי אחד מרכזי שקוראים לו "גלי צה"ל", ו"גלי צה"ל" היא תחנה של צבא-הגנה לישראל.

יעקב כץ: אני רק רוצה לקרוא לכם – אני ביקשתי את עבודת המחקר הזאת מהממ"מ של הכנסת, והם הכינו עבודה מיוחדת בשבילי על הנושא של התחנה שנקראת "גלי צה"ל".

יעקב כץ: ואני רק רוצה לקרוא לכם מה אמר דוד בן-גוריון ביום ההקמה, כשהוקמה "גלי צה"ל" ב-1950, חבר הכנסת מולה.

יעקב כץ: הוא אמר אז ככה: תחנת "גלי צה"ל" הוקמה מתוך אמונה כי על צה"ל למלא גם תפקידים חינוכיים וחברתיים; וציין אז שר הביטחון וראש הממשלה את הדברים הבאים – שהתחנה הזאת נועדה לשני דברים: לשמש מכשיר ביטחון והתגוננות, אמצעי קשר יעיל ומהיר לגיוס ולאימון, ונועדה גם לשמש בצבא מכשיר לחינוך הנוער והעם ואמצעי עזר לקליטת עולים, להנחלת הלשון, להקניית ידיעת הארץ ותולדות האומה, לליכוד שבטי ישראל, לרצון למשול – אני פה לא בדיוק מבין – לחישול הרצון הלאומי ואחריות ממלכתית, להאדרת החזון ההיסטורי של עם ישראל לחיי עבודה, שלום, צדק ואחווה.

יעקב כץ: ואני שואל אותך, שר הביטחון: עכשיו, כשאתה הולך להחליף את מפקד "גלי צה"ל", אני חושב שצריך לקחת את "גלי צה"ל" ולשעבד אותה 24 שעות ביממה, על מנת שחיילי צה"ל ירגישו יותר בטוחים בעצמם, עם יותר מוטיבציה, עם יותר אהבה, להגיד לעם ישראל שהצבא הוא דבר נפלא, ולא חס וחלילה כפי שזה היום, שזה משמש להיפך.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב כץ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אורבך, ואחר כך נסיים עם השרים הנכבדים, אלופי ורבי-אלופי צה"ל.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת, אני מברך, כמו כולם, את אנשי המילואים.

אורי אורבך: חבל שאנחנו צריכים לעשות יום לאנשי המילואים.

אורי אורבך: אני מניח שהיוזמה הבאה תהיה יום לאלו שמשלמים מסים.

אורי אורבך: רעיון.

אורי אורבך: עוד אין כזה – יום משלמי המסים בישראל.

אורי אורבך: אחרי חודשיים אנחנו יכולים לעשות את יומם של האנשים הנוהגים בזהירות.

אורי אורבך: משלמי המסים לא מסכנים את חייהם.

אורי אורבך: משלמי המסים נותנים אחוז נכבד מאוד מהכנסתם לטובת מדינת ישראל.

אורי אורבך: ודאי שהם ראויים לשבח.

אורי אורבך: אנשים שנוהגים בזהירות, שומרים על החוק, מצילים חיי אדם – ודאי שמגיע להם יום.

ראובן ריבלין: רב-אלוף מופז, ידידי הטוב, חבר הכנסת מופז, תאמין לי – הוא איש מילואים שאין לך מושג איזה איש מילואים.

ראובן ריבלין: היינו צריכים אותו מאוד לו – – –

אורי אורבך: המצב של הצבא מאוד קשה אם אחד כמוני לוקחים למילואים כל שנה.

אורי אורבך: מראה לך לאן הצבא הידרדר אם חייל מספר 3314932, סמל ראשון בסך הכול – אני מצטער, מול כל – לא נעים לי פה, אני רואה פה שלושה רמטכ"לים ואלוף מולי, אני מקבל "חלושעס" – – –

ראובן ריבלין: עלית בדרגה – – –

אורי אורבך: אני מול שלושה סג"מים באוהל למשפט על נעליים מצוחצחות – עד היום עוד לא התאוששתי.

אורי אורבך: פה ארבעה רמטכ"לים מסתכלים עלי.

אורי אורבך: והרצל מאחורי.

אורי אורבך: באמת – – –

אהוד ברק: אנחנו בחיים לא היו נותנים לנו להיות חברי כנסת אם היינו רק סמלים.

אהוד ברק: זה רק – – –

ראובן ריבלין: – – – אבל אין לך מושג כמה אתה צודק לגבי חוכמתו.

אורי אורבך: ואני אומר – אם מרמטכ"לים יוצאים כאלה חברי כנסת, אולי עדיף היה שהייתם סמלים ראשונים – פשוט לא יכולתי – – – חלילה לי, מבלי לפגוע בזכויות.

אהוד ברק: זכויות היוצרים של הסמל.

אורי אורבך: מילואים בשריון עשיתי, עד שאמרו: די, כבר אי-אפשר יותר, יש גבול.

אורי אורבך: האויב גם רואה משהו.

אורי אורבך: חטיבה 640, גדוד 93 – אתה אף פעם לא יודע אם זה שם החטיבה או שם של שמן טנקים, שמן מנוע.

אורי אורבך: היה נחמד מאוד, אני לא יודע אם מועיל מבחינתי, אבל מבחינתנו בוודאי, וזאת חוויה ישראלית ייחודית חשובה מאוד.

אורי אורבך: כמובן, כשאני אומר שלא צריך יום מילואים אני אומר את זה במרירות.

אורי אורבך: הרי ברור לי שאנשים נותנים מזמנם, מכספם, מחילם, מסכנים את חייהם.

אורי אורבך: אני מקונן על כך שדברים שפעם היו מובנים מאליהם היום זקוקים להוקרה מיוחדת, משום שנתמעטו המשתתפים, ונידלדלו השורות, ואם אנחנו נעשה יום אחד יום למשלמי מס הכנסה ויום למשרתי המילואים, ואנחנו נעשה הצלבה של השמות, אנחנו נראה שזה אותם האנשים הרבה פעמים.

אורי אורבך: זאת אומרת, אלה שנושאים את מסע עמם על שכם בכלכלה או בחינוך ובמילואים, אלו אותם אנשים כל הזמן.

אורי אורבך: ואומר על דרך השלילה – ואלה שלא, אז הם לא.

אורי אורבך: אז עם המסים זה על בסיס מקום פנוי, כלומר, אם זה מתאפשר הם משלמים מסים.

אורי אורבך: ומילואים הם לא עושים, איך יעשו מילואים אם לא עשו את השירות הסדיר?

אורי אורבך: בעיה, נכון?

אורי אורבך: אם בן-אדם נוסע חינם באוטובוס הוא לא יכול להתלונן למה רק הוא לא מקבל עודף.

אורי אורבך: אבל מסתבר בזמן האחרון שזה מה שקורה.

אורי אורבך: היה בוועדת החוקה בראשות חבר הכנסת דוד רותם רק לפני כמה ימים דיון מאוד מעניין, והתלוננו ידידינו החרדים – ששם, אגב, יש שינויים שראויים לברכה בתחום העבודה ובתחום השירות הצבאי, שינויים היסטוריים, אטיים, חכמים, מתונים – אבל הם התלוננו תלונה שאני באמת נדהמתי:

אורי אורבך: איך זה שהמדינה רוצה, מעלה בדעתה, להעדיף אנשים ששירתו בצבא, לתת להם עדיפות בשירות הציבורי?

אורי אורבך: מה, רק בגלל שאנחנו לא שירתנו אנחנו לא נוכל לקבל עדיפות כמו כולם?

דוד רותם: – – – חבר הכנסת אורבך, זה לא רק החרדים.

דוד רותם: בוא נאמר כך: זה יועצים משפטיים, זה שר אחד ממפלגת העצמאות, זה שר אחד שהיה במפלגת – – –

אורי אורבך: בסדר, יועצים משפטיים.

אורי אורבך: מלאה הארץ יועצים משפטיים כמים לים מכסים.

אורי אורבך: מה יועצים?

אורי אורבך: צריך לקבל פה החלטות, לא לקבל עצות.

אורי אורבך: אני 20 ומשהו שנה, ב-11 החודשים שבהם לא עשיתי מילואים נתתי עצות בעיתונים.

אורי אורבך: פה זה המקום שצריך להכריע, ומדינת ישראל צריכה להכריע שהיא אוהבת ומעדיפה את אלו שמשרתים אותה.

אורי אורבך: משרתים אותה?

אורי אורבך: משרתים אותנו.

אורי אורבך: חיילי המילואים לא עושים טובה, הם עושים חובה, והם ראויים להוקרה ולעדיפות.

אורי אורבך: כן, אדם הלך לצבא, סיכן את חייו, עושה כל שנה חודש מילואים.

אורי אורבך: כן, שתהיה לו עדיפות בשירות הציבורי; מעט התודה שאפשר להגיד.

אורי אורבך: גם במקרה שבו מגיעים אנשים עם אותם פרמטרים, עם אותן יכולות – מה צריך להתבייש כל הזמן?

אורי אורבך: את מי נעדיף אם לא את חיילי המילואים?

אורי אורבך: למען השם, את מי?

אורי אורבך: הצעתי לחברי החרדים: אתם רוצים שיעדיפו אתכם בשירות הציבורי?

אורי אורבך: יש לי רעיון.

אורי אורבך: ייתכן שיש מקום לחשוב, אם היועצים המשפטיים יאשרו זאת, שחרדי שהולך לצבא, יכול להיות שצריך אולי בנסיבות מסוימות להעדיף אותו כשהוא בא לשירות הציבורי.

אורי אורבך: אה?

שלמה מולה: אני בעד.

אורי אורבך: זה רעיון, נכון?

אורי אורבך: הפוך, בואו נהיה חיוביים.

אורי אורבך: הם אומרים שזה כפל קנס, כפל קנס.

אורי אורבך: על הראשונות אנו בוכים שהוא הולך לצבא.

אורי אורבך: עכשיו אתה רוצה עוד לעודד אותו ללכת לצבא?

אורי אורבך: חס וחלילה עוד ילך גם לעבודה.

אורי אורבך: בסוף מי יודע מה יהיה?

אורי אורבך: תורה ועבודה ושירות צבאי – יהיה מפד"לניק.

אורי אורבך: אני מרגיע אתכם, תנוח דעתכם.

אורי אורבך: הוא לא יתקלקל עד כדי כך.

אורי אורבך: "ג" הוא יצביע.

