ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 236, 2011-05-11 00:00

ראובן ריבלין: רבותי השרים, רבותי חברי הכנסת, היום יום רביעי, ז' באייר תשע"א, 11 במאי 2011 למניינם, ואני מתכבד לפתוח ישיבת כנסת מיוחדת אשר נתבקשתי לכנסה על-פי דרישתם של 40 חברי כנסת, אשר שישה מהם אני רואה כאן לפני ואני מברך אותם.

ראובן ריבלין: רבותי, כבוד השרים, אנחנו ביקשנו לזמן אתכם על-פי בקשת 40 חברי כנסת, תיכף נברר מי מה-40 שביקש לכנס את הישיבה אפילו לא מצא לנכון להגיע לכנסת, על מנת שהעם ידע.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת ביקשו ואני הייתי במשא ומגע גם עם חבר הכנסת הנכבד יואל חסון.

ראובן ריבלין: הוא חשב שחשוב מאוד שהכנסת תתכנס וקיבלתי את דעתו.

ראובן ריבלין: יחד עם זה, כמובן, אותם חברים שתמכו בהצעה החשובה לסדר-היום בנושא מדיניות המסים של נתניהו המעלה את מחירי הדלק לשיאים חדשים – מס' 5479 ו-5480.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת , ואחריו – את חבר הכנסת שלמה מולה, לבוא ולשאת דברים.

ראובן ריבלין: אני מקווה שהחברים שחתמו על מנת לכנס את הישיבה – אתם חתמתם והדבר כאש בעצמותיכם, אבל גם אותם אלה שחתמו ואפשרו את קיום הישיבה הזאת נמצאים בבניין.

ראובן ריבלין: שאם לא כן, נברר אצל ועדת הכנסת איך אנחנו מסדרים שמי שמבקש לכנס בדחיפות את מליאת הכנסת, יראה לפחות בבקשתו החשובה דבר שהוא עומד מאחוריה, כי אנחנו כמובן נעמוד מאחוריה.

ראובן ריבלין: אני כיבדתי את רצונך, חבר הכנסת , וקיבלתי את דעתך וזה לכבוד הכנסת.

ראובן ריבלין: אני מזמין אותך לדבר על הנושא אשר ביקשת לכנס את הכנסת לשמו.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, בתחילת דברי אני רוצה להודות לך על שנענית לבקשה לכנס את הדיון הזה, כי אני חושב שבנושא הזה של עליית מחירי הדלק וההתייקרויות הכלליות במשק ונושא מדיניות המסים של ראש הממשלה, אני חושב שנכון שהכנסת, גם אם זה בעת פגרה וגם אם זה כינוס שהוא כינוס מיוחד – חשוב שהכנסת תציג לציבור את העובדה שיש רגישות, שהכנסת רגישה ומודעת למה שקורה היום ברחוב, למה שקורה היום במשק.

יואל חסון: לכן אני חושב, אם אני יכול לקרוא לזה התעקשות, אדוני היושב-ראש, או הניסיון לשכנע אותך כן להיענות לבקשתנו, היו מתוך הכוונה להסביר את הצורך, שהכנסת צריכה להראות שהיא רגישה למה שקורה היום ברחוב, ואני רוצה להסביר.

יואל חסון: רק עכשיו סיימנו את חגיגות העצמאות, יום העצמאות ה-63 של מדינת ישראל.

יואל חסון: חגגנו עצמאות של מדינתנו ושלנו כעם, אבל אני לא יכול לומר, אדוני היושב-ראש, שחגגנו את העצמאות הכלכלית של הרבה מהאנשים שחיים במדינה הזאת.

יואל חסון: העול הזה, העול הזה שהולך וגדל, ומשפיע ומכריע את מעמד הביניים, את האנשים שעובדים, את משלמי המסים, את השכבות החלשות – ואדוני היושב-ראש, אני רוצה להסב את תשומת לבך: במשך 13 שנים, משנת 1996 ועד שנת 2009, שום ממשלה לא העלתה את מחירי הדלק.

יואל חסון: הרבה פעמים אנחנו שומעים אנשים מהממשלה כאן שאומרים: הממשלה הקודמת עשתה ככה, והקודמת של הקודמת, ואנחנו עושים מה שהקודמים שלנו עשו.

יואל חסון: הנה, מ-1996 שום ממשלה לא ראתה בדלק כלי לגיוס הון מהציבור.

יואל חסון: לא ראו בכלי הזה כלי שנכון לשחק בו, בין השאר, אדוני וחברי חברי הכנסת, כי ידעו שברגע שמעלים את מחירי הדלק, מביאים למעשה לגל של התייקרויות במשק, שמשפיע גם על האינפלציה.

יואל חסון: אז אפשר לדבר עכשיו גבוהה-גבוהה על האינפלציה ועל ההתייקרויות, אבל אני רוצה לדבר על האנשים, אני רוצה לדבר על חברים שלי, אני רוצה לדבר על בני-משפחה שלי, על השכנים שלי.

יואל חסון: אני רוצה לדבר על כל אחד מאתנו שמכיר אנשים שפשוט לא עומדים בזה, לא עומדים בנטל הדלק, בעלויות הדלק.

יואל חסון: אגב, ככל שהן עולות בעולם תקבולי המדינה מהמסים רק עולים, ולכן המס מכניס יותר כסף למדינה ומייקר את הדלק יותר.

יואל חסון: בתחילת הדברים צריך קודם כול לומר, נכון, אנחנו האופוזיציה ביקשנו את הדיון, אבל אם אתה שואל אותי, אדוני היושב-ראש, זה לא עניין של אופוזיציה וקואליציה, זה באמת לא עניין של אופוזיציה וקואליציה.

יואל חסון: זה באמת שהכנסת הזאת צריכה לבוא ולהגיד לראש הממשלה: המדיניות שלך בנושא מיסוי הדלק לא מקובלת, היא קשה מדי, היא גזירה שהציבור לא יכול לעמוד בה, היא גם לא נכונה והיא גם תביא לעול כבד על אנשים ומביאה אנשים אל סף עוני ואל סף צמצום.

יואל חסון: תראה דבר מעניין – אני לא יודע אם חברי חברי הכנסת יודעים את זה: מתחילת השנה מדינת ישראל בגבייה עודפת של מסים.

יואל חסון: מדינת ישראל, בחודשים האחרונים, בחמשת החודשים האחרונים, בגביית יתר של מיליארדים של מיליארדים של מיליארדים של שקלים.

יואל חסון: אפילו בדלק הגבייה היא הרבה יותר ממה שהממשלה צפתה.

יואל חסון: האם שמענו את ראש הממשלה מנצל את ההזדמנות הזאת ואומר: גבינו מספיק מס, אני יכול להקל את המס על הדלק, אני יכול להוזיל?

יואל חסון: ממש לא.

יואל חסון: שוב חוזרים למדיניות האידיאולוגית הקשה, המאוד ברורה, של נתניהו, שגם כשיש יתרות בגביית המסים לא מקלים על הציבור, לא משקיעים בתשתיות, לא משקיעים בחינוך, אלא לוקחים את כל המיליארדים ומכסים את הגירעון.

יואל חסון: לכסות גירעון זה נכון, אבל אתה לא לוקח את הכול.

יואל חסון: גם אתה, במשק הפרטי שלך, משק הבית הפרטי שלך, כשאתה יודע שיש לך הכנסות מעבר למה שצפית, נכון, אתה יכול לכסות את הגירעון הפרטי שלך, אבל אתה משאיר קצת להשקעה בילדים, לחינוך, לעוד חוג.

יואל חסון: כל הכסף, לפי מדיניות נתניהו, הולך לכיסוי גירעון, ומצד שני ממשיכים להטיל עומס אדיר אמיתי על הציבור, והציבור פשוט לא עומד בזה.

יואל חסון: הציבור פשוט לא עומד בזה.

יואל חסון: והשקר הגדול מכולם, אדוני היושב-ראש, וזה דבר שבאמת קשה לשאת, כי גם בשיח שלך בין אופוזיציה לקואליציה ובין הממשלה אתה מצפה מהממשלה לפחות שלא לנסות – מצטער לומר – לעבוד על הציבור.

יואל חסון: כי הממשלה אומרת, או נתניהו אמר בקולו, ובוודאי, אגב, שר האוצר, הם אמרו: חבר'ה, זה לא אנחנו, זה העולם, יש התייקרויות כלליות במשק, חבית הדלק רק עולה ועולה, עלותה רק עולה ועולה.

יואל חסון: אני רוצה לומר לכם, חברי חברי הכנסת, זה לא קדאפי, זה ביבי.

יואל חסון: זה לא קדאפי, זה ביבי.

יואל חסון: ביבי הוא האשם היחיד והבלעדי בהעלאת מחירי הדלק.

יואל חסון: בשנת 2008 חבית דלק עלתה 147 דולרים, הדלק היה זול בכמעט 20%, פחות.

יואל חסון: היום חבית דלק עולה בממוצע 105 דולרים והדלק יקר בעשרות אחוזים, מסיבה פשוטה, חברי חברי הכנסת, שכולנו יודעים: המס על הדלק עומד היום על כמעט 60%, 58%.

יואל חסון: והמדיניות האגרסיבית הזאת של להמשיך להטיל את המס הזה ולבוא ומצד אחד להגיד לציבור: אני מוריד מסים, אבל להעלות במס העקיף – בוועדה לביקורת המדינה אמר מנכ"ל האוצר בצורה ברורה: ראש הממשלה, במדיניות שלו, ביקש להוריד את המסים הישירים, מס הכנסה ומס חברות; המדינה היתה צריכה להשלים חוסרים של מיליארדים, הלכנו לאופציה של הדלק.

יואל חסון: אני מזכיר עוד פעם: שום ממשלה, אדוני השר, השר שמחון, שום ממשלה לא העלתה את מחירי הדלק משנת 1996 ועד היום; מעולם לא השתמשה בדלק ככלי לגיוס הון.

יואל חסון: ונתניהו מנסה להציג לנו תדמית ציבורית שהוא מוריד מסים, שהוא מקל על הציבור.

יואל חסון: מה בדיוק עוזר למשפחה הישראלית הממוצעת שנתניהו נתן לה בתוספת מס הכנסה בממוצע 150 שקלים לנטו, אבל מצד שני גובה ממנה מאות שקלים יותר על דלק?

יואל חסון: מה זה עשה למשפחה הישראלית אם לא להוריד אותה עוד יותר למטה, אם לא להגביר את הנטל עליה?

יואל חסון: מדוע זה היה הכרחי?

יואל חסון: מדוע היה צריך לעשות את הדבר הזה?

יואל חסון: שוב, מתוך אידיאולוגיה ברורה מאוד של נתניהו, שהיא בעיקר אידיאולוגיה כלכלית נוקשה, אבל גם אידיאולוגיה תדמיתית מאוד מאוד חרוצה.

יואל חסון: הוא בא ואומר: אני מוריד מסים.

יואל חסון: אין כאן שום הורדת מסים, יש כאן בעיקר עבודה בעיניים, יש כאן בעיקר נטל גדול ביותר על הציבור, ולדבר הזה צריך לשים סוף.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אני אניח על שולחנה של הכנסת הצעת חוק – – –

ראובן ריבלין: בגלל הצעקות הבלתי פוסקת מספסלי הליכוד, אני נותן לך עוד שתי דקות.

ראובן ריבלין: ..

יואל חסון: אני מודה לך על הזמן.

יואל חסון: אבל אנחנו צריכים אותם, אנחנו צריכים את עזרתם, ואני מקווה מאוד שכל חברי בליכוד ובקואליציה, שעמדו אתי, יחד עם החברים שיושבים כאן ביציע האורחים והיו אתנו ברחובות, בצמתים ובתחנות הדלק – והם היו יחד אתנו, חברי הכנסת של הליכוד וחברי הקואליציה – אני מקווה שהם גם יהיו אתנו בפעילות שאנחנו נעשה במושב הבא, בקידום הצעת החוק שאנחנו יזמנו להגבלת יכולת הממשלה במיסוי הדלק.

יואל חסון: אנחנו קבענו בהצעת החוק שזה צריך להיות עד 30%, שהממשלה לא יכולה לגבות מס על הדלק מעבר ל-30% סך הכול המע"מ והבלו ביחד.

יואל חסון: נהיה מוכנים להתפשר גם על 40%.

יואל חסון: אבל מה הצעת החוק אומרת למעשה?

יואל חסון: הצעת החוק לא מאפשרת לממשלה יותר להשתמש בדלק ככלי לגיוס כסף מהציבור.

יואל חסון: כל שינוי, כל שינוי – – –

שלום שמחון: אין ממשלה בעולם – – –

יואל חסון: אין ספק.

יואל חסון: אני לא אומר לך: אל תמסה את הדלק.

יואל חסון: אדוני השר, אני לא אמרתי: אל תמסה את הדלק.

יואל חסון: אני אמרתי: אל תשתמש בדלק, כמו שלא השתמשו בזה מ-1996, וברוב מדינות העולם.

יואל חסון: אני מציע לך ללכת למחלקת המחקר בכנסת והם יגידו לך שמדינות בעולם לא משנות כל חודש, כל חודשיים, את המיסוי שלהן על הדלק.

יואל חסון: ודאי שיש מיסוי על הדלק.

יואל חסון: אבל הן לא, ברגע שהן צריכות לכסות גירעון, או ברגע שהן צריכות לשלם על הסכמים קואליציוניים – הן לא הולכות לדלק.

יואל חסון: אתה יודע למה הן הולכות, השר שמחון?

יואל חסון: הן הולכות למע"מ, לדוגמה.

יואל חסון: למע"מ.

דוד רותם: אתם תעשו את זה חוק-יסוד, שיחול על כל הממשלות?

יואל חסון: אני, קודם כול, אמרתי בצורה ברורה: שום ממשלה משנת 1996 לא עשתה את זה.

יואל חסון: שום ממשלה.

יואל חסון: אנחנו לא עשינו את זה ואנחנו לא תומכים בזה.

יואל חסון: אנחנו גם לא נעלה את מחירי הדלק ולא נשתמש בדלק לגיוס הון מהציבור.

יואל חסון: ואני אומר לך יותר מזה: אל תעשה את זה.

דוד רותם: – – –

ראובן ריבלין: שאלתך ברורה, חבר הכנסת רותם.

יואל חסון: הבנתי.

יואל חסון: כשאתה משתמש במע"מ לצורך העניין – ועשו את זה, אגב, בממשלות אחרות – מע"מ זה מס צריכה שהוא מס צריכה מבוקר ומנוהל.

יואל חסון: הציבור קובע את רמת הצריכה, והצריכה היא רחבה.

יואל חסון: יש אומנם צריכה מינימלית, אבל צריכה היא רחבה.

יואל חסון: ולכן, במע"מ יש לזה יותר השפעה ויותר שליטה.

יואל חסון: אגב, 0.5% במע"מ משפיע על כל משק, על כל משק בית בישראל, הרבה פחות מאשר העלייה בדלק, ולכן, אם היית נוגע במע"מ, זה היה דבר שהוא יותר מובן.

יואל חסון: אבל מילא אם היו מעלים את מחירי הדלק והמס הגבוה הזה עוד יותר, והיו משקיעים בתחבורה הציבורית.

יואל חסון: אבל היום התחבורה הציבורית בישראל יותר יקרה בגלל שמחיר הדלק עולה ובגלל שהיא לא יעילה.

יואל חסון: היום, יותר מזה, הסיטואציה המשמעותית היא גם שגל ההתייקרויות במשק – הרי עליית מחירי הדלק מביאה לגל התייקרויות במשק, מה שאתה מנסה להסביר לציבור.

יואל חסון: אומרים לך – היינו השבוע בפעילות ברחוב, ואומרים לך אנשים: אה, אין לי בעיה, אין לי רכב.

יואל חסון: אבל אנשים לא מבינים שגם מי שאין לו רכב משלם מחיר יקר מאוד על העליות האלה של מחירי הדלק.

ראובן ריבלין: מה היה קורה אם הדולר היום היה 4.5 או 4.7? אתה מתאר לך לאיזה מחירים היינו מגיעים?

יואל חסון: נכון, ובתוספת המס זה היה משפיע הרבה יותר.

יואל חסון: אין ספק.

יואל חסון: אגב, נגעת בנקודה חשובה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: הדלק, הרי כל הזמן יש בו תנודות, במחיר העולמי.

יואל חסון: אז יכול להיות שבעוד שבוע מחיר הדלק ירד, ובעוד שבועיים מחיר הדלק יגיע גם ל-10 שקלים, ואחוזי המס יישארו אותו הדבר ויכניסו יותר כסף למדינה.

יואל חסון: לכן הדבר צריך להיות יותר מבוקר.

יואל חסון: אין שאלה שאפשר להשתמש בדלק ושהדלק צריך להיות משהו שממסים אותו, אבל צריך להיות לזה גבול.

יואל חסון: וכאן אני בא לתפקידה של הכנסת.

יואל חסון: הצעת החוק שלי באה ואומרת – מה שקיים, אגב, בהרבה נושאים אחרים – הצעת החוק באה ואומרת דבר פשוט: 30% מס, וכל תוספת נוספת יידרש עבורה אישור של ועדת הכספים.

יואל חסון: זה דבר שיכול ליצור את האיזון הנכון בין הצורך של הממשלה לבין הצורך הציבורי.

יואל חסון: לסיכום, מלה אחרונה, ברשותך.

יואל חסון: אני בא ואומר עוד פעם: אני מקווה מאוד שחברי, גם בקואליציה וגם באופוזיציה, יתגייסו להצעת החוק הזאת.

יואל חסון: הכנסת היא שצריכה להעביר את המסר לציבור, והיא שצריכה לשים את ידה על קו הגבול שאומר: עד כאן, הציבור לא יכול לעומד בזה.

יואל חסון: מחירי הדלק עולים בצורה שפוגעת קשות בציבור, והכנסת צריכה להגיד לממשלה: עד כאן, הגזמתם.

יואל חסון: העול הוא כבד מדי.

יואל חסון: ואנחנו מכאן יוצאים לדרך למשימה הפרלמנטרית הזאת, ואני מקווה למצוא בה שותפים רבים שייתנו מענה לצורך הזה להוריד את מחירי הדלק מייד, להקל על הציבור, להקל על מעמד הביניים, להקל על השכבות החלשות, ובעיקר גם, אדוני, כשמדברים הרבה על מאיפה להשיג את המיליארדים, אם יורידו את מחיר הדלק, את המיליארדים אפשר להוסיף, אפשר להשיג אותם גם מגביית יתר המסים וגם משינוי סדרי העדיפויות של הממשלה הזאת, שיכולים להשקיע יותר בציבור ופחות בעצמה.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מזמין נואם נוסף, אשר ביקש להעלות את הנושא על סדר-היום, וזה חבר הכנסת שלמה מולה.

ראובן ריבלין: כבוד השר, אתה משיב.

ראובן ריבלין: כי העירו לי שהשר יצחק כהן צריך להשיב.

ראובן ריבלין: אמרתי: לא, השר שמחון ישיב.

שלום שמחון: שר האוצר צריך להשיב.

ראובן ריבלין: יש שרים שהם שרי-על.

ראובן ריבלין: אתה אחד מהם.

שלום שמחון: – – –

ראובן ריבלין: אין כל ספק שהדבר הוא באופן מפורש שייך לאוצר, אבל כמובן הממשלה – יש בה אחריות קולקטיבית, והשר שמחון לקח על עצמו את האחריות הקולקטיבית.

ראובן ריבלין: הוא בוודאי ישיב את התשובה כפי שהוא רואה אותה גם במסגרת שלו.

ראובן ריבלין: אין לי ספק.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, האמת, אדוני היושב-ראש, שיש טעם בהערה שלך – כשחותמים 40 חברי כנסת או 25 חברי כנסת, ראוי שיהיו נוכחים במליאה, אבל מה שאנחנו מבינים, שיש שתי ועדות שפועלות אחרי 11:00 – אחת שאני מבין שהיא סיימה, וועדת הכספים ממשיכה להתקיים, אבל זה לא סותר בהחלט את ההערה שלך.

שלמה מולה: לעצם הדיון, שוב – תודה רבה על זה שאפשרת לנו לקיים את הדיון.

שלמה מולה: בתשע-עשר הדקות שיש לי אני פשוט רוצה להראות לציבור, וגם לחברי הכנסת, ושוב להגיד לראש הממשלה כמה שהוא לא דובר אמת – כמה שהוא לא דובר אמת כלפי אזרחי מדינת ישראל, כשהוא בא ואומר לנו: אנחנו מעלים את מחירי הדלק בגלל שמחירי הדלק עולים בעולם.

שלמה מולה: רק דבר אחד שכחו ראש הממשלה ושר האוצר ואחרים שמשתתפים בפסטיבל הזה של לנשל את אזרחי מדינת ישראל: כאשר מחיר חבית הדלק הוא 100 שקלים, וצריך לזכור – הדולר בארץ נמצא בירידה, לא בעלייה.

ראובן ריבלין: בכל העולם.

שלמה מולה: בכל העולם.

שלמה מולה: אני מדבר כרגע עלינו.

שלמה מולה: זאת אומרת, אם הדלק נמכר לפי דולר, ואצלנו בארץ הוא נמצא בירידה, השקל הוא חזק, זה טוב, סוף-סוף שטר היהודים הוא חזק.

שלמה מולה: זה גם טוב.

שלמה מולה: אז מה אומר לנו ראש הממשלה?

שלמה מולה: אני מעלה את מחיר הדלק.

שלמה מולה: בשביל מה ולמה?

שלמה מולה: הוא מעלה לנו פעמיים את המחיר, גם בבלו, וגם במע"מ.

שלמה מולה: ממשלת נתניהו, הממשלה הזאת קיבלה את המע"מ ב-15%.

שלמה מולה: היא כרגע עומדת על 16.5%.

שלמה מולה: הבלו, אדוני היושב-ראש – היום מ-7.62 ש"ח, אנחנו משלמים, אזרחי ישראל, 3.97 שקלים, זאת אומרת, 3.97 זה מס.

שלמה מולה: זה כמעט חצי.

שלמה מולה: למה?

שלמה מולה: ראש הממשלה, אם הוא היה משמעותי, היה בא ואומר: אני רוצה להעלות את המסים הישירים.

שלמה מולה: נראה איך אתה מתמודד מול אזרחי מדינת ישראל.

שלמה מולה: אבל כדי לייצר עוד ספין הוא מסוגל לבוא ולהגיד לנו – להעלות את המחירים בצורה עקיפה.

שלמה מולה: אין הצדקה.

שלמה מולה: זה לא נבון, זה לא חכם.

שלמה מולה: מה שראש הממשלה עושה, בעצם – הוא שוב משקר לציבור בזה שהוא מעלה את המחירים בעקיפין.

שלמה מולה: מה קרה?

שלמה מולה: הוא לא יוכל לבוא ולהגיד: אני מעלה את המחירים.

שלמה מולה: כשהוא לא יכול להעלות את המחירים הוא נותן ל"דלק" להעלות את המחירים בצורה דרסטית, בעקיפין, עוד פעם.

שלמה מולה: את המוצרים הבסיסיים, את הלחם, את הדברים היותר-חשובים, אפילו, אתה יודע מה?

שלמה מולה: – כל המסים שמוטלים על אזרחי ישראל בעקיפין, אנחנו יודעים בדיוק איך זה קורה.

שלמה מולה: אנחנו שואלים שאלה פשוטה.

שלמה מולה: הנה, השרים שהיו – שטרית, דיכטר – יכולים להעיד, ב-2008; ב-2008 מחיר חבית הדלק הגיע כמעט ל-147 שקלים.

שלמה מולה: הדולר באותו זמן היה יותר גבוה מבתקופה הזאת.

שלמה מולה: אז מה קרה?

שלמה מולה: עדיין, בממשלת אולמרט, מחיר הדלק היה 6.23.

שלמה מולה: מה קרה היום, כאן?

שלמה מולה: גם הדלק, לכאורה, על-פי הדולר, ירד, וגם שילמנו יותר.

שלמה מולה: למה זו המדיניות הכלכלית של ראש הממשלה?

שלמה מולה: אדוני יושב-ראש הכנסת, אני רוצה לשאול באמת שאלה פשוטה.

שלמה מולה: כל מי – אלה שיבואו ויאמרו: אנחנו חיים בפריפריה, אנחנו רוצים לעודד את הפריפריה.

שלמה מולה: איך ייסעו אזרחי ישראל?

שלמה מולה: מי שנוסע היום, נוסע לעבוד, לחפש עבודה, מקריית-שמונה לתל-אביב, או לבוא לירושלים מטבריה לכאן; כמה הוא משלם על דלק?

שלמה מולה: אנחנו שואלים שאלה פשוטה.

שלמה מולה: אז יבואו ויגידו לנו: יש פה ממשלה חברתית.

שלמה מולה: יספרו לנו כמה הממשלה הזאת היא ממשלה שמסייעת לאוכלוסיות החלשות.

שלמה מולה: איך בדיוק היא מסייעת לאוכלוסיות החלשות, אדוני היושב-ראש?

שלמה מולה: איזה חברתי?

שלמה מולה: הממשלה הזאת היא ממשלת הליכוד.

שלמה מולה: האמת היא שמה שהכי מפלה אותנו זה שתיקתם הרועמת של אנשי ש"ס.

שלמה מולה: האמת היא שש"ס היא אנטיתזה בכלל לבעיה החברתית.

שלמה מולה: קיומם מנציח את העוני, אבל לפחות תצדיקו ותאמרו: העלאת המחירים פוגעת באוכלוסיות החלשות.

שלמה מולה: הרי אתם לא אומרים את זה.

שלמה מולה: אתם משתתפים בפסטיבל הזה.

אברהם מיכאלי: אנחנו עושים – – –

שלמה מולה: אם זה היה נושא שקשור למתן קצבאות לתלמידי ישיבות, הייתם מזדעקים.

שלמה מולה: אבל אנחנו לא רואים אתכם מזדעקים.

שלמה מולה: מה יכול להיות דבר יותר כוללני, קולקטיבי, מזה שהמחירים עולים והאוכלוסיות החלשות נפגעות?

שלמה מולה: אתם רואים רק את הסקטור שלכם, את הדבר הצר הזה שבו הציבור משרת אתכם?

שלמה מולה: למה אתם נבנים על זה, על האוכלוסיות החלשות?

שלמה מולה: אחר כך יבואו ויגידו לנו: זאת ממשלה חברתית.

שלמה מולה: הנה, כנסת חברתית.

נסים זאב: – – – הסתה.

שלמה מולה: הסתה.

שלמה מולה: בוודאי הסתה.

שלמה מולה: ודאי שכן.

שלמה מולה: כשאומרים לכם את האמת – – –

יצחק כהן: – – –

נסים זאב: דברי הבל – – –

ראובן ריבלין: כבוד השר ישב.

שלמה מולה: כשאומרים לכם את האמת, אתם לא אוהבים לשמוע את האמת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, שמענו אותך.

שלמה מולה: אתם צריכים לשמוע את האמת.

שלמה מולה: זאת האמת.

שלמה מולה: את האמת צריך תמיד לומר לכם, גם כשאתם רוצים להסתיר אותה מתחת לשולחן.

נסים זאב: כל אחד יש לו האמת שלו.

נסים זאב: – – – של כולם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, תירשם להצעה אחרת.

ראובן ריבלין: כבר תירשם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב ביקש הצעה אחרת.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אנחנו דיברנו על השחיקה של מעמד הביניים.

שלמה מולה: מעמד הביניים נושא במסים, נושא בעול החברתי.

שלמה מולה: כשמעלים את מחירי הדלק, האדם ממעמד הביניים לא מקבל כמעט שום דבר מהמדינה – חוץ מלתת, ובצדק, וטוב לתת למדינה: ללכת לשרת בצבא, לעשות מילואים, ללכת לעבוד, לעבוד שעות נוספות.

שלמה מולה: לאשה במעמד הביניים אין השתתפות במעונות.

שלמה מולה: היא משלמת את הכול.

שלמה מולה: האיש ממעמד הביניים לא מקבל הנחה בארנונה ובמים.

שלמה מולה: אבל מה שקורה הוא שכשמעלים את מחירי הדלק, כשלשני בני הזוג יש כלי רכב כדי שיספיקו להוציא את הילדים מהמעון, ורוצים ללכת לעבוד ולקום בבוקר וללכת ולהספיק, לוקחים מהם עוד פעם מס.

שלמה מולה: מי שנפגע הוא מעמד הביניים.

שלמה מולה: מעמד הביניים הולך ומתכווץ.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, כשמעמד הביניים הולך ומתכווץ, זה הופך להיות בעיה חברתית ממדרגה ראשונה.

שלמה מולה: הכנסת הזאת ממשיכה – ובעיקר ראש הממשלה ממשיך – לפגוע גם במעמד הביניים במסגרת העלאת מחירי הדלק.

שלמה מולה: האמת היא שאנחנו דיברנו – כל הזמן סיפרו לנו על כל הבעיות של הממשלה הזאת, ומאשימים את הממשלה הקודמת.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, כבר חצינו את השנתיים.

שלמה מולה: הממשלה הזאת – גם הטענה הזאת לא עומדת לזכותה.

שלמה מולה: היא לא יכולה לבוא ולהגיד: אנחנו – – –

יצחק כהן: מה עם ש"ס?

יצחק כהן: מה עם ש"ס?

שלמה מולה: שנייה, רגע.

כבוד השר, שר לא יכול לקרוא קריאת ביניים.

יצחק כהן: מה עם ש"ס?

שר לא יכול.

הוא לא מסוגל.