אורי אורבך: "ג'" הוא יצביע.

אורי אורבך: על כן אני אומר לחיילי המילואים, למדינה, לעצמנו: מי שהולך לצבא לשירות חובה, כבר הוא עדיף לפני שהעדפנו אותו, כי הוא זה שמשלם מסים, הוא זה שהולך לשוק העבודה, הוא זה שאכפת לו.

אורי אורבך: ואם הוא גם הולך למילואים, כשכל כך הרבה אנשים כבר כואב להם פה והולך להם הגב, הם לא מרגישים טוב ומשתעלים, ואשתו בהיריון.

אורי אורבך: אם כל הנשים שהיו בהיריון בזמן המילואים היו יולדות, היינו פה עשרה מיליון.

אורי אורבך: על כן אני אומר: נעדיף אותם, נעדיף אותנו, מגיע לנו.

אורי אורבך: כי אנחנו המדינה, והמדינה היא שלנו, ואנחנו אוהבים את חיילי המילואים ואת החיילים הסדירים, ולתת יותר למי שמגיע, ולמי שלא מגיע – תאמינו לי, אלה שלא מגיע, יש להם לפחות חודש אחד פנוי בשנה לדאוג לעצמם כדי לקבל את חלקם.

אורי אורבך: תודה.

שלמה מולה: למה כל השולחן הזה לא נמצא פה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, בוא לא נדבר על אחרים.

ראובן ריבלין: נדבר על הנוכחים.

ראובן ריבלין: אני מודיע לכם שחבר הכנסת אורי אורבך, לפני 20 שנה, היה אדם שהיה אחראי להרבה תוכניות בטלוויזיה שאתם אפילו לא יודעים, והוא היה צריך לצאת למילואים.

ראובן ריבלין: הוא רובאי.

ראובן ריבלין: אמרו לו: נסדר לך שלא תצא למילואים.

ראובן ריבלין: לא היה מסכים בשום פנים ואופן.

ראובן ריבלין: אמר: קודם כול, זאת זכותי ללכת למילואים.

ראובן ריבלין: לא היה אומר אפילו חובתי.

ראובן ריבלין: יבוא על הברכה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את השר האלוף במילואים יוסי פלד, ואחריו – את המשנה לראש הממשלה בוגי יעלון, ויסיים כבוד שר הביטחון.

יוסי פלד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חיילות וחיילי מילואים – אני אומר במיוחד חיילות, אבל המתלוננת נעלמה.

יוסי פלד: קצת מסובך לי אחרי כל מה שנאמר להמשיך ולדבר, כי נאמר כל כך הרבה.

יוסי פלד: יושבים פה באולם שלושה רמטכ"לים לשעבר, שלושה רבי-אלופים.

יוסי פלד: אני במיעוט, יש פה אלוף אחד.

יוסי פלד: פתאום חלפה בראשי מחשבה: הרבה יותר קל להיות רב-אלוף.

יוסי פלד: עובדה, תראה כמה יש, ואלוף יש רק אחד.

יוסי פלד: כנראה שיותר – אבל את זה באמת אני אומר על דרך הלצון.

יוסי פלד: אני רוצה לומר מאוד מאוד בזהירות, לכם, אנשי המילואים, וגם לעצמנו: אני בכלל לא בטוח שכל הטקסים וכל המלים שאנחנו אומרים לכם הם באמת הכלים האמיתיים לבטא את מה שצריך לבטא.

יוסי פלד: אני לא בטוח שכל מה שאנחנו אומרים לכם וכל ההרהורים שמעלים באמת מבטאים את המרכזיות האמיתית של מערך המילואים בקיום של הארץ הזאת.

יוסי פלד: אני אומר את זה למרות שאני מאוד מאוד מכבד את הדברים האלה, ואני מאוד מכבד את האירוע הזה כאן.

יוסי פלד: חברת הכנסת מירי רגב, מגיע לך כל הכבוד וכל התודה על היוזמה.

יוסי פלד: נכון, גם לאיתן כבל.

יוסי פלד: אני חושב שבסופו של דבר הדברים ייבחנו – מה אנחנו עושים?

יוסי פלד: מה התוצאות?

יוסי פלד: כי זה נורא קל להפריח מלים ביום חגיגי שכזה.

יוסי פלד: כל אחד יצא לביתו בלב קל, ובעוד שבוע ישאל את עצמו: טוב, מה קרה עם כל זה?

יוסי פלד: ובצדק, בהחלט בצדק.

יוסי פלד: אני לא רוצה לחזור על עניין חלוקת הנטל ולא על ה-10% הידועים שנושאים בנטל.

יוסי פלד: אני יכול ביום הזה שמציינים לכבודם של אנשי המילואים לספר לכם מאוד בקיצור, ברשותך, אדוני היושב-ראש, על המפגש שלי עם אנשי המילואים.

יוסי פלד: אני, ברוב עוונותי, לא עשיתי יום מילואים בחיי, אבל יצא לי לפגוש את אנשי המילואים.

יוסי פלד: אני לא מדבר על המפגש הרגיל, האקראי, שיש לנו, לאנשי הקבע, שאנחנו פוגשים את יחידות המילואים שבאים לתעסוקה מבצעית או לאימון או לכל דבר אחר.

יוסי פלד: יצא לי בדרך החיים שלי לפקד על חטיבת מילואים, רצוף, קרוב ל-18 חודשים.

יוסי פלד: בעצם היא היתה כמו חטיבה סדירה, רק חיילים הרבה הרבה יותר מבוגרים.

יוסי פלד: אל יקל הדבר בעיניכם.

יוסי פלד: זה היה מפגש עם חלק של עם ישראל שחשבתי שאני מכיר אותו, והתגלה לי שבעצם הייתי רחוק מלהכיר אותו.

יוסי פלד: ב-1973, כחודשיים לפני מלחמת יום הכיפורים, התמניתי להיות מפקד חטיבת טנקים במילואים.

יוסי פלד: דרך אגב, כל מי שדיברו פה זה צנחנים.

יוסי פלד: היו בצבא עוד חילות חוץ מהצנחנים.

יוסי פלד: גם אלה שידברו אחרי זה צנחנים, אז אני מזכיר לכם שהיו עוד חילות.

יוסי פלד: ב-1973 התמניתי להיות מפקד חטיבת טנקים, חודשיים לפני מלחמת יום כיפור, ושאלתי את עצמי מול הקיטבגים במחנה-עופר, לא רחוק מפה: טוב, מה עושים עכשיו?

יוסי פלד: מה יהיה?

יוסי פלד: לא עבר זמן, חודשיים, ואני מוצא את עצמי נוסע לכיוון רמת-הגולן עם חטיבת הטנקים שלנו.

יוסי פלד: חטיבה 205 ישבה במחנה-עופר.

יוסי פלד: מובילים אין, אז נוסעים מירושלים לכיוון רמת-הגולן על שרשראות.

יוסי פלד: יש לי גם זמן לחשוב, כי זאת נסיעה ארוכה.

יוסי פלד: אני אומר לעצמי: כל חיי אני מ"פ, מ"מ, מג"ד, צנחן, כולם סדירים, ופתאום אני מוצא את עצמי מפקד על חטיבת מילואים.

יוסי פלד: אני שואל את עצמי: מי פה לכיוון רמת-הגולן?

יוסי פלד: נו, מה יהיה?

יוסי פלד: מה יהיה עם המילואימניקים האלה?

יוסי פלד: איך זה עובד, הדבר הזה?

יוסי פלד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני קיבלתי תשובות תוך שעות ספורות.

יוסי פלד: תוך שעות ספורות אני קיבלתי את התשובות על כל השאלות שניקרו בראש שלי.

יוסי פלד: מהר מאוד נכנסתי ללחימה מדרום רמת-הגולן לכיוון מרכז רמת-הגולן.

יוסי פלד: אני משתמש בלשון ה"טנקאית" או ה"שריונרית", נאמר.

יוסי פלד: מהר מאוד ראיתי את כל אנשי המילואים עושים תיאום כוונות – לא לטנקים, תיאום כוונות לעצמם.

יוסי פלד: כל אדם יודע לעשות את תיאום הכוונות, כלומר, יודע מהבית שהוא הגיע אתמול, כששלפו אותו מבית-הכנסת, להתאים את עצמו מהר מאוד, בזכות הבגרות, לדעתי, למציאות החדשה והמאוד-מאוד קשה – שאני לא אחזור עליה, אני מניח שכולם יודעים את זה.

יוסי פלד: אני נתקלתי בהמון ניסיון של הלוחמים, ניסיון שמשפיע על זה שאנשים במצבים קשים יודעים להתנהג בקור רוח.

יוסי פלד: גיליתי חברות בין אנשי המילואים, וחברות בין לוחמים היא באמת חברות ללא גבול.

יוסי פלד: גיליתי שהאנשים מהר מאוד הבינו, במובן הרחב, מה אנחנו עושים, במובן הרחב מה אנחנו עושים – אני מתכוון מעבר לאותו מרחב שהחטיבה פעלה; אנשים הבינו באיזו בעיה אנחנו.

יוסי פלד: הדבר הגדול שגיליתי מהר מאוד זה הדבקות עד אין קץ בביצוע מה שצריך לבצע.

יוסי פלד: כשאני אומר דבקות עד בלי קץ, לפעמים זה קץ החיים.

יוסי פלד: הדבקות עד אין קץ היא לעתים קרובות בעצם קץ החיים של הרבה מאוד אנשים – עשרות הרוגים ומאות פצועים בסופה של אותה מלחמה ארוכה.

יוסי פלד: אני אביא רק דוגמה לרוח המילואימניקית.

יוסי פלד: אני מניח שזה היה קורה בכל יחידה.

יוסי פלד: בסוף מלחמת יום הכיפורים, לקראת הפסקת האש, מצאנו את עצמנו, חטיבה 205, בתל-ענתר, בתוך המובלעת הסורית, אחת הנקודות היותר מזרחיות.

יוסי פלד: הגענו לרמת-הגולן 100 טנקים, נשארנו באותו יום 16.

יוסי פלד: הפער במספרים הוא לא מתקלות טכניות.

יוסי פלד: התחלנו את המלחמה עם 100 ונשארנו עם 16.

יוסי פלד: ואנחנו מוצאים את עצמנו יום לפני הפסקת האש תחת התקפה דיביזיונית של כוח משלוח עירקי שהגיע לסוריה, דיביזיה משוריינת, עם עוד גדוד קומנדו, ואלה מסתערים עלינו, ואנחנו החטיבה – 16 טנקים.