אנחנו לא שומעים אותך, כי אתה שר.

אתה לא יכול לקרוא קריאות ביניים.

שלמה מולה: א.

שלמה מולה: לא אמרתי ש"ס.

שלמה מולה: אם כבר אמרתי ש"ס – – –

אמרת, אמרת.

שלמה מולה: אם אמרתי ש"ס – – –

יצחק כהן: – – –

קודם אמרת.

יצחק כהן: קודם אמרת ש"ס.

יצחק כהן: – – – ש"ס.

שלמה מולה: אני בא ואומר עוד פעם ש"ס, אם אתה רוצה.

שלמה מולה: הרי אתם נהנים מכל השותפות שלכם בממשלות ישראל כל הזמן.

שלמה מולה: נראה אתכם שתהיו באופוזיציה אולי פעם אחת, ואז אנחנו נראה בדיוק מה אתם שווים.

נסים זאב: היינו בסרט הזה.

יצחק כהן: על כל פנים – – –

שלמה מולה: על כל פנים, מה שאני רוצה לבוא ולהגיד – סגן השר איציק כהן, אני אומר לך: תחזור לסורך.

שלמה מולה: תחזור, תחזור.

שלמה מולה: אנחנו שמענו אותך בשביתת הרופאים.

שלמה מולה: אנחנו שומעים אותך במחירי הדיור שעולים ובמחירי הדלק שעולים ובכל ההתייקרויות.

שלמה מולה: נשמע אתכם קמים ואומרים: אנחנו מפלגה חברתית.

שלמה מולה: אני, סגן שר האוצר, יודע לומר שאנחנו עושים טוב לאוכלוסיות החלשות.

שלמה מולה: נראה אותך.

שלמה מולה: תלך ותסתובב ברחובות, תלך ותסתובב בעיירות הפיתוח, תסתובב בשכונות במצוקה, ותאמר: הנה, מה עשינו לכם.

שלמה מולה: תאמין לי שהם ישלחו אותך הביתה, ואתה תחזור למשרד האוצר.

יצחק כהן: כשתהיה בשכונות תקרא לי.

יצחק כהן: – – –

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, האמת היא שהממשלה הזאת טובה לחבריה.

שלמה מולה: הממשלה הזאת מתדלקת על חשבון הציבור.

שלמה מולה: זאת האמת.

שלמה מולה: הרי היא לא משלמת; הציבור משלם לה.

שלמה מולה: מה הסיפור?

שלמה מולה: הממשלה אמורה לשרת את הציבור, ולא שהציבור ישרת את הממשלה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, במקרה דנן, גם שרים, גם סגני שרים, כל החבורה הזאת של הממשלה הזאת – הציבור משלם לה.

שלמה מולה: מתדלקים, נוסעים, יש נהגים, אז למה לא?

שלמה מולה: ניקח מהציבור עוד, עוד שלל, עוד שלל.

שלמה מולה: לפני שמטילים מסים, צריך לחשוב האם זה נכון, האם זה נבון, האם זה לא פוגע באוכלוסיות החלשות, האם זה שוויוני, האם זה חברתי.

שלמה מולה: את השאלה הזאת אף אחד לא שואל.

שלמה מולה: מאחר שאנחנו יודעים שאף אחד בממשלה הזאת לא שואל את השאלה הזאת, אנחנו נשאל אותה.

אתה מקבל שתי דקות נוספות:

דקה אחת – על ההפרעות של ש"ס, ודקה אחת – על ההפרעות של הליכוד.

בבקשה.

שלמה מולה: האמת היא שהליכודניקים כנראה מסיירים עכשיו בשטח.

שלמה מולה: מאחר שהם מסיירים בשטח ונפגשים עם האנשים שיש להם באמת מצוקות חברתיות, יכול להיות שאין להם זמן, פשוט.

שלמה מולה: הם מסבירים את המדיניות של הממשלה, כמה קשה להיות בכנסת.

שלמה מולה: האמת היא שחלקם כנראה יושבים במשרדיהם.

שלמה מולה: הם נוסעים על חשבון הציבור, אז למה לא?

שלמה מולה: לפחות הם אולי עובדים במשרדים.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, מה שאני רוצה לבוא ולומר לגבי הממשלה הזאת הוא, שאין לה שום בשורה: לא בתחום הכלכלי, לא בתחום החברתי, ובוודאי ובוודאי היא דוחקת את מדינת ישראל לקיר במדיניות החוץ שלה.

שלמה מולה: אני יודע שידובר בנושאים שיעלו גם על סדר-היום, במסגרת הסכם "פתח"–"חמאס" שיהיה, אבל אנחנו פשוט שואלים שאלה: כשהמדינה נמצאת כרגע במצב כזה, ראש הממשלה, במקום לשלוח לנו קלטת תגובה, אנחנו היינו רוצים שראש הממשלה ייקח אחריות ויבוא ויגיד: אני גרמתי להסכם הזה להיחתם.

שלמה מולה: אז, יכול להיות שאזרחי ישראל היו אולי יותר נותנים בו אמון.

שלמה מולה: אבל גם בעניין הזה כנראה שהציבור לא ייתן בו אמון.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, בעניין הדלק, אני חושב שצריך להפסיק לחשוב אפילו במונחים של קואליציה ואופוזיציה.

שלמה מולה: צריך להסתכל בעיניים של אותו הציבור ששלח אותנו.

שלמה מולה: הוא בא ואמר שאנחנו ניקח את אותה עוגה ונחלק אותה בצורה שוויונית.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, רק ממסים על הדלק יש מדי חודש עודף גבייה של יותר מ-7 מיליארד שקל – עודפי גבייה.

שלמה מולה: אם יש עודפי גבייה, מה ההיגיון, מה השכל, שבאה הממשלה, ובמקום לקחת את אותו עודף גבייה שיש – אנחנו נוריד?

שלמה מולה: ראש הממשלה נמצא בלחץ.

שלמה מולה: הוא לא עומד בלחץ, ואז, עוד פעם הוא יכנס מסיבת עיתונאים או יעשה, ייצר לנו, איזה ספינים.

שלמה מולה: התוצאה היא אותה תוצאה.

שלמה מולה: לא משנים דבר וחצי דבר.

שלמה מולה: הציבור ממשיך לסבול במחיר הדיור, במחירי הדלק.

שלמה מולה: עוד תוכנית חברתית שיביא לנו עכשיו כדי להוריד את מחירי הדיור – כנראה זה לא יעבוד.

שלמה מולה: לכן, הממשלה הזאת פשוט צריכה ללכת הביתה, כי אין ברירה.

שלמה מולה: ראש הממשלה, שמשקר לעמו, צריך ללכת הביתה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

תודה רבה לחבר הכנסת מולה.

החברים מקדימה, אני בהחלט מכבד את חתימתכם ואת נוכחותכם.

כל הכבוד.

רבותי, אני מזמין את השר שלום שמחון לבוא, לעלות ולהשיב.

האם אדוני מעלה על דעתו שכשאדוני משיב, הוא לא יהיה באולם כשהוא שומע את האחרים?

זה לא עולה על הדעת.

אני אפילו לא חושב שאדוני חשב דבר כזה.

שלום שמחון: אדוני היושב-ראש, ברשותך, אני לא עונה על מחירי הדלק.

שלום שמחון: אני עונה על ההעלאה – – –

או, אם אדוני לא רוצה לענות על מחירי הדלק – – –

שלום שמחון: לא.

שלום שמחון: מחירי הדלק – יש פה את סגן שר האוצר.

אז, אדוני, אני מבקש – – –

מאיר שטרית: אתה לא יכול לענות.

שלום שמחון: אבל אני רוצה לנצל את ההזדמנות – – –

אדוני, אני הזמנתי אותך כי שאלתי אותך אם אתה משיב – –

שלום שמחון: לא.

– – על ההצעות לסדר-היום.

אתה משיב על הצעות לסדר-היום בנושא הבא.

מאיר שטרית: – – –

שלום שמחון: אדוני יושב-ראש הכנסת, אני רוצה לנצל את ההזדמנות שכבר עליתי ולהגיד לך שני דברים.

שלום שמחון: סגן שר האוצר, תהיה רגע בהקשבה.

שלום שמחון: עזוב את זה רגע.

שלום שמחון: אני בכלל חושב שעל שני הנושאים היה צריך להשיב שר האוצר.

שלום שמחון: מזכירות הכנסת הכריעה שבנושא העלאת המחירים יענה שר התמ"ת.

שלום שמחון: אני מרים את החבילה הזאת ומוכן לענות על עניין העלאת המחירים.

שלום שמחון: אבל, אני חושב שההכרעה של מזכירות הכנסת מי צריך לענות על העלאת המחירים במשק היא שגויה.

שלום שמחון: על נושא מחירי הדלק – – –

כבוד השר, תרשה לי להגן על מזכירות הכנסת.

גם ראש האופוזיציה נמצאת פה.

שלום שמחון: תגן כמה שאתה רוצה.

שלום שמחון: צודק או לא צודק?

שלום שמחון: היית שר אוצר.

ראובן ריבלין: אדוני השר, שכבר זכה לקיים ולהיות בעל תפקיד ברבים ממשרדי הממשלה, הממשלה היא המחליטה מי השר העונה מטעמה, כי יש אחריות קולקטיבית של שרי הממשלה.

ראובן ריבלין: אנחנו לא נקבע מי ישיב.

ראובן ריבלין: אנחנו מודיעים לממשלה שיש הצעה לסדר-היום של חבר הכנסת יואל חסון וחבר הכנסת מולה, הממשלה אמרה כך.

ראובן ריבלין: שאלתי את אדוני השר.

ראובן ריבלין: אם הייתי יודע שהשר יצחק כהן צריך לענות לא הייתי מתחיל את הדיון עד אשר הוא לא יהיה נוכח.

ראובן ריבלין: אדוני אמר שהוא משיב אז אני אמרתי – – –

שלום שמחון: אני אומר אבל על מה.

שלום שמחון: אני משיב – – –

ראובן ריבלין: עדיין לא הגענו לסעיף זה, כבוד השר.

שלום שמחון: אבל כבר העלית אותי, אז תן לי רק להגיד לך שההכרעה מי יענה מטעם הממשלה, למרות מחלוקת משפטית בין משרד התמ"ת לבין משרד האוצר, התקבלה על-ידי מזכירות הכנסת, לא על-ידי הממשלה.

שלום שמחון: אני צודק בעניין הזה, אין מה לעשות.

ראובן ריבלין: מזכירות הכנסת, כאשר הממשלה לא מחליטה.

ראובן ריבלין: הממשלה מודיעה לנו.

שלום שמחון: לא נכון, אני אומר לך עוד פעם.

ראובן ריבלין: אדוני השר, אני אתך מנהל משא-ומתן באופן ישיר, אבל עם הממשלה אני מנהל רק דרך מזכיר הממשלה.

מאיר שטרית: – – –

שלמה מולה: נראה לי שהממשלה מבולבלת.

ראובן ריבלין: האם אדוני לא רוצה להשיב?

שלום שמחון: אני רוצה להשיב על חלקי.

ראובן ריבלין: חלקך יהיה אחרי שיבואו ויטענו.

ראובן ריבלין: עוד מעט יעלו שני חברי כנסת, אם יהיו נוכחים כמובן, והם יעלו בפניך – – –

שלום שמחון: אני עונה על עליית המחירים.

שלום שמחון: אני רק אומר לך, שאתה תדע להבא, שמי שהכריע זה מזכירות הכנסת, לא הממשלה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אם מזכירות הכנסת הכריעה אז השר יצחק כהן יעלה וישיב.

ראובן ריבלין: איפה הוא עכשיו?

ראובן ריבלין: יצא לי מפה?

ראובן ריבלין: עכשיו השר יצחק כהן, כאשר הוא שמע שהוא צריך להשיב, אז הוא הלך לממשלה לשאול אותה מה להשיב.

שלום שמחון: אתה רוצה שאשיב?

ראובן ריבלין: לא, חלקך לא יכול להיות לפני שעולים האנשים האחרים.

שלום שמחון: מולה דיבר בעיקר על עליית המחירים.

ראובן ריבלין: בהחלט, אבל בהתייחס למחירי הדלק.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אם ההצעה של השר שמחון היא שמזכירות הממשלה לא קובעת אז צריך לאמץ אותה באופן קבוע, שמזכירות הכנסת תחליט מי ישיב.

ראובן ריבלין: דרך אגב, אני אשמח מאוד לקבוע שאנחנו נקבע מי משיב.

ראובן ריבלין: לצערי הרב, הממשלה היא זו שקובעת, בגלל האחריות הקולקטיבית.

ראובן ריבלין: השר יצחק כהן נמצא?

ראובן ריבלין: כי הוא היה במליאה ומשום מה אני לא – – – הבנתי.

ראובן ריבלין: מייד השר כהן יבוא וישיב.

ראובן ריבלין: אני מציע כך, שאנחנו נשמע את שתי ההצעות, גם על זאת וגם על זאת, וישיב השר כהן, אם ירצה.

ראובן ריבלין: אם לא – ישיב השר שמחון על כל ההצעות גם יחד, ואז באופן פורמלי נפתור הכול.

ראובן ריבלין: עליות המחירים במשק עקב המדיניות הכלכלית הכושלת

ראובן ריבלין: רבותי, אני מבקש להזמין את המבקשים הבאים.

ראובן ריבלין: הצעות לסדר-היום בנושא: עליות המחירים במשק עקב המדיניות הכלכלית הכושלת, שאליהן נרשמו שני חברי כנסת, מס' 5481 ו-5482.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שנוכח כאן הוא חבר הכנסת יעקב כץ, שבדרך כלל נוכח, ואנחנו נשמע אותו.

יצחק כהן: – – –

ראובן ריבלין: מודיע לנו השר שמחון שאתה צריך לענות על ההצעות הראשונות, או שהוא יענה על כל ההצעות יחד וגם יתייחס לנושא המיסוי.

ראובן ריבלין: אני מציע שתחלקו את העבודה ביניכם.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברי מכובדי השרים, ראשית הייתי רוצה להודות לחברת הכנסת דליה איציק, יושבת-ראש סיעת קדימה, שאפשרה לי לדבר על חשבון הסיעה.

יעקב כץ: אני לא יודע איפה היא, אבל תודו לה בשמי.

יעקב כץ: כיוון שמדובר על עליית מחירים, והיושב-ראש שמע אותי פעמים מספר מדבר על נושא הבנייה, מי שהקשיב לחדשות היום, התבשרנו – במובן שלילי, לא חיובי – שברבע הראשון של השנה לעומת הרבע הראשון אשתקד מחירי הבנייה עלו בלמעלה מ-12%.

ראובן ריבלין: ב-25% בחיפה.

יעקב כץ: מחירי הדירות עלו ברבע הראשון של השנה לעומת הרבע הראשון אשתקד בלמעלה מ-12% בממוצע ארצי.

יעקב כץ: כפי שהיושב-ראש אמר, בחיפה בלבד – בלמעלה מ-25%.

יעקב כץ: אני עומד ומתריע כבר זמן רב, ואמרתי את זה גם בפגישות רבות שביקשתי להיפגש עם שר האוצר במשרדו, לא רק בצורה אקראית פה בכנסת, וגם בפגישות עם פרופסור אקשטיין, סגן הנגיד, וגם בשיחות אקראיות עם הנגיד עצמו.

יעקב כץ: אמרתי שעם כל ה-IQ הגבוה של מקבלי ההחלטות, לפעמים אדם יכול להיות עם IQ גבוה אבל אין לו שכל.

יעקב כץ: צריך גם שכל, לא רק IQ.

יעקב כץ: בלשון הגמרא, במסכת ברכות: "פוק חזי מאי עמא דבר" – לך תראה ברחוב מה העם חושב.

יעקב כץ: כל התרגילים הפיננסיים לא יועילו אם ראש ממשלת ישראל, אדוני היושב-ראש, יורה על הקפאת בנייה מכוונת.

יעקב כץ: כשיש הקפאת בנייה מכוונת, אדוני היושב-ראש, וכשבצורה מלאכותית אין בנייה, זה מביא אוטומטית לדברים הנוראים האלה, ופה אני רוצה לצאת ידי חובה של הדבר הזה.

יעקב כץ: כיוון שנשארו לי עוד דקות רבות – יושב-ראש הכנסת התבטא היום ושמענו את התבטאותו בנושא משפחת שליט; נושא כאוב מאוד הוא הנושא של שבייתו של שליט על-ידי ארגון הטרור "חמאס".

יעקב כץ: רציתי קודם כול לומר שמשפחת שליט צודקת בדרישתה מממשלת ישראל להכביד את ידה על ארגון הטרור הנקרא "חמאס".

יעקב כץ: לצערנו הרב, ראש הממשלה – ובעצם זה שר הביטחון, שהוא בעצם מנהל את המדינה בפועל ולא ראש הממשלה, אף ששר הביטחון אין לו לא מפלגה, או יש לו מפלגה אבל אין לו מצביעים ולפי כל הסקרים הוא לא מקבל אפילו מנדט אחד בבחירות הבאות, אבל הוא עדיין נואם נאומים ועדיין הוא יושב על אוזנו ועל עורקו של ראש הממשלה.

יעקב כץ: התנהגותה של ממשלת ישראל בנושא ה"חמאס" היא מבישה, היא מביישת, היא משפילה, והיא בעצם הראשונה שגורמת לכך שגלעד שליט עדיין בכלא, משום שאפשר היה לגרום לכך ש"חמאס" יזחלו על הברכיים כדי לבקש לשחרר אותו, וממשלת ישראל, בנושא הזה, לא עושה דבר.

יעקב כץ: אבל אני רוצה להוסיף עוד מלה, אולי קצת בשונה מהסגנון שהתראיין בו היום יושב-ראש הכנסת.

יעקב כץ: אני לא חושב שיש קונסנזוס לאומי – מעולם לא היתה הצבעה בעם ישראל – על הדרך שבה צריך לטפל בנושא של גלעד שליט.

יעקב כץ: משפחת שליט לא נבחרה לנהל את מדינת ישראל.

יעקב כץ: היא, כמו משפחות רבות, נדרשת לפי החוק, כמו שכולנו נדרשים לפי החוק, לשלוח את ילדינו לשרת בצבא ולשרת במיטב היחידות.

יעקב כץ: מוטלת על מדינת ישראל החובה לעשות את כל המאמצים לשחרר גם חייל שנשבה.

יעקב כץ: אבל לפני ממשלת ישראל הנבחרת, השב"כ, המוסד – ונמצא פה ראש שב"כ – עומדים שיקולים ונתונים, שחובתם לחשוב בצורה כוללת, או, בלשון המקראית, בצורה אסטרטגית ארוכת טווח, ולא מהמותן, על מכלול הנושאים שמדינת ישראל נדרשת אליהם.

יעקב כץ: זה לא נושא למשאל עם וזה לא נושא לאווירה תקשורתית, ומעולם עם ישראל לא נדרש, לא הביאו אליו את הנתונים, זו לא היתה הצבעה, ואמרו לו שבמידה שישחררו את גלעד שליט עבור המרצחים האלה והאלה יקרה כך וכך לעם ישראל בעתיד, יקרה כך וכך לעם ישראל בהווה.

יעקב כץ: ויכול להיות שעם ישראל אז היה מקבל החלטה שונה ממה שהתקשורת משדרת היום.

יעקב כץ: יכול להיות.

יעקב כץ: הוא לא היה רוצה שמדינת ישראל אולי תושמד או תיעלם.

יעקב כץ: אנחנו יודעים שארצות-הברית של אמריקה – שאנחנו כל כך שומעים לה, וזה נראה לפעמים שראש הממשלה עושה רק מה שאובמה אומר לו – ממשלת ארצות-הברית מעולם לא נכנעה לארגוני טרור, גם כשהם שובים את חייליהם.

יעקב כץ: היא לא מנהלת אתם משא ומתן.

יעקב כץ: אני אומר, שאם משפחת שליט החליטה שהיא מנהלת את המדינה והיא רוצה לנהל את המדינה ומדינת ישראל חייבת לעבוד לפי הרצונות והרעיונות של משפחת שליט – תקים מפלגה, או, כמו שעכשיו ברק השתלט על מפלגה, תודיע למפלגת קדימה שהיא המייצגת אותה, אני לא יודע, שתחבור אליה יחדיו, כשהנושא המרכזי בבחירות הבאות יהיה שחרורו של גלעד שליט בכל תנאי, לא משנה האיומים האסטרטגיים, לא משנה ההרוגים, לא משנה הנפגעים.

יעקב כץ: שום שיקול לא עומד, חוץ משחרורו של גלעד שליט, ונראה מה עם ישראל יחליט.

יעקב כץ: אבל, עם כל הכבוד לנועם שליט, עם ישראל לא בחר בו לנהל את המדינה, ואין רשות למשפחה, ככל שהיא תהיה החשובה ביותר, להשתלט על המדינה ולבוא ולומר: אתם תנהלו את הדברים כפי שאנחנו רוצים ויהי מה.

יעקב כץ: על זה אני מדבר, וזה מדינה דמוקרטית.

קריאה: – – –

יעקב כץ: סליחה, סליחה.

יעקב כץ: ולכן, אני טוען שאומנם אנחנו דורשים מראש הממשלה לפעול ולהכביד את ידו.

יעקב כץ: לא נעשה דבר לגבי ה"חמאס" עד יום זה, עד רגע זה, בהכבדת התנאים כלפי ה"חמאס".

יעקב כץ: הם חוגגים בכלא, הם לומדים, הם אוכלים, הם שותים, נהנים וחוגגים, וממשלת ישראל עושה אין, מחולשה, מעליבות, ממסכנות, גם בתקיפת המחבלים, גם בשביית המרצחים, גם בשביית המנהיגים, גם במחיר אחר.

יעקב כץ: שום דבר לא נעשה.

יעקב כץ: ולכן, בזה משפחת שליט צודקת.

יעקב כץ: אבל אין – משפחת שליט לא יכולה לבוא ולומר לעם ישראל ולממשלת ישראל: זאת דרכנו; או שתקבלו אותה, או שאנחנו נהפוך את המדינה.

יעקב כץ: הם לא נבחרו לכך.

יעקב כץ: ואם הם רוצים ככה, הם צריכים להביא את זה לבחירות, או לאמץ כמה מפלגות ולהביא את זה לדיון ציבורי, והציבור יחליט אם הוא חפץ בכך או לא חפץ בכך.

יעקב כץ: כפי שהיושב-ראש תמיד אומר: אנחנו חיים במדינה דמוקרטית, לא מדינה טוטליטרית – לא טוטליטרית, לא על-ידי תקשורת, ולא על-ידי משפחה, ולא על-ידי טייקונים, ולא על-ידי מישהו שהוא בעל כוח, איזה כוח שלא יהיה, גם אם היסוד של הדברים הוא מוסרי.

יעקב כץ: את זה רציתי להגיד ליושב-ראש.

יעקב כץ: בנושא נוסף רציתי לומר – התבטא אתמול נשיא מדינת ישראל בפגישתו עם אנשי הסגל הדיפלומטי של המדינות.

ראובן ריבלין: הסגל הדיפלומטי.

יעקב כץ: הסגל הדיפלומטי.

יעקב כץ: והוא הזכיר ואמר שאם – והזכירו את זה בחדשות פעם אחר פעם, שעה אחר שעה.

יעקב כץ: חברי חברי הכנסת, סגן השר איציק כהן, כדאי שתקשיב.

יעקב כץ: אז אמר הנשיא והזכיר – ורציתי לשאול באמת את סגן יושב-ראש הכנסת אם הוא בקי בתורה ובהלכה ובאגדה – הזכיר ואמר שהגדה המערבית, במידה שהיא תהיה שקטה, אז הדין שלה יהיה כזה, ובמידה שהיא לא תהיה – דיבר על ארץ-ישראל וקרא לה הגדה המערבית.

יעקב כץ: אני אמרתי הרבה פעמים וכתבתי מכתבים והודעתי לנשיא מדינת ישראל שברגע שהוא נהיה נשיא, הוא לא חבר קדימה, והוא לא מייצג מיעוט בעם.

יעקב כץ: הוא מייצג את כלל ישראל לדורותיו, בוודאי את עם ישראל בדור הזה, באיזו אמירה קונסנזואלית שמייצגת את עם ישראל.

יעקב כץ: ארץ-ישראל – אני חיפשתי גם בגימטריות, מולה.

יעקב כץ: חבר הכנסת מולה, חיפשתי גם בכתבים שלכם באמהרית אם מופיע בספר כלשהו יהודה ושומרון בשם "הגדה המערבית".

שלמה מולה: לא.

יעקב כץ: בתורה כולה, בתלמוד, במדרשים, בספרי הציונים – – –

ישראל אייכלר: חבר הכנסת כץ, הגדה המערבית זה שתי גדות לירדן.

יעקב כץ: כן.

יעקב כץ: שתי גדות לירדן, זו שלנו, זו גם כן.

יעקב כץ: או הגדה המערבית של המיסיסיפי.

יעקב כץ: לא מופיעות המלים "הגדה המערבית".

יעקב כץ: אני קורא את הספרים של הנשיא לשעבר, עליו השלום, ויצמן, בדיוניו עם סר בלפור, ועם כל – מעולם לא הופיעו המלים "הגדה המערבית".

יעקב כץ: ודאי שכשעומד הנשיא, אני בוודאי חושב שהוא לא רשאי לדבר על פירוק יישובים.

יעקב כץ: אני חושב שהנשיא – הוא התראיין לעיתון "מעריב", והוא מייצג את כולנו, הוא מייצג גם אותי.

יעקב כץ: וכשהוא מדבר על פירוק יישובים – ואני חושב שאם הוא היה מדבר, למשל, כבוד השר לשעבר דיכטר, אם הנשיא היה אומר, למשל, שכדי לעשות שלום צריך לפרק יישוב ערבי בן 20 משפחות, או צריך לגרש 5,000 מסתננים שהגיעו זה עתה מסודן, הוא היה מועמד אל הקיר.

יעקב כץ: היו אומרים עליו שהוא גזען.

יעקב כץ: איך זה – – –

מאיר שטרית: – – –

יעקב כץ: לא, אני רוצה לגמור, השר שטרית.

יעקב כץ: השר שטרית לשעבר, השר שטרית, ואולי גם השר בעתיד, עם ממשלה כמו שיש לנו, ואני מדבר על הזמן של קדימה עכשיו, ואני מאחל לך.

יעקב כץ: אז אני אומר:

יעקב כץ: איך יכול להיות שנשיא מדינת ישראל מדבר בקלות כזאת, בפשטות כזאת?

יעקב כץ: ואני רציתי פה לקרוא על איזה יישובים הוא מדבר – שלא נמצאים בגושים, סתם לתת לכם אינפורמציה.

יעקב כץ: יש לנו היישוב איתמר שעכשיו רק נרצחו שמה כמה ילדים, יש שם 939 אנשים.

יעקב כץ: כבוד הנשיא פרס מדבר על גירוש של 939 אנשים כדי להביא שלום?

יעקב כץ: כמה יש לי?

יעקב כץ: עוד חמש דקות?

יעקב כץ: כן.

יעקב כץ: יש לי שלוש דקות בגלל הליכוד ועוד שתי דקות בגלל קדימה.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: כשנסיים את הישיבה אני ארשה לך לעמוד פה כמה שעות שאתה – – –

יעקב כץ: כן, אז אני רציתי לקרוא שיש סך הכול בגושים שנשיא מדינת ישראל מדבר על הפירוק שלהם, על הרס ושרפת בתי-כנסיות.

יעקב כץ: הוא לא היה מציע לעולם לשרוף מסגד.

ראובן ריבלין: חלילה.

יעקב כץ: הלוא ראינו מה קרה לבתי-הכנסת בגוש-קטיף – כולם עלו באש.

יעקב כץ: בזה נסכם.

יעקב כץ: בגוש צפון השומרון יש לנו – וזה מקום שאמור להימסר לידיים נוכריות לפי דברי פרס, וזה לא בגושים – בסוף דצמבר 2010: 2,336 יהודים, גברים נשים וטף, כבוד הנשיא פרס.

יעקב כץ: בגוש השומרון, כבוד הנשיא פרס, אנשים, נשים וטף, ילדים ותינוקות – 28,294 נפש שמיועדים לגירוש.

יעקב כץ: בגוש בנימין, הנשיא פרס, יש לנו 67,617 – אלפי בתי-כנסיות, מלא מוסדות.

יעקב כץ: כולם, גברים, נשים וטף, אמורים להיות מגורשים כמו בגירוש ספרד.

יעקב כץ: בגוש הר חברון – חברון עיר האבות – 14,608 יהודים בסוף דצמבר, לא בגושים המוכרים.

יעקב כץ: מגורשים, אמורים להיות מגורשים.

יעקב כץ: מדוע הזילות הזאת ביהודים?

יעקב כץ: אם היה מדובר על ערבים היו אומרים עליו גזען.

יעקב כץ: איך יכול להיות שנשיא מדינה של יהודים – –

יעקב אדרי: אני לא יודע אם הוא אמר את זה.

קריאות: – – –

יעקב כץ: – – ביום העצמאות מתראיין ואומר:

יעקב כץ: לגרש 130,000 יהודים שלא נמצאים בגושים, לשרוף אלפי בתי-כנסיות, להרוס מוסדות חינוך?

יעקב כץ: לא יעלה על הדעת, ועל זה אני מוחה.

ראובן ריבלין: כבוד חבר הכנסת כץ, זאת פרשנות שלך לדברי הנשיא.

ראובן ריבלין: חופש הדיבור בכנסת הוא חופש מלא, וכל אחד מדבר על אחריותו.

יעקב כץ: אבל, כיוון שזה נעשה, כבוד היושב-ראש – –

ראובן ריבלין: אבל "נשיא בעמך" – – –

יעקב כץ: – – כיוון שכבר גורשו 10,000 יהודים בגוש-קטיף, וגורשו יהודים כשהוא היה בממשלה, והוא נתן לזה יד – –

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

יעקב כץ: – – ועד היום אנחנו רואים את בעיות הנפש של העם כולו כתוצאה מכך, את כל אלה שפשעו בחטא הזה, להציע עוד פעם גירוש, של 130,000 יהודים, ביום העצמאות, כשהוא נשיא והוא מייצג גם אותי – –

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת – – –

יעקב כץ: – – זו בושה וזו חרפה לנשיא מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: את הסוף, חרפה לנשיא – אתה תיקח את הדברים בחזרה.

יעקב כץ: אז אני, לפי הצעת היושב-ראש – –

ראובן ריבלין: נשיא בעמך לא תאור.

יעקב כץ: – – אני אומר, ואני מצטער אם כך צריך היה לומר, אבל הוא נשיא מדינתנו.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: נכון, נכון.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

יעקב כץ: יחי נשיא מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: נכון, תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ תעלה ותבוא, ותהיה הנואמת השנייה בקשר לעליית המחירים – וחבר הכנסת כץ בראשית נאומו קצת סטה מהנושא.

ראובן ריבלין: אבל הוא הזכיר אותו.

ראובן ריבלין: הוא הזכיר אותו.

ראובן ריבלין: אין אדם מוגבל בדבריו בהצעה לסדר-יום, אבל רצוי שמציעים מציעים, מדברים לגופה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ – בבקשה, גברתי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

ראובן ריבלין: חברי הכנסת מקדימה, אני לא מוסיף לנאומים אם אתם מפריעים.

ראובן ריבלין: כשהליכוד מפריע אני מוסיף, כשש"ס מפריע אני מוסיף.

יואל חסון: אדוני, הלוואי שהליכוד היה מפריע.

ראובן ריבלין: אני הוספתי לך.

ראובן ריבלין: אתה ראית שכשהם הפריעו אני הוספתי לך שתי דקות בגלל ההפרעות שלהם.

ראובן ריבלין: לא תמיד הפרוטוקול הוא הפרוטוקול המצולם, אז אני הצלתי את כבודו של הליכוד.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש – – – נוכחות קדימה מרשימה מאוד.

ראובן ריבלין: אני ציינתי זאת ואמרתי זאת לשבח.

ראובן ריבלין: הסיעה כמעט כולה היתה פה כאשר היא חתמה על בקשה לכינוס.

ראובן ריבלין: סיעת מרצ – זה לא חוכמה.

ראובן ריבלין: הם תמיד פה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה לא כל כך הרבה, אז זה לא – – –

ראובן ריבלין: בבקשה, בבקשה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת ברקוביץ, בבקשה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני יושב-ראש הכנסת, אני באמת רציתי בתחילת הנאום שלי לשבח דווקא את האופוזיציה, את חברי קדימה, שכמעט 23 מתוכנו נמצאים.

ראובן ריבלין: נכון.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: 20 נמצאים בכנסת, שלושה נשלחו לחו"ל בגלל – – –

ראובן ריבלין: בוועדת חוץ וביטחון.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נכון, בוועדת חוץ וביטחון.

ראובן ריבלין: אין ספק.

קריאה: – – –

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: חלק מאלה שלא נמצאים כאן נמצאים בוועדות שלצערי הרב מתנהלות כרגע, למרות שאני חושבת שהדיון מאוד חשוב ואולי עדיף היה שכולם יהיו כאן.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל מה שמאוד מוזר לי, אדוני היושב-ראש – שלמעט יושב-ראש הכנסת, אין פה אף אחד על ספסלי הליכוד.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואני שואלת: מה קורה לכם?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איך יכול להיות?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הרי אתם עושים רושם שגם לכם מפריעה עליית מחירי הדלק, ויש כביכול חברי כנסת חברתיים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה זה, דיון של אופוזיציה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה דיון של כנסת ישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לאן הם נעלמו כולם?

ראובן ריבלין: אולי זו הדרך שלהם להביע מחאה, שהם לא הגיעו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מחאה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: – – – שלהם מחאה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שיעשו את מה שאני עשיתי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הלכתי ארבעה ימים עם האנשים שעשו מחאה, ממגדל-העמק עד תל-אביב – זאת מחאה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זאת לא מחאה, זה זלזול.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה להגיד לנו ולעם ישראל: לא אכפת לנו, לא מכם, לא מהכנסת, ובטח ובטח זה מראה על חוסר חמלה משווע מצד הקואליציה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עכשיו אני אחזור, בבקשה, לנאום הכתוב.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב-ראש, גבירותי ורבותי חברי הכנסת, במשך שנים אנחנו מדברים על שחיקה של מעמד הביניים, כאשר כבר מזמן מעמד זה נעלם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שמתי לב שלאחרונה, בכל פעם שמישהו מדבר בכנסת, אומרים: אני כבר לא מדבר, או אני כבר לא מדברת, על השכבות החלשות; עכשיו אני מדבר, או מדברת, כבר על שכבות הביניים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה זה אומר?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שהשכבות החלשות כבר לא קיימות?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ויתרנו?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הרמנו את הידיים ועכשיו אנחנו מנסים, בשנייה האחרונה, להציל את שכבות הביניים?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שכולנו צריכים לשבת ולחשוב על הנקודה הזאת ולחשוב גם שאותן שכבות הביניים, אדוני היושב-ראש, הפכו היום לשכבות החלשות במדינת ישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שכבות הביניים, על-פי הסטטיסטיקה – אם אני לא טועה, זה בן-אדם שהשכר שלו מגיע ל-6,000 שקל נטו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה שכבות ביניים?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה כבר שכבות מתחת לקו העוני, כי אני רוצה לראות משפחה אחת במדינת ישראל שיכולה להחזיק שני ילדים – לא ארבעה, לא חמישה – עם 6,000 שקל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז זה שכבות ביניים?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז אני חושבת שצריך לעשות פה כמה תיקונים סמנטיים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בעצם, כשאנחנו מדברים על שכבות ביניים אנחנו מתכוונים לשכבות החלשות, כי שכבות ביניים אינן במדינת ישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אין שכבת ביניים יותר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש העשירים ויש העניים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ביניים – לא קיימים, וצריך לשים את הדברים.

אורלי לוי אבקסיס: הם קיימים לצורכי מס.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הם קיימים לצורכי מס, אבל עוד מעט גם לא יהיה ממי לקחת, כי אותם ביניים, גברתי הנכבדה חברת הכנסת אורלי לוי, הם, לצערי הרב, כדי לשרוד, פשוט מאוד – ואני מתנגדת לזה ואני יודעת, אדוני היושב-ראש, שמאוד קשה לך לשמוע את זה, וגם אני, מאוד קשה לי לשמוע כשמישהו אומר:

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם לא טוב פה אז אני אעזוב.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אנחנו רואים מה קורה עם שכבות הביניים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איפה הרופאים?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הם עוזבים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איפה המהנדסים?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הם עוזבים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איפה המדענים?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הם עוזבים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הם כולם עוזבים, ויש עכשיו 700,000 יהודים שהיו שכבות ביניים ועזבו את מדינת ישראל, והם חיים בגולה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מדינת ישראל דוהרת במדרון קיטוב המעמדות בשוכחה כי מי שמניע את גלגלי המשק הפך, כמו שאמרתי, לזן נכחד.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כולם שתו מהכוס הזאת?

ראובן ריבלין: לא, לא, היא שלך.

ראובן ריבלין: כל פעם ממלאים אותה מחדש.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רציתי לדעת שגם החיידקים יהיו משותפים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בימי עבדותו של העם היהודי במצרים – אני רוצה לתת דוגמה מאוד קשה, ואני מניחה שבעיקר שרי ש"ס וחברי הכנסת מאגודה יתחברו לדוגמה שלי, ואני מקווה שאחרי הנאום שלי משהו ייעשה אצלכם ותתחילו לחשוב למה בעצם אתם יושבים פה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בימי עבדותו של העם היהודי במצרים, שריו של פרעה ובראשם בלעם יעצו לפרעה לשעבד את עם ישראל, ככתוב: "וישמו עליו שרי מסים למען ענֹתו בסבלֹתם".

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אין בדברי כדי להשוות את ראש הממשלה לפרעה, אולם עושה רושם כי יועציו, וכנראה גם שר האוצר, פועלים כדי להביא לשעבודו הטוטלי של עם ישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: במדינת ישראל של 2011 מוטלים על הציבור השכם והערב היטלים שאין הציבור יכול לעמוד בהם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא יכול להיות כי הכנסתו הפנויה של אזרח ישראלי תעמוד על 30%, אחרי שנלקחו ממנו קרוב ל-70% – ולדעתי אף יותר – במסים ישירים ומסים עקיפים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: במשך כהונתה של הממשלה הנוכחית הועלו מסי הבלו שבע פעמים בשנתיים האחרונות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ב-2008 – אני רוצה דקה לעצור פה: שבע פעמים להעלות את מסי הדלק זה בעצם לגרום ליוקר המחיה במדינת ישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי זה נורא נוח, כמו גנבים בלילה, להעלות את מחיר הדלק.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי לא יעזור כלום, עליית מחיר הדלק גוררת אחריה עליית מחירים של הרבה מאוד מוצרים, מוצרים בסיסיים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז במקום להראות שהממשלה הזאת היא ממשלה שמעלה כל פעם מחיר של מוצר זה או אחר, היא פשוט מטילה מס על הדלק, וכל השאר הולך אחריו, בשקט.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי יש תירוץ: עליית מחיר הדלק.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ב-2008 מחיר של חבית עמד בשיאו על 147 דולר, לעומת היום, שהמחיר נע סביב 100 דולר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ועדיין, מחיר ליטר בנזין היה נמוך כשהוא היה 147 דולר לעומת היום.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עושה רושם כי הממשלה מצאה לעצמה תרנגולת המטילה ביצי זהב.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הרי לא משנה כמה תעלה את מחיר הדלק, הציבור אינו יכול שלא לצרוך בנזין.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הדלק הפך למוצר צריכה בסיסי, בלעדיו לא ניתן לקיים חיים סדירים, בלעדיו אי-אפשר להגיע לעבודה ולשנע את הילדים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו רוצים לגור בפריפריה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רוצים לפתח פריפריה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רוצים שאנשים יזוזו מהמרכז?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כדי לזוז מהמרכז צריך שבן-אדם ייקח את הילד שלו לבית-ספר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם החלטנו שכל עם ישראל הולך לעשות ספורט לאומי כל בוקר, ובפרברים ייקחו את הילדים כל יום במשך 40 דקות לגני-ילדים ולבתי-ספר – בסדר, בוא נחליט שזה מה שהפך להיות עכשיו המטרה הלאומית של עם ישראל, שכולם ילכו ברגל; אבל יש לי תחושה שלא לזה התכוונו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הדלק הפך למוצר צריכה בסיסי, כפי שאמרתי, ובלעדיו אי-אפשר לשנע שום דבר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אחת הגזירות הראשונות של ממשלת ישראל היתה העלאת המע"מ מ-15.5% ל-16%.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זאת היתה, כנראה, הסנונית הראשונה, שדיברה בעצם על הבאות, והיינו צריכים להבין לאן מכוונת ממשלת ישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לצערי הרב, ראש הממשלה לא נמצא פה, אבל אני רוצה לפנות אליו, אם הוא עכשיו רואה או מסתכל בחדרו בטעות על הדיון הזה, כי הציבור קורס תחת נטל המסים והופך לעבד תחת שעבודכם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ממשלת ישראל, אזרחי מדינת ישראל הפכו לעבדים מודרניים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו עבדים מודרניים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתם יושבים פה כולכם, אני מסתכלת עליכם ואני אומרת: איזה לב יש לכם לצאת החוצה ולראות שיש פה משפחות שלא מסיימות את השבוע – לא את החודש, את השבוע.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש איזושהי אמרה, אדוני יושב-ראש הכנסת, שהטלת מסי דלק זה מעשה ירוק.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא יהיה לנו זיהום אוויר יותר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איזה יופי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יפה, אבל האם יש לנו תחבורה ציבורית מספקת, שיכולה לתת היום אלטרנטיבה לאותן המשפחות שאומרות: אוקיי, אני לא יכול לשלם, אז אני אגיע באוטובוס?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לאן הוא יגיע באוטובוס?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בכל קו אנחנו צריכים לחכות חצי שעה, רבע שעה, 20 דקות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לאן הוא יגיע?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רק רכבת בירושלים, בבירת עם ישראל, עושים עשר שנים, ובמהלך כל שנה שמו 44 סנטימטר.

ראובן ריבלין: הרכבת שלקחה עשר שנים זה צרה צרורה, אבל לאן היא תיקח אותנו, הרכבת, אני לא יודע.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בדיוק, נראה לי – – –

ראובן ריבלין: זאת בעיה הרבה יותר קשה.

ראובן ריבלין: בסדר, עולים על הרכבת, אבל לאן מגיעים?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב-ראש, אני חושבת – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – ירושלים, אז יש כאלה שפונים לארצות אירופה, אומרים להם להסיר את תמיכתם ואת העזרה שלהם – – – כי זה עובר בירושלים.

ראובן ריבלין: כן, נו, זה ברור.

ראובן ריבלין: בינתיים בנינו את הארץ עם כל מה שאמרו, ברוך השם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב-ראש, יש לי תחושה, לאלה שניחנו ביכולות חיזוי ולאלה שרואים קצת את העתיד, השאלה שלך מאוד מאוד ברורה, לאן הרכבת הזאת מובילה אותנו, אם לא נתעשת ולא נפתח את העיניים ולא נפקח את העיניים.

ראובן ריבלין: שתי דקות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רציתי לומר שבעצם הצעת החוק הזאת, עליית המסים על הדלק – כן, אדוני השר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא נעים לך לשמוע אותי?

שלום שמחון: מאוד נעים לי לשמוע אותך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: קשה לשמוע את הדברים הקשים?

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: אני נתתי לך זמן לא בשביל שתתווכחי עם השר.

שלום שמחון: – – –

ראובן ריבלין: כבוד השר, אני אגן עליך.

ראובן ריבלין: גברתי, אנחנו נתנו לך עוד שתי דקות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תגן עליו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הממשלה הזאת – זכותך להגן עליה.

ראובן ריבלין: לא, אני מגן עליו, לא מגן על הממשלה.

ראובן ריבלין: אני מגן עליו, כמו שאני אגן עלייך בחירוף נפש.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בזה אין לי ספק, לפחות לגבי, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז החליטה הממשלה להפחית את זיהום האוויר?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בבקשה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תורידו לאפס מיסוי על מוצרים ירוקים, תורידו לאפס מיסוי על מכוניות חשמליות, על מכוניות על גז.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, אני יודעת שיש 30% גם במקרה הזה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתם רוצים לחסוך זיהום אוויר?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תעלו את התחבורה הציבורית.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יותר חשוב, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסכם בכך שיש תחושה שלממשלה הזאת, ואולי גם לממשלות קודמות, היה נוח לעשות – אבל הממשלה הזאת, במיוחד בשנתיים האחרונות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי התחושה היא שלציבור יש זיכרון מאוד מאוד קצר, וגם רואים ששום דבר לא מתפתח – שום הפגנה, שום מחאה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הציבור נותן לחי אחת, אחרי זה – כמו אשה מוכה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הוא כל פעם מסביר: זה בגלל קדאפי, זה בגלל שהמצב קשה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אני חושבת שאחד הדברים שצריך לעשות זה לפקוח את עיני הציבור, ואני הולכת להגיש הצעת חוק צרכנית שתחייב את מדינת ישראל, ואני חוששת מאוד ששרי האוצר – שרי המסים, סליחה – לא יסכימו להצעה הזאת – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: משפט אחרון.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: – – – לפרט בכל חשבונית לא רק את המחיר הסופי אלא את היטלי המס העקיפים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שהציבור ידע שהוא חי במדינת מסים והוא הפך להיות לעבד מודרני.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אולי כשנפקח עיניים משהו ישתנה פה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ.

ראובן ריבלין: אני מזמין את כבוד השר לענות על כל ארבע ההצעות לסדר – הצעותיהם של חבר הכנסת יואל חסון, חבר הכנסת שלמה מולה, חבר הכנסת יעקב כץ וחברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ, כולן בנושא הדלק ועליית המחירים.

שלום שמחון: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת המציעים, בנושא מחירי הדלק אני עונה את התשובה בשם שר האוצר.

שלום שמחון: העלייה האחרונה במחירי הדלק נובעת – – –

יואל חסון: מה, אין לך שכנים, אין לך חברים?

שלום שמחון: אני אענה אחר כך על שלי.

יואל חסון: אין לך דעה, אדוני?

ראובן ריבלין: הוא מביע את עמדת הממשלה.

ראובן ריבלין: הוא יכול אחר כך להביע – תשמע, הוא עונה פה בשם הממשלה.

שלום שמחון: זה הנוהל.

ראובן ריבלין: אתה יכול לשאול, והשאלה היא לגיטימית.

שלום שמחון: מותר לך לעשות מה שאתה רוצה.

שלום שמחון: אתה רוצה לעשות עלי סיבוב?

שלום שמחון: בבקשה.

ראובן ריבלין: השאלה שלו לגיטימית.

ראובן ריבלין: אתה תענה את תשובת הממשלה.

שלום שמחון: גם התשובה היא לגיטימית.

שלום שמחון: אני עונה את התשובה של משרד האוצר בנושא מחירי הדלק.

ראובן ריבלין: זה הכול.

שלום שמחון: העלייה האחרונה במחירי הדלק נובעת בעיקרה מעליות מחירי הנפט בעולם, וזאת כתוצאה מהאירועים האחרונים בעולם הערבי.

שלום שמחון: לא חל כל שינוי בשיעור הבלו, שהוא המס המוטל על בנזין, אלא נערך עדכון של 3 אגורות לליטר, הנובע מהתאמות המס למדד המחירים לצרכן.

שלום שמחון: עדכון זה נעשה בקביעות בהתאם לחוק אחת לארבעה חודשים, ונועד למנוע שחיקה בסכום המס, שהוא שקלי ולא אחוזי.

שלום שמחון: ועל כן, חבר הכנסת חסון, אם אתה רוצה אתה יכול לשנות את החוק.

שלום שמחון: זאת התשובה.

שלום שמחון: תשנה את החוק.

יואל חסון: אתה יודע מה, זו פשוט בושה שזו תשובת שר.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה.

שלום שמחון: תשנה את החוק.

שלום שמחון: מותר לך.

ראובן ריבלין: חברים, העיתונות מחכה.

ראובן ריבלין: תיתנו ציונים לעיתונות, מה אתם רוצים פה?

ראובן ריבלין: הוא עונה לך.

ראובן ריבלין: לך אחר כך, תכנס אספת עיתונאים, תאמר מה שאתה רוצה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אייכלר יאמר עוד מעט.

שלום שמחון: על החלק השני, על עליית מחירי מוצרים בישראל בשנה האחרונה, אני אענה תשובה יותר מפורטת, ואני מקווה שיהיה לכם זמן להקשיב לי.

שלום שמחון: אכן, בשנה האחרונה אנו עדים לכך שהאינפלציה הרימה ראש, לאחר תקופה ארוכה מאוד של יציבות יחסית במחירים.

שלום שמחון: על-פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בשנה האחרונה, בין מרס 2010 למרס 2011 עלה מדד המחירים לצרכן ב-4.3%.

שלום שמחון: אני רוצה להדגיש שעיקר העלייה נרשם בסעיפי ירקות ופירות, ששם יש גידול של 13.7%; הלבשה והנעלה – גידול של 11%; דיור – ואני עוד אחזור אליו הרבה – גידול של 6.4%, ומזון – גידול של 4.2%.

שלום שמחון: העלייה במדד המחירים בשנה האחרונה מבטאת סטייה מיעד האינפלציה שנקבע על-ידי הממשלה, אשר עומד על בין 1% ל-3%.

שלום שמחון: על-פי בדיקות שערכנו, שיעור עליית המחירים בשני העשירונים התחתונים בשנה האחרונה היה 4.8%, לעומת שיעור העלייה של שני העשירונים העליונים, שעמד על 3.9%.

שלום שמחון: ואללה, חסון, יואל, אני התאמצתי בשבילך, בחייאת רבאק.

שלום שמחון: בוא הנה, שב.

ראובן ריבלין: חסון – ענית לו.

רונית תירוש: הוא שואל איך מחשבים את האינפלציה.

שלום שמחון: אמרתי פה עכשיו נתון שאתה צריך לקפוץ עליו.

ראובן ריבלין: הוא אומר שקודם הוא הביע את עמדת הממשלה, עכשיו הוא מביע את דעתו.

שלום שמחון: עכשיו אני מתעסק עם עצמי.

יואל חסון: שזה יפה.

שלום שמחון: אמרתי שעליית המחירים בשנה האחרונה לעשירונים התחתונים היתה יותר גדולה מאשר לעשירונים העליונים.

שלום שמחון: ציפיתי שאתה תקפוץ, תגיד ישר – – –

יואל חסון: מה אתה עושה עם זה, אבל?

אורית זוארץ: מה אתה עושה עם הנתונים האלה?

שלום שמחון: בסדר, לאט-לאט.

שלום שמחון: רק התחלתי – – –

יואל חסון: אתה שר בממשלה.

שלום שמחון: אבל רק התחלתי את התשובה.

שלום שמחון: סבלנות.

שלום שמחון: אני חושב שגם כשאתה בונה נאום, יש לו התחלה ואמצע וסוף.

שלום שמחון: תהיה סבלן.

ראובן ריבלין: יש גם דרך שלישית.

שלום שמחון: תהיה סבלן, כן.

שלמה מולה: האזרח הפשוט, תאמין לי, לא מבין את כל המספרים שאתה אמרת.

שלום שמחון: יש גם דרך שלישית, לצאת לעצמאות.

אריה ביבי: ויש גם דרך שלישית לעצמאות.

שלום שמחון: מכאן שעליית המחירים בשנה האחרונה פגעה יותר באוכלוסיות בשכבות הנמוכות, והדבר נובע מהמשקל הגדול יותר שתופסים מוצרי המזון, הפירות והירקות, בסל ההוצאות של העשירונים התחתונים.

שלום שמחון: אגב, אני אומר לך רק במאמר מוסגר, שתדע, שלהם החלק הזה נוגע יותר מהקרב שאתה עושה על הדלק.

שלום שמחון: שתדע.

שלום שמחון: לכן העלייה במע"מ, שדיברת עליה, פוגעת באוכלוסיות האלה הרבה יותר מאשר עליית מחירי הדלק.

שלום שמחון: ואני לא אומר שמחירי – – –

יואל חסון: אבל אתה חקלאי, וכשהובלת ירקות ופירות עולה יותר כסף זה מושת על האזרח בסוף, על הצרכן.

שלום שמחון: אני, אגב, לא אומר שלא צריך לטפל בעניין הדלק.

שלום שמחון: אני רק אומר לך שתדע.

שלום שמחון: חשוב שנבין את המקורות לעליית המחירים במשק הישראלי, כדי שנדע כיצד לפעול.

שלום שמחון: העלייה במחירים במשק בשנה האחרונה נבעה משני גורמים עיקריים.

שלום שמחון: הגורם הראשון והעיקרי, לא יעזור לאף אחד כלום, הוא לא הדלק ולא המזון, הוא שוק הדיור.

שלום שמחון: פה נרשמו עליות מחירים ניכרות בשנים האחרונות.

שלום שמחון: הגורם השני הינו התייקרות חדה בעולם במחירי הסחורות.

שלום שמחון: בשנה האחרונה עלו מחירי הנפט בכ-40%, מחירי החיטה ב-60%, מחירי התירס ב-60%, מחירי הסוכר ב-70%, מחירי הכותנה ב-80% – –

רונית תירוש: אבל יש הרבה יתרות בקופת האוצר.

רונית תירוש: שיסתכלו קצת.

רונית תירוש: הכול נכון.

שלום שמחון: – – מחירי הנחושת ב-25%.

שלום שמחון: כמו שאתם יודעים, כל המוצרים האלו ישנם בשפע במדינת ישראל, רק צריך לקטוף אותם מהעצים.

שלום שמחון: ..

שלום שמחון: הכול זה יבוא.

יואל חסון: לא, לא צריך לקטוף אותם מהעצים, צריך לקנות אותם.

שלום שמחון: הכול זה יבוא.

יואל חסון: אולי אתה קוטף מהעצים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אתם תרשו לי לאפשר לשר לענות לכם.

שלום שמחון: היתה לי סבלנות.

ראובן ריבלין: כי אם לא עונים למישהו, זה מעליב אותו.

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, מייד נשמע מה יש לך לומר.

ראובן ריבלין: מייד.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, זו הערה חשובה, כי הוא אמר "לקטוף".

יואל חסון: ספר לי מי קוטף.

יואל חסון: לקטוף אותם.

ראובן ריבלין: בסדר.

ראובן ריבלין: קודם הוא מדבר על עובדות, אחר כך על דעות.

ראובן ריבלין: כרגע הוא מדבר על עובדות.

נסים זאב: אי-אפשר לכפות עליהם – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, אנחנו כולנו משתוקקים לשמוע מה יש לך לומר.

זאב בילסקי: אבל למה כשבליכוד מפריעים אתה לא אומר להם שום דבר היום?

שלום שמחון: שלום, אדוני.

ראובן ריבלין: ברגע שזה יגבר אני אעשה את הכול.

ציפי חוטובלי: כל הליכוד בשקט.

ראובן ריבלין: קודם כול, העלייה בהשתתפות חברי הליכוד כרגע – ב-100% עלתה.

זאב בילסקי: זה נכון.

זאב בילסקי: גם באיכות וגם בכמות.

ראובן ריבלין: באיכות הרבה יותר, לדעתי.

שלום שמחון: חבר הכנסת בילסקי, לפי דעתי העלייה במחירי הדירות נבעה בעיקר מהריבית הנמוכה במשק, שאפשרה לציבור לקחת משכנתאות גבוהות יותר, וגררה עליות מחירים ניכרות.

שלום שמחון: הריבית הנמוכה מאוד במשק אפשרה לציבור לקחת באותו החזר חודשי משכנתה גדולה הרבה יותר ועל-ידי כך אפשרה עליות מחירים חדות.

שלום שמחון: הריבית הנמוכה והיעדר אפשרויות השקעה בטוחות בעלות תשואה עודדו משקיעים רבים להצטרף לשוק הנדל"ן – אני עושה לך שיעור בכלכלה, חבר הכנסת מולה, מה אתה רוצה?

שלמה מולה: אני רק מדבר על הריבית.

אורית זוארץ: כל כך סיפורים לכישלון חברתי.

ראובן ריבלין: תודה, תודה לכם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, תודה, עכשיו השר מדבר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אולי נעשה שיעור בכלכלה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ, אבל את דיברת הרגע.

ראובן ריבלין: את לא רצית שיפריעו לך ולא נתתי.

ראובן ריבלין: להפסיק את ההפרעות.

שלום שמחון: הקשבתי לך בקשב רב, יושב-ראש הכנסת נתן לך עוד 25% זמן לדבר, אז תני גם לי.

שלום שמחון: לא שכחתי להיות חבר כנסת, אני תמיד זוכר מאיפה אני בא.

שלום שמחון: משקיעים רבים הצטרפו לשוק הנדל"ן ועל-ידי כך תרמו להגדלת הביקוש ועליית המחירים.

שלום שמחון: הסבר להתייקרות הניכרת של מחירי הסחורות הינו הריבית האפסית השוררת במרבית המשקים המרכזיים בעולם, גם בארצות-הברית, גם באירופה וגם בבריטניה, והזרמות הכסף הגדולות מאוד לשווקים הפיננסיים שנעשות על-ידי הבנק המרכזי האמריקני.

שלום שמחון: הריביות הנמוכות מאוד, שנוטות במקרים רבים לעמוד על אפס, והכסף הרב המוזרם לשווקים גורמים לשחיקה בערכו של הדולר ולעלייה ברצון של משקיעים לחפש נכסים אחרים, כמו סחורות ומניות.

שלום שמחון: זוהי הסיבה לכך שנרשמו עליות חדות בסחורות ובתשומות הבסיסיות בשנה האחרונה.

שלום שמחון: המגמות הללו עודדו גם עלייה חדה במסחר הספקולטיבי בסחורות.

שלום שמחון: אנחנו צריכים להבין כי העליות הניכרות במחירי הסחורות מתגלגלות לעליות ניכרות במחירים לצרכן, וזאת משום שהיצרנים אינם יכולים לספוג עלייה כה חדה במחירי התשומות ומגלגלים זאת למחירים הסופיים לצרכן.

שלום שמחון: כך, למשל, עלייה במחירי הנפט תורמת לעלייה מיידית במחירי הדלק ולעלייה של כל עלויות השינוע וההובלה שמייקרות את העלויות של מרבית המוצרים המיובאים.

שלום שמחון: באופן דומה, עליות מחירי החיטה מתגלגלות לעליית מחירי הלחם בישראל.

שלום שמחון: אף שמחיר הלחם מפוקח אין מנוס מלהתאים את מחירו מעת לעת, זאת כתוצאה מעלייה במחירי החיטה.