יוסי פלד: אבל חוכמת המלחמה גם לימדה אותי שאסור אף פעם להחזיק את כל הכוח קדימה, צריך גם עתודה.

יוסי פלד: אז לקחתי עוד שלושה מתוך ה-16 אחורה, שתהיה עתודה חטיבתית.

יוסי פלד: אני לא אתאר את מהלך הקרב.

יוסי פלד: אתם יכולים לתאר לכם איך מתנהל קרב בין 16 טנקים לכמה מאות.

יוסי פלד: בשלב מסוים לקחתי את העתודה החטיבתית, שפיקד עליה בחור בשם גוזלן מבאר-שבע – מ"פ – והוא יצא להתקפת נגד על הדיביזיה.

יוסי פלד: קראתי לו, אמרתי לו: זה המשימה שלך.

יוסי פלד: הוא הסתכל עלי.

יוסי פלד: היתה לי תחושה שהוא מסתכל עלי בעיניים ואומר: זה קצת השתגע, הבן-אדם.

יוסי פלד: אבל הוא ביצע את זה.

יוסי פלד: דרך אגב, זה היה מהלך שגמר את ההתקפה הדיביזיונית הזו.

יוסי פלד: ובעודנו עומדים על התל הזה מול המאסות האלה, מתקשר אלי מפקד הגדוד טוביה תורן, זיכרונו לברכה, ואומר לי: אי-אפשר להמשיך לעמוד פה, אי-אפשר, זה בלתי אפשרי.

יוסי פלד: אז עניתי לו: אנחנו לא יורדים מפה, כי אחרת אף אחד לא יישאר בחיים.

יוסי פלד: הוא באמת יותר לא פנה אלי, ושם הוא גם נהרג.

יוסי פלד: אנשים כמו טוביה תורן, סגן-אלוף תורן, זיכרונו לברכה, וכמו סגן-אלוף גיא יעקבסון, זיכרונו לברכה, ושייבדלו לחיים ארוכים קצינים כמו דוד כספי ומשה מלר – באמת, תשמעו, בעיני אלה הטובים בטובים שיש לנו.

יוסי פלד: הדרך שהכי תפסה את לבי היתה הדרך שאיש המילואים יודע – מאיפה שהוא מגיע, כל אחד הרי מגיע ממקום אחר – איך הוא ידע לעשות את "תיאום הכוונות", כפי שאמרתי, וממש להשתנות כאילו הוא לא היה אתמול פקיד בנק, מורה, או כל מקצוע אחר.

יוסי פלד: אני לא רוצה להיתפס במלים בומבסטיות, חברי אנשי המילואים.

יוסי פלד: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, אני לא מוצא מלים יותר גדולות, אבל אני חושב שלוחמי המילואים הם כל כך מרכזיים בחייה של המדינה הזו, שאני לא מתבייש לומר: אלה לוחמי המילואים, אלה לוחמים שעטורים בתהילת עמם.

יוסי פלד: וכולנו מכירים את "מגש הכסף" – שיר, אבל זאת גם מציאות.

יוסי פלד: ואלה, כל אחד בתורו, הוא מגש הכסף שעליו חיה המדינה הזאת.

יוסי פלד: אז נכתב: שעליו ניתנה לך מדינת היהודים, אבל היום על זה חיה מדינת היהודים.

יוסי פלד: יצא לי אחר כך לחיות, באמת, שבעה חודשים – ירדנו כולנו לסיני, היינו שם ביחד: מורים, פקידים, עצמאים, שכירים, מנהלים, אבות למשפחות.

יוסי פלד: שבעה חודשים – זה היה בשבילי, כאיש צבא הקבע, הייתי אז אלוף-משנה, זה היה בשבילי שיעור מרתק בבגרות, בנכונות, בכל מלה שאני יכול רק לומר לכם.

יוסי פלד: לסיום אני רוצה לומר לכם, לאנשי המילואים: תראו, אני כשר בממשלת ישראל או כחבר כנסת, או אנחנו ממשלת ישראל, או אנחנו כנסת ישראל – אל תספרו לאף אחד את מה שאני הולך להגיד לכם:

יוסי פלד: אל תתרשמו ממה שאנחנו אומרים לכם – אל תתרשמו ממה שאנחנו אומרים לכם.

יוסי פלד: תבדקו אותנו במעשים שלנו.

יוסי פלד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה ליוסי פלד, השר יוסף פלד.

ראובן ריבלין: אני מזמין את המשנה לראש הממשלה בוגי יעלון, ויסיים שר הביטחון אהוד ברק.

משה יעלון: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, ובעיקר חברי הכנסת מירי רגב ואיתן כבל, העומדים מאחורי ארגון היום, ואחרונים חביבים נציגי מערך המילואים היושבים כאן ומייצגים את מערך המילואים באשר הוא.

משה יעלון: עבור רב-סרן תמיר מסד, השירות בצבא היה חלק ממסכת ערכים שעליה גדל ולאורה התחנך.

משה יעלון: עוד כלוחם ומפקד בסיירת גולני, עת הוביל את חייליו לקרב העקוב מדם על הבופור במלחמת לבנון הראשונה, ולאחר מכן, כמפקד סיירת חטיבתית במילואים, תמיד היה שם, כשקראו לו.

משה יעלון: ממשיך שושלת משפחתית של עשייה ונתינה.

משה יעלון: גם בגיל 41, אחרי שכבר יכול היה להשתחרר ולקבל את תעודת הפטור, בחר להתגייס לעוד שירות מילואים.

משה יעלון: כזה היה תמיר, בן כפר-מסריק, בנם של גיורא ויהודית, אח לעמית וגלי, בן-זוג לאורלי ואב לרועי, גיא ודן.

משה יעלון: משפחה שורשית וערכית, מלח הארץ.

משה יעלון: הוא לא ידע להגיד לא לצבא – סיפר עליו חבר קרוב – כל משימה שהטילו עליו, הוא ביצע.

משה יעלון: כזו היתה גם משימתו האחרונה, בכ"א בחשוון תשס"ג, 27 באוקטובר 2002.

משה יעלון: תמיר התגייס למילואים, מצא עצמו בתחנת הדלק בכניסה לאריאל, מקום מפגש של חיילים רבים.

משה יעלון: הוא אמור היה לחלק את חייליו למשימות אבטחה באזור, כשלפתע הגיח למקום מחבל מתאבד שהתכוון לפגוע בריכוז החיילים.

משה יעלון: תמיר וחיילים נוספים נאבקו עמו עד שהתפוצץ המטען וקטל אותו ואת רב-סמל עמיהוד חסיד וסגן מתן זגרון, זיכרונם לברכה.

משה יעלון: נפילתו של תמיר, הצנוע, השתקן, חשפה שוב את הישראלי היפה.

משה יעלון: זה המסיים את שירות החובה שלו, פונה לחיים האזרחיים, מקדיש את זמנו ללימודים ולעבודה, מקים משפחה, ועדיין יודע לקחת פסק זמן בכל פעם שמגיע צו המילואים, לעטות עליו את מדי הצבא, לעזוב את האשה והילדים ולצאת ביחד עם חבריו ליחידה לעוד משימה, עוד אימון, עוד פעילות מבצעית.

משה יעלון: הוא, וכל חייל וחיילת מילואים אחרים, עשו ועושים זאת מתוך ידיעה שהם חלק משמעותי מכוחו של צה"ל בכל תפקיד שהם ממלאים ובכל בסיס שאליו הם מגיעים.

משה יעלון: כי אלו הם חיינו כאן.

משה יעלון: גם אחרי סיום שירות החובה אנו נדרשים להמשיך לשאת בנטל.

משה יעלון: כמה שבועות בשנה, גם כשלא תמיד נוח ולעתים פשוט אין חשק, מתייצבים חיילי המילואים למשמרתם.

משה יעלון: אין להמעיט בחשיבות שירות המילואים ובחשיבות התרומה המכרעת של חיילי המילואים באוויר, בים וביבשה, הלוחמים ותומכי הלחימה, שבכל עימות משמעותי היוו ויהוו את הכוח שיכריע מלחמה, לצד הכוחות הסדירים.

משה יעלון: השתתפתי במלחמת יום הכיפורים כאיש מילואים בחזית המצרית.

משה יעלון: רק אז, בין הכדורים השורקים והפגזים הנופלים, הבנתי את חשיבותו של מערך המילואים, את העוצמה שהוא מעניק לצה"ל ואת יכולתו להכריע מלחמה, קשה ככל שתהיה.

משה יעלון: מאות חיילי מילואים הקריבו את חייהם במלחמה הקשה ההיא, ואלפים אחרים חירפו את נפשם בפעילויות אחרות, גם בשנים האחרונות, שבהן נוכחנו לדעת, למרבה הצער, כי טרם הגענו למנוחה ולנחלה.

משה יעלון: בסוף 1953, זמן קצר לפני שהתפטרותו מתפקיד ראש הממשלה נכנסה לתוקף, סקר דוד בן-גוריון בפני הממשלה את צורכי הצבא ומצב הביטחון, ובהתייחסו לשירות המילואים אמר: "רוב צבאנו כידוע הוא מילואים – – – אנו לא יכולים להחזיק צבא סדיר כערבים, גם מטעמים תקציביים וגם מטעמים משקיים.

משה יעלון: הכוח המלחמתי שלנו נשען מפני זה בעיקר על מילואים – – – עד היום נענו אצלנו המילואים לכל קריאת התייצבות במידה משביעת רצון" – הוא אמר – "לרוב במשך 24 שעות.

משה יעלון: זה מעיד על רמת מורל מניחה את הדעת בקרב המילואים".

משה יעלון: כמעט 60 שנים חלפו מאז.

משה יעלון: מדינת ישראל שינתה פניה לבלי הכר, והיא היום מודל לחיקוי עבור מדינות רבות בעולם המערבי, סמל לקדמה ולמצוינות, לפריחה ולשגשוג.

משה יעלון: הפכנו לחברת שפע, וטוב שכך.

משה יעלון: אך אל לנו לשכוח שאנו עדיין חברת מאבק.

משה יעלון: נותרנו, למרבה הצער, מדינה שעדיין נאבקת על קיומה מול אויבים שמנסים לפגוע בה במגוון דרכים, גם צבאיות.

משה יעלון: המאבק לעצמאותנו עדיין לא תם.