שלום שמחון: צריך להדגיש שהירידה בשער החליפין של הדולר מול השקל בשנה האחרונה בכ-10% תרמה למיתון מסוים של מגמת העלייה במחירים, שכן במונחים שקליים היתה העלייה של מחירי הסחורות נמוכה יותר.

שלום שמחון: ללא הירידה בשער החליפין של השקל היינו רואים עלייה חדה הרבה יותר במחירים במשק.

קריאה: למה המדינה קונה דולרים?

שלום שמחון: כדי למתן.

שלום שמחון: הירידה בשער החליפין של השקל נגרמה בעיקר מפער הריביות החיובי של השקל מול הדולר, שהחל להתרחב בשנה האחרונה והביא – – –

ראובן ריבלין: רבותי, אתם לא מבינים מה שהשר עונה לכם?

שלום שמחון: – – – שביקש ליהנות מפערי ריביות לטובת – – –

ראובן ריבלין: אתם רוצים שאני אשחרר את השר מהתשובה לכם?

ראובן ריבלין: אתם לא תפריעו לו, אני לא מבין.

שלום שמחון: אני רוצה להגיד לכם משהו.

שלום שמחון: אתם החלטתם לכנס את הכנסת באופן מיוחד, נכון?

שלום שמחון: החלטתם, מה לעשות.

אורית זוארץ: – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אורית זוארץ, את לא מבינה מה אני מדבר?

אורית זוארץ: אני מבינה.

ראובן ריבלין: תנו לשר.

ראובן ריבלין: אתם רוצים עוד שאלות לשר, אני אתן לכם אחר כך.

שלמה מולה: כל מה שאנחנו אומרים – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, אני הרי לא באתי היום פעם ראשונה לכנסת ואני אפילו אתכם מכיר כבר – מספיק.

אורית זוארץ: זה בידיים שלכם.

שלום שמחון: הקשבתי לכם שעה שלמה, תנו לי להשיב.

ראובן ריבלין: נכון.

שלמה מולה: אבל אתה נותן לנו הרצאה במיקרו כלכלה.

שלום שמחון: מה אתה מעדיף, הרצאה או דמגוגיה על הדוכן?

יואל חסון: אדוני, מדהים שזה המסר שלכם לציבור.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, חברת הכנסת ברקוביץ, מרגע זה אני מתחיל לקרוא לסדר.

שלום שמחון: שמע, לי אתמול בבוקר אמרו שהכריעו שאני עונה על הדבר הזה.

שלום שמחון: במקום לבלות על המנגל כמו הרבה אחרים, ישבתי והכנתי חומר, מה אני יכול לעשות.

שלום שמחון: יש לי פה עשרה עמודים ואני אקרא אותם.

אורית זוארץ: – – –

שלום שמחון: זה מה שעשיתי במהלך החג, מה אני יכול לעשות.

אורית זוארץ: אותך אנחנו מעריכים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבייב, חברת הכנסת זוארץ, זאת פעם אחרונה, זה הכול.

שלום שמחון: לסיכום, מרבית עליות המחירים בשנה האחרונה נובעות מהתפתחויות בשווקים הבין-לאומיים והן חלק מהמשך המשבר הכלכלי האחרון.

שלום שמחון: מדינות רבות בעולם עדיין לא פתרו את הבעיות הכלכליות שלהן, וניסיונן להתמודד בשוק הפיננסי וכן בשוק הריאלי משפיע על מדינות אחרות, לרבות ישראל.

שלום שמחון: לשמחתי, הכלכלה הישראלית גילתה יחסית יציבות גבוהה בשנה האחרונה ויחסית ניזוקה רק מעט מההתפתחויות הכלכליות הבין-לאומיות.

שלום שמחון: יתירה מכך, העוצמה של הכלכלה הישראלית מושכת לא מעט תנועות הון לעברה, דבר המשפיע על שער החליפין בישראל.

שלום שמחון: בתנאים האלה חשוב שנבין במה הממשלה יכולה להתערב ובמה איננה יכולה להתערב.

שלום שמחון: בהתייחס להשלכות שמקורן במצב הכלכלי הגלובלי, קשה לצפות שנוכל להתערב ולמנוע לאורך זמן את ההשלכות השליליות על המשק.

שלום שמחון: כלומר, מכיוון שמחירי הסחורות נקבעים בשווקים בעולם, אין לישראל כל יכולת השפעה עליהם, ועד שייפסקו הזרמות הכסף המסיביות על-ידי הבנקים המרכזיים והריביות הנמוכות בעולם, סביר כי נמשיך לחזות במחירים גבוהים של סחורות, אולי גם גבוהים יותר מהמחירים הנוכחיים.

שלום שמחון: פירושו של דבר, שכל זמן שהכלכלה העולמית לא מתגברת על המשבר אנחנו צפויים להמשיך ולהיות מושפעים מכך.

שלום שמחון: באופן כללי, תפקיד הממשלה בכל שוק הוא לטפל בכשלי שוק היכן שקיימים ובשאר המקרים להניח לשוק לעשות את שלו.

שלום שמחון: מכאן נובעת כל מדיניות פעולת המשרד לא להתערב בפעילות השוק.

שלום שמחון: צריך להדגיש, התערבות ממשלתית היא מסוכנת.

שלום שמחון: תפקידנו להסיר את המכשולים בשוק כדי לאפשר לו לפעול בצורה יעילה.

יואל חסון: – – –

שלום שמחון: גם אם אתה לא אוהב אותו, מה לעשות.

אורית זוארץ: אבל להסיר אחריות מאזרחים.

אורית זוארץ: יש מדיניות שאתם יכולים לשנות, יש משאבים – – –

ראובן ריבלין: רבותי, השר צריך לסיים את דבריו.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

שלום שמחון: אכן, מה שממשלת ישראל עושה ואמורה לעשות גם בעתיד הוא לנסות להתרכז בהגנה על קבוצות האוכלוסייה החלשות שהן הנפגעות הגדולות של עליות המחירים באמצעים הבאים: 1.

שלום שמחון: העלאת שכר המינימום במשק.

שלום שמחון: כידוע שכר המינימום יגדל בשנה הקרובה לסכום של 4,300 שקל.

שלום שמחון: לגידול יש חשיבות רבה, מפני ששכר המינימום מגן במיוחד על השכבות החלשות.

שלום שמחון: מלבד העלאה זאת של שכר המינימום שאושרה בממשלה – – –

אורית זוארץ: – – – את שרגא ברוש, אתם מנהלים את הממשלה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ.

שלום שמחון: בסוף, עם העובדות אי-אפשר להתווכח.

שלום שמחון: גם שרגא וגם עופר עיני יכולים להחליט ביחד מה שהם רוצים, אבל בלי הממשלה אי-אפשר לעשות את זה.

שלום שמחון: אני נוגע בנקודה הראשונה שעליה החליטה הממשלה ביום ראשון, וזה יגיע לחקיקה מייד בפתיחת מושב הכנסת בשבוע הבא.

שלום שמחון: אנחנו מעלים את שכר המינימום, זאת פעולה ראשונה, מעבר לעדכון השוטף.

שלום שמחון: הנושא השני הוא עדכון קצבאות המוסד לביטוח לאומי.

שלום שמחון: קצבאות המוסד לביטוח לאומי הן קו ההגנה המרכזי לאוכלוסיות החלשות, וגם אותן אנחנו מעדכנים מדי שנה.

שלום שמחון: כל העדכונים האלו נבנו מתוך גישה כי עליות המחירים במשק הישראלי הן נמוכות יחסית.

שלום שמחון: אולם, אם עליות המחירים תהיינה הרבה יותר משמעותיות מכפי שהיה בשנים האחרונות, ייתכן שנצטרך כממשלה לבחון מחדש את מנגנון עדכון הקצבאות ושכר המינימום.

שלום שמחון: העניין השלישי הוא פעולות בעניין מחירי הדיור.

שלום שמחון: בנק ישראל החל בחודשים האחרונים להטיל הגבלות רבות על לוקחי המשכנתאות ולהעלות את הריבית במשק מתוך רצון לצמצם את הביקוש למשכנתאות ועל-ידי כך את הביקוש לדיור.

שלום שמחון: בצד ההיצע, על הממשלה לפעול להפשרה מסיבית של קרקעות ולביטול חסמים שונים שיקלו על תכנון ובנייה מהירים יותר.

שלום שמחון: הפעולה הרביעית היא פעולה לטווח הארוך.

שלום שמחון: חשוב שנבין כי כל הפעולות הללו הן פעולות מאוד סלקטיביות ומתייחסות לאוכלוסיות מסוימות.

שלום שמחון: לא נוכל באמצעותן להגן על השכבות המבוססות יותר בישראל; מה עוד שבשנה האחרונה השכר הממוצע של אוכלוסיות אלה עלה בצורה ריאלית.

שלום שמחון: עלינו להבין שהניסיון להגן על האוכלוסיות המבוססות יחסית עלול לפגוע בצמיחה במשק בטווח הארוך, הואיל ומשאבים שאמורים להיות מושקעים בצמיחה בת-קיימא לטווח הארוך יופנו להגנה על אוכלוסיות מבוססות בטווח הקצר והבינוני.

שלום שמחון: חשוב לנו מאוד שתקציבים יופנו להאצת הצמיחה לטווח הארוך באמצעות השקעות בכלל ובמחקר ופיתוח בפרט, כמו גם בהשקעות בתשתיות ובהשקעות בטיפוח ההון האנושי.

שלום שמחון: הנושא החמישי – – –

אריה ביבי: אדוני השר, תציין – – – גם את זה.

שלום שמחון: הנושא החמישי הוא סיוע – תשמע, בפעם הבאה אל תגיש הצעה כזאת יום אחרי יום העצמאות.

שלום שמחון: הנושא החמישי שהממשלה פועלת בו הוא סיוע למפעלים.

שלום שמחון: הממשלה תמשיך לפעול לחזק את ההגנה על המפעלים המתקשים בשל קשיי הכלכלה באמצעות כלי סיוע לעסקים, כמו למשל הלוואות, הרחבת קרנות קיימות וסיוע למפעלים קטנים ובינוניים, יצירת קרנות חדשות וכן מתן סיוע בחונכות למפעלים תוך פעולות לשיפור יכולות הניהול בהם.

שלום שמחון: אני כמובן יכול להגיד פה עוד הרבה מאוד דברים, אבל אני לא אלאה אתכם, כי אני מבין שהבנתם את השיעור בכלכלה.

שלמה מולה: אני יכול לומר לך, אדוני השר – – –

שלום שמחון: לא, אם אתם לא רוצים אני ממשיך פה.

אורית זוארץ: אנחנו מקשיבים בקשב רב.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

נסים זאב: הם לא רוצים לשמוע אותך – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, אדוני, אם אתה תשאל שאלות אני אאפשר להם לענות תשובות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני השר, עם כל הכבוד לך – – – למה יש – – –

יואל חסון: – – –

ראובן ריבלין: טוב, תודה רבה.

ראובן ריבלין: אי-אפשר לקרוא קריאות ביניים במקהלה, אף אחד לא שומע אתכם, זו סתם קקופוניה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו מפלגה מאוד – – –

ראובן ריבלין: אבל לא יכול להיות, חברת הכנסת ברקוביץ – – –

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: – – –

ראובן ריבלין: אבל את לא מבינה מה שאני אומר לך?

שלום שמחון: אני רק רוצה לנצל את ההזדמנות שאנחנו נפגשים פה כדי להגיד לכם כמה דברים על נושא המחירים במשק.

שלום שמחון: באופן עקרוני, למעט כמה מוצרים חקלאיים, רמת המכסים בארץ נמוכה.

שלום שמחון: המטרה שלנו היא לספק את הביקושים במשק, ובמידה שאין אנו יכולים, להשתמש במכסות פטורות ממכס או במכס מופחת.

שלום שמחון: כל מי שחבר בוועדת הכספים, או שהיה חבר בה, מכיר את התהליך הזה.

שלום שמחון: שי חרמש, אתה יודע – שי, חבר הכנסת חרמש – – –

ראובן ריבלין: הוא לא שומע.

שלמה מולה: – – –

שי חרמש: – – –

שלום שמחון: צריך לזכור שאנחנו חלק ממערכת הסכמים בין-לאומיים.

שלום שמחון: אנחנו לא יכולים לעשות כל מה שעולה על רוחנו בנושא הפטורים, אבל עדיין ישנה אפשרות להגן על חלק מהמוצרים.

שלום שמחון: אגב, אני באופן אישי, למרות העובדה שאני בא מאזור שמבחינה סוציו-אקונומית נחשב מאוד חלש, לא מאמין בפיקוח על מחירים.

שלום שמחון: אני חושב שהשוק צריך לעשות את שלו.

שלום שמחון: בסופו של דבר זה יותר טוב לצרכן.

שלום שמחון: לכן גם בנושא הלחם וגם בנושא מחירי החלב תמיד חשבתי שצריך להוציא אותם מפיקוח.

אורית זוארץ: אנחנו מדינת עלייה, אין לנו הפריווילגיה הזאת, כבוד השר.

אורית זוארץ: אנחנו לא סקנדינביה.

שלום שמחון: חבר'ה, די לרחם על עצמנו – – –

אורית זוארץ: אנחנו לא סקנדינביה, אנחנו לא אירופה.

שלום שמחון: בסוף היום לילד יותר חשוב מחשב מאשר לחם.

שלום שמחון: די, צריך לשנות את הראש, ללכת למקום אחר, להבין שהיום סולם הצרכים של האדם הוא אחר ממה שהיה בשנות ה-50.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אורית זוארץ: סולם הצרכים הוא סולם הצרכים, כבוד השר.

שלום שמחון: אבל די, אני לא מוריד לו שום בסיס – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

שלום שמחון: חברת הכנסת לוי, אני לא מוריד לו שום בסיס.

שלום שמחון: תאמיני לי, אני גם זוכר את המאבקים החברתיים הגדולים של אביך, גם כחבר כנסת וגם כאדם לפני שהיה חבר כנסת.

שלום שמחון: אני חושב שגם את וגם אני מבינים שאנשים כמוך וכמוני, שגדלו בפריפריה, מבינים שסולם הצרכים של האדם השתנה והוא נמצא במקום אחר.

שלום שמחון: היום הוא צריך יותר חינוך, הוא צריך יותר תעסוקה, הוא צריך מחשב, הוא צריך דברים שהם לא קשורים רק ללחם ולמקרר.

שלום שמחון: כאשר מדברים אתי על הלחם והמקרר זה מעליב אותי, כי חושבים שנשארתי תקוע שם, במקום ההוא, ואני כבר לא שם ולשמחתי גם את כבר לא שם.

אורלי לוי אבקסיס: יש לי שאלה שאני לא מצליחה לקבל עליה תשובה – – –

ראובן ריבלין: מה השאלה, מה השאלה?

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים עכשיו על קורת גג.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה שלי היא – – – עם כל הכבוד לממשלה, ישנו איזשהו פתרון לדיור הסוציאלי שהולך ומתרסק – – – אנשים שלא רק להורים שלהם – – – גם לנכדים שלהם – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: כל נושא הדיור הסוציאלי עומד על סדר-יומנו 20 שנה כבר ולא השכלנו לפתור אותו.

ראובן ריבלין: 20 שנה.

שלום שמחון: באופן עקרוני, אני חושב שהנושא שאת מעלה עכשיו הוא נושא ראוי לסדר-היום הציבורי – –

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

שלום שמחון: – – וצריך להזמין הנה את שר השיכון – –

ראובן ריבלין: נכון מאוד.

שלום שמחון: – – ולדבר אתו על העניין הזה.

שלום שמחון: עם כל הכבוד, אני לא חושב שאני יוכל לענות כמעט על כל דבר, אני רק מסביר את המגמות של עליית המחירים במשק ומה גרם להן, בסופו של יום מה גרם לכל דבר.

שלום שמחון: שום דבר, למרות העובדה שחבר הכנסת יואל חסון דיבר על 13 שנה אחורה, שום דבר לא התחיל בממשלה הנוכחית.

ראובן ריבלין: נכון.

שלום שמחון: הכול הוא רצף של זמן, לאורך זמן.

שלום שמחון: לא היתה שום ממשלה בישראל – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

ראובן ריבלין: מספיק, חברת הכנסת לוי.

ראובן ריבלין: אתה רוצה, תעלי הצעה אחרת לסדר-היום.

יואל חסון: משנת 1996 – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, נא לשבת.

ראובן ריבלין: נא לשבת.

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, מה קרה?

נסים זאב: אני רוצה – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, עד כאן.

ראובן ריבלין: עוד רגע אתה מדבר.

שלום שמחון: יואל, תאמין לי, הרבה יותר נוח לי להגן על מי שאתה רוצה להגן.

שלום שמחון: יחד עם זאת, אין שום ממשלה שמחירי הדלק לא היו חלק מההכנסות שלה.

שלום שמחון: כל ניסיון לומר שזה התחיל פה, התחיל שם – – –

יואל חסון: משנת 1996 לא העלו את מחירי הדלק כמו שאתם העליתם.

יואל חסון: עובדתית, אי-אפשר להתווכח – – –

שלום שמחון: די, זה הכול – – –

יואל חסון: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אתה הבהרת את דבריך בצורה – – –

שלום שמחון: אני חושב שאפשר להסתפק בדיון בוועדת הכספים.

ראובן ריבלין: אדוני מציע להעביר לוועדה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לאדוני על התשובה המאוד מפורטת בשני הנושאים, גם את עמדת הממשלה וגם את עמדת המשרד שלך באופן יותר ממצה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, יש הצעה של הממשלה להעביר את הנושא לדיון בוועדת הכספים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, האם אתה מסכים להעביר לוועדה?

יואל חסון: כן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, האם אתה מסכים?

שלמה מולה: כן, אני מסכים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ יוליה – איננה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ – אז מה שמציעה הממשלה הוא להעביר את הצעותיהם של חבר הכנסת חסון וחבר הכנסת מולה לוועדת הכספים.

ראובן ריבלין: חברים שאינם נוכחים, הצעותיהם – – –

שלמה מולה: הנה יוליה.

ראובן ריבלין: האם גברתי מסכימה לוועדת הכספים?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כן.

ראובן ריבלין: מסכימה.

ראובן ריבלין: ובכן, שלוש ההצעות תעבורנה לוועדת הכספים במידה שהכנסת תאשר אותן.

ראובן ריבלין: אבל לפני שנצביע על להעביר לוועדת הכספים או להסיר מסדר-היום, אני מזמין שני חברי כנסת שביקשו להביע עמדה אחרת.

ראובן ריבלין: הראשון הוא חבר הכנסת אייכלר שביקש אחרון, ואחרון הוא זה שמדבר תמיד אחרון בדיונים בכנסת, חבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: בבקשה, אייכלר.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: זה כבר חוק של הכנסת.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות לך על נאומך המרגש בפתיחת יום העצמאות – –

ראובן ריבלין: זה לא על סדר-היום.

ישראל אייכלר: – – אותו שמעתי ברדיו.

ישראל אייכלר: הבהרת היטב שלבעלי ההגמוניה השלטת אין מונופול על לאומיות ישראלית.

ישראל אייכלר: בשם המיעוטים המודרים מן הקונסנזוס התקשורתי – יהודים, ערבים, עולים חדשים ובני היישוב הישן הוותיקים בארץ-ישראל – אני מודה לך על הדברים.

ישראל אייכלר: עכשיו לעניין של המסים.

ישראל אייכלר: אתמול, בתחנת הדלק ביציאה מירושלים, ראיתי דבר שאין כמוהו בעולם.

ישראל אייכלר: אשה ניגשה לחלון הרכב בבקשת תרומה של דלק עבור מכוניתה המקרטעת, כי אין לה דלק להגיע הביתה.

ישראל אייכלר: זה היה פה, ביציאה מירושלים.

ישראל אייכלר: לאן הגענו?

ישראל אייכלר: בשנים עברו מכונית היתה מותרות.

ישראל אייכלר: היום מכונית לכל פועל אינה מותרות.

ישראל אייכלר: התחבורה הציבורית גם אז היתה מעטה.

ישראל אייכלר: היום אנשים מטיילים והדלק הוא מוצר חשוב מאוד, כי תקופת הצנע כבר עברה.

ישראל אייכלר: ולמרות זאת, המסים על דלק ורכב ודירות הפכו למסחטת כספים לניהול עסק כלכלי שנקרא "בנק ישראל" ו"משרד האוצר".

ישראל אייכלר: הגיע הזמן להבין שמדינה איננה חברה כלכלית שתפקידה למקסם רווחים.

ישראל אייכלר: אנחנו צריכים לדעת שהמסים על הדלק מייקרים את כל המוצרים הבסיסיים, ובעיקר את ענף הבנייה, הקורס מעליית מחירים וגורם לזוגות צעירים שלא יוכלו להגיע לדירה.

ישראל אייכלר: אני מבקש שהכנסת תחוקק חוק שיגביל את האוצר באחוז המסים שמותר לו לשים על הדלק.

ישראל אייכלר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני פונה לחבר הכנסת מולה: יש משהו שקורה בעולם שלא קשור לש"ס?

נסים זאב: אני לא מכיר.

קריאות: יש.

נסים זאב: אני אומר לך, לא הצונאמי ולא ההוריקן שהיה בארצות הברית, שום דבר, הכול קשור לש"ס.

נסים זאב: מעניין, לוקחים את נושא הדלק ומבעירים פה הסתה נגד תנועת ש"ס.

נסים זאב: תהיה ענייני.

נסים זאב: אני רוצה להתייחס עכשיו לדלק ולומר גם סניגוריה על הממשלה הזאת – – –

שלמה מולה: אתם חברים בממשלה הזאת – – –

נסים זאב: מצדי תמחקו את כל המסים, מה הבעיה?

שלמה מולה: זו גזירה – – –

נסים זאב: בוא תשמע, תשמע, אתה מומחה לענייני דלק, אתה מומחה לתבערה נגד החרדים, אבל בוא אני אגיד לך משהו גם בנושא הדלק.

שלמה מולה: – – –

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, מישהו יש לו מושג?

נסים זאב: בממשלת קדימה, באפריל 2009 – –

אורית זוארץ: כבר לא היינו – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, אני רק רוצה להזכיר לך שאתה לא משיב בשם הממשלה כרגע, אלא רק – – –

נסים זאב: אני לא משיב, רק בשם עצמי.

ראובן ריבלין: בסדר גמור.

נסים זאב: אז אני רק רוצה לומר.

נסים זאב: – – לפני הממשלה הזאת – – –

יואל חסון: – – –

אורית זוארץ: באפריל 2009 – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: מספיק, רבותי.

נסים זאב: אני עכשיו אומר לך – – –

ראובן ריבלין: הוא אומר את דעתו, זה הכול.

ראובן ריבלין: מספיק.

ראובן ריבלין: בבקשה.

נסים זאב: אתה יודע מה, לא קדימה – –

יואל חסון: קדימה – – –

נסים זאב: – – ממשלת ש"ס, בסדר?

נסים זאב: הלוא הכול קשור לש"ס.

נסים זאב: בממשלת ש"ס, באפריל 2009, מחיר הדלק היה 5.59 שקלים, וזה עלה – –

יואל חסון: – – –

נסים זאב: תן לי לסיים.

נסים זאב: תן לי לסיים.

נסים זאב: – – זה עלה – עד השנה האחרונה, עד מאי האחרון – ל-6.82 שקלים.

נסים זאב: כמה זה באחוזים, סניור חסון, המומחה לענייני המומחים?

נסים זאב: זה 14%, נכון?

נסים זאב: בשנה האחרונה, אדוני היושב-ראש, מ-6.82 שקלים ל-7.75 שקלים, נכון?

קריאה: כמה זה באחוזים?

נסים זאב: כמה זה באחוזים?

נסים זאב: 11%.

נסים זאב: למישהו יש מושג כמה זה עלה בשנה האחרונה בארצות-הברית?

נסים זאב: יש לכם מושג?

שלמה מולה: כן.

נסים זאב: תגיד לי בבקשה.

שלמה מולה: שלוש נקודה – – –

נסים זאב: ב-56%.

נסים זאב: אין בור ירא חטא, אבל גם בור לא יכול להיות כל כך חכם ולהיות מומחה לענייני דלקים ולהבעיר פה את המדינה.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, זה עלה – –

שלמה מולה: – – –

רוברט טיבייב: אין להם את ש"ס.

נסים זאב: תן לי לסיים.

נסים זאב: – – זה עלה מ-2.75 דולר ל-4.29 דולר.

נסים זאב: זה 56%.

נסים זאב: בסך הכול, מדינת ישראל העלתה ב-11%, 12% גג – –

שלמה מולה: יופי, אז – – –

נסים זאב: – – אז לכן – יש לכם ביקורת, זה טוב, אבל קצת תסתכלו מסביבכם, תראו קצת מה קורה בעולם – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

נסים זאב: – – ואני בעד הורדת המסים, אדוני, שלא יהיה ספק.

נסים זאב: אני בעד שכל שקל שעולה בדלק, להוריד 2 שקלים במסים, למה לא?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

נסים זאב: בוא, אנחנו בעולם של סבבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, אני מאוד מודה לך.

רונית תירוש: – – – חשבון בבתי-ספר – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: רבותי, אולי אתם לא מבינים – – –

יואל חסון: טעית בחישובים – – –

רונית תירוש: – – –

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, תוציאו הודעה לעיתונות.

נסים זאב: אתם אף פעם – – –

יואל חסון: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אתה לא שומע מה אני – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: רבותי, אני עובר להצבעה.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: אני עובר להצבעה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אני לא מבין מה זה – – –

יואל חסון: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אם היה הדבר הזה עכשיו קורה בוועדה לענייני ביקורת המדינה, מזמן אדוני היה מפסיק את הישיבה.

יואל חסון: – – – בושה – – –

אריה ביבי: הרב נסים, הוכחת בבית הזה שאתה חזק באחוזים.

ראובן ריבלין: מספיק.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: כל מי שמסכים להעביר את הנושא לוועדת הכספים יצביע בעד; מי שרוצה להסיר מסדר-היום יצביע נגד.

ראובן ריבלין: נא להצביע על הצעה לסדר-היום: עליית המחירים במשק עקב המדיניות הכלכלית הכושלת, והנושא שחוּבר יחדיו: מדיניות המסים של נתניהו מעלה את מחירי הדלק לשיאים חדשים.

ראובן ריבלין: נצביע על שני הנושאים יחד ושניהם יעברו – על שלושת המציעים, אם אכן הכנסת תאשר, לוועדת הכספים, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: השר שמחון, בשם הממשלה, ביקש לתמוך בהעברה לוועדת הכספים.

שלמה מולה: ציפי חוטובלי – איפה כולם, אדוני היושב-ראש?

שלמה מולה: רק ציפי חוטובלי – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, אם כולם היו פה עוד היו יכולים להפוך את תוצאות ההצבעה.

יואל חסון: אדוני, אפשר אי-אמון בממשלה בהזדמנות זו?

יואל חסון: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הנושאים לוועדה – 36 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושאים לוועדת הכספים נתקבלה.

ראובן ריבלין: אין בעניין זה – רק 61 בפגרה יכולים לבקש.

ראובן ריבלין: 36 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע ששתי ההצעות אשר עלו לדיון כאן יועברו כמקשה אחת לוועדת הכספים כדי לקיים בהן דיון בהשתתפות שר האוצר ושר המסחר, התעשייה והתעסוקה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הסכם "פתח"–"חמאס"

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים לנושא הבא.

ראובן ריבלין: חלק מהנושא אני אנהל, ולאחר מכן – חבר הכנסת וקנין, ממלא-מקום יושב-ראש הכנסת.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים, חבר הכנסת רותם, בנושא – אני מתנצל.

ראובן ריבלין: הצעות לסדר-היום: הסכם "פתח"–"חמאס", מס' 5489 ו-5490, שביקשו להעלות על סדר-היום חברת הכנסת ציפי חוטובלי – הראשונה; בבקשה, גברתי.

ראובן ריבלין: גם המבקש השני היה נוכח באולם; אני לא מקריא את שמו עד אשר הוא יגיע.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: כן כן, השר, המשנה לראש הממשלה, סילבן שלום, ישיב על כל ההצעות, שכן כולן – אני רוצה, לפני שחברת הכנסת חוטובלי תעלה את הנושא:

ראובן ריבלין: הסכם "פתח"–"חמאס", יש לנו גם: השתתפות חברי כנסת ישראל בטקס האיחוד שבין ארגון הטרור "חמאס" לבין הרשות הפלסטינית, של חברי הכנסת ואחרים, וכן באותו נושא:

ראובן ריבלין: הסכם בין הרשות הפלסטינית ל"חמאס", בלי תארים, של חבר הכנסת גילאון וחבר הכנסת דניאל בן-סימון, ובסופו של דבר הצעה לסדר-היום בנושא: הסכם בין הרשות הפלסטינית ל"חמאס", של חברי הכנסת אחמד טיבי ואחרים.

נסים זאב: מי זה "אחרים"?

ראובן ריבלין: אני, עד שהם לא נמצאים באולם, לא מלבין את פניהם.

ראובן ריבלין: אחרי זה – – –

נסים זאב: אם זה קשור לש"ס – – –

ראובן ריבלין: אני לא רוצה להגיד.

ראובן ריבלין: לעת עתה, חבר הכנסת אחמד טיבי פה.

ראובן ריבלין: אני אומר, על כולם ישיב – מקשה אחת – השר סילבן שלום, שכן כולם נוגעים – מעניין לעניין באותו עניין.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי חברת הכנסת חוטובלי, הזמן העומד לרשותך הוא עשר דקות תמימות, ואם קדימה תפריע לך אנחנו נוסיף לך שתי דקות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אתמול – – –

ראובן ריבלין: אני רק רוצה, ברשותך – עוד דבר שהוא לכאורה משני; אני רוצה לברך את סיעת קדימה אשר חתמה על בקשה לכנס את הכנסת בפגרה ו-24 מחבריה – מתוך 28 – היו כאן, ושלושה אחרים נמצאים בשליחות הכנסת בחוץ-לארץ, ואני מסיר את הכובע.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חבל על הזמן.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת חוטובלי.

ראובן ריבלין: האנשים שחתמו כדי לקיים את הכנס שבו את מבקשת – את נוכחת פה, ואני מכבד אותך, אבל יחד עם זה ראוי שמי שמבקש לכנס את הכנסת יהיה גם נוכח.

ראובן ריבלין: אני ער לכך שהם ביקשו לכנס את הכנסת רק משום שנתבקשו על-ידי האופוזיציה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: מכאן אין יותר הערות.

רוברט טיבייב: – – – של הליכוד – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אנחנו נמצאים היום – יום אחרי יום העצמאות ה-63 של מדינת ישראל – ואנחנו נמצאים בעיצומם – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: לא שומעים.

ראובן ריבלין: תדברי למיקרופון או תגבירו את – – – עכשיו את שומעת?

ראובן ריבלין: בבקשה.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, מקווה ששומעים את דברי.

ראובן ריבלין: כן, כן.

ציפי חוטובלי: אנחנו נמצאים היום בתקופה שבה היסטוריה מתרחשת במזרח התיכון.

ציפי חוטובלי: בעוד שבועיים יעמוד ראש ממשלתנו בפני נשיא ארצות-הברית ויישא נאום שכולם מחכים וסקרנים לדעת מה ייאמר בו.

ציפי חוטובלי: ואני רוצה לפנות מעל במת הכנסת לראש הממשלה – קודם כול, אדוני היושב-ראש, אתה אמרת בעבר שראוי שנאומים מדיניים יינשאו קודם כול בפני כנסת ישראל – ומבקשת לומר לראש הממשלה: אנחנו מחכים לשמוע את הדברים שאתה רוצה לומר קודם כול כאן, בבית הזה.

ראובן ריבלין: אם מבקש ראש ממשלה לדבר על עתידה של ארצות-הברית, ראוי שידבר בארצות-הברית, אין לי ויכוח.

ציפי חוטובלי: נראה לי – – –

ראובן ריבלין: אני הערתי את זה רק לגבי עניינים שנוגעים במדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: נראה לי שמדובר בעניינים שנוגעים לעצם קיומנו כאן, ויש כאן עניין אחד חשוב שברצוני לומר לראש הממשלה מעל הבמה הזאת.

ציפי חוטובלי: אדוני ראש הממשלה, אתה עומד לפגוש נשיא אמריקני כשמאז ביקוריך הקודמים חלו שני שינויים מרכזיים.

ציפי חוטובלי: עניין אחד הוא כמובן ההישג ההיסטורי של הנשיא הזה בחיסולו של גדול המרצחים, אוסמה בן-לאדן.

ציפי חוטובלי: אתה עומד לפגוש נשיא אמריקני שמבין היטב את משמעות המושג מלחמה בטרור, ואתה עומד להגיע לנשיא ארצות-הברית כשבמזרח התיכון, מעבר לשינויים הדרמטיים שמתרחשים בכל המדינות שהן שכנות לנו, במזרח התיכון התרחש הסכם בשבוע שעבר – הסכם פיוס בין "פתח" ל"חמאס".

ציפי חוטובלי: ואתה יכול היום לומר לנשיא ארצות-הברית, יש לנו כללי משחק חדשים.

ציפי חוטובלי: הם בחרו לשבור את הכלים.

ציפי חוטובלי: אמרת יפה: הרשות צריכה לבחור בין "חמאס" לבין ישראל.

ציפי חוטובלי: ובכן, הרשות בחרה; הרשות בחרה לחבור ל"חמאס", הרשות בחרה להצטרף אל אלו שלא רק שאינם מכירים במדינת ישראל אלא מבקשים כדבר גלוי להשמיד את מדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: וכשזאת המציאות, אדוני ראש הממשלה, אתה יכול לומר לנשיא ארצות-הברית, שכל תפיסת העולם שעליה מושתתת הבקשה החוזרת ונשנית מישראל לסגת, החוזרת ונשנית מישראל לחלק את הארץ הזאת, כל תפיסת העולם הזאת תם זמנה.

ציפי חוטובלי: אבל יש במדינה הזאת מי שחושבים שלא תם זמנה.

ציפי חוטובלי: אתמול היה זה שר הביטחון, שבקריה אמר, לא פחות ולא יותר, שיש לחזור לאותה תפיסת עולם קלוקלת שאומרת, חלוקת הארץ על בסיס קווי 67' וחלוקת ירושלים, אדוני היושב-ראש.

ציפי חוטובלי: אתה, שכל כך נשבע בשמה של ירושלים, שמדבר פעם אחר פעם על זכותנו ההיסטורית, אדוני ראש הממשלה, לא יכול להיות ששר ביטחון בממשלתך יאמר דברים שהם מנותקים מהמציאות, לא רק מתפיסת העולם ומקווי היסוד של הממשלה הזאת.

ציפי חוטובלי: וכששר הביטחון הזה אומר את הדברים האלה, הדברים האלה מנוגדים לעצם עקרונות היסוד שבשמם נבחרה הממשלה הזאת.

שלמה מולה: – – –

ציפי חוטובלי: רגע, נגיע גם אליכם, חבר הכנסת מולה.

ציפי חוטובלי: יש לכם הוגה דעות מדיני דגול – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, אתה רוצה לאפשר למישהו לנאום פה?

ציפי חוטובלי: יש לכם הוגה מדיני דגול, חבר הכנסת שאול מופז, יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, שנדהמתי לראות, באמת שיא חדש בטירוף, שהוא מוכן לדבר עם "חמאס".

ציפי חוטובלי: יפה מאוד, באמת כל הכבוד.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שהרצון להשיג כותרת במסגרת פריימריס בקדימה באמת מקדש את כל עקרונות היסוד של מדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: יש כאן איוולת – אתה יודע, יש ז'אנר כזה של בדיחות משוגעים, ובמסגרת הבדיחות האלה יש משוגע תורן שהוא חושב הפוך מכולם, אז אומרים, אה, הוא לא משוגע, הוא חושב שפוי.

ציפי חוטובלי: ואז מגלים שהמשוגע הזה גדול יותר מכל המשוגעים האחרים.

ציפי חוטובלי: ובכן, חברים, המציאות במזרח התיכון השתנתה וזאת לא סיבה להתאבד.

ציפי חוטובלי: היו לנו מספיק מהלכים שהביאו את מדינת ישראל לעברי פי פחת, אנחנו לא צריכים לחזק את המהלכים האלה.

ציפי חוטובלי: יפה עשתה הממשלה שהחליטה להפסיק את העברת הכספים.

ציפי חוטובלי: אבל למה באופן זמני?

ציפי חוטובלי: ארצות-הברית אומרת היום שהיא מתלבטת אם להמשיך להעביר את הכספים או לא.

ציפי חוטובלי: עיניה של ארצות הברית נשואות אלינו.

ציפי חוטובלי: אם אנחנו נאמר לעולם בקול צלול שארגון טרור לא זכאי לקבל כספים – הרי ברור לחלוטין שארצות-הברית מסתכלת, היא לא יכולה להיות יותר קדושה מאתנו בעניינים האלה.

ציפי חוטובלי: וכשאירופה ממשיכה להזרים כספים לרשות, שהיא היום ארגון טרור לכל דבר ועניין כי היא חברה ל"חמאס", אני חושבת שברור שממשלת ישראל צריכה להשמיע קול שאומר, אנחנו לא מספקים יותר כסף לארגון טרור כי אנחנו יודעים לאן הכסף הזה הולך.

ציפי חוטובלי: הכסף הזה הולך אך ורק לדבר אחד, לשימון מכונת המלחמה נגד ישראל.

ציפי חוטובלי: נמצא כאן השר סילבן שלום.

ציפי חוטובלי: אדוני השר, אתה עשית דברים חשובים מאוד בהקשר של ההסכם הזה, בהצהרות הפומביות, אבל הממשלה צריכה ללכת אפילו צעד אחד קדימה ולשקול מחדש את נושא הזרמת הכסף; לא רק את נושא הזרמת הכסף אלא גם את נושא אספקת החשמל והמים לעזה.

ציפי חוטובלי: כל כך הרבה שנים מאז ההתנתקות – ואנחנו ממשיכים להיות הפטרון בכל מה שנוגע לתשתיות בעזה.

ציפי חוטובלי: מדוע ולמה?

ציפי חוטובלי: וכשמדובר בנושא כל כך לאומי כמו גלעד שליט – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת חוטובלי, כל אלה שחולמים על שלמות הארץ צריכים לדאוג שאנחנו נוכל לספק חשמל בכל הארץ.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, כל עוד אנחנו לא שולטים בעזה וכל עוד שולט ארגון טרור בעזה, אני לא רוצה לספק לו, לא חשמל ולא מים.

ציפי חוטובלי: ואתה יודע מה, אם נקים מחדש את גוש-קטיף, אני מוכנה בהחלט שאנחנו נהיה בעלי-הבית, אבל עד שנחזור להיות בעלי-הבית, אני לא חושבת – – –

ראובן ריבלין: צריך רק להאמין.

ציפי חוטובלי: אנחנו מאמינים.

ציפי חוטובלי: דווקא יש לי סיפור יפה בשבילך על העניין הזה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לחזור רגע למשפחת שליט.

ציפי חוטובלי: שמעתי אותך היום בבוקר מדבר על המחאה של משפחת שליט.

ציפי חוטובלי: ישבתי בטקס הדלקת המשואות וראיתי לנגד עיני את יואל שליט עומד ומתפרץ.

ציפי חוטובלי: הצדק אתך, אדוני היושב-ראש, לא כך ראוי לנהל מחאה ציבורית בנושא כל כך חשוב.

אורית זוארץ: מי את שתשפטי אותו?

ציפי חוטובלי: אבל הצדק עם משפחת שליט בכך שהיום יש הזדמנות, יש כבר כתובת, יש בית.

ציפי חוטובלי: אם עד עכשיו אמרנו, ה"חמאס" הוא לא כתובת, יש היום כתובת, הרשות וה"חמאס" חד הם.

ציפי חוטובלי: וכשהם דבר אחד, אפשר בהחלט לדרוש היום באופן ברור את החזרת גלעד שליט מהגוף המאוחד הזה.

ציפי חוטובלי: יותר מזה, הסנקציות הכלכליות שממשלת ישראל יכולה לנקוט עומדות לרשותנו בצורה הרבה יותר חריפה.

ציפי חוטובלי: ולכן, הפסקת העברת הכספים הזמנית חייבת להיות הפסקת העברת כספים קבועה.

ציפי חוטובלי: אנחנו לא נספק יותר כסף לארגון טרור.

ציפי חוטובלי: לא נספק יותר את ההבחנה המלאכותית הזאת ונאמר, אלה כספים שלהם.

ציפי חוטובלי: סליחה, הכספים האלה מגיעים בסופו של דבר לארגון טרור.

ציפי חוטובלי: ולכן אנחנו לא נהיה היד הארוכה שמספקת את הכסף.

ציפי חוטובלי: וגם בעניין הסיכולים הממוקדים, ארצות-הברית לא יכולה יותר לומר שממשלת ישראל לא יכולה לנקוט את הדרך הזאת כשהיא בעצמה עומדת בחזית המאבק בטרור בדרך הזאת.

שלמה מולה: אמריקה לא אמרה – – –

ציפי חוטובלי: יש כאן הזדמנות אמיתית לשנות את כללי המשחק, גם בנושא גלעד שליט, גם בנושא הצרות המדיניות שלנו, ואני חושבת שאם ההזדמנות הזאת תוחמץ לא תהיה הזדמנות נוספת, כי זאת הנסיעה הראשונה של ראש הממשלה שלנו אחרי שהמציאות כאן השתנתה ואחרי שאנחנו יודעים שאין לנו אפשרות להמשיך יותר באותה הצגה ובאותו משחק.

ציפי חוטובלי: אתמול ביקרתי – ביום העצמאות – במקום יפהפה בארץ, אני מזמינה את כולכם לבקר בו, חולות חלוצה.

ציפי חוטובלי: חולות חלוצה בנגב המערבי, מקום שאליו הגיעו מגורשי גוש-קטיף והקימו שם מכינה קדם-צבאית, המכינה הקדם-צבאית "עצמונה".

ציפי חוטובלי: הגעתי לאירוע של המכינה וראיתי איך החלוציות הציונית לא נגמרה.

ציפי חוטובלי: החלוציות הציונית לא נגמרה אף שניסו לגדוע אותה במעשה העקירה של גוש-קטיף.

ציפי חוטובלי: ניסו לומר שהחזון הזה של התיישבות באזורים מסוימים בטל ומבוטל.

ציפי חוטובלי: החזון הזה לא נגמר.

ציפי חוטובלי: יש רוח של אנשים שעומדים ומיישבים את הארץ הזאת גם בחולות חלוצה.

ציפי חוטובלי: אבל כל מי שממשיך לדבר באותה שפה לא רלוונטית של הקמת מדינה פלסטינית, הוא זה שמטרפד את הרוח הציונית הגדולה הזאת, הוא זה שממשיך את אותה טעות נוראית שמדינת ישראל עשתה ב-2005.

ציפי חוטובלי: ואנחנו, מכאן, קוראים לראש הממשלה להמשיך ברוח הציונית הגדולה, ברוח של חולות חלוצה, ברוח שאומרת, אנחנו לא נעמוד מול העולם בהצגה, אנחנו נעמוד מול העולם ונאמר אמת.

ציפי חוטובלי: נאמר אמת כי אם אנחנו לא נאמר אותה, העולם בוודאי לא יאמר אותה.

ציפי חוטובלי: ותמיד אמרו שיש חלוקה בין אלה שאומרים, זכותנו על הארץ – וכולם מסכימים שיש לנו זכות על הארץ – לבין אלה שאומרים, אבל יש קהילה בין-לאומית ויש לחצים.

ציפי חוטובלי: זאת ההזדמנות שלנו לומר, אין כאן באמת שניות – אלו הרוצים לומר, יש לנו זכות על הארץ, ואלו שרוצים לדבר בפני הקהילה הבין-לאומית.

ציפי חוטובלי: כי הקהילה הבין-לאומית חייבת להבין, שבעולם שבו "פתח" ו"חמאס" חוברים יחד, אין יותר מקום לדבר על מדינה פלסטינית, אין יותר מקום לדבר על חלוקת הארץ, אין יותר מקום להעביר כספים ולהיות יד ארוכה של ארגוני הטרור, אין יותר מקום לפעילות סלחנית ולדיבורים על שחרור אסירים כדי לשחרר את גלעד שליט.

ציפי חוטובלי: אלה הדברים שהשתנו.

ציפי חוטובלי: ובהקשר הזה יש כאן שתי הצעות חוק חשובות שחברי כנסת חתומים עליהן וכדאי שהכנסת הזאת תאשר אותן.

ציפי חוטובלי: אחת, בנושא של הרעת התנאים של אסירי ה"חמאס".

ציפי חוטובלי: נראה לי שיותר מדי זמן נהגנו בסלחנות כלפי הצעות החוק האלה ואמרנו שיש לחכות אתן.

ציפי חוטובלי: אין מה לחכות אתן, צריך לשנות את כללי המשחק בכל מה שנוגע לתנאי הכליאה של אסירי ה"חמאס".

ציפי חוטובלי: והעניין השני הוא, להפסיק באופן מיידי את העברת הכספים לארגוני הטרור שבגבולנו הדרומי, להפסיק את העברת הכספים ל"חמאס" – והיום אפשר לומר, ה"פתח" וה"חמאס" אחד הם – להפסיק את העברת הכספים באופן קבוע ולא רק באופן זמני.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת חוטובלי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אורבך שני במדברים בנושא זה אשר אושר על-ידי הנשיאות על-פי בקשתם של 25 חברי כנסת.

ראובן ריבלין: אחריו – אנחנו נעבור לנושא הבא וחברי הכנסת רותם ופניה קירשנבאום ינמקו את ההצעה.

ראובן ריבלין: ולבסוף – חבר הכנסת אחמד טיבי וחברת הכנסת חנין זועבי.

ראובן ריבלין: ולאחר כולם יעלה המשנה לראש הממשלה, השר .

ראובן ריבלין: בבקשה, אורי.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, משחק ההונאה העצמית נמשך.

אורי אורבך: כששמעתי על הסכם ה"פתח" וה"חמאס" נזכרתי בימים רחוקים בשירות הסדיר כשהיינו עומדים בכל מיני צמתים נידחים בצפון, ולא היו עוצרים לנו טרמפים.

אורי אורבך: אם היה לנו מזל היתה אתנו איזו חיילת מצודדת.

אורי אורבך: מה היינו עושים?

אורי אורבך: – החיילת היתה יוצאת לחזית כדי לעצור את הטרמפים, וכשנהג – איכשהו היו עוצרים לחיילות יותר מאשר לחיילים, אני לא יודע למה – אז שלושת החבר'ה המיוזעים עם הצ'ימידנים היו ישר קופצים גם הם לתוך המכונית וממשיכים לדרכם לאכזבתו של הנהג, בדרך כלל.

אורי אורבך: ה"פתח", נעבעך, במציאות המדינית שלנו, זו אותה בחורה מצודדת.

אורי אורבך: אש"ף, ה"פתח", הרשות הפלסטינית.

אורי אורבך: הם המתונים.

אורי אורבך: כבר התרגלנו שאתם אפשר לעשות עסקים, אתם אפשר לדבר.

אורי אורבך: והנה, בעוד אנחנו עוצרים טרמפ ל"פתח", פתאום קופץ לנו איזה מחבל גדול מה"חמאס", עם הצ'ימידן, ומצטרף.

אורי אורבך: הרי אתם כבר נוסעים לאותו כיוון?

אורי אורבך: למה שלא ניקח טרמפ ביחד?

אורי אורבך: רק שאנחנו לא מבינים, או לא רוצים להבין, שה"פתח" מצטרף להסכמים אתנו כדי להביא את ה"חמאס", כדי להקים פה מדינה פלסטינית "פתחית"-"חמאסית".

אורי אורבך: ועוד אני משועשע ומודאג כאחד מההסכם הזה – ולהערכתי, אגב, לא רוצה להרגיע אתכם, אבל להערכתי הוא לא יחזיק יותר מדי ימים בגלל ענייניהם שלהם – אני קורא ריאיון עם כבוד נשיא המדינה ב-Ynet.

אורי אורבך: אני מצטט לכם.

אורי אורבך: וכשאני לא יודע אם לבכות או לצחוק אני מעדיף, בזמן האחרון, לבכות.

אורי אורבך: שואלים אותו, את נשיא המדינה, מה לגבי שיחות עם "חמאס", האם הוא בעד או נגד, והוא אומר: הכול פתוח; "גם כשהתחלתי את המשא-ומתן עם ערפאת אמרו שאין שום סיכוי.

אורי אורבך: אותו הדבר אני חושב לגבי ה'חמאס'".

אורי אורבך: אוה.

אורי אורבך: הוכחה.

אורי אורבך: כשהתחלתי לדבר עם ערפאת אמרו שאין סיכוי, והנה.

אורי אורבך: והנה מה?

אורי אורבך: אלו שאמרו שאין שום סיכוי עם ערפאת, הם צדקו, אדוני הנשיא.

אורי אורבך: זו לא הוכחה שעם ה"חמאס" אפשר לדבר.

אורי אורבך: זו הוכחה שגם עם ה"חמאס", קל וחומר, אי-אפשר לדבר, כי לא הגענו להישגים מרחיקי לכת בשיחות המדיניות שלנו עם ערפאת.

אורי אורבך: אני כבר לא מדבר על העובדה שנשיא המדינה לא צריך להתערב בדברים האלה.

אורי אורבך: כבר התעייפתי מלהעיר לשמעון פרס לא להתערב בפוליטיקה.

אורי אורבך: בכל זאת, אדם שהיה כל כך הרבה שנים בפוליטיקה, להגיד לו בגיל מבוגר, עד מאה-ועשרים, להיגמל, זה קצת קשה.

אורי אורבך: אבל בסדר.

אורי אורבך: אבל זו ההוכחה.

אורי אורבך: ובאיזה ביטחון.

אורי אורבך: כאילו הסכמי אוסלו והשיחות עם ערפאת זה השוס של המאה, זו הצלחה כל כך גדולה.

אורי אורבך: השיחות עם הפלסטינים, בכל התצורות – עם ה"פתח" ועם ה"חמאס", ועם "הג'יהאד האסלאמי", ועם "המדוכאים עלי אדמות", וכל פעם יש ארגון חדש שאתו, פתאום הוא פורע את הסדר שרק הרגע השגנו – לא יצלחו משום שלא מדובר במי שרוצה להיות שכן שלנו אלא במי שרוצה להיות תחתנו, להיות במקומנו.

אורי אורבך: ולכן, לא ה"פתח" ולא ה"חמאס" ולא ההסכמים האלה יובילו אותנו להסכמים של שלום.

אורי אורבך: אבל ההונאה העצמית נמשכת.

אורי אורבך: אנחנו נהנים מזה.

אורי אורבך: ואכן אמרה קודם הדוברת הקודמת, חברת הכנסת חוטובלי, הערה נכונה מאוד.

אורי אורבך: האם האחדות הזו, שבעיני היא מדומה, אבל בעיניהם היא אמיתית, או הפיוס הזה בין ה"פתח" ל"חמאס", האם יש לו רק צד אחד, רק הצד של לנהל ביחד את המדינה הפלסטינית העתידית?

אורי אורבך: הרי יש גם דרישות – כשאנחנו מעבירים כסף, כשאנחנו דורשים את החייל השבוי שלנו.

אורי אורבך: זה כמו שאנחנו נגיד לפלסטינים עכשיו: מדינת ישראל לא מחזיקה אסירים פלסטינים, זה גולני לקחו אותם.

אורי אורבך: חטיבת גולני, ופה ושם הסיירת, ועוד כמה – השייטת, הם לקחו, תדברו אתם.

אורי אורבך: אנחנו אומרים שהם מקום מסודר, מצפים מהם שהם יהיו רשות, מדינה, שאפשר יהיה לדבר.

אורי אורבך: אבל כשהם עושים קואליציה, הסכם עם ארגון טרור, עם ארגון של פורשים שלהם, עם ארגון שעשה מרד ברצועה, פתאום זה לא שייך.

אורי אורבך: זה לא העסק של ה"פתח", זה ה"חמאס".

אורי אורבך: אם יש לכם פיוס עם ה"חמאס" אז השבוי שלנו הוא שבוי של כולכם ומידי כולכם אנחנו נדרוש אותו; מידי אבו מאזן, מידי מי שעומד בראש הרשות הפלסטינית.

אורי אורבך: אבל הם תמיד אוהבים ללכת לשחק על שני מגרשים.

אורי אורבך: לצורך האחדות הם, כמובן, ישות אחת, או עומדים להיות.

אורי אורבך: אבל לצורך משא-ומתן יש להם איזו חטיבה נפרדת, מורדת, שנקראת ה"חמאס", שמה לעשות?

אורי אורבך: הם לא בשליטה.

אורי אורבך: לכן, גם אלה שמאמינים בהסכמים פנים-פלסטיניים בין ה"חמאס" ל"פתח" צריכים, לשיטתם, לדרוש מה"חמאס" וה"פתח" את הדרישה שהם מעידים על עצמם שהם ראויים שנדרוש ממנה, עניין גלעד שליט.

אורי אורבך: הערה לסיום, בעניין – גם אני הייתי.

אורי אורבך: הילדים שלי רוצים לראות את רובי ריבלין בכל שנה.

אורי אורבך: לא מעניין אותם המצעדים.

אורי אורבך: ואנחנו הולכים למפגן היפה הזה של המשואות, וראינו את המחאה של בני משפחת שליט ואת התמיכה התקשורתית הצפויה, המופרזת, והטיפה ילדותית.

אורי אורבך: ואני, מבלי למתוח ביקורת אבל עם קצת נימה של ביקורת אומר שאנחנו קצת מרשים לפראות, גם כשהיא מוצדקת, בקעה גדולה מדי להתגדר בה.

אורי אורבך: כי הרי יש עוד מקרים – שאני עצמי דיברתי, נגד הפגנות בזמנן, לקראת ההתנתקות, הערות בחידון התנ"ך, שזה אירוע פחות ממלכתי ורשמי.

אורי אורבך: ויש המון עניינים צודקים, אולי פחות, שאנשים יכולים לנצל או לבוא לעצרת האבל ביום הזיכרון לחללי צה"ל ולמפגן הזה, ולאירועים רבים מאוד, לא רבים, לאירועים אחדים, רשמיים, לבוא ולהתפרץ בעניינים צודקים מאוד.

אורי אורבך: אז מה?

אורי אורבך: שוב, אני לא חושב שצריך לעצור את האנשים כמו שהיו עושים למישהו אחר, אולי, על עניין אחר, יכול להיות שהמשטרה היתה עוצרת מישהו ל-48 שעות.

אורי אורבך: אני לא חושב שצריך להחמיר יותר מדי.

אורי אורבך: אבל כל ההתפעלות הזו – מה אתם הייתם עושים אם הילדים שלכם – יש אחריות שאנחנו דורשים מהאנשים גם בשעתם הקשה ביותר.

אורי אורבך: והם נמצאים בשעה קשה ביותר.

אורי אורבך: ואפשר להתווכח אם בכל מחיר או לא בכל מחיר – כן.

אורי אורבך: יש דברים שלא ראוי לעשות.

זהבה גלאון: חמש שנים מפקירים אותם – – –

אורי אורבך: למדינת ישראל יש הזכות והסמכות לנהל משא-ומתן על שבוייה.

זהבה גלאון: חמש שנים – – –

אורי אורבך: חמש שנים ו-50 שנה, משום שצריך לנהל את חיי האזרחים ולשמור על שלומם.

אורי אורבך: זו אחריות.

אורי אורבך: בסוף אני מקווה ומאחל ומייחל שתימצא הנוסחה ונשלם מחיר שאפשר לעמוד בו, אבל אי-אפשר לשלם מחיר מסוכן.

אורית זוארץ: איזה מחיר יש לילד?

אורית זוארץ: ילד לא – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה, תודה רבה.

ראובן ריבלין: לא נעשה עכשיו דיון, רבותי, הזעקה היא כלפי העולם כולו.

ראובן ריבלין: אומר אורי אורבך את הדברים, כל אחד מכם יכולה להיות לו – – –

אורי אורבך: אין מחיר לילד, וגם לא לילדים שחלילה עלולים למות בגלל רוצחים משוחררים.

אורי אורבך: אם הייתי אומר – האם מישהו פה מעלה בדעתו לשחרר את שני הרוצחים מאיתמר שנלכדו?

אורי אורבך: מישהו מעלה פה בדעתו לשחרר אותם?

אורי אורבך: פה מדובר בשחרור של מחבלים מהסוג הזה, שפשוט עברו יותר שנים.

אורית זוארץ: תמיד שחררנו – – – זה לא משהו – – –

ראובן ריבלין: רבותי, רבותי.

ראובן ריבלין: אני מבקש.

אורי אורבך: אני תמיד – – –

ראובן ריבלין: לא יכולים לקיים פה דיון שעות.

ראובן ריבלין: הוא מדבר בנושא מאוד רגיש.

ראובן ריבלין: כל אחד יכול לבקש לדבר על העניין הזה.

אורי אורבך: אני אומר שזה ויכוח, ואני אומר שראש ממשלה ושר ביטחון גם סוברנים להחליט החלטה כזו או אחרת.

אורי אורבך: אבל המחשבה שבכל מחיר, ואם ככה אז אנחנו מתפרצים לטקס – אני לא אומר, אפשר לשאת את זה ולסבול את זה, וגם התייחסו אליהם בהגינות בסך הכול.

אורי אורבך: אבל אני חושב שכן – מותר להגיד שיש מקומות ששם אתה לא עושה את ההפגנה שלך.

אורי אורבך: ובאותו טקס, אגב, וזה משהו מסוג אחר, גם האיש המכובד שהדליק את המשואה, חסיד חב"ד, שהיו מחאות נגדו בתוך חסידות חב"ד, כן להשתתף בטקס הציוניסטי כל כך או לא להשתתף, והוא הוסיף את "לתפארת מדינת ארץ-ישראל" – אני אומר לכם שבאופן אישי, מי שלא רוצה להדליק משואה ביום העצמאות – לא חובה.

אורי אורבך: זו לא חובה, נדמה לי, בחוק.

אורי אורבך: נכון?

אורי אורבך: לא כפו על הבן-אדם.

אורי אורבך: יש מקום גם לנימוסיה של מדינה.

זהבה גלאון: נכון, אבל זה לא בר-השוואה.

אורי אורבך: זה לא בר-השוואה, אני אומר – מעניין לעניין באותו טקס.

ראובן ריבלין: הוא לא אמר לעניין – – –

אורי אורבך: לא, אני מדבר על הטקס הזה.

אורי אורבך: אני אגיד לך מה כן בר-השוואה.

אורי אורבך: זה בר-השוואה במובן הזה שכל אחד אצלנו, צודק ככל שיהיה, חושב שהכול אפשרי כי הוא נורא צודק, והוא יש לו הניואנסים שלו, ואת הדקויות שלו ואת האמפתיה הציבורית.