משה יעלון: חשיבות מערך המילואים נותרה בעינה, ובמידה שנידרש חלילה להפעיל שוב את כוחנו, ימצאו עצמם עשרות אלפי אזרחים בעלי משפחות עולים על מדים ומתפרסים ביחידות השונות.

משה יעלון: הם יעשו זאת, כפי שעשו זאת במבצע "חומת מגן", במלחמת לבנון השנייה ובמבצע "עופרת יצוקה" – בלב שלם, מתוך תחושת שליחות ובהכרה מלאה; ממלאים את השורות, נאבקים כדי לתפוס עוד מקום פנוי ברכב שנשלח למשימה, מגלים בשדה הקרב עליונות מקצועית ומוסרית מוחלטת מול פני האויב.

משה יעלון: הם יעשו זאת לא כי הם ששים אלי קרב, אלא כי הם מבינים שזה צו השעה, שרק עמידה איתנה ומאוחדת תסלק את האיום שמרחף מעל ראשנו.

משה יעלון: ניסיונם, הנכונות שלהם, הידיעה שיש על מה ועל מי לשמור בבית – אלו וגורמים אחרים יעשו את ההבדל.

משה יעלון: דווקא בעת הזאת, כאשר אנחנו זקוקים בשגרה לפחות אנשי מילואים מאשר בעבר, דווקא בעת הזאת, כאשר פה ושם עולים מתוכנו ספקות בנוגע לצדקת הדרך ובמחוזות מסוימים השתמטות משירות המילואים אינה צעד מגונה, דווקא עתה עלינו להעלות על נס את תרומתם של חיילי המילואים, את נכונותם להתגייס למען הכלל ואת מחויבותם לביטחונה של מדינת ישראל.

משה יעלון: הם, בלי שמץ של מליצה, מהווים חלק מחוד החנית של החברה הישראלית.

משה יעלון: את אותם מילואימניקים שמתגייסים ללא היסוס לשירות תוכלו למצוא מתגייסים גם במקומות אחרים בחברה הישראלית, מובילים מסורת ערכית שחשוב שתקבל ביטוי ודגש, כפי שקורה כאן היום.

משה יעלון: אלו הלוקחים אחריות בשירות המילואים גם לוקחים אחריות בתחומים אחרים.

משה יעלון: בשנים האחרונות עולות מגוון הצעות שמטרתן לסייע לחיילי המילואים, אך גם עולות טענות כנגד מעסיקים וגורמים אחרים בחברה הישראלית, כפי ששמענו היום, המקפחים את משרתי המילואים.

משה יעלון: הטענות, כמו גם ההצעות העולות, מחייבות אותנו, המחוקקים וחברי הממשלה, לבחון מעת לעת מחדש כיצד עלינו לשפר את תנאיהם של החיילים ולאכוף חוקים שיילחמו באלו המערימים קשיים על משרתי המילואים.

משה יעלון: חיילי המילואים מגיעים מכל מקום במדינת ישראל ומכל רובד בחברה הישראלית, ואל לנו להרפות מחתירתנו לדאגה למען צורכיהם.

משה יעלון: הם מתגייסים כי אכפת להם, כי הם חלק מהמדינה הזאת, והטענות שהם מעלים נובעות מאותה אכפתיות.

משה יעלון: אל לנו לטאטא מתחת לשטיח את זעקתם ואת דרישתם המוצדקת לתנאים טובים יותר ולהכרה בתרומתם האדירה למדינת ישראל.

משה יעלון: זו משימה לאומית וחינוכית ממדרגה ראשונה שעלינו להוביל בכל כוחנו, במקביל להוקעתה של ההשתמטות מנשיאה באחריות, שמאיימת לכרסם בחלקות הטובות בחברה הישראלית.

משה יעלון: רק השבוע אישרה ועדת השרים לעניין מערך המילואים צעדים נוספים להקלה ולהבעת הערכה לנושאים בעול שנים ארוכות.

משה יעלון: מתפקידים זוטרים בצה"ל ועד לתפקיד הרמטכ"ל פגשתי בחיילי המילואים, לחמתי לצדם, פיקדתי עליהם, ותמיד ידעתי שיש על מי לסמוך.

משה יעלון: כך אני חש גם עתה, וביום הזה אני מצדיע לכם, חיילי המילואים, על תרומתכם ונתינתכם.

משה יעלון: חזקו ואמצו.

ראובן ריבלין: תודה רבה למשנה לראש הממשלה, הרמטכ"ל לשעבר רב-אלוף בוגי יעלון.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את שר הביטחון אהוד ברק לסכם את הדיון.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני שר הביטחון.

אהוד ברק: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, חיילי וחיילות המילואים, מפקדות ומפקדים, התכנסנו כאן היום לישיבה מיוחדת כדי להעלות על נס ולהוקיר חבורת אזרחים מיוחדת, אזרחים המעמידים את ביטחון המדינה בראש מעייניהם ואינם מבקשים דבר לעצמם; חבורה המציבה את ערך השירות לא כנטל וכעול אלא כזכות שנפלה בחלקם, להשתתף במירוץ השליחים מדור לדור של לוחמי ביטחון ישראל וחירותו, להגן בתורם על המדינה ולהבטיח את המשך שגשוגה.

אהוד ברק: אני מדבר על הנבחרת הלאומית שלנו, על אנשי המילואים, ומכאן, מעל במה זו, אני אומר לכולכם: יישר כוח.

אהוד ברק: לכו בכוחכם זה, עלו מחיל אל חיל, ומי ייתן וירבו כמותכם בישראל.

אהוד ברק: חברי חברי הכנסת, כשר הביטחון, אני פוגש אותם מיוזעים ומאובקים באימונים, אני צופה בהם מביאים ניסיון ומיומנות לתרגילים, אני פוגש בהם במשימות של ביטחון שוטף, דרוכים ושקולים כמי שכבר ראו דבר בחייהם וידעו להתמודד עם מצבים מורכבים וסבוכים.

אהוד ברק: אני מכיר בתרומה האדירה של הקבוצה המובחרת הזאת, אנשי המילואים, גם במבצעים ובשדות הקרב.

אהוד ברק: הם תמיד שם ביום פקודה, נכונים ליטול חלק במערכה, עוזבים את הבית, את העבודה, והופכים באחת לחלק בלתי נפרד מצה"ל ומיכולת ההכרעה שלו, כאילו לא פשטו מדים מעולם.

אהוד ברק: והם מנוסים יותר, מחושבים יותר, ומקצועיים לא פחות מחבריהם בסדיר – אלה המילואימניקים של מחר.

אהוד ברק: כך היה ב"עופרת יצוקה" וכך בכל מלחמות ישראל.

אהוד ברק: מלחמת יום הכיפורים פגשה אותי כסגן-אלוף צעיר בלימודים באוניברסיטת סטנפורד בארצות-הברית.

אהוד ברק: נזעקתי לשוב ארצה, ויחד עמי אלפי אנשי מילואים שהתגייסו ובאו מכל קצוות תבל.

אהוד ברק: כך הוקם גדוד השריון 100, שעליו פיקדתי במלחמה.

אהוד ברק: הגדוד הוטל אל לב הקרבות בסיני, מהחווה-הסינית דרך כיתור הארמיה השלישית בואכה סואץ.

אהוד ברק: סיפורו של הגדוד הזה הוא מיקרוקוסמוס של סיפור מערך המילואים כולו.

אהוד ברק: במהלך המלחמה איבד הגדוד יותר מכפליים הרוגים ממה שהיו לצה"ל כולו במבצע "עופרת יצוקה", והיו בצה"ל עוד 100 גדודים כאלה, רובם גדודי מילואים.

אהוד ברק: דמם של הלוחמים בכל המלחמות יצק תוכן ממשי וכואב למשפט העתיק מהמקורות: "כל ישראל ערבים זה לזה".

אהוד ברק: אפרופו סואץ, אני רוצה לתקן – סגן-אלוף יוסי יפה, חברי רובי, נלחם בסואץ בראש גדודו בקרב מהקשים בקרבות מלחמת יום הכיפורים.

אהוד ברק: היו שם הרבה הרוגים לגדוד 66, אבל יוסי לא נהרג שם.

אהוד ברק: הוא נהרג שנתיים אחר כך – –

ראובן ריבלין: הוא עלה על מוקש.

איתן כבל: מוקש.

אהוד ברק: – – כאיש מילואים בתוך צוות ההקמה של חטיבת הנ"ט, היום באוגדה 98 – – –

ראובן ריבלין: בניצנה.

אהוד ברק: ליד ניצנה, קצת מעבר לגבול.

אהוד ברק: בקשים שבמבחנים נוכחנו שוב ושוב כי כוחנו באחדותנו.

אהוד ברק: מלוכדים ידענו לעמוד איתן מול כל משבר ולנצח בו.

אהוד ברק: מדינת ישראל לא היתה יכולה לצמוח, לשגשג ולפרוץ אל מעבר לאופק ומעל לכל דמיון בלי ההמצאה הייחודית הזאת של מערך המילואים ונכונות

אהוד ברק: כם שלכם, מפקדים ולוחמים במילואים, גברים ונשים, חיילים וקצינים, להשתייך לקבוצה הנבחרת הזאת.

אהוד ברק: ודאי שלא ניתן היה להגיע להישגים אלו בלב-לבו של אזור עוין, מוקף אויבים ואיומים, אם היינו נאלצים להחזיק צבא סדיר גדול המותאם למלוא משקלם של האתגרים.

אהוד ברק: חובת החברה, הכנסת והממשלה להכיר ולהוקיר ולבטא זאת במעשים.

אהוד ברק: אבל עליכם לדעת שלכל אורך תולדותינו, עוד מטרם הקמת המדינה, נישא ביטחון ישראל על כתפי קבוצת איכות אנושית מצומצמת בהיקפה, שצעדה כעמוד האש לפני המחנה והכריעה פעם אחר פעם את גורלנו ועתידנו.

אהוד ברק: זוהי זכות ייחודית להשתייך לקבוצת האיכות הזאת.

אהוד ברק: מעת לעת אני שומע על מג"ד או איש מילואים המפוטר מעבודתו בתירוצים שונים, אבל בעצם בשל השירות.

אהוד ברק: זהו מעשה של כפיות טובה חברתי ולאומי, ומעל במה זו אני קורא לכל ראשי המשק, למעסיקים ולנציגי העובדים להוקיע תופעה מכוערת זו ולעוקרה מהווייתנו.

אהוד ברק: יחד עם השדולה בכנסת, בכוונתי להוביל מהלכי חקיקה שימנעו אפשרות כזאת בעתיד.

אהוד ברק: כך גם הדברים לגבי זכויות הסטודנטים באוניברסיטאות ובמכללות.

אהוד ברק: חובתנו כממשלה, וכבית-מחוקקים, להבטיח את זכויותיהם של אנשי המילואים.

אהוד ברק: הצעדים הראשונים נעשו, ונעשו היטב, אך הדרך עוד ארוכה, ואנו נחושים ללכת בה.

אהוד ברק: מלה למשפחות: אין איש מילואים – והייתי כמה שנים איש מילואים – שיכול היה להמשיך ולשרת בלי שהמשפחה מקבלת ומבינה את העול הנוסף, את הימים הארוכים והקריאה שאיננה תמיד סדורה והחסך והסיכון.

אהוד ברק: מעל בימת הכנסת, בשם כולנו ובשם ביטחון המדינה, אני מבקש לומר תודה לבנות ובני הזוג ולילדים, ולבקש מכם: המשיכו כך.

אהוד ברק: זה חיוני – לכולנו.

אהוד ברק: זהו גם המקום לבטא הוקרה מיוחדת לחברת הכנסת תת-אלוף במילואים מירי רגב, שדוחפת בכל הכוח את נושא המילואים – בחקיקה, בזכויות, בגיבוי, בעקשנות ובחיוך, אבל בלי לוותר.

אהוד ברק: בלעדיה לא היה לנו את היום הזה בכנסת.

אהוד ברק: ותודה גם לחבר הכנסת, איש המילואים איתן כבל, שפועל זה שנים לכינון השדולה, עומד בראשה ומוודא את הצלחתה, נאבק בכל הכוח, והוא יודע להיאבק – גם לריב כשצריך – וגם משרת בגדוד 66.

אהוד ברק: אנו בעיצומה של טלטלה היסטורית המקיפה את המזרח התיכון כולו.

אהוד ברק: טרם ברור מה יהיו תולדותיה.

אהוד ברק: מקופלים בה, לצד ההזדמנויות, סיכונים רבי-פנים.

אהוד ברק: המזרח התיכון הוא סביבה קשה.

אהוד ברק: אין ולא יהיה פה חסד לחלשים.

אהוד ברק: רק מעמדה של כוח וביטחון עצמי ניתן יהיה להגיע להסדרים, ובעקבותיהם, בבוא העת, גם לביטחון ולשלום.

אהוד ברק: אתם, אנשי המילואים, נקודת המשען הארכימדית של עוצמת צה"ל ושל כושר הלחימה והעמידה של מדינת ישראל.

אהוד ברק: יחד עם כל חברי פה מהמטכ"ל לשעבר, ועם אלוף-משנה דורון אביטל, אני, רב-אלוף במילואים אהוד ברק, שר הביטחון, מצדיע לכם.

אהוד ברק: היו ברוכים.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר הביטחון אהוד ברק, הרמטכ"ל לשעבר ועוד תפקידים רבים, ראש הממשלה לשעבר.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אני מודה לכל המשתתפים.

ראובן ריבלין: אני מודה לאלופי צה"ל, לרבי-אלופי צה"ל ולכל החברים אשר נטלו חלק בנושא זה.

ראובן ריבלין: תם סעיף זה בסדר-היום, ואנחנו עוברים להמשך סדר-היום.

ראובן ריבלין: תודה רבה לכל האורחים.

ראובן ריבלין: (מחיאות כפיים) לא, אין מוחאים כפיים בכנסת, רבותי.

ראובן ריבלין: תודה רבה לכם.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/383).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת ציון פיניאן לבוא ולעלות על מנת להציג לפני הכנסת את הצעת חוק השקעות משותפות בנאמנות (תיקון מס' 19) (פרסום תשקיף בעיתון), לקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: החוק עבר בקריאה טרומית והוכן לקריאה ראשונה על-ידי , כן?

ציון פיניאן: כן.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק השקעות משותפות בנאמנות (תיקון מס' 19) (פרסום תשקיף בעיתון), התשע"א–2011.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, הצעת החוק באה לשמור על ציבור המשקיעים הרחב ועל עקרון הגילוי הנאות, שהוא אבן היסוד של חובות הגילוי והפרסום לציבור בכלל ובדיני ניירות ערך בפרט.

ציון פיניאן: על-פי המצב הנהוג עד לאחרונה, נדרש פרסום בעיתונות של כריכת התשקיף שמכוחו הוצעה לציבור השתתפות ברכישת קרנות נאמנות חדשות.

ציון פיניאן: דרישה זו שונתה לאחרונה כך שעיקר הפרסום נדרש מעתה באינטרנט, בעוד בעיתונות הוצע פרסום לקוני בלבד, המפנה בעיקרו לפרסום באינטרנט.

ציון פיניאן: הצעת החוק האמורה נועדה להשיב את המצב לקדמותו, כפי שהיה נהוג ממש עד לעת האחרונה, ולהמשיך את הפרסום בעיתונות, שהוא עדיין אמצעי ההפצה והפרסום הרחב והיעיל ביותר במדינת ישראל על מגזריה, על מנת להבטיח המשך מתן מידע מלא למגוון אוכלוסיית המשקיעים בקרנות נאמנות.

ציון פיניאן: קרנות נאמנות הן מכשיר השקעה נפוץ בקרב שכבות אוכלוסייה רבות, ובהן מגזרים שלמים שונים שבאופן עקבי הם בעלי נגישות נמוכה מאוד לאינטרנט, או אינם נוהגים או יכולים להשתמש באינטרנט כמקור לקבלת מידע.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, יחד אתי שותפים להצעת החוק חברי כנסת מכל סיעות הבית, כולם חברי , שמצאו גם במהלך דיונים שקיימנו בו שישנו חשש אמיתי בשינוי המצב הקיים לפגיעה בנגישותם של מגזרים ושכבות אוכלוסייה רבות למידע, שעד כה התקבל מהפרסום בעיתונות – שכאמור הוא הרחב, היעיל והנגיש ביותר.

ציון פיניאן: אבקש מחברי חברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק בקריאה ראשונה.

ציון פיניאן: תודה.

אורי מקלב: חבר הכנסת ציון פיניאן, תודה רבה לך על הצעת חוק חשובה זו.

אורי מקלב: נרשמו כמה דוברים לדבר, אבל מכיוון שאני לא רואה אף אחד מהם באולם אנחנו נאפשר לך להגיע למקום ואנחנו מייד נעבור להצבעה.

אורי מקלב: ההצבעה היא על הצעת חוק השקעות משותפות בנאמנות (תיקון מס' 19) (פרסום תשקיף בעיתון), התשע"א–2011, קריאה ראשונה.

אורי מקלב: בבקשה, הצבעה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק השקעות משותפות בנאמנות (תיקון מס' 19) (פרסום תשקיף בעיתון), התשע"א–2011, לו נתקבלה.

קריאה: בעד.

אברהם מיכאלי: איך אנחנו לא נהיה בעד?

אברהם מיכאלי: תגיד לי, איך?

אברהם מיכאלי: היום זה יום – – –

אורי מקלב: בעד – 5, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, אני קובע שהצעת חוק השקעות משותפות בנאמנות (תיקון מס' 19) (פרסום תשקיף בעיתון), התשע"א–2011, אושרה בקריאה ראשונה, והיא תועבר לו להכנה לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

אורי מקלב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/382).

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: הצעת חוק נוספת של חבר הכנסת פיניאן, הצעת חוק הבחירות (דרכי תעמולה) (תיקון מס' 28) (תעמולה ברדיו אזורי בבחירות לראשות מועצה אזורית), התשע"א–2011.

אורי מקלב: חבר הכנסת ציון פיניאן, בבקשה, אנחנו נאפשר לך להציג את הצעת חוק זו.

אורי מקלב: לאחר מכן, אם לא יהיו דוברים, אנחנו נעבור להצבעה.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק הבחירות (דרכי תעמולה) (תיקון מס' 28) (תעמולה ברדיו אזורי בבחירות לראשות מועצה אזורית), התשע"א–2011.

ציון פיניאן: לפי סעיף 16ד לחוק הבחירות (דרכי תעמולה), התשי"ט–1959, רשאית רשימת מועמדים בבחירות הנערכות ברשות מקומית לפרסם תעמולת בחירות ברדיו אזורי, לפי כללים שמטרתם שמירה על שוויון ועל מסגרת תקציב.

ציון פיניאן: הזמן לשידורים אלה נכלל במסגרת הזמן המוקצה לבעלי זיכיון לשידורי רדיו לפי חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, התש"ן–1990, לשידור פרסומות.

ציון פיניאן: הדין אינו מסדיר תעמולה ברדיו האזורי בבחירות למועצות אזוריות, ומכאן שזו אסורה.

ציון פיניאן: הצעת החוק המוצעת, מטרתה לאפשר למועמדים לראשות מועצה אזורית להשתמש אף הם ברדיו האזורי לצורך תעמולת בחירות, ובכך לתקן עיוות המתמשך שנים רבות.

ציון פיניאן: בניגוד לבחירות למליאת המועצה האזורית או לוועד המקומי, הנערכות על-ידי גוף בוחר קטן, הבחירות לראשות המועצה האזורית נערכות על-ידי ציבור גדול יותר, הפרוס על שטח גיאוגרפי נרחב.

ציון פיניאן: לפיכך, יש הצדקה לאפשר למועמדים לראשות המועצה שאינם מוכרים לכלל הציבור הזכאי לבחור להציג את עצמם תוך שימוש בכלי תעמולה יעיל, שיסייע להגביר את הקשר בין ציבור המצביעים לנבחרים ולחזק את ההליך הדמוקרטי.

ציון פיניאן: תפיסה זו עומדת גם ביסוד ההסדרים הקובעים שבחירות לראשות מועצה אזורית ממומנות על-ידי המדינה וניהול הכספים מבוקר על-ידי מבקר המדינה.

ציון פיניאן: התעמולה שתותר תהיה לקידום מועמדותו של המועמד, ולא של גורמים אחרים המתמודדים למועצה ולוועד המקומי.

ציון פיניאן: התיקון אף צפוי לחזק את מעמדן של תחנות רדיו אזוריות כגורם מרכזי בחיים הקהילתיים ולאפשר להן אפיק הכנסות נוסף.