אורי אורבך: אני אומר שגם למדינה יש הכבוד שלה והדברים החשובים שלה, ואנחנו מחנכים ילדים שמותר להפגין וצריך להפגין ויש מקום להזדהות ואפילו שהמפגינים צודקים.

אורי אורבך: אבל לא כל דבר מותר בכל מקום, בכל זמן ובכל שעה.

אורי אורבך: מותר להגיד את זה, ולא כל חרדת הקודש המזויפת הזאת.

שלמה מולה: אבל צריך להגיד, למשפחת שליט נמאס.

שלמה מולה: הם היו אנשים מאוד שלווים, מנומסים, נמאס להם.

שלמה מולה: צריך להבין גם את זה.

זהבה גלאון: אני אומרת לך שאני הייתי נשכבת בפתח ביתו של ראש הממשלה ובשפכטל – לבית הנשיא.

זהבה גלאון: אז מה אתה בכלל מטיף להם מוסר למשפחת שליט?

זהבה גלאון: יש רגעים שדי זה די.

זהבה גלאון: גם אם צריך לכבד את המדינה, המדינה לא מכבדת אותם.

זהבה גלאון: אתה לא תטיף להם מוסר?

אורי אורבך: האם יש דבר, גברתי, שהיית אומרת למשפחת שליט במסגרת מחאה והפגנה שלא לעשות, כי אני יכול לתת עוד רעיונות?

זהבה גלאון: אני לא במצב היום להגיד להם לא לעשות.

אורי אורבך: אז את לא במצב, אז את לא תעלי ואל תגידי את זה.

זהבה גלאון: המדינה מפקירה אותם ואנחנו נותנים לזה יד בזה שאנחנו לא עושים – – –

אורי אורבך: אני אומר את עמדתי לגבי מקומות שבהם אפשר למחות ולגבי מקומות שבהם ראוי שלא למחות.

אורי אורבך: זה לא פופולרי, אני יודע.

שלמה מולה: הם הלכו מביתם לירושלים ברגל, צעדו, לא הפריעו לאף אחד.

שלמה מולה: יושבים בשקט, הם מוחים בשקט.

שלמה מולה: הממשלה וראש הממשלה לא שומעים אותם.

אורי אורבך: אדוני, אני מכבד מאוד את משפחת שליט, את הצעדה, את המאהל ואת ההפגנה, ומבחינתם הם צודקים.

אורי אורבך: אבל אני לא מדבר מבחינתם עכשיו.

אורי אורבך: יש גם מישהו שידבר פה מבחינתה של מדינת ישראל ומבחינתו של יום העצמאות?

אורי אורבך: מישהו צריך לדבר גם בשם זה?

אורי אורבך: אז הנה, אני מתנדב להגיד את הדבר הזה.

אורית זוארץ: יש פה ראש ממשלה שלא שומעים אותו.

אורי אורבך: בסדר.

אורי אורבך: זאת הערתי גם לגבי הדבר היותר משמעותי וגם לגבי הדברים הקטנים.

אורי אורבך: גם למדינת ישראל, לסמליה ולטקסיה יש משמעות.

אורי אורבך: אני יודע שהיום סמלים וטקסים ופתוס ולתפארת מדינת ישראל, עם ישראל וארץ-ישראל, תמיד מביאים אותם במלה אחת כדי להפגין שאנחנו מעל הדברים הלאומיים וההמוניים האלה ואנחנו בזים להם בלבנו.

אורי אורבך: לא, אני לא בז בהם בלבי אלא אני חושב שאלו דברים שהם עדיין המשותפים לכולם.

אורי אורבך: גם חופש הביטוי וחופש ההפגנה משותף לכולם.

אורי אורבך: לפעמים צריך להגיד לאנשים, גם אם זה בעדינות ובנימוס, שכאן זה לא המקום.

שלמה מולה: אדוני, זה הילד של עם ישראל, הוא חייל.

אורי אורבך: ברור שהוא ילד של עם ישראל.

אורי אורבך: הוא חייל, לא רק ילד.

אורי אורבך: הוא חייל שנשלח בשליחות עם ישראל ונחטף על-ידי אנשי ה"חמאס" מתוך שטחה הריבוני של מדינת ישראל – ברור.

אורי אורבך: אנחנו רוצים בשחרורו, ואני גם חושב שתהיה עסקה או הסכם, או איך שתקראו לזה, שבסופו ישוחררו כמה מחבלים רוצחים.

אורי אורבך: אני מקווה וחושב שצריך משא-ומתן על כל אחד ואחד, ולא להגיד: מה זה משנה, 300, 400 ערבים, הם כולם אותו דבר.

אורי אורבך: לא, משא-ומתן על כל אחד ואחד.

אורית זוארץ: זה כבר סגור, הוויכוח הוא לא המספר ולא מי ישוחרר.

אורית זוארץ: הדיון היום הוא לאן ישחררו אותם.

אורי אורבך: גם זה דיון חשוב כי אנחנו אחראים – – –

אורית זוארץ: זה הדיון.

אורית זוארץ: זה דוחה את כל השחרור, בואו נשים את זה על השולחן.

אורי אורבך: כי אנחנו אחראים שרוצח פלוני מפיגוע לא אלמוני, לא ישוב ליהודה, לשומרון או לשאר שטחי הגדה הישראלית – זה השם שצריך לקרוא לזה – ויפגע שוב ויהרוג ילדים אחרים או מבוגרים אחרים.

אורי אורבך: מה, זה לא ברור לכם שצריך משא-ומתן?

אורי אורבך: זה לא ברור לכם שצריך להתעקש?

אורי אורבך: לי זה ברור ואני חושב שזה צריך להיות ברור לכולם.

אורי אורבך: אבל כאמור, כמו שאמרתי בהתחלה אני אומר גם בסיום, מי שרוצה לרמות את עצמו ולהיות טוב עם כולם ובסדר עם כולם, בסופו של דבר מתאכזר לבני עמנו שלנו.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי אורבך.

יצחק וקנין: השתתפות חברי כנסת ישראל בטקס האיחוד שבין ארגון הטרור "חמאס" לבין הרשות הפלסטינית הינה סטירת לחי למדינת ישראל בימים שבין יום הזיכרון לשואה ולגבורה לבין יום הזיכרון לחיילי צה"ל

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת , ואחריו – חברת הכנסת פאינה קירשנבאום, הצעות מס' 5483 ו-5484.

אילן גילאון: מה סדר הדברים, אדוני היושב-ראש?

דוד רותם: תגידו, אני עוד לא עליתי, אתם כבר מתחילים עם קריאות הביניים שלכם?

אורית זוארץ: אל תיקח את זה אישית, חבר הכנסת רותם.

אורית זוארץ: זה לא אישית נגדכם.

דוד רותם: הגיע הנה, הם כבר מתחממים.

שלמה מולה: מה יש ליושב-ראש ועדת חוקה, חוק ומשפט להגיד על ההסכם עם "פתח"?

דוד רותם: אין לו.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת מולה, אני אגיד לך את האמת.

דוד רותם: אני לא הולך לדבר על ההסכם משום שאני, עם כל הכבוד, לא פוחד לא מה"פתח" ולא מה"חמאס".

דוד רותם: כמו שאמר ראש הממשלה השבוע לאויבי ישראל: דעו לכם, נכה אתכם בכל מקום שהוא, ננצח אתכם בכל מקום שהוא ואנחנו לא מפחדים מכם.

רוברט טיבייב: בינתיים זה לא קורה.

דוד רותם: לצערי, אבל זה יקרה.

שלמה מולה: דרך אגב, אתם הבטחתם להפיל את שלטון ה"חמאס" שנתיים – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מולה, הוא אפילו עוד לא התחיל לדבר.

יצחק וקנין: כל מלה שנייה שלו אתם מעירים.

יצחק וקנין: תנו לו לדבר.

דוד רותם: אבל אני רוצה לומר לכם דבר אחד.

דוד רותם: בין יום הזיכרון לשואה ולגבורה ובין יום הזיכרון לחללי צה"ל התכנסו להם אויבי ישראל, הגוף האנטישמי הזה שנקרא ה"חמאס", גוף שבאמנה שלו יש קריאה להשמדתה של מדינת ישראל.

דוד רותם: אם לא כבודה של הכנסת הייתי מצטט פה סעיפים, אבל יש דברים שגם כשאני כועס אני לא מוכן להזכיר אותם.

דוד רותם: אני לא אתן את הכבוד שאני אקרא סעיפים של אמנת ה"חמאס" בבית הזה.

דוד רותם: יש להם פה נציגים, הם יעשו את זה כבר.

דוד רותם: ובאותו זמן שארגון טרוריסטי, שהוכרז על-ידי אומות העולם כגוף טרוריסטי, מתאחד ויוצר הסכם פיוס עם אבו מאזן מכחיש השואה, באים חברי כנסת מישראל לחגוג יחד אתם.

דוד רותם: אני שואל את עצמי, מה חשבו לעצמם אותם חברי כנסת?

דוד רותם: האם הם זכרו שהם נבחרים לכנסת ישראל?

דוד רותם: האם הם תומכים ושמחים שגוף שקורא להשמדתה של מדינת ישראל מתאחד עם הרשות הפלסטינית או עם ה"פתח" והם מסתובבים להם בהרגשה, בעזה הקמנו את מדינת פלסטין.

דוד רותם: אני שואל את עצמי: נגיד שזה נכון – – –

טלב אלסאנע: מה זה מפריע לך שיש פיוס פלסטיני?

טלב אלסאנע: מה זה צריך להפריע לך?

טלב אלסאנע: מה זה מדאיג אותך?

יצחק וקנין: נא לא להפריע לו.

דוד רותם: אני לא מתכוון לענות לשונאי ישראל, הם לא מעניינים אותי.

דוד רותם: אני רק מבקש מחברי הכנסת לזכור שה"חמאס" חטף חייל ישראלי.

דוד רותם: דיברו פה קודם על המחאה.

דוד רותם: חבל שיושב-ראש הכנסת לא נמצא.

דוד רותם: הוא נותן את מקומו לסגן יושב-ראש הכנסת שנוסע לחגיגות של איחוד ה"חמאס" עם ה"פתח".

דוד רותם: זה אותו ארגון "חמאס" שמחזיק את גלעד שליט, שאת הרגש ההומניטרי הקטן ביותר, לתת ל"צלב האדום" לראות אותו הוא לא מוכן.

דוד רותם: ונוסעים נבחרים מכנסת ישראל חגוג יחד אתו.

דוד רותם: אני חשבתי, בטח הם ידברו שם, רבותי, תהיו בני-אדם, קצת הומניטריים, תנו לראות את גלעד שליט.

דוד רותם: זה לא עניין אותם.

שלמה מולה: מה הם אמרו ?

שלמה מולה: שאלת אותם?

שלמה מולה: אתה לא מדבר אתם.

דוד רותם: חבר הכנסת מולה, מה שהם אמרו – – –

שלמה מולה: אתה אומר שאתה לא מוכן לדבר אתם, תשאל אותם, אולי בכל זאת הם אמרו.

דוד רותם: אם הם היו אומרים מלה הם היו דואגים לפרסם.

דוד רותם: אל תדאג, הם לא אמרו.

דוד רותם: עכשיו, חברי הכנסת, אני מבקש להפנות אתכם לכללי האתיקה לחברי הכנסת.

דוד רותם: אז אם אנחנו הולכים לנוסח החדש – "חבר כנסת ימלא את תפקידו מתוך נאמנות לערכיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, יקפיד לקיים את דיני המדינה, ישמור על כבוד הכנסת וכבוד חבריה, ינהג בדרך ההולמת את מעמדו כחבר הכנסת ויפעל להגברת אמון הציבור בכנסת".

דוד רותם: זה הנוסח החדש.

דוד רותם: גם הנוסח הישן לא מתעלם מהדברים האלה.

דוד רותם: בנוסח הישן נאמר ש"חבר הכנסת ימלא את תפקידו מתוך נאמנות לערכי היסוד של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, יקפיד לקיים את דיני המדינה, ויפעל לקדם את עקרון שלטון החוק; ימלא את שליחותו בכנסת באחריות, ביושר ובהגינות – – –".

דוד רותם: עכשיו, אני שואל אתכם, האם נסיעה של חבר כנסת, של סגן יושב-ראש כנסת, חבר נשיאות הכנסת, יושב-ראש הוועדה לשילוב ערביי ישראל – ועדה שלא עושה שום דבר, לא היה צריך להקים אותה, אבל הקימו אותה – זה שמירה על כבוד הכנסת?

דוד רותם: זה פעילות תוך נאמנות לערכי היסוד של מדינת ישראל?

דוד רותם: אבל על זה נאמר, רבותי: לא לחינם הלך הזרזיר אצל החזיר, אלא מפני שהוא בן מינו.

דוד רותם: צריך לזכור את זה.

יצחק וקנין: אצל העורב.

דוד רותם: אדוני לא יתקן אותי, אני החלטתי לתקן את הגמרא.

דוד רותם: עכשיו, רבותי, מה קורה כאן?

דוד רותם: יושבים בכנסת ישראל אנשים שהולכים לחגוג עם ה"חמאס" ועם ה"פתח" בשעה שהם מתאחדים, אינם מוכנים להכיר במדינת ישראל, קוראים להשמדתה של ישראל, ואלה הם חברי כנסת.

דוד רותם: האם ועדת האתיקה לא צריכה להתערב?

דוד רותם: לא הזכרתי את שמותיהם ולכן אין להם זכות תגובה.

יצחק וקנין: אתה מכיר את התקנון טוב, כנראה.

דוד רותם: אני מכיר את התקנון טוב ולכן נזהרתי, כדי שלא תהיה להם זכות תגובה.

דוד רותם: לא הזכרתי את שמותיהם.

שלמה מולה: סגן יושב-ראש יש רק אחד.

דוד רותם: סליחה, אתה טועה.

דוד רותם: יש שבעה סגנים ליושב-ראש הכנסת.

שלמה מולה: אבל ערבי, רק אחד.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מולה, לא לנהל ויכוח.

דוד רותם: אני דיברתי על ערבי?

דוד רותם: אני הזכרתי את המלה "ערבי"?

יצחק וקנין: חבר הכנסת דוד רותם.

דוד רותם: אני לא מבין את זה.

זהבה גלאון: זה לא לכבודך.

דוד רותם: מה לא לכבודי?

זהבה גלאון: המשפט שאמרת.

דוד רותם: תודה רבה לך על שאת שומרת על כבודי.

דוד רותם: תאמיני לי שעל כבודי אני יודע לשמור לבד.

דוד רותם: אני לא צריך עזרה.

שלמה מולה: אתה מתחכם אבל.

דוד רותם: אני מתחכם, זה נכון, אבל אני מכיר את התקנון ולכן עשיתי את מה שעשיתי בכוונה תחילה.

דוד רותם: עכשיו, רבותי חברי הכנסת, מה הכנסת צריכה לעשות במקרה כזה?

דוד רותם: אז אילו אני הייתי יושב-ראש הכנסת, אני לא הייתי נותן לאותו סגן שלי, שמתגאה בזה שהוא נסע כסגן שלי, לנהל את ישיבות הכנסת.

דוד רותם: פשוט לא הייתי נותן לו.

דוד רותם: אני גם הייתי מגיש תלונה לוועדת האתיקה נגדו.

דוד רותם: מכיוון שהיושב-ראש לא יעשה את זה, אז אני אגיש תלונה לוועדת האתיקה, ואני רוצה לראות איך הכנסת שומרת על כבודה ולא נותנת לאנשים כאלה להמשיך ולקלקל אותה.

אחמד טיבי: מה כבודה?

דוד רותם: טוב שאני לא חייב לענות לך.

דוד רותם: אתה יודע, לפי התקנון אני לא חייב.

יצחק וקנין: אדוני סיים את דבריו?

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דוד רותם.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת פאינה קירשנבאום.

יצחק וקנין: גם לך יש עשר דקות.

פניה קירשנבאום: כבוד יושב-ראש הכנסת, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, כפי שאתם יודעים, זאת הקדנציה הראשונה שלי בכנסת, וכשהגעתי לפה הייתי משוכנעת שכל חברי הכנסת החברים במשכן יש להם שליחות, הגיעו לפה כי מוטלת עליהם שליחות ציבורית – מכל המפלגות, מכל הקצוות של הקשת הפוליטית, כמובן – לעשות את המיטב לציבור שבחר בהם, וכמובן, למדינת ישראל, שאותה הם מייצגים.

פניה קירשנבאום: אבל מה לעשות, התבדיתי כאן.

פניה קירשנבאום: מאז עבר זמן והתפכחתי מתפיסה זו.

פניה קירשנבאום: קשה לומר שנוכחותם של חברי הכנסת הערבים בטקס הפיוס בין ה"פתח" וארגון הטרור ה"חמאס" הפתיעה אותי.

פניה קירשנבאום: אני יכולה להגיד בלב שלם שישנם בכנסת הנוכחית חברי כנסת שעצמאות מדינת "חמאס" חשובה להם יותר מעצמאות מדינת ישראל, ואפילו יותר מרווחת תושבי עזה, בין אם מדובר בחברת כנסת שמעדיפה לשוט בספינת טרור שמשייטת מול חופי ישראל נגד החוק הבין-לאומי מאשר לדאוג לחינוך הילדים בוואדי-עארה, למשל, או חבר כנסת שהתרפס לפני רגלי המרצח, שליט לוב מועמר קדאפי, והיום מחליף את פטרונו לאסמאעיל הנייה, אך אינו דואג לדיור בר-קיימא לאוכלוסייה הבדואית בנגב, למשל.

פניה קירשנבאום: מי שמע בכלל על פרלמנטרים בעולם שכל מה שהם מבקשים לקדם זה את זכויותיו של האויב ולא נוקפים ולו אצבע לשפר את איכות החיים של אותם אנשים שאותם הם מייצגים?

פניה קירשנבאום: עם זאת, אין ספק שהשתתפות של חברי הכנסת הערבים בטקס הפיוס של ה"פתח" וארגון הטרור ה"חמאס" הינה עליית מדרגה מסוימת.

פניה קירשנבאום: התמיכה הנלהבת בארגון אשר שולל את זכות קיומה של מדינת ישראל – להזכירכם, אותה מדינה שהנכם חברים בפרלמנט שלה – ומוגדר על-ידי רוב מדינות המערב כארגון טרור, מהווה חציית קו אדום אפילו עבור אותם חברי כנסת ומעמידה את נאמנותם בסימן שאלה.

פניה קירשנבאום: האם ברור לכל יושבי הבית הזה שחברי כנסת שהגיעו לכבוד אותו אדם שביכה את מותו של אוסמה בן-לאדן וקרא לו "מנהיג גדול" – האם ברור ליושבי הבית הזה שחברי כנסת מכבדים את ארגון "חמאס", אשר דם של ילדים ואזרחים חפים מפשע מרוח על ידיהם?

פניה קירשנבאום: האם ידוע לחברי הבית הזה שיום העצמאות, שאותו חגגנו אתמול, הוא יום אבל לחברי הכנסת האלו?

פניה קירשנבאום: אמרתי זאת בעבר ואומר זאת שוב: אם אינכם רואים את עצמכם כחלק מהפרלמנט הזה, כחלק ממדינת ישראל, הדלת פתוחה ואתם מוזמנים להמשיך את פעילות

פניה קירשנבאום: כם המבורכת למען ה"חמאס", בפרלמנט הפלסטיני כמובן.

פניה קירשנבאום: לא ניתן שמבית, מתוכנו, יפעלו נבחרי ציבור המבקשים לפגוע ולפורר את עצמאותה ושלמותה של מדינת ישראל.

פניה קירשנבאום: אם חברי הכנסת הערבים היו באמת מעוניינים לסייע לעם הפלסטיני להתקדם לקראת הסדר שלום ואוטונומיה, היו צריכים למנוע את האיחוד בין "פתח" לארגון הטרור, ארגון הטרור "חמאס", המחזיק בחייל החטוף גלעד שליט ומנסה לסחור בו לשם שחרור מרצחים אכזריים אשר פגעו בחפים מפשע ונגזרו עליהם עונשי מאסר כבדים; ארגון אשר אינו מהסס לירות על אוכלוסייה אזרחית במשך שנים; ארגון אשר מסרב להכיר בקיומה של מדינת ישראל אף שהקוורטט הורה לו להכיר במדינת ישראל כמדינת הלאום היהודי, להימנע מאלימות, להכיר בהסכמים קודמים שנחתמו עם מדינת ישראל.

פניה קירשנבאום: האם באמת אינכם מבינים את הנזק הנגרם כאן לציבור הפלסטיני?

טלב אלסאנע: יש אלימות יותר – – –

פניה קירשנבאום: אבל, כאמור, איני מופתעת שחברי הכנסת הערבים לא מבינים.

פניה קירשנבאום: נדמה לי, כשאני מסתכלת על ההיסטוריה הקרובה והרחוקה של יחסי כנסת ישראל עם חברי הכנסת הערבים, שאין ממה להיות מופתעת.

פניה קירשנבאום: הדוגמה הטובה ביותר לכך היא ביקורם של חברי הכנסת, לפני שש שנים, את מועמר קדאפי, כאשר ישבו באוהל שלו ואמרו כמה הוא מארח נחמד ואפילו הצטלמו והביאו תמונות לילדים הביתה, והיום אנחנו רואים את הרודן והמציאות בלוב.

פניה קירשנבאום: ולמה הם יעשו זאת?

פניה קירשנבאום: התשובה פשוטה; כי עבורם כל רודן הופך לגיבור כל עוד הוא מביע דעתו האנטי-ישראלית.

פניה קירשנבאום: אנחנו הפרלמנט היחיד בעולם שיש בו חברים שמוכנים לסלוח על כל דבר – על דיכוי, על פגיעה בזכויות האדם ואפילו על רצח, והפשע היחיד שעליו לא יסלחו הוא אהדת מדינת ישראל, אשר בבית-המחוקקים שלה – אני שוב מזכירה – הם יושבים.

פניה קירשנבאום: בכנסת ישראל יושבים חברים שלעתים קשה שלא לחשוד שהם מזדהים עם אויביה של המדינה ורוצים בהצלחתם יותר ממה שהם רוצים בהצלחת מדינתם.

פניה קירשנבאום: חלק ניכר מאותם חברי כנסת צבועים, אבל הצביעות הזאת היא קודם כול בינם ובין עצמם, כי הרי כיצד הם יכולים לכהן בפרלמנט של מדינה שבשעת מבחן גם הם יודעים שבלבם פנימה ירצו בתבוסתה?

פניה קירשנבאום: השנאה היוקדת למדינה לא רק הביאה חלק מחברי הכנסת הערבים לצקת מים על ידיהם של רודנים דוגמת קדאפי, אלא אף הסיטה אותם מתפקידם המרכזי כנציגי הציבור – המגזר הערבי – בכנסת, כי בין ביקור אצל קדאפי לשיט תענוגות ב"מרמרה" לא נותר הרבה זמן לעסוק בייצוג האוכלוסייה הערבית בישראל.

פניה קירשנבאום: שורת חברי הכנסת הערבים שהתרגשו כל כך לבקר את קדאפי ולשאת בשבחו, וכל מה שאמרתי כבר, היו צריכים בזמן הזה באמת לטפל בחינוך, בכלכלה, בפיתוח האוכלוסייה שהם אמורים לייצג, ואם יחליטו לשמש נציגים של המגזר שבחר אותם, לפעול למענם – למענו – ולחוקק חוקים המיטיבים עמו, כמו גם עם כלל אזרחי ישראל – –

טלב אלסאנע: כמו החוקים של ישראל ביתנו.

פניה קירשנבאום: – – ובמקביל ידעו לעשות זאת – –

טלב אלסאנע: החוקים שלכם – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אלסאנע – –

פניה קירשנבאום: – – ההבחנה בין ביקורת להסתה – הרי שאין – – –

טלב אלסאנע: – – החוקים של ישראל ביתנו – – –

יצחק וקנין: – – אמרת את הדבר פעם אחת.

טלב אלסאנע: הסתה פרועה נגד הציבור הערבי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת.

פניה קירשנבאום: אם תדע – –

טלב אלסאנע: באופן שיטתי אין לכם מה לעשות חוץ מ– – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

טלב אלסאנע: זה מה שאתם עושים באופן שיטתי – – –

פניה קירשנבאום: – – אם תדע לייצג את הציבור שלך – –

טלב אלסאנע: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת – – –

טלב אלסאנע: דבר אחד עשיתם – – –

פניה קירשנבאום: – – אדע להעריך אותך כחבר כנסת של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: פאינה, חברת הכנסת פאינה, תני לי דקה אחת.

טלב אלסאנע: – – – אויב של – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אלסאנע – –

טלב אלסאנע: המפלגה הזאת היא האויב הגדול של הדמוקרטיה.

יצחק וקנין: – – אתה רוצה שאני אקרא אותך לסדר?

טלב אלסאנע: – – – באופן שיטתי, הסתה פרועה, חסרת אחריות.

יצחק וקנין: סיימת את דבריך?

טלב אלסאנע: מה, אנחנו צריכים לקבל אישור – – –

יצחק וקנין: סיימת את דבריך?

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, תראה כמה סבלנות יש לי כלפיך; אני אפילו לא קראתי אותך לסדר.

טלב אלסאנע: כל הנאום שלה זה הסתה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אלסאנע – –

טלב אלסאנע: הרי אנחנו – – –

יצחק וקנין: – – אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

טלב אלסאנע: – – – ישראל ביתנו.

יצחק וקנין: תמשיכי בבקשה.

טלב אלסאנע: – – – מה אנחנו צריכים – – –

פניה קירשנבאום: אך אם ימשיכו להתרכז בפעילות המעודדת דה-לגיטימציה שיש מי שמנסים לעשות למדינת ישראל, לעמה ולמנהיגיה – –

טלב אלסאנע: אתם עושים – – –

פניה קירשנבאום: – – הרי מן ההגינות יהיה – –

טלב אלסאנע: המעמד – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אם אתה רוצה שאני אוציא אותך רק תגיד לי שאני אעשה את זה, אבל – זה לא מכובד.

טלב אלסאנע: – – – אני רוצה להגיד דברים שלי.

טלב אלסאנע: או שאני אגיד אותם מכאן או שאני אגיד אותם משם.

טלב אלסאנע: אתה תחליט.

יצחק וקנין: אם לא היה חבר מהסיעה שלך יכול להיות שהייתי שוקל שיקול דעת בנושא.

יצחק וקנין: אבל, יש.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אחמד טיבי הולך לדבר תיכף, ולכן אני לא יכול לאפשר לך לדבר.

יצחק וקנין: תמשיכי.

פניה קירשנבאום: – – הרי מן ההגינות יהיה אם – –

טלב אלסאנע: יש תקנון, אדוני היושב-ראש.

טלב אלסאנע: יש תקנון.

יצחק וקנין: אני הולך, האמן לי, לפי התקנון.

טלב אלסאנע: – – –

יצחק וקנין: אני האדם האחרון שיסטה מהתקנון.

יצחק וקנין: אז בבקשה תאפשר.

טלב אלסאנע: יש – – – דיון אישי.

יצחק וקנין: בוא – זה לא דיון ביני ובינך.

יצחק וקנין: תאפשר לה לסיים את דבריה.

פניה קירשנבאום: קודם כול, תאריך לי בבקשה, כבוד היושב-ראש, את הזמן – על כל העניין.

יצחק וקנין: אני אאריך לך.

יצחק וקנין: בבקשה.

יצחק וקנין: עוד דקה.

פניה קירשנבאום: אני בדברי לא גרמתי לשום הסתה, חוץ מכך שציינתי את ההתנהלות שהתקיימה פה בזמן האחרון, ופירשתי אותה כפי שאני מבינה – –

טלב אלסאנע: פרשנות שלך.

פניה קירשנבאום: – – ופירשתי אותה כפי שאני מבינה, ויעלה חבר שלך ויפרש אותה אחרת, ואם הוא יגיד שהוא לא תומך ברודנים ששונאים את מדינת ישראל ומנסים לפגוע בביטחונה, אני אקח את דברי בחזרה.

פניה קירשנבאום: אבל אם אתה לא רואה – –

קריאה: – – –

פניה קירשנבאום: – – את החשיבות של העם הבדואי שפה נמצא בפזורה במדינת ישראל – – –

טלב אלסאנע: – – –

פניה קירשנבאום: – – ואתה לא דואג לו – –

יצחק וקנין: טלב אלסאנע.

יצחק וקנין: טלב.

פניה קירשנבאום: – – ואתה דואג למועמר קדאפי יותר – –

טלב אלסאנע: מי ש – – –

יצחק וקנין: טלב אלסאנע, אני – – –

טלב אלסאנע: – – – זה הממשלה שאת יושבת בה.

אחמד טיבי: יש לטלב אלסאנע תקציבים והוא לא מעביר?

אחמד טיבי: מה זה ה– – –

טלב אלסאנע: – – – מי שהורס את הבתים של – – –

יצחק וקנין: אחמד טיבי, אתה תיכף תעלה, ואני מבטיח לך שתגיד את כל מה שאתה חושב.

יצחק וקנין: טלב אלסאנע, תראה – – –

פניה קירשנבאום: עד כמה שאני יודעת – –

יצחק וקנין: אני – – –

טלב אלסאנע: – – –

יצחק וקנין: אני קורא אותך לסדר – –

טלב אלסאנע: – – –

אחמד טיבי: – – –

יצחק וקנין: – – קורא אותך לסדר פעם שנייה.

טלב אלסאנע: – – – מי הרס – – –

יצחק וקנין: אל תיתן לי להוציא אותך.