ציון פיניאן: כמו כן, השימוש בכלי זה יהיה בו כדי לצמצם את השימוש בכלים אחרים, כגון מודעות מודפסות, ולתרום בכך לשמירת הניקיון ולאיכות הסביבה.

ציון פיניאן: אבקש מחברי חברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק בקריאה ראשונה.

ציון פיניאן: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת ציון פיניאן.

אורי מקלב: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, בבקשה.

אורי מקלב: שתי דקות.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו מתחרים כרגע בנאומו של ראש הממשלה.

מיכאל בן-ארי: עוד נוכל לקרוא לשבוע הזה "שבוע הנאומים", שמנאום לנאום הפכנו להיות המומים.

מיכאל בן-ארי: בדיוק שאל אותי מישהו היום אם אני אלך לשמוע את הנאום.

מיכאל בן-ארי: אמרתי לו: אתה זוכר מה כתוב במכתב בוש?

מיכאל בן-ארי: זה היה אז היסטורי.

מיכאל בן-ארי: מכתב בוש – איזו התרגשות היתה.

מיכאל בן-ארי: היום אמרו שכשנתניהו מזכיר את מכתב בוש זו חוצפה, אז איזו משמעות יש לדברים?

מיכאל בן-ארי: אבל אני רוצה להתייחס לעניין של תעמולה שאנחנו נמצאים בעיצומה, ידידי ומכובדי חבר הכנסת ציון פיניאן.

מיכאל בן-ארי: אני שומע שוב ושוב את המלה – הנה, יש פה איש ה-security, השר, ידידי מכובדי יוסי פלד – – –

יוסי פלד: זה נשמע לא טוב.

מיכאל בן-ארי: מה?

יוסי פלד: security זה נשמע לא טוב.

מיכאל בן-ארי: כן, אבל זו המלה שאנחנו חווים בשבוע האחרון.

מיכאל בן-ארי: זה חוזר כל כך הרבה פעמים: מה שאנחנו צריכים זה ביטחון.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה לומר שתי התייחסויות לעניין הזה של ביטחון.

מיכאל בן-ארי: יש אנשים טעוני הגנה, אסירים טעוני הגנה.

מיכאל בן-ארי: מה עושים להם?

מיכאל בן-ארי: שמים אותם בבידוד מכל האחרים, הם נמצאים מאחורי סורגים.

מיכאל בן-ארי: יש כאלה שעוד יותר – פוחדים שהם יפגעו בעצמם, אז כובלים את ידיהם ואת רגליהם למיטה כדי שהם לא יפגעו בעצמם.

מיכאל בן-ארי: גם הם – שומרים על ביטחונם.

מיכאל בן-ארי: בא נשיא ארצות-הברית ומשתמש במלה ביטחון כדי להכניס אותנו לאיזה כלוב.

מיכאל בן-ארי: לפעמים יש כלוב של זהב, אבל פה לא מדובר אפילו בכלוב של חיות ניסוי, לאיפה שרוצים להכניס אותנו.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה להתייחס לדבר אחד נוסף, להימור.

מיכאל בן-ארי: לפני שבועיים-שלושה היה אירוע, אדוני היושב-ראש, מוזר מאוד, שהיה בכותרות, והשבוע משום מה נדמה לי שאנחנו נמצאים באותו אירוע בדיוק, אבל בזווית אחרת לחלוטין.

מיכאל בן-ארי: ילד אחד קפץ, אני חושב, מקומה שנייה או קומה שלישית.

מיכאל בן-ארי: שאלו אותו למה הוא קפץ, אז הוא אמר: חברים שלי הבטיחו לי 100 שקלים.

מיכאל בן-ארי: 100 שקלים הבטיחו לי.

מיכאל בן-ארי: נתניהו ממשכן את קיומה של מדינת ישראל – זה דבר צדדי – הוא ממשכן את הערכים הלאומיים שלנו, הוא מוכר אותם לחלוטין, אפילו לא בעבור 100 שקלים.

מיכאל בן-ארי: אפילו לא בעבור 100 שקלים.

מיכאל בן-ארי: ויש נורא התרגשות: נתניהו עומד חזק, עמד איתן.

מיכאל בן-ארי: על מה הוא עמד איתן?

מיכאל בן-ארי: על זה שלא יפרקו את אריאל, או על זה שהוא ויתר על חברון ומערת המכפלה, או על זה שהוא החליט בלי להניד עפעף להחריב את ביתם של 130,000 יהודים, או על זה שהוא החליט ששיבת עם ישראל לארצו זה כיבוש?

מיכאל בן-ארי: כמו שאומרת פה – יש פה גברת אחת, קוראים לה "חברת הכנסת זהבה כיבוש"; כל מלה שנייה "כיבוש", "כיבוש", "כיבוש", "כיבוש" – והוא התיישר עם המצע הזה.

מיכאל בן-ארי: על מה ההתרגשות?

מיכאל בן-ארי: על מה הוא עמד?

מיכאל בן-ארי: על איזה מערכיו?

מיכאל בן-ארי: לכן, כשמדברים על תעמולה, צריך להיזהר – אדוני היושב-ראש, אני תיכף אסיים – צריך להיזהר לא להיות מהמתאבדים בעבור 100 שקלים.

מיכאל בן-ארי: הוא קיבל 100 שקל בסוף, הילד ששבר את כל איבריו.

מיכאל בן-ארי: הוא גם היה יכול לרסק את ראשו בעבור 100 שקלים.

מיכאל בן-ארי: וכדי להיזהר מכך צריך לפקוח עיניים, גם כשנתניהו מסכם עם אובמה: אני אשחק אותה ימני, אמיץ, נגדך, כדי שאני אוכל לרצות לאחר מכן את החבורה כאן מימין, את החבורה פה שבמקרה הזה יושבת משמאלי, ולצרף אלי גם את אנשי קדימה כדי לבצע את התוכנית ההרסנית, ולצערנו הרב זו דרכה של הליכוד משחר קיומה.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני לא יודע אם התעמולה תהיה יותר טובה אחרי חוק הבחירות או בלי החוק.

נסים זאב: תמיד אנחנו רגילים שכל אחד והדרך שלו לתעמולה וכל אחד יודע לפרסם את עצמו טוב, ואין שום סיבה שראשי מועצות אזורית – והרבה פעמים אנחנו רואים שמועצה אזורית היא הרבה יותר גדולה אפילו מעיר כזאת או אחרת – אין סיבה שהם לא יציגו את עצמם לעם, לציבור, מיהם, מהם, מה עברם, מה הם מתכננים לעשות.

נסים זאב: וכשאנשים בוחרים ראש מועצה אזורית, בוודאי הם צריכים לדעת מי האיש שיוביל אותם ומה המדיניות שלו.

נסים זאב: אני בוודאי תומך בחוק הזה.

נסים זאב: אני רק רוצה להתייחס לדבר שלא יכולתי להגיב עליו, בגלל שהיושב-ראש לא נתן לי, בדבריו של , כאשר אמר בטון של זלזול בוטה וגס כלפי הציבור החרדי, בעקבות העלאת שכרם של הרבנים, רבני ערים: החרדים האלה, הקואליציה הזאת, כאילו הוא מדבר על איזו קבוצה זולה, שולית, שמי הם?

נסים זאב: מי הם בכלל?

נסים זאב: מדברים בסך הכול על כמה תולעים, אנשים שבכלל לא מהיישוב, אין להם בכלל זכויות.

נסים זאב: מי הם בכלל?

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, צריך לדעת שרבני ערים, אין להם לא יום ולא לילה, הם עוסקים ועובדים נאמנה, משרתי ציבור.

נסים זאב: הם הרבה יותר מפסיכולוגים לציבור.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אתה יודע שרב עיר – דופקים לו על הדלת גם ב-24:00 וב-01:00, לא רק בגלל הלוויה.

אורי מקלב: תנסה להשוות את זה גם לשכר הפסיכולוגים, גם זה לא – – –

נסים זאב: אני אומר, לא רק – – –

אורי מקלב: הם משמשים בהרבה תפקידים.

נסים זאב: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, לא רק בגלל שיש איזה אירוע, הלוויה או משהו – שיהיה רק בשמחות – מתייעצים עם הרב; דברים שאתה לא תאמין: בעיות רפואיות, איזה רופא, לאן ללכת, מי יטפל, תפילות.

נסים זאב: אנשים זקוקים ברגע מסוים להצעה, להכוונה של רב העיר, שמאמינים בו.

נסים זאב: מי שלא מאמין ברבנים – שלא יאמין, לא מכריחים אף אחד לבוא לאף רב.

נסים זאב: אבל כשיש רב עיר בישראל – לבוא ולומר שהוא צריך לקבל שכר רעב, זה נובע רק מתוך שנאה תהומית ומתוך בערות של מי שמדבר כנגד רבני ישראל.

נסים זאב: לא שנתנו להם משהו מיוחד.

נסים זאב: אני רוצה שתדע את ההיסטוריה.

נסים זאב: השחיקה הזאת של שכר הרבנים במהלך השנים הלכה והגיעה לשאול תחתית, ממש למשכורת רעב.

נסים זאב: רב שהיה מקבל פעם, בממוצעים של היום, נאמר 26,000–30,000 שקלים, הגיע למצב של 13,000, 12,000 שקלים; פחות ממחצית.

נסים זאב: מה שעשו – תיקנו את העוול המתמשך במשך שנים.

נסים זאב: אז פתאום קמה זעקה גדולה?

נסים זאב: שישה רבנים בסך הכול, נותנים להם היום שכר, לרבנים שנבחרים היום, כדי להעמיד אותם במצב כלכלי שהם יכולים להתמודד בכבוד וגם לשרת ציבור בצורה הרבה יותר מכובדת.

נסים זאב: ואני חושב שרבנו הקדוש – אדוני היושב-ראש, אני בזה מסיים – היה עשיר, ובכוח העושר שלו היה יכול גם הרבה יותר להשפיע.

נסים זאב: לא יכול להיות שרב יחזר על הפתחים.

נסים זאב: כשהציבור רואה שרב הוא עני, או שהוא לא בעל יכולות אפילו לכלכל את עצמו – אני לא מדבר על עושר – הציבור לא יכבד אותו ולא יקבל את דבריו.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

אורי מקלב: אם כך, אנחנו יכולים לעבור להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק הבחירות (דרכי תעמולה) (תיקון מס' 28) (תעמולה ברדיו אזורי בבחירות לראשות מועצה אזורית), התשע"א–2011.

אורי מקלב: בבקשה, הצבעה.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הבחירות (דרכי תעמולה) (תיקון מס' 28) (תעמולה ברדיו אזורי בבחירות לראשות מועצה אזורית), התשע"א–2011, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 7, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, אני קובע שהצעת חוק הבחירות (דרכי תעמולה) (תיקון מס' 28), התשע"א–2011, אושרה בקריאה ראשונה והועברה לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אורי מקלב: תודה רבה לכולם.

אורי מקלב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/384).

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: נעבור להצעה האחרונה בסדר-היום, הצעת חוק של חברי הכנסת רחל אדטו ו, הצעת חוק הגבלת משקל בתעשיית הדוגמנות, התשע"א–2011.

אורי מקלב: בבקשה.

רחל אדטו: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אני שמחה שדווקא אתה היושב-ראש של הישיבה הזאת, כי אני בהחלט מודה שהצעת החוק הזאת נולדה מהשתתפות בדיון בוועדה שאתה מנהל, כאשר אתה דאגת להביא לוועדה הורים לבנות שסובלות מהפרעות אכילה קשות, ואין מקום במדינת ישראל לטפל בילדות האלה במרכז הארץ, קל וחומר בצפון ובדרום.

רחל אדטו: בהחלט, בעקבות מה ששמעתי בשתי הישיבות שהשתתפתי אצלך בוועדה, נולדה הצעת החוק הזאת, שתהפוך, אני מקווה, לחוק במהרה.

רחל אדטו: ולכן, יש לך זכות ראשונים על החוק, למרות שאינך חתום עליו, מסיבותיך שלך, שאותן אני כמובן מבינה.

אורי מקלב: אבל מצאתי אותך מתאימה ביותר להוביל את החוק הזה, גם מתוך הידע, המעורבות שלך, הניסיון שלך והפעילות שלך בכל הנושא הזה.

אורי מקלב: כולנו יודעים כמה החוק הזה חשוב, חשוב מאוד.

רחל אדטו: שמחתי לראות שאתה יושב-ראש הוועדה ולשתף אותך בזה גם כן.

רחל אדטו: הצעת החוק הזאת, שזכתה בתקשורת לשם "חוק הפוטושופ" או "חוק הדוגמניות", היא לא כזאת.

רחל אדטו: הצעת החוק הזאת היא הצעת חוק שנולדה מתוך מצוקה אמיתית של עשרות אלפי בני-נוער.

רחל אדטו: במדינת ישראל מאובחנים מדי שנה 1,500 בני-נוער כסובלים מהפרעות אכילה.

רחל אדטו: הצעת החוק הזאת אינה באה נגד דוגמניות, לא נגד פרסומאים ולא נגד פרזנטורים למיניהם.

רחל אדטו: הצעת החוק הזאת יש לה מטרה אחת בלבד, והיא טובתם, בריאותם וחייהם של בני-נוער אשר רואים את הרזון הקיצוני כמודל ליופי וכסימן להצלחה; ילדים אשר רואים את הדוגמניות הרזות, הדקיקות – לא משנה אם הן הולכות על מסלול או מצולמות על שלטי חוצות בכביש איילון – רואים אותן מצולמות שם ואומרים: וואו, זו מצליחה, היא הצליחה, אני רוצה להיות כזאת, אני רוצה להיות דקה.

רחל אדטו: אני אהיה אז מקובלת, אהיה נחשבת, אהיה, במלה המקובלת היום, סלב.

רחל אדטו: ככה מתחיל הסיפור הזה – מתחיל בירידה של 2, 3 קילו על מנת לחקות אותן.

רחל אדטו: 2, 3 הקילו האלה זה התחלת המדרון החלקלק.

רחל אדטו: משיחות שאני מנהלת שנה וחצי עם בנות שסבלו מהפרעות אכילה, 99.9% מהן התחילו את המסלול הזה בדרך של דיאטה של 2, 3 קילו.

רחל אדטו: הן רצו להיות קצת יותר רזות, קצת יותר רזות, עוד קצת יותר רזות, וכך הן מצאו את עצמן בסופו של דבר מבלות שנים רבות מחייהן כבנות-נוער במוסדות פסיכיאטריים, יוצאות והולכות.

רחל אדטו: ורק אספר שפגשתי בחורה בת 27 ש-13 שנה מחייה היא מבלה בלך ושוב במוסדות פסיכיאטריים בגלל הפרעת אכילה.

רחל אדטו: מכאן, שכל החוק הזה נועד לנתק את הקשר המוכח מדעית בין דימוי גוף עצמי שלילי בעקבות הרזון שנראה ונצפה בעזרת המדיה – כלומר, הקשר הישיר בין מדיה לבין הפרעות אכילה.

רחל אדטו: רבותי, אני מודיעה לכם שהדברים האלה שאני אומרת כרגע מעוגנים במחקרים מדעיים שפורסמו באוניברסיטת חיפה על-ידי צוות של פרופסור יעל לצר, שמובילה את הנושא הזה.

רחל אדטו: יש כמה מחקרים מדעיים שמוכיחים שהקשר הזה הוא משמעותי.

רחל אדטו: פרסומת, ולא משנה כרגע איזה סוג של פרסומת, מביאה לכך שנערים ונערות בגילים המתאימים מפתחים הפרעות אכילה.

רחל אדטו: אי-אפשר לתלות הכול במדיה; אי-אפשר לתלות הכול בפרסומת.

רחל אדטו: חלק מזה – כמובן צריך איזשהו בסיס נפשי מסוים שעליו מתלבש דימוי הגוף העצמי הנמוך, ובעקבות זה מתחיל המעגל של הפרעת האכילה.

רחל אדטו: הפרעת אכילה שמובילה לאנורקסיה, שזה תת-משקל, זו הפרעת אכילה שאני יכולה לכנות אותה מחלה ממארת.

רחל אדטו: זו מחלה שקשה מאוד לרפא אותה.

רחל אדטו: במדינת ישראל כיום אין – זה לא נמצא בסל השירותים של קופות-החולים, כלומר, אנשים צריכים לממן בעצמם את הטיפול הזה.

רחל אדטו: אין מקומות לטפל, אין מקומות לאשפז, וכך ילדים וילדות מוצאים את עצמם במחלקות פסיכיאטריות סגורות בעקבות סיבוכים כאילו של דיאטה.

רחל אדטו: מחלה כזאת בסופו של יום גם מובילה למוות.

רחל אדטו: במו-עיני ראיתי באחד המרכזים בחורה בת 27 שמשקלה 25 קילו בלבד, והיא לא מסוגלת לעמוד על רגליה, כי רגליה לא נושאות אותה.

רחל אדטו: לכן, זו מחלה שהיא מחלה אמיתית, היא מחלה קשה, לא ניתן להגיד שהיא מחלת נפש בלבד.

רחל אדטו: היא מחלה.

רחל אדטו: מאחר שהקשר למדיה מוכח, המלחמה שלנו באמצעות החוק הזה היא לנתק את הקשר שבין התקשורת, המדיה, לבין המחלה, וכאן מקומו של החוק.

רחל אדטו: החוק הזה אומר שלא ניתן יהיה לפרסם באמצעות פרזנטורים – בכוונה אני לא משתמשת בדוגמניות, כי אני לא רוצה להתנגח בדוגמניות שהולכות על המסלול, שרואות את המאבק הזה כמאבק בהן.

רחל אדטו: לא, זה לא מאבק בהן; זה מאבק נגד הפרזנטורים שהולכים ומציגים – או כל מה שהם מציגים הם מציגים כשהם רזים.

רחל אדטו: החובה פה תהיה גם על החברות שמעסיקות אותן להוכיח שכאשר אותה אחת מפרסמת, היא לא בתת-תזונה.

רחל אדטו: יש מדד בין-לאומי.

רחל אדטו: לא אני המצאתי את מודל היופי, לא אני קבעתי מה זה מודל יופי.

רחל אדטו: יש מדד רפואי בין-לאומי, ואנחנו מתכוונים למדד הזה.

רחל אדטו: קוראים לו BMI.

רחל אדטו: קבענו שכאשר ה-BMI יהיה 18.5 ומתחת, אותה אחת לא תוכל לייצג.

רחל אדטו: תעלה 2, 3 קילו – תוכל להמשיך לעבוד.

רחל אדטו: הפגיעה פה היא פגיעה מידתית.

רחל אדטו: הפגיעה בעיסוק של אותה בחורה היא פגיעה למען תכלית ראויה, היא פגיעה מידתית, ולכן היא גם מותרת.

רחל אדטו: החוק הזה, מלבד הנגיעה בהעסקה בתת-משקל או איסור העסקה בתת-משקל, נוגע בנקודה נוספת, שזה ה"פוטושופ" או הריטוש שנעשה לתמונות.

רחל אדטו: אנחנו אומרים שאם נעשה ריטוש, ובאמצעות הריטוש אותה בחורה יראו לה את הצלעות או יהפכו אותה לעוד יותר דקה ועוד יותר רזה, תהיה חובה על המפרסם לכתוב למטה שהתמונה הזאת עברה ריטוש.

רחל אדטו: הדבר הזה דומה למה שקורה בסיגריות.

רחל אדטו: היום חובה, כאשר מפרסמים סיגריות, לשים פתקית למטה ולכתוב שסיגריות מסוכנות לבריאות.

רחל אדטו: אנחנו ביקשנו את אותו הדבר גם בהצעת החוק הזאת, ואנחנו אומרים שכאשר תמונת פרסומת עוברת ריטוש – הריטוש פה הוא למטרה אחת בלבד, רק להצרת היקפים, כלומר, לעשות מהבחורה או מהבחור הזה עוד יותר דקים, עוד יותר צרים, כלומר, הצהרת היקפים בלבד.

רחל אדטו: כאשר נעשה ריטוש להצרת היקפים, יכתבו המפרסמים למטה שהתמונה הזאת עברה ריטוש, למען יראו זאת בני-הנוער ויגידו: ואללה, התמונה הזאת היא לא תמונה אמיתית, התמונה הזאת היא תמונה מעובדת, היא לא נראית ככה בחיים.

רחל אדטו: לכן אני חוזרת ואומרת: אני מאמינה באמונה שלמה בחוק הזה, שיש לו מטרה ראויה, שהוא נכון.

רחל אדטו: הוא לא חוק פופוליסטי, הוא לא בא לתקוף אף אחד, הוא בא לתקוף בעיה.