טלב אלסאנע: מי הרס – – – אל-עראקיב – – –

יצחק וקנין: אתה רוצה שאני אוציא אותך?

טלב אלסאנע: – – – או הממשלה שלה?

טלב אלסאנע: שהיא תודה שהם הרסו את הכפר אל-עראקיב – – –

יצחק וקנין: אתה רוצה – אני שואל אותך, טלב אלסאנע – אתה רוצה שאני אוציא אותך?

פניה קירשנבאום: – – מדינת – –

יצחק וקנין: תגיד לי.

טלב אלסאנע: מה זה קשור?

יצחק וקנין: מה?

יצחק וקנין: אתה מפריע לדבר.

נסים זאב: הוא חושב ש– – –

יצחק וקנין: זה שיש לי אורך רוח כלפיך זה לא אומר שאתה צריך להמשיך להפריע.

יצחק וקנין: אני בסופו של דבר – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: – – אני בסופו של דבר – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: אז אני נותן לך התראה אחרונה.

יצחק וקנין: עוד פעם אחת אתה תפריע לה, אתה תצא בחוץ.

יצחק וקנין: אני אומר לך את זה מראש.

יצחק וקנין: עדיף שתתאפק עוד דקה, היא תסיים את דבריה.

יצחק וקנין: תתאפק.

פניה קירשנבאום: – – קודם כול, מדינת ישראל שומרת נאמנה על 140 הדונם שקיבלת ממנה כעסקה לחתימת הסכם, ואת זה ידעת להשיג יפה מאוד.

פניה קירשנבאום: אם היית דואג להשיג את זה לשאר הבדואים היה יותר טוב – ולא רק לחמולה שלך.

פניה קירשנבאום: אז ככה – – הרי מן ההגינות יהיה שאם אתם לא תומכים במדינת ישראל ולא דואגים לציבור שמייצג אתכם, אז תפרשו לאלתר מבית-המחוקקים של המדינה – –

טלב אלסאנע: – – –

פניה קירשנבאום: – – שנגדה אתם פועלים – –

יצחק וקנין: טלב, אני עוד מעט – – –

פניה קירשנבאום: – – ותפנו את מקומכם לנציגים אחרים, שיפעלו למען המגזר שלכם ולמען החיים יחד בשכנות טובה.

פניה קירשנבאום: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת פאינה קירשנבאום.

יצחק וקנין: ההסכם בין הרשות הפלסטינית ל"חמאס"

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: מאחר שהדיון הזה הוא דיון משולב, אנחנו ממשיכים בשאר הדוברים: אחריו יעלה חבר הכנסת דניאל בן-סימון.

יצחק וקנין: הצעות לסדר-היום מס' 5485 ו-5486.

יצחק וקנין: בסוף כל הדיון ישיב השר סילבן שלום.

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אל תנהל לנו את הדיון, בבקשה ממך.

יצחק וקנין: שב במקומך, ובשום פנים ואופן אני לא אתן לך להתפרץ.

יצחק וקנין: אני מנהל את הישיבה, ואני אחליט אם אתה תדבר או לא תדבר.

יצחק וקנין: זה לפי התקנון, ואני לא אסטה מהתקנון.

יצחק וקנין: בבקשה.

יצחק וקנין: היא לא הזכירה את שמו.

יצחק וקנין: היא לא הזכירה את שמו.

יצחק וקנין: בבקשה, חבר הכנסת אילן גילאון.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: רבותי, רבותי, בואו – אני לא אעשה איפה ואיפה; תיתנו לי לנהל את הדיון הזה בצורה חוקית, בהתאם לתקנון.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כבוד שר הדתות, חברי וחברותי חברי הכנסת, ראשית אני מבקש, אדוני, להידרש למחאה של משפחת שליט, שצפיתי בה על מרקע הטלוויזיה לפני יומיים, בטקס הדלקת המשואות, ומעולם לא הרגשתי הזדהות כל כך קרובה – אני חושב שאני אומר את הדברים האלה, כמובן, בשם כל חברי סיעתי – הזדהות גופנית – עם המחאה של יואל שליט ויערה חברתו, שלא היה מתאים ממנה במקום מתאים ממנה, בטקס הדלקת המשואות, כי גלעד שליט הפך ללפיד בוער בלבה של האומה.

מרינה סולודקין: הוא צודק.

אילן גילאון: ולכן, לא היה דבר צודק ממנו לעשות – מה שאנחנו קוראים לו enough is enough.

אילן גילאון: יש דברים שכבר אי-אפשר לשאת אותם, וכאן נעשה מעשה שאנחנו צריכים לתמוך בו.

אילן גילאון: אבל לעניין עצמו; שמעתי את שר הביטחון אומר שהוא מבין את יואל שליט.

אילן גילאון: אבל אני לא מבין את שר הביטחון, זה שלפני חודש בחר לעמוד חמש דקות כדי להשתתף במחאה הקונסנזואלית, הדביקה, שמסוכמת על-ידי כולם כאן, אבל שר הביטחון וראש הממשלה צריכים להבין יותר מכל אחד אחר שיש כאן, לדבר הזה, מחיר, והמחיר הזה הוא נקוב.

אילן גילאון: יש לו שמות של אנשים, של רוצחים איומים ומתועבים, עם דם על הידיים, ועל האוזניים, ועל הציפורניים, ואנחנו גם החזרנו כאלה בעבר, וזאת היא מציאות חיינו, וצריך להבין אותה.

אילן גילאון: וכאשר שר הביטחון בוחר להשתתף במחאה של חמש דקות עמידה – שבהן אני לא עמדתי, כי חבל על חמש דקות, כי אפשר להחליט בדקה, הרי המחיר הוא נקוב; מספיק לדבר על "כל מחיר".

אילן גילאון: זה לא "כל מחיר", זה מחיר קשה ביותר ומסוכן ביותר, שצריך ללכת ולשלם אותו ולגמור עם זה.

אילן גילאון: וכן, על החבילה הזאת הייתי סוגר עוד שניים וקושר אותם בסרט ונותן אותם בתור מתנה כדי לסיים את העניין.

מרינה סולודקין: צודק.

אילן גילאון: זה לאשר את גלעד שליט.

אילן גילאון: לא משטים ולא עפיפוניאדות יחזירו את הילד הזה הביתה.

אילן גילאון: והדבר הזה הוא לפיד בלב האומה, כמו שאני אומר.

אילן גילאון: לכן צריך להחזיר את הרשימה.

אילן גילאון: עכשיו לעניין ההסכם.

אילן גילאון: אני הבנתי שקודם דנו בהסכם בין הכנסת לחברי הכנסת הערבים.

אילן גילאון: אני רוצה להגיד משהו על ה"חמאס".

אילן גילאון: ה"חמאס" is not my cup of tea.

אילן גילאון: לא הייתי מתחתן אתם, בוודאי שלא.

אילן גילאון: אני זוכר עוד דיבורים כאלה שהיו על ה"פתח".

אילן גילאון: הם היו ארגון טרור נקלה ומתועב, אבל הם האנשים שיושבים שם.

אילן גילאון: עכשיו, תגידו לי אתם, הרי כל הזמן אמרו שאין עם מי לעשות – אין לנו פרטנר, האיש הזה לא שולט בשום מקום.

אילן גילאון: האיש הזה מנסה להגיע לשליטה יותר רחבה.

נסים זאב: אבל עכשיו הוא שולט – – –

אילן גילאון: תעשה לי טובה, חבר הכנסת זאב.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים.

יצחק וקנין: נסים.

אילן גילאון: לו היו באים ואומרים לך, אבו מאזן היה בא ואומר לביבי – לראש הממשלה, סליחה – אתה העדפת לבחור בין השלום לבין ליברמן, אז תחשבו, כתרגיל מחשבתי, שהם הלכו עם "פלסטין ביתנו" לעשות קואליציה עכשיו.

אורלי לוי אבקסיס: רגע, מה – – –

אילן גילאון: הם לפחות לא ימנו את "פלסטין ביתנו" להיות שר החוץ שלהם, שאומר ככה, וראש הממשלה אומר ככה.

אילן גילאון: מי קודם דיבר על כך שפה, במסווה של נערת פיתוי?

אילן גילאון: חבר הכנסת אורבך.

אילן גילאון: נערת פיתוי.

אילן גילאון: אז מי נערת הפיתוי בממשלה הישראלית?

אילן גילאון: זה שאומר שלא נסכים, לא לשלושה חודשים, לא לשלושה שבועות, לא לשלוש דקות – זאת אמירה של שר החוץ של מדינה דמוקרטית במדינת ישראל.

אילן גילאון: אז מה, אתם מאבדים את כל הפרופורציות?

אילן גילאון: חוץ מזה, סוף מעשה במחשבה תחילה, הרי.

אילן גילאון: למה לקפוץ?

אילן גילאון: למה קודם כול לקפוץ, במקום לבחון את האפשרויות שגלומות בתוך המאמץ הזה?

אילן גילאון: יש הרבה מאוד סכנות והרבה מאוד סיכונים, ואני מבין את הדאגה, אבל כאשר אתה דואג – אתה, ראש הממשלה, קודם כול תגיד: בואו נראה, בואו נבחן את הסיכויים שיש בדבר הזה.

אילן גילאון: יש דוח – אני קראתי עליו בעיתון אז אני מניח שכל אחד יודע עליו – של חטיבת קביעת מדיניות במשרד החוץ, שקובע שבתוך ההסכם הזה גלום פוטנציאל של סיכויים טובים.

אילן גילאון: טובים מאוד.

אילן גילאון: כי, מה לעשות, יכול להיות שפעם אחת גם נפל לצד שלנו המזל.

אילן גילאון: העולם הערבי השתנה, אולי לטובה, אולי לא מכל דבר צריך לעשות אימה ופחד ולאיים על כולם.

אילן גילאון: יכול להיות שה"חמאס", בלית ברירה – לא משום שהוא רקדנית בלט במחול של "בולשוי"; מסיבות אחרות, גם הוא מבין שהמציאות שלו משתנה, ובתוך מציאות משתנה צריך להתחיל לחשוב לא בתוך הקופסה אלא בתוך חשיבה משתנה.

אילן גילאון: במקום לפחד כל כך מספטמבר השחור, בואו נתכונן לדבר הזה.

אילן גילאון: הרי בסופו של דבר הוא יקרה.

אילן גילאון: למה מדינת ישראל צריכה לעשות את מה שהמדינות הערביות עשו ב-47' – אני מתכוון באותו מעמד שהוכרזה מדינת ישראל?

אילן גילאון: לקח כל כך הרבה שנים כדי להבין שזאת מציאות.

אילן גילאון: למה אנחנו צריכים לעשות את אותה הטעות?

אילן גילאון: וקופץ ראש הממשלה בראש.

אילן גילאון: הדבר היחיד שיש לו להגיד – שהוא פוסל את ההסכם.

אילן גילאון: בוא נבחן אותו על קרקע המציאות.

אילן גילאון: בבקשה.

אילן גילאון: מדברים על גלעד שליט – – –

שלמה מולה: הוא שולח קלטת לתקשורת מרוב לחץ.

שלמה מולה: הוא לא יודע מה לעשות.

אילן גילאון: חבר הכנסת מולה, אני יכול להבין שאנשים חוששים, אבל זאת לא מדיניות – –

שלמה מולה: נכון.

אילן גילאון: – – זו איננה פוליטיקה.

אילן גילאון: החששות האלה אינם פוליטיקה.

אילן גילאון: אז במקום לעשות להיפך, במקום להקדים את העניין של ספטמבר ולבוא בתור מדינת ישראל ולהגיד: וואלכ, אנחנו באים ל-after party הזה, אנחנו בעד הדבר הזה – הרי מה יותר גרוע יכול לקרות?

אילן גילאון: את המכה תמיד יש, את האופציה הצבאית, את המלחמה – יש למדינה תמיד אפשרות לקיים אותה.

אילן גילאון: אין לה שום בעיה.

אילן גילאון: אבל אם יכול כאן לעלות איזשהו סיכוי – לבוא לקראת יוזמה שמדינת ישראל בה יוזמת, היא כאן לא נגררת – אני, כן, אני רוצה לשמוע מראש הממשלה שהוא הולך להתוות עכשיו תוכנית שנקראת "תוכנית ירושלים".

אילן גילאון: שיוזם תוכנית, שלא מצפה להגיב על משהו אחר, ועוד בפחד.

אילן גילאון: שאומר: תוכנית ירושלים – הרי כולם מבינים שבסופו של דבר הפתרון יהיה פחות או יותר על חלוקת הארץ, האהובה כל כך; כל כך אהובה עד שאנחנו מוכנים להסתפק בחלק ממנה, פחות או יותר על קווי המיתאר של גבולות 67', וכן, בסופו של דבר תהיה בירה משותפת בירושלים.

אילן גילאון: נקודה.

שלמה מולה: הוא מפחד מליברמן.

אילן גילאון: זה כולי עלמא מבין.

אילן גילאון: כולי עלמא מבין, חוץ ממי שבא כאן לזרות משטמה ושנאה – –

דוד רותם: אתה צודק, ואתה רוצה לעזור ל"חמאס".

פניה קירשנבאום: אתה רוצה שירושלים תחולק?

שלמה מולה: לא אמרתי.

אילן גילאון: – – חוץ ממי שחושב שהוא פטריוט, והוא משתמש באמצעים של שנאה כדי להביע את הפטריוטיות שלו, חברת הכנסת פניה קירשנבאום.

פניה קירשנבאום: – – –

אורלי לוי אבקסיס: למה אתה חושב שה"חמאס" יסתפק בזה?

אילן גילאון: פניה קירשנבאום, שמביאה לנו, תודה לאל – את יודעת, אני הבנתי שאובר-פטריוטיזם הוא לפעמים נורא מסוכן, ואני מציע לכם מאוד להיזהר מהתכונה הזאת.

אילן גילאון: ולכן, כאשר אני אומר: בוא תהיה פרקטי, תהיה אמיץ, תהיה יצירתי, תבנה שלושה צוותים – אחד שהוא מדיני, לגבי קביעת גבולות הקבע של המדינה הפלסטינית לצד מדינת ישראל; הצוות השני חייב להיות צוות אסטרטגי – כן, אני חושב שבני-אדם בנויים על אותן תכונות, הם רוצים להרבות שמחה ולהמעיט כאב.

אילן גילאון: יש מיעוט של אנשים בעולם הזה שהם מרבים שמחה על חשבון צערם של אחרים.

אילן גילאון: עם אלה יש לנו מלחמה, אבל זאת מלחמה משותפת שיש לנו עם אותם אנשים שעושים את המהפכה בכיכר תחריר, ועם אחרים, מול רודנות, מול אנשים ששואבים את סיפוקם ממצוקתם של אחרים.

אילן גילאון: אני מברך על מה שקרה עם בן-לאדן, כל הכבוד, ובירכתי את נשיא ארצות-הברית ואת האומה האמריקנית ואת כולנו, כי העולם נראה יותר טוב בלי אנשים כאלה.

אילן גילאון: צריך שיהיה ברור לחלוטין ולגמרי.

אילן גילאון: אבל מכאן לברוח מהמציאות ולהפוך את הפחד למדיניות – זאת בעיה.

אילן גילאון: והצוות השלישי, שיהיה צוות כלכלי, שייתן לדמיון לפרוץ מה יכולה להיות היכולת שלנו, הסינרגטית, להרוויח יחד עם פלסטין.

שלמה מולה: אני אגיד לך מה – – –

אילן גילאון: בנמל משותף, בקביעת פרויקטים גדולים, בבניית תוכנית בת-קיימא של המקום הזה, ביצירת מציאות שבתוכה יהיה לאנשים מה להפסיד, כי מקום שלאנשים אין מה להפסיד הוא מקום שכולו ממוקש בשנאה ומשטמה, וטבעת הדמים נמשכת.

אילן גילאון: אני לא יכול לצאת פטור לעניין הזה בלי להגיד לראש הממשלה: אתה באמת לא רוצה להוכיח שרק הליכוד יכול?

אילן גילאון: חבל, כי אנחנו כבר התחלנו להתרגל לרעיון שאולי באמת הדיאלקטיקה כאן עובדת, ורק הליכוד יכול, אבל אתה לא מוכיח את זה.

אילן גילאון: יש לך הזדמנות היסטורית, במקום לפחד, להמשיך בדרכי גדולים.

שלמה מולה: הוא מפחד מליברמן.

אילן גילאון: אתה יכול להיות בגין – אתה יכול לעשות מעשה.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

אילן גילאון: אל – – – ואל תפחד – – –

יצחק וקנין: אילן, משפט אחרון.

אילן גילאון: משפט אחרון הוא – שיש לגזור את כל המציאות הכלכלית והחברתית במדינת ישראל, בקשור לכל מה שאמרתי כאן עכשיו, שזה נובע מתוך אותו מנוע חיפוש של מדינה שלא רוצה להיות אחראית לאזרחיה ולתושביה ורוצה להשתחרר מאחריויותיה.

אילן גילאון: היא נוהגת כך וכך.

אילן גילאון: אני את תפיסתי המדינית, אדוני, יונק מתוך תפיסתי החברתית, ותפיסתי החברתית אומרת שהאדם הוא תכלית הכול.

אילן גילאון: ומי שמאמין שהאדם הוא תכלית הכול – הוא יודע שהדבר הקדוש היחיד הוא קדושת החיים.

אילן גילאון: ובזה זה משפט אחרון.

אילן גילאון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דניאל בן-סימון, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי ינמק.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני שאני אדבר על הפיוס אני רוצה מלה אחת – – –

דוד רותם: אפשר להגביר?

דניאל בן-סימון: אפשר להגביר קצת?

יצחק וקנין: לא, להרים את הדוכן הוא מתכוון.

דניאל בן-סימון: שלום, אדוני סגן ראש הממשלה, אני שמח שאתה כאן.

דניאל בן-סימון: אני רוצה לומר מלה אחת על ראש הממשלה, מלה אחת של אדם שצפה בו בשני נאומים, אחד נאום הפיוס ואחד הנאום ערב יום השואה, ולנסות להשליך מאישיותו של ראש הממשלה על מצבנו היום.

דניאל בן-סימון: אני ראיתי אותו בנאום הראשון, ושוב – מדבר אדם שעסק שנים בראש הממשלה כדי לפענח את החידה שנקראת בנימין נתניהו.

דניאל בן-סימון: לא רק אני, קטונתי, אבל גדולים ממני ניסו לפענח את אישיותו של האיש הזה, שקיבל פעמיים מנדט מהציבור ותקע את המדינה בצורה שהיא לא הגיונית, ולמרות הכול הוא עדיין אוחז בהגה השלטון.

דניאל בן-סימון: ושואלים מה סוד כוחו, מה סוד קסמו.

דניאל בן-סימון: אני בטח לא אשאל אותך, אדוני סגן ראש הממשלה, התשובה שלך עשויה להיות דומה לשלי, אבל זה לא המקום לשאול אותך.

סילבן שלום: לא, אתה אמרת שהוא השתנה.

דניאל בן-סימון: אני אמרתי אז, ואני חוזר בי.

דניאל בן-סימון: ואני חוזר בי.

דניאל בן-סימון: ולכן אני רוצה לומר, יצא – היה הסכם פיוס, ואז, כמו בסרט מתקופת שנות ה-50, הופיע ראש הממשלה כולו – הייתי אומר – ככה מבולבל, טרוט שינה כאילו, ואתה מצפה, אדוני סגן ראש הממשלה – – –

סילבן שלום: הפכתי להיות משנה – – –

דניאל בן-סימון: אתה משנה?

דניאל בן-סימון: ממתי?

דניאל בן-סימון: סליחה.

דניאל בן-סימון: אדוני המשנה לראש הממשלה.

סילבן שלום: מיום הקמת הממשלה.

דניאל בן-סימון: משנה.

דניאל בן-סימון: בסדר גמור.

דניאל בן-סימון: משנה.

דניאל בן-סימון: אגב – טוב, לא נדבר על זה.

דניאל בן-סימון: Vice Prime Minister, כן?

דניאל בן-סימון: זה משנה לראש הממשלה.

סילבן שלום: Senior.

דניאל בן-סימון: Senior.

דניאל בן-סימון: כן.

דניאל בן-סימון: הופיע ראש הממשלה, והופיע כאילו היסטרי.

דניאל בן-סימון: עיניו ככה מתרוצצות לכל כיוון, ואתה מצפה, אזרח שרואה ראש ממשלה, לאי של יציבות.

דניאל בן-סימון: דודו רותם, אני אדבר אתך: אם ראית את ההופעה ההיא, ההופעה המב ההיא, הוא היה בפניקה מהסכם שהציבור עוד לא ידע אותו.

דניאל בן-סימון: כעבור כמה ימים הוא הופיע, בערב יום השואה, ופירט בפני כולנו את הלקחים שלו מיום השואה.

דניאל בן-סימון: עכשיו, כל אחד זכותו להוציא לקח מיום השואה.

דניאל בן-סימון: הלקח שלי הוא שהיהודים חייבים להושיט יד לק הבין-לאומית כדי להיות חלק ממנה.

דניאל בן-סימון: החריגות היהודית היא בעוכרינו.

דוד רותם: כמו שכשצ'כוסלובקיה הגישה יד לאומות העולם – – – להגן עליה.

דניאל בן-סימון: אדוני, אדון רותם – – –

דוד רותם: – – – גם צריך ללמוד.

דניאל בן-סימון: הלקח שלי הוא שתפסיק – החריגות היא בעוכרינו.

דניאל בן-סימון: בוא נתאחד ונושיט יד.

דוד רותם: אנחנו חריג.

דוד רותם: אין לנו ברירה אלא להיות חריגים.

דניאל בן-סימון: והוא בא עם הלקחים שלו – –

דוד רותם: עם לבדד ישכון.

דניאל בן-סימון: – – והוא בא לכיוון של "עם לבדד ישכון".

דניאל בן-סימון: ואמרתי: אוי ואבוי.

דניאל בן-סימון: הלך עלינו.

דניאל בן-סימון: כלומר, התפיסה הזאת, 63 שנה אחרי שבנית מדינה, מעצמה כלכלית שמצליחה להוציא מתוכה את פאר היצירה בהמון תחומים, עדיין אותה תפיסה גטואית של היהודי הנרדף שרואה בכל מקום אויבים.

דניאל בן-סימון: אני אומר: מאיפה זה בא, השדים האלה שרודפים את האדם הזה?

דוד רותם: הוא קרא את אמנת ה"חמאס", מה שאתה אולי לא קראת – –

דניאל בן-סימון: אני הרי לא מסכים אתך.

דוד רותם: – – והוא ראה שם – – –

דניאל בן-סימון: דוד רותם, אל תפריע.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דוד רותם, אפשרתי לך הערה אחת, אבל לא דו-שיח.

דניאל בן-סימון: לכן, אני אומר: אתה יודע, כואב לי שבגיל כזה, אנחנו בני 63, נקלענו לאיזו סגפנות מדינית צבאית – כל העולם נגדנו – ומעולם ישראל לא היתה במצב טוב כמו היום.

דניאל בן-סימון: לעשות חוזה שלום מנקודת מבט – אנחנו לא יום לפני ששת הימים, לא יומיים לפני שכולם חשבו ששואה חדשה מתרחשת, אלא מעולם מצבנו, אני אומר, מבחינה מדינית וצבאית, לא היה כל כך טוב, וזה הזמן להפגין עוצמה.

דניאל בן-סימון: במקום זה אנחנו מפגינים פחדנות.

דניאל בן-סימון: לכן, אני אומר לממשלה – חבל שהמשנה יצא – לממשלה שלא יזמה – – –

סילבן שלום: אני פה.

דניאל בן-סימון: איפה אתה?

דניאל בן-סימון: אני דווקא צריך אותך עכשיו.

דניאל בן-סימון: אני הולך להגיד מלה על נתניהו.

דניאל בן-סימון: דווקא עכשיו, אתה יודע, במצב שכל העולם יוצא עם יוזמות ויש טלטלה בכל העולם – הערבי, המערבי, גוש היורו הזה, ארצות-הברית במצוקה, סין עולה – והנה אנחנו מתנהגים, הודפים כל דבר.

דניאל בן-סימון: במקום לבוא עם רעיון, עם יוזמה.

דניאל בן-סימון: היוזמה היא פיוס "חמאס"–"פתח"?

דניאל בן-סימון: זו היוזמה שלנו.

דניאל בן-סימון: ספטמבר מתקרב, הצונאמי ששר הביטחון האופורטוניסטי יצא אתו?

דניאל בן-סימון: זו היוזמה שלנו.

דניאל בן-סימון: במקום זה, קדרות ותוגה אנחנו מפזרים בקרב היהודים.

דניאל בן-סימון: לְמה?

דניאל בן-סימון: למה?

דניאל בן-סימון: למה לעשות את זה?

דניאל בן-סימון: למה להכניס פחד כשלא צריך?

דניאל בן-סימון: למה לא לנטוע תקווה בהסכם שאולי יתפתח לכיוון הנכון?

דניאל בן-סימון: אבל בהיעדר יוזמה, בשיתוק מוחלט – כמעט שיתוק מוחין, הייתי אומר – אני אומר לך, אדוני המשנה, אם לא הייתי מכבד אותך, הייתי אומר שצריך להקים ועדה קרואה לממשלה הזאת.

דניאל בן-סימון: ועדה קרואה שתטפל במדינה.

דניאל בן-סימון: כי מה ראש הממשלה צריך להסתתר כל הזמן?

דניאל בן-סימון: תצא עם יוזמה.

דניאל בן-סימון: אז הוא הולך בעוד שלושה שבועות לארצות-הברית, לחברים הרפובליקנים שלו, כדי להדוף את היוזמה.

דניאל בן-סימון: אני אומר לך, כאזרח, ואני אדם אופטימי: אתה לא יכול לבוא לציבור רק עם קדרות, תוגה וייאוש.

דניאל בן-סימון: תבוא עם מסר של תקווה.

דניאל בן-סימון: איפה התקווה לעם הזה?

דניאל בן-סימון: למה אתם כל הזמן משחירים את העתיד?

דניאל בן-סימון: אגב, העבר היהודי, לא חסרים בו חורים שחורים.

דניאל בן-סימון: אבל עכשיו יש מדינה, יש ממלכתיות, יש צבא, יש מקומות מרהיבים במדינה הזאת, יש נוער חדש, יש תקווה.

דניאל בן-סימון: במקום זה, אתם שומעים אותו בערב יום השואה חוזר, כאילו אנחנו במינכן 1938, וזה לא בסדר.

דניאל בן-סימון: אני באמת אומר שזה לא בסדר מבחינתו.

דניאל בן-סימון: מנהיג לא יכול להקרין ייאוש לעם שלו.

דניאל בן-סימון: גם ברגעי הייאוש מנהיג צריך להתרומם.

שלמה מולה: אבל הוא נבנה – – –

דניאל בן-סימון: לכן, אני אומר: לקראת ספטמבר, במקום לשבת – –

שלמה מולה: נבנה על הייאוש.

דניאל בן-סימון: – – כל חכמי המדינה הזאת, כל חכמי הממשלה הזאת, שמעטים בה, ולנסות לבדוק איך אנחנו באים עם תקווה.

דניאל בן-סימון: הרי אנחנו הסכמנו על שתי מדינות.

דניאל בן-סימון: הסכמנו לשבת.

דניאל בן-סימון: מה חשבתם?

דניאל בן-סימון: שהמשפחה הפלסטינית תתפלג לנצח?

דניאל בן-סימון: מה חשבתם?

דניאל בן-סימון: באמת צריך להיות נאיבי כדי להבין שהמשפחה הזאת, שהתפלגה על רקע – לא חסר רקע לפילוג – אבל היא מצאה לנכון להתאחד: אחים, בני דודים, בני משפחה.

דניאל בן-סימון: ואנחנו רואים בזה אסון.

דניאל בן-סימון: אדוני המשנה, מה חשבת?

דניאל בן-סימון: הרי אני הופעתי עם כל מיני אנשים מהימין שאמרו: איך נוכל להקים שלוש מדינות?

דניאל בן-סימון: יש מדינה בעזה, ביהודה ושומרון וישראל, הם לא מאוחדים.

דניאל בן-סימון: עכשיו הם מאוחדים.

דניאל בן-סימון: אז בוא וננסה למצוא את האפשרות שהם יכירו בישראל, שיהפוך באמת נמר את חברבורותיו ויראה, אולי אם יש הכרה ויש הפסקת טרור אז זה סיפור חדש.

דניאל בן-סימון: ואתה מכניס את המדינה למצב של אולי.

דניאל בן-סימון: עכשיו, אני לא אומר: בוא ונסגור עסק עכשיו, אבל בוא וניתן טווח של זמן ובוא ונפגין לציבור איזו תחושה של אופטימיות, איזו תחושה, שוב, שלא הכול שחור, לא הכול קודר, שלא צריך להסתתר.

דניאל בן-סימון: אני אומר לך: מבחינה מנהיגותית, זה מסר לא נכון.

דניאל בן-סימון: תפגין איזו אופטימיות.

דניאל בן-סימון: אבל בהכירי את ראש הממשלה – אני לא רוצה להגיד: כתבתי ספר עליו; אולי בזבזתי ספר עליו – זה אותו אדם.

דניאל בן-סימון: הוא לא השתנה, ואני רק תוהה מה הוא מסתיר, איך הוא מצליח להסוות את הייאוש הזה, שרובץ בתוכו, מהציבור הכללי, כי הציבור הישראלי הוא ציבור אופטימי.

דניאל בן-סימון: לכן, עלול להיות מצב, חלילה, שהעולם יתכנס בספטמבר ויגזור דין לבעיה הפלסטינית.