רחל אדטו: הוא לא בא לתקוף שום קבוצה של אף אחד שמרגיש את עצמו נפגע מהחוק הזה.

רחל אדטו: לכן אני מבקשת את התמיכה בהצעת החוק הזאת, את התמיכה של חברי הכנסת הנוכחים באולם, מתוך תקווה ורצון לקדם את הנושא הזה.

רחל אדטו: עוד משפט אחרון, אינני חושבת שהצעת החוק הזו היא תכלית הכול.

רחל אדטו: היא לא ממלאה את כל החסרים, היא לא עונה על הנושא שצריכים לחנך בני-נוער לאכול כמו שצריך, וכמו שרוצים למנוע השמנה מבני-נוער ולמנוע סמים ולמנוע שימוש באלכוהול, צריכים להתייחס גם לנושא הזה של הפרעות אכילה בבתי-הספר.

רחל אדטו: לכן, זה לא בא להחליף שום דבר, זה בא רק לספק פן אחד, שעד עכשיו לא היתה התייחסות אליו בכלל.

רחל אדטו: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחברת הכנסת רחל אדטו.

אורי מקלב: באמת נכון, אנחנו גם נתמוך בך, את מבקשת את התמיכה, ואנחנו גם רוצים לחזק אותך.

אורי מקלב: גם אם מתקיפים, זה לא אומר שלא עושים דברים טובים, עושים דברים מצוינים.

אורי מקלב: מטבע הדברים, יש חוקים שיש אנשים שלא מוצא חן בעיניהם, אבל כפי שאמרת, זה חוק של פיקוח נפש – אם אני לא טועה, מה שנאמר גם בוועדה, שזאת אחת המחלות שאחוז התמותה בהן הוא מאוד מאוד גבוה.

אורי מקלב: אחוז התמותה ממחלות אנורקסיה כאלה ואחרות הוא אחוז מאוד גבוה, ככה שזה באמת חוק שמציל וחוק של פיקוח נפש.

אורי מקלב: בבקשה, חבר הכנסת בן-ארי.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי חברת הכנסת רחל אדטו, אני מברך אותך על החוק המאוד-מאוד חשוב הזה, שנלחם בנורמות מקולקלות, נפסדות, שפוגעות במיטב הנוער שלנו.

מיכאל בן-ארי: אני חושב שזה יכול להיות חוק שהוא פתיחה לשורה של חוקים שנצטרך לחוקק פה כדי למנוע ריקבון חברתי בתחומים נוספים.

מיכאל בן-ארי: אבל, אדוני היושב-ראש, בהזדמנות הזו אני רוצה להזכיר שמות של שני נערים צעירים, בני 13 ו-14.

מיכאל בן-ארי: אחד קוראים לו קובי מנדל והשני קוראים לו יוסף אישרן, שלפני מעט יותר מעשר שנים, ערב ל"ג בעומר, בט"ו באייר תשס"א, כדרכם של ילדים – אני מכיר את הילדים שלי בגיל הזה: ליד הבית ביישוב יש נחל, יש מים.

מיכאל בן-ארי: לוקחים בתיק קצת מזון, אולי איזה חטיף, אולי בגד ים, זו עונה נהדרת, והולכים, שוחים במרחבי ארץ-ישראל, ומבלים.

מיכאל בן-ארי: שני הילדים האלה עשו בצורה הזו, הלכו ברגליהם, בלבם האוהב את הארץ הזו, וכשהם הגיעו לוואדי תקוע, סמוך לביתם, ממש מתחת לביתם, הם נתקלו כנראה בכמה פורעים, שביצעו בהם רצח נוראי באבנים.

מיכאל בן-ארי: רצחו אותם באבנים.

מיכאל בן-ארי: אני מקריא לכם, אני מצטער שאני מקריא לכם, אבל הדברים הם חשובים, כי לפעמים צריך לזכור עם מי שיש לנו עסק.

מיכאל בן-ארי: בעדויות של מי שמצא את הילדים האלה – את הילדים האלה חיפשו במשך הערב והלילה, כל הלילה, ורק לפנות בוקר מצאו אותם: "הרוצחים רוצצו את ראשי הילדים באבנים, טבלו את ידיהם בדם ומרחו את קירות המערה בדם".

מיכאל בן-ארי: הם לא הסתפקו ברצח האכזרי ובהשחתת הגופות לחלוטין, אלא בהתרברבות של מריחת הדם על המערה, דבר שמאוד מזכיר את אותו לינץ' נורא ברמאללה של שני חיילים שלנו.

מיכאל בן-ארי: על חגיגה של שפיכת הדם, על השמחה, על הצהלה של רצחנו חיילים יהודים, ובמקרה הזה – רצחנו ילדים יהודים.

מיכאל בן-ארי: בשעה הזו, אולי בדקות האלה, עומד ראש הממשלה שלנו ומדבר על הקמת מדינה פלסטינית.

מיכאל בן-ארי: הקמת מדינה פלסטינית שלה שני ראשי מפלצת, אחד קוראים לו אבו מאזן והשני קוראים לו אסמאעיל הנייה.

מיכאל בן-ארי: אחד מתחפש בתחפושת של מתון כביכול, בינתיים לא שמענו שום דבר – הוא יודע לשתוק, כמו משא-ומתן מזרחי נהדר: תשתוק, תן לשני לדבר, שייתן וייתן וייתן וייתן, ואתה תהיה מוכן בינתיים להגיד שאתה לא מסכים, אבל מה שהוא נתן כבר לקחת.

מיכאל בן-ארי: ומהצד השני, מי שאומר בפה מלא שהוא רוצה להשמיד אותנו.

מיכאל בן-ארי: רבותי, זה מה שהם מתכננים, זה מה שהם אומרים, אלו האנשים שיש לנו אתם עסק.

מיכאל בן-ארי: מי שרוצה להשלות את עצמו שאם הוא יתמסר הוא יקבל משהו שדומה לשלום, שייזכר בבקשה בקובי מנדל ויוסף אישרן.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה, חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה; אחרון הדוברים.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מצטרף לברכות לחברת הכנסת רחל אדטו.

נסים זאב: החוק הזה מאוד חשוב.

נסים זאב: אני זוכר שלפני כשנתיים אמרה לי איזו אמא שלבת שלה יש בעיה קשה.

נסים זאב: חשבתי, איזו בעיה, היא אמרה: מאוד קשה.

נסים זאב: ראיתי את הבת שלה, היא היתה מאוד רזה.

נסים זאב: חשבתי, לא עלינו, שיש לה את המחלה הממארת.

נסים זאב: אז היא אמרה לי כהאי לישנא: הלוואי שהיתה לה המחלה, כי מהמחלה עוד היה לה סיכוי לצאת, אני לא רואה איך היא יוצאת מהמחלה הזו.

נסים זאב: הסיבה העיקרית של אנורקסיה והפרעות אכילה בקרב הנוער – אי-אפשר להגיד שזה לא בא בגלל הדוגמניות והדוגמנים למיניהם.

נסים זאב: תעשיית האופנה והפרסום בעצם יצרו מודל מעוות של דמותה של האשה האידיאלית, כאשר רבות מהדוגמניות המופיעות בפרסומות נמצאות במצב גופני של תת-משקל והדמות הזו בעצם משמשת מודל לחיקוי.

נסים זאב: אי-אפשר לומר שאין קשר בין הדברים.

נסים זאב: בעיקר בקרב נערות שמנסות לרזות יתר על המידה.

נסים זאב: אני חושב שאולי במסגרת של הצעת החוק צריכים לחייב מינימום משקל, לכל נער ונערה.

נסים זאב: אנחנו מדברים על השמנה כל הזמן ואיך להילחם בהשמנה, והגיע הזמן שהמאבק יהיה גם בהרזיה, שמגיעים למצב נפשי קשה כל כך – אני רואה בזה בדיוק, כמו התמכרות לסמים ולאלכוהול, שזה מחייב גמילה באותה מידה.

נסים זאב: יש צורך בגמילה, ואני אומר לכם, הגמילה מאנורקסיה היא הרבה יותר קשה מאשר הגמילה מסמים ואלכוהול.

נסים זאב: המדיה לדעתי גורמת לכך.

נסים זאב: נכון, אין מאבק נגד הדוגמניות, ואני מסכים עם חברת הכנסת אדטו, אבל אי-אפשר להתעלם מהמציאות.

נסים זאב: דבר נוסף, בהמשך לדבריו של חבר הכנסת הקודם: אסור שגם לממשלה הזו, תהיה לה אנורקסיה משלה.

נסים זאב: אנחנו, גם לרזות אנחנו יכולים יותר, ולא יתר על המידה, כאשר אנחנו באמת הולכים למהלך של ויתורים רבים ואנחנו הולכים לנסיגה ובאמת עושים את הכול למען השלום.

נסים זאב: אבל אסור לנו לגרום לעצמנו שמדינת ישראל תהיה כל כך רזה, כל כך צרה, שמחלת האנורקסיה הזו תפגע בנו, וחלילה וחס היא יכולה גם לגרום למחלה ממארת, שלא נוכל לצאת ממנה.

נסים זאב: לכן, כל דבר צריך להיות במשקל ובמידה.

נסים זאב: אני מאחל באמת לראש הממשלה הרבה הצלחה, ושיהיה לו הרבה סייעתא דשמיא, ואני מאמין שהוא עושה את הכול, אבל צריכים מצד אחד הרבה אמונה וביטחון והייתי אומר גם הרבה מאמץ, וראש הממשלה עושה זאת, ובשם השם נעשה ונצליח.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

אורי מקלב: אם כך, בתמיכת כולם נוכל לגשת להצבעה בקריאה ראשונה.

אורי מקלב: בבקשה, הצבעה על חוק הגבלת משקל בתעשיית הדוגמנות, התשע"א–2011, בבקשה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הגבלת משקל בתעשיית הדוגמנות, התשע"א–2011, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 5, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אורי מקלב: אם כך, אני קובע שהצעת חוק הגבלת משקל בתעשיית הדוגמנות, התשע"א–2011, של חברת הכנסת רחל אדטו, אושרה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקראת קריאה שנייה ושלישית.

אורי מקלב: רבותי, תם סדר-היום.

אורי מקלב: הישיבה הבאה תתקיים, אם ירצה השם, מחר, יום רביעי, כ"א באייר התשע"א, 25 במאי 2011, בשעה 11:00.

אורי מקלב: ישיבה זו נעולה.