דניאל בן-סימון: הממשלה תהיה נגד והציבור הישראלי יישאל והוא יאמר: אתם יודעים מה, אולי כן.

דניאל בן-סימון: למה ליצור את החיץ הזה בין הרצון הכללי של הישראלים לראות בפתרון הסכסוך לבין אישיותו הבעייתית, אני אומר בלשון המעטה, של ראש הממשלה?

דניאל בן-סימון: מי שקורא את הספרים של אביו ומי שנכנס לתקופת האינקוויזיציה מבין מאיפה זה בא.

דניאל בן-סימון: אבל למה אנחנו צריכים לסבול?

דניאל בן-סימון: למה אנחנו צריכים לסבול מהשלכת האינקוויזיציה על ימינו?

דניאל בן-סימון: ימינו הם לא ימי האינקוויזיציה.

דניאל בן-סימון: אנחנו לא במינכן 1938.

דניאל בן-סימון: זו טעות כמעט פושעת לשים את ישראל כמו אותם יהודים נמלטים בגטו ורשה או לפני השואה – איך אפשר לעשות דבר כזה?

דניאל בן-סימון: – ולטעת פחד וייאוש.

דניאל בן-סימון: בסופו של דבר, אני מאוד מקווה שדווקא האופוזיציה, בחודשים הקרובים, חבר הכנסת מולה, תציב את העניין של ספטמבר, של שתי מדינות, בצורה הברורה ביותר, כדי להוות אלטרנטיבה.

דניאל בן-סימון: אתם לא יכולים להגיד רק מה לא.

דניאל בן-סימון: תגידו מה כן.

דניאל בן-סימון: אני מת לשמוע אותך אומר: כן, על משהו: והיה ותעשו זה וזה זה, אנחנו נלך על זה.

דניאל בן-סימון: אבל לא יכול להיות שנגיד: לא ולא ולא.

שלמה מולה: אבו מאזן אמר: תקפיאו התנחלויות, מחר אני בא לדיון.

שלמה מולה: ספטמבר לא יהיה, אם ניכנס למשא-ומתן.

שלמה מולה: מה יותר מזה?

דניאל בן-סימון: נכון.

דניאל בן-סימון: ואנחנו ישבנו ברמאללה – אדוני היושב-ראש, משפט אחרון – והיושב-ראש אמר: – –

אורית זוארץ: – – –

דניאל בן-סימון: – – אנחנו לא נקים מדינה בלי הסכמת ישראל, ואנחנו רוצים לעשות את זה במשא-ומתן.

דניאל בן-סימון: אז, תיכנסו.

דניאל בן-סימון: תיכנסו.

דניאל בן-סימון: לְמה אתם מחכים?

שלמה מולה: נכון.

דניאל בן-סימון: אין לי מלה טובה להגיד על ראש הממשלה אולמרט, אבל בתקופתו 11 פעמים התנוסס הדגל הפלסטיני בפתח ביתו בארוחת ערב עם אבו מאזן.

דניאל בן-סימון: אז אולי זה לא הסתיים טוב, אבל תהליך היה, תהליך שנתן תחושה שאנחנו בכיוון הנכון.

דניאל בן-סימון: תחזרו, אנא ממך – – –

שלמה מולה: 95% מהאוכלוסייה – – –

יצחק וקנין: זמנך – – –

דניאל בן-סימון: אני אסיים.

זהבה גלאון: – – – אולמרט.

זהבה גלאון: מה הוא עשה?

שלמה מולה: למה?

שלמה מולה: 95% – – –

זהבה גלאון: רק לשלום – – –

דניאל בן-סימון: אדוני המשנה לראש הממשלה, מה שאני מבקש הוא להגיד: כן, בתנאי ש, ולא רק: לא, לא ולא.

דניאל בן-סימון: ותיתנו תקווה, אם אתם רוצים לזכות באמון הציבור.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דניאל בן-סימון.

יצחק וקנין: הדובר הבא הוא חבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: גם לך עשר דקות.

סילבן שלום: אחריו?

יצחק וקנין: אחריו חברת הכנסת חנין זועבי, והיא אחרונת הדוברים.

סילבן שלום: אף אחד לא אמר לי שזה ייקח יותר שעות – – –

יצחק וקנין: אני אאפשר הנמקה מהמקום לך, חבר הכנסת ברכה, כי בכל מקרה אם אתה תצטרך לדבר, תצטרך לדבר אחרי ההצבעה.

מוחמד ברכה: אני מעדיף שהמשנה לראש הממשלה ישמע את הדברים – – –

יצחק וקנין: לכן אני אתן לך הנמקה מהמקום לפני ההצבעה, אז הוא יהיה עדיין – – –

מוחמד ברכה: – – –

יצחק וקנין: אני לא יכול – – –

יצחק וקנין: ההסכם בין הרשות הפלסטינית ל"חמאס"

יצחק וקנין: הצעות לסדר-היום באותו נושא, מס' 5487 ו-5488.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אחמד טיבי, לרשותך עשר דקות.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני כמה ימים היינו בקהיר, חברי הכנסת מוחמד ברכה, טלב אלסאנע ואנוכי, וחבר הכנסת לשעבר ואסל טאהא, כחברי ועד הנאמנים של המרכז על שם יאסר ערפאת.

אחמד טיבי: יממה לאחר מכן – – –

דוד רותם: חבר הנאמנים – – –

אחמד טיבי: יממה לאחר מכן התקיים טקס הפיוס בין שני הפלגים העיקריים בעם הפלסטיני, בפלגים הפלסטיניים.

אחמד טיבי: אין דבר יותר טבעי מכך שניטול חלק בטקס הזה ובהצהרה שמדברת על תחילת דרך של אחדות פלסטינית שבאה לסיים את אחד הפרקים החשוכים בתולדות התנועה הלאומית הפלסטינית, הקרע שגבה מחיר קשה ביותר – גם מחיר דמים, אבל גם בעיקר ריסוק אחדות, ריסוק פסיפס פלסטיני, ריסוק משפחות, ומחיר מדיני ודיפלומטי כבד ביותר, שהוביל לרגרסיה במעמד של העניין הפלסטיני.

אחמד טיבי: וכמי שהמצע הפוליטי שעליו נבחרו חברי הכנסת – מדבר גם על אחדות, גם על סיום הכיבוש, גם על התנגדות תקיפה למדיניותה של ממשלת ישראל – –

דוד רותם: מה עם התנגדות ל"חמאס"?

דוד רותם: יש לך?

דוד רותם: התנגדות ל"חמאס" יש לך?

יצחק וקנין: חבר הכנסת דוד רותם.

אחמד טיבי: – – הדבר הטבעי ביותר היה שנעלה על נס את האחדות הזאת, שבאה לסיים את הפרק הזה.

דוד רותם: גם אם ה"חמאס" – – – זה לא מעניין אותך.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דוד רותם, הערת את הערתך והיא מובנת.

אחמד טיבי: עכשיו, היו רבים – אתה אחד מהם – היו רבים, מראש הממשלה, כולל דוברים של כל המערכת הפוליטית בישראל, שיצאו מכליהם כדי להתנגד ולתקוף את עצם ההחלטה, הן של הנשיא אבו מאזן, הן של ח'אלד משעל, יושב-ראש הלשכה המדינית של "חמאס", לשוב לשבת יחד ולהתחיל דרך של אחדות.

אחמד טיבי: ישראל היא אחת המדינות המקדשות את ערך האחדות הלאומית.

אחמד טיבי: אתם כל הזמן זוחלים על ארבע כדי להתאחד; ליכוד, קדימה – ויש מין אחדות של הימין בממשלה הזאת, ליכוד וישראל ביתנו.

אחמד טיבי: אבל כאשר הדבר מגיע לצד הפלסטיני, והם מתאחדים אחרי פרק קשה וכאוב, אתם מתנהגים כמו פיל בחנות חרסינה – –

דוד רותם: מי מתאחד, אלה שרוצים להשמיד אותנו?

דוד רותם: אלה שמחזיקים את גלעד שליט?

אחמד טיבי: – – ואומרים לפלסטינים: אל תתאחדו, תישארו מפורקים, מרוסקים, חלשים.

רוברט טיבייב: לא לא, זה לא נכון, לא אומרים לא להתאחד.

אחמד טיבי: מדובר בצביעות וחוצפה ישראלית.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, רוברט – חבר הכנסת רוברט טיבייב, נא לא להפריע לו.

אחמד טיבי: מדובר ביהירות של כל מי שהתנגד והתערב.

אחמד טיבי: מה זה עניין שלכם?

אחמד טיבי: מה זה עניין שלכם בכלל?

רוברט טיבייב: לא אומרים לא להתאחד.

רוברט טיבייב: לא אמרנו לא להתאחד.

אחמד טיבי: מה זה עניין שלכם אם הם מתאחדים או לא – איזה ממשלה תהיה שם?

אחמד טיבי: אבו מאזן מתערב בקיום או בנוכחות ממשלה פאשיסטית בתוך הממשלה הזאת?

אחמד טיבי: הוא קובע מי יהיה סגן ראש הממשלה?

אחמד טיבי: הוא קובע מי יהיה שר x ושר y?

אחמד טיבי: הוא קובע מי יהיה יושב-ראש ועדת החוקה?

אחמד טיבי: אנשים שעל-פי כל הגדרה – הם עונים על הגדרה של חברי כנסת פאשיסטים ומפלגות פאשיסטיות, שלא מכירים במושג עם פלסטיני – בממשלת ישראל קיימים גורמים שלא מכירים בזכות הגדרה עצמית של העם הפלסטיני, ואתם תובעים מהם: קודם תכירו בא', תכירו בב'.

אחמד טיבי: למה, הליכוד מכיר בעם הפלסטיני?

אחמד טיבי: הליכוד לא מכיר.

אחמד טיבי: ממשלת ישראל הכירה בהסכם בילטרלי עם אש"ף – הכרה בילטרלית.

אחמד טיבי: אף אחד לא תבע מהליכוד, למה לתבוע מ"חמאס" כמפלגה?

אחמד טיבי: ה"פתח" לא מכיר במדינת ישראל, רבותי, אתם לא יודעים.

אחמד טיבי: אף אחד לא תבע ממנו.

אחמד טיבי: תבעו מאש"ף – אש"ף הוא הגוף המייצג של העם הפלסטיני.

שלמה מולה: אתה צודק, אבל לליכוד אין נשק.

אחמד טיבי: סליחה?

אחמד טיבי: לליכוד יש צבא שהורג אנשים, מפציץ אותם מהאוויר, הורס אלפי בתים.

אחמד טיבי: מה זה "לליכוד אין נשק" – –

רוברט טיבייב: לליכוד אין שבויים.

רוברט טיבייב: פה אתה לא צודק, אחמד, סלח לי.

אחמד טיבי: – – מה, אין אזרחים פלסטינים שנהרגים?

אחמד טיבי: לא נופלים אזרחים?

אחמד טיבי: לא נהרגים אזרחים?

אחמד טיבי: לא מרסקים שכונות שלמות?

שלמה מולה: למפלגת הליכוד – – –

אחמד טיבי: אין מונופול על הכאב, אין מונופול על הדם, חבר הכנסת מולה.

שלמה מולה: אני מסכים.

אחמד טיבי: הוא לא צריך מיליציות, הליכוד.

אחמד טיבי: הוא צריך מיליציות?

שלמה מולה: אני אומר שלמפלגה פוליטית לא יכול להיות צבא, זה מה שאני אומר.

אחמד טיבי: יש לו צבא כיבוש.

אחמד טיבי: אבל – תראו, אחרי שקמה מדינת ישראל, תנועות שאני מגדיר אותן – העולם הגדיר אותן – ארגוני טרור – אצ"ל, לח"י, פלמ"ח, "ההגנה" – צורפו מייד לממשלה, ואנשים יצאו לרקוד ברחובות.

אחמד טיבי: מה, רק לכם מותר לרקוד ברחובות לגבי אחדות?

אחמד טיבי: מה לגבי אחדות פלסטינית?

אחמד טיבי: מה, הפלסטינים הם יצורים שבאו – חייזרים?

אחמד טיבי: רק לכם מותר להיות מאוחדים, כדי שהפלסטינים יהיו מרוסקים ותוכלו להגיד להם: אה, יש לכם מחווה של רצון טוב, הזזנו שני מחסומים?

נסים זאב: – – – על האיחוד הזה, מה אתה צועק?

אחמד טיבי: ולכן, אדוני היושב-ראש, מדובר ביהירות.

נסים זאב: – – – טרור – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב.

אחמד טיבי: מדובר ביהירות.

יצחק וקנין: שב במקומך, שב, אל תעמוד ותצעק.

נסים זאב: – – –

יצחק וקנין: אבל תשב ותדבר, למה אתה עומד וצועק?

אחמד טיבי: וחברי הכנסת שנטלו חלק עשו זאת במסגרת החסינות המהותית שלהם.

אחמד טיבי: בשביל זה יש חסינות מהותית.

אחמד טיבי: למה יש חסינות מהותית לחברי הכנסת?

אחמד טיבי: כדי שיעשו דברים שאזרח רגיל לא יכול לעשות.

אחמד טיבי: זו הסיבה.

אחמד טיבי: אלא אם כן אתם חושבים שרק לחברי כנסת יהודים מותר שתהיה חסינות מהותית.

אחמד טיבי: ולמה יש אופוזיציה בפרלמנטים?

אחמד טיבי: כדי שיתנגדו למדיניות של הממשלה.

אחמד טיבי: מה, אני צריך להמתין שממשלת ישראל, כמו שאמר הנשיא פרס, תסכים להכיר ב"חמאס", ורק אחר כך אני אברך?

אחמד טיבי: כבר היינו בסרט הזה.

אחמד טיבי: אמרתם על אש"ף שהוא ארגון טרור, אחר כך הכרתם – ובצדק, הכרתם בו, נפגשתם אתו.

אחמד טיבי: כך צריך.

אחמד טיבי: אגב, יש קולות עכשיו שמדברים באופן חיובי על המגעים עם "חמאס".

אחמד טיבי: השר לשעבר שאול מופז אומר: הזדמנות פז, על הסכם הפיוס.

אחמד טיבי: אלי ישי – מה אמר אלי ישי?

אחמד טיבי: מה אמר אלי ישי, אנשי ש"ס, על "חמאס"?

אחמד טיבי: הוא לא אמר שהוא מוכן להיפגש עם ח'אלד משעל בשביל גלעד שליט?

אחמד טיבי: מה עושה ממשלת ישראל?

אחמד טיבי: מה עשה השליח הישראלי לפני שנה בקהיר?

אחמד טיבי: ישב בחדר במלון, נציג ה"חמאס" ישב בחדר אחר, והשליח הגרמני עבר ביניהם.

אחמד טיבי: זה משא-ומתן או לא משא-ומתן?

אחמד טיבי: מותר לקיים משא-ומתן עם "חמאס" על גורלו של אדם אחד – של חייל – וחשוב לסיים את הפרק הזה של חילופי השבויים ושל העסקה; אנחנו בעד, כולנו בעד, מאוד בעד שכל אחד יחזור לחיק משפחתו, גם החייל וגם אלפי האסירים הפלסטינים – מותר, זה לגיטימי לנהל משא-ומתן על חייל אחד, למען עתידו של חייל, אבל לא לגיטימי לנהל משא-ומתן על עתידו של עם שלם?

אחמד טיבי: של האזור?

אחמד טיבי: לגיטימי או לא? ועכשיו, מדינת ישראל, עם מי ניהלה משא-ומתן לגבי ה"תהדיה"?

אחמד טיבי: עם מי?

אחמד טיבי: עם חייזר?

אחמד טיבי: "חמאס" שנפל מהשמים?

אחמד טיבי: עם "חמאס".

אחמד טיבי: ניהלו משא-ומתן לא ישיר לגבי ה"תהדיה".

אחמד טיבי: מי ניהל את המשא-ומתן?

אחמד טיבי: נתניהו וברק, ברק ונתניהו.

אחמד טיבי: מה, להם מותר ולי, מכיוון שקוראים לי אחמד, או לו קוראים מוחמד או טלב, אסור?

אחמד טיבי: מי אמר?

אחמד טיבי: אנחנו גאים שאנחנו בדברים האלה מובילי דרך.

אחמד טיבי: תבדקו את ההיסטוריה.

אחמד טיבי: בסופו של דבר, אגב, יש רבים – דיברו על מנהיגים וכו'.

אחמד טיבי: הרי אתם זוחלים על ארבע כדי להיפגש עם מנהיגי מדינות ערב.

אחמד טיבי: זוחלים, על ארבע, כדי להיפגש.

אחמד טיבי: גם אז וגם היום.

אחמד טיבי: גם אז וגם היום.

אחמד טיבי: אתם מטיפים לנו מוסר?

אחמד טיבי: אתם מטיפים לנו מוסר?

אחמד טיבי: מי שמכם?

אחמד טיבי: ואני רוצה לגלות למשנה לראש הממשלה, לגבי הפיוס, אדוני השר.

אחמד טיבי: בשיחות אנאפוליס, שאני התנגדתי להן, תוך כדי השיחות – זה לא פורסם – הוזמן סאיב עריקאת אל אחד החדרים, מרתף, אחד המרתפים בבניין, על-ידי אנשי הממשל האמריקני, והודיעו לו בצורה אולטימטיבית: הסכם קבע לא יהיה כל עוד הגדה המערבית ועזה הן לא מאוחדות.

יצחק וקנין: חבר הכנסת טיבי, זמנך תם.

זהבה גלאון: מי – – –

יצחק וקנין: אז אבקש – משפט אחרון.

אחמד טיבי: האמריקנים הודיעו לרשות באופן הרשמי ביותר, אדוני השר, שהסכם אחדות – חשוב שתדע את זה, אדוני היושב-ראש – לא יהיה כל עוד הגדה המערבית ועזה לא מאוחדות.

אחמד טיבי: מה עשה אבו מאזן?

שלמה מולה: מתי זה היה?

אחמד טיבי: באנאפוליס.

אחמד טיבי: הזמינו אותו למרתף למטה – הנה, אני מגלה לכם – ואמרו לו את הדברים האלה בצורה אולטימטיבית.

יצחק וקנין: תודה.

אחמד טיבי: ולכן, אדוני היושב-ראש, אנא, היות שגם חברי ברכה ואלסאנע, ואנוכי, היינו יעד להתקפות, דברים קשים נאמרו פה, גם אם לא נאמר השם המפורש – כי כמה חברי כנסת בדואים יש בבניין?

אחמד טיבי: כמה, חבר כנסת ערבי שהיה בפיוס – –

יצחק וקנין: התקנון הוא תקנון.

אחמד טיבי: – – כמו חבר הכנסת ברכה, וכמה סגני יושב-ראש היו בישיבה?

יצחק וקנין: אבל התקנון הוא תקנון.

אחמד טיבי: הוא דיבר על שלושתנו באופן ישיר.

יצחק וקנין: למרות זאת אמרתי שאני אאפשר להם לדבר מהצד.

יצחק וקנין: למרות העניין.

יצחק וקנין: אני נותן לכל אחד שתי דקות מהצד.

זאב בילסקי: היושב-ראש, מגיעה לו עוד דקה, כי חברי הכנסת של הליכוד כל הזמן הפריעו לו.

יצחק וקנין: הצעה אחרת, ישנה אפשרות.

שלמה מולה: לפי מנהג הבוקר – – –

יצחק וקנין: הוא מדבר כבר מעל שתי דקות.

יצחק וקנין: האמן לי, אני לארג'.

זאב בילסקי: לפי מנהג הבוקר, צודק חבר הכנסת מולה – – –

יצחק וקנין: אז אני אומר לך, הוא מדבר כבר מעל שתי דקות.

זאב בילסקי: לא, אבל אי-אפשר ככה.

זאב בילסקי: ההפרעות האלה של חברי הליכוד – – –

יצחק וקנין: איזה ליכוד, אין אף אחד פה.

זאב בילסקי: אין אף אחד, זו הבעיה – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת זאב בילסקי, חוש ההומור שלך מיוחד.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, נאמר כאן שעצם הפגישה בטקס – – –

יצחק וקנין: אחמד טיבי, ממש משפט אחרון.

אחמד טיבי: עצם הפגישה בטקס מקעקעת את יסודות מדינת ישראל.

אחמד טיבי: כאלה חלשים אתם, מפחדים מפגישה ב-reception, בקבלת פנים, של שלושת חברי הכנסת?

אחמד טיבי: כאלה חלשים אתם?

יצחק וקנין: תודה, תודה, נא לסיים.

דוד רותם: אנחנו מפחדים – – –

אחמד טיבי: כור גרעיני יש לכם.

אחמד טיבי: מפחדים מפגישה – מקעקע את יסודות – אגב, אני בהחלט – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת טיבי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דוד רותם, תן לי לנהל פה את הישיבה.

אחמד טיבי: אני בהחלט מתעב את הכיבוש.

אחמד טיבי: אני רוצה שהוא יחוסל.

אחמד טיבי: אני בעד חיסול הכיבוש.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: העם רוצה שהכיבוש יחוסל.

אורית זוארץ: אנחנו בעד חיסול הטרור.

יצחק וקנין: אתה מדבר כבר שלוש דקות מעל הזמן.

יצחק וקנין: שלוש דקות מעל הזמן, לאף אחד לא אפשרתי.

אחמד טיבי: הכיבוש הוא המקור של כל רע.

יצחק וקנין: חברת הכנסת אורית זוארץ, תני לו לסיים את דבריו.

יצחק וקנין: משפט אחרון, אני מבקש, אני לא אאפשר לך יותר.

יצחק וקנין: אל תנצל את זה יותר מדי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, שלא תבואו בהאשמות שווא כלפינו.

אחמד טיבי: ידינו נקיות.

אחמד טיבי: תמיד התנגדנו לפגיעה באזרחים באשר הם.

אחמד טיבי: אני לא מרגיש צורך להצטדק.

אחמד טיבי: כבר אמרנו את זה בעבר.

אחמד טיבי: מי שמטיף לנו מוסר, מי שתקף אותנו, הם נציגים של מפלגה שמדברים על הצורך לטרנספר אוכלוסייה שלמה – – –

דוד רותם: שקר.

יצחק וקנין: תן לו לסיים.

אחמד טיבי: מדברים על הצורך לטרנספר אוכלוסייה שלמה.

יצחק וקנין: תן לו לסיים, נו.

אחמד טיבי: מקבעים, מקדשים את ערך הכיבוש ושלטון זר על עם פלסטיני.

אחמד טיבי: אין ברירה, גם לך אני אומר, גם לכם, וכדאי שתשמעו את זה טוב יותר: הדיקטטורות נופלות והמשטר הדיקטטורי ביותר הוא הכיבוש – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת טיבי, חבר הכנסת טיבי, תקשיב, אתה מנצל את הזמן – – –

אחמד טיבי: למה אתה מפריע לי באמצע המשפט?

יצחק וקנין: אני מפריע לך?

יצחק וקנין: אתה כבר ארבע דקות אחרי הזמן.

יצחק וקנין: אתה לא נמצא פה לבד.

אחמד טיבי: אבל משפט אחרון – – –

יצחק וקנין: אתה פה לא לבד, אתה לא מנהל את הדיון.

יצחק וקנין: אל תיתן לי להוריד אותך.

אחמד טיבי: זה משפט אחרון.

אחמד טיבי: הנה.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

דוד רותם: סגן היושב-ראש – – –

אחמד טיבי: ולכן, אדוני היושב-ראש, גם גורלכם יהיה כגורל של כל משטר דיקטטורי.

אחמד טיבי: הכיבוש הוא המשטר הדיקטטורי ביותר – –

דוד רותם: – – –

אחמד טיבי: – – ורק אנשים שאין להם ביטחון עצמי בעצמם מפחדים – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת דוד רותם, תן לו להגיד את המשפט האחרון.

אחמד טיבי: – – מפגישה ומקבלת פנים בקהיר שהיא חלק מהמהות שלנו, מהזהות שלנו, מהמצע הפוליטי שלנו.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: תעלה אחרונת הדוברים, חברת הכנסת חנין זועבי.

דוד רותם: – – –

מוחמד ברכה: – – – לך לכל הרוחות – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת דוד רותם וחבר הכנסת ברכה, אנא מכם.

מוחמד ברכה: אתה צריך להוציא אותו מהישיבה.

יצחק וקנין: רבותי, חבר הכנסת ברכה – –

מוחמד ברכה: לא, זו חוצפה.

יצחק וקנין: – – תקשיב, אתה – – –

מוחמד ברכה: מי שלא מוצא חן בעיניו שילך לכל הרוחות.

מוחמד ברכה: אתה ראשון.

אחמד טיבי: – – – איפה שהוא רוצה.

אחמד טיבי: מה זה הדבר הזה?

אחמד טיבי: – – –

יצחק וקנין: אדוני הנכבד, אתה דיברת יותר מכל חברי הכנסת.

אחמד טיבי: – – –

יצחק וקנין: סליחה, סליחה, אני לא סתמתי לך את הפה.

יצחק וקנין: גם אתה אמרת את הדברים שלך, אז אנא ממך, אל תטיף לי מוסר.

דוד רותם: אתה תוקע סכין בגב – – –

מוחמד ברכה: סתום את הפה, סתום את הפה.

יצחק וקנין: בבקשה, חבר הכנסת ברכה, אנא ממך.

מוחמד ברכה: – – –

יצחק וקנין: מספיק.

יצחק וקנין: אתה אומר לו משהו – – –

מוחמד ברכה: זה עדין לעומת מה שהוא אמר.

מוחמד ברכה: עדין מאוד.

יצחק וקנין: לא שמעתי מה שהוא אמר.

יצחק וקנין: לא שמעתי.

יצחק וקנין: אז אני מבקש מכם, נא להרגיע את המצב.

מוחמד ברכה: – – –

יצחק וקנין: אדוני, לא שמעתי את מה שהוא אמר.

יצחק וקנין: אני בינתיים שומע אותך ואני מבקש משניכם להפסיק את הדו-שיח ביניכם.

יצחק וקנין: בבקשה, חברת הכנסת חנין זועבי.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, ידוע לכולנו עד כמה מתייחסת מדינת ישראל לפילוג של העם הפלסטיני כנכס אסטרטגי.

חנין זועבי: אנחנו מדברים על פילוג של עם, וכאשר אנחנו מדברים על פיוס, אנחנו מדברים על פיוס בתוך העם ולא רק על פיוס בין שני הפלגים.

חנין זועבי: כמו כן, ברור לנו שהמטרה העיקרית, החשובה ביותר בקיום משא-ומתן של הממשלה הזאת עם הרשות הפלסטינית, היא אינה להגיע להסכם שלום אלא דווקא לחזק את הפילוג, ולחזק את הבדידות, ולחזק את המצור על עזה.

חנין זועבי: היתה זו דווקא ראש האופוזיציה בעצמה שאמרה: צריכים לדבר עם רמאללה כדי שנוכל להמשיך את המצור על עזה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עם רמאללה, לא עם "חמאס".

חנין זועבי: חברי הכנסת, אחדותו של כל עם צריכה להיות המצב הנורמלי, הטבעי והבריא, אך ככל הנראה אחדותו של העם הפלסטיני היא מצב חריג בעיני הישראלים, היא מצב שדורש גינוי ואף ענישה.

חנין זועבי: אחדותו של העם הפלסטיני כנראה מאיימת על ישראל.

חנין זועבי: אתם יודעים את המשמעות של העניין הזה?

חנין זועבי: אם האחדות מאיימת כי היא מעצימה ומחזקת את הפלסטינים, אז בטח ההכרה בזכויותיו של העם הפלסטיני תאיים על ישראל, אז בטח סיום הכיבוש יאיים על ישראל, אז בטח – ועוד איך – השלום יאיים על ישראל.

חנין זועבי: אלא אם, חס וחלילה, ישראל מאמינה שהיא יכולה להגיע לשלום בלי ריבונות, בלי הכרה בזכויות, בלי אחדות, בלי סיום הכיבוש.

חנין זועבי: אז אל תאמינו לאשליה הזאת, שאולי חלק מהממשלות טיפחו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש זכויות, לך אין זכויות – – – בגלל שאין לה זכויות – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת יוליה שמאלוב, נא לא להפריע לה.

חנין זועבי: תגידו ישר, לעיני כל העולם, שזה לא "חמאס" שמאיימת, זה השלום שמאיים.

חנין זועבי: זה כנראה העתק מהמצב הפוליטי בתוך ישראל.

חנין זועבי: זה לא הערבים שמאיימים, אלא זו התביעה שלהם לשוויון ולצדק שמאיימת על מדינת ישראל.

חנין זועבי: האם יש לראות בפלסטינים טרוריסטים רק משום השאיפה לאחדות העם שלהם?

חנין זועבי: עמים רבים, משחר ההיסטוריה, נאבקו, נלחמו ואף איבדו רבים מבניהם תוך כדי שימוש במלחמות ובמאבקי כוח, אך ורק כדי להגיע לאחדות.

חנין זועבי: אז כיצד תוכלו לומר שחתירת העם הפלסטיני לאחדות שונה מכל העמים האלה?

חנין זועבי: האחדות היא כוח?

חנין זועבי: כן, בטח, והיא תנאי לקיומו של העם.

חנין זועבי: עצם הדבר שמדינת ישראל אינה מעוניינת באחדות זו, משום שהיא מנוגדת לאינטרסים שלה, אינו מספיק על מנת לתייג את האיחוד כאקט טרוריסטי.

חנין זועבי: טעיתם.

חנין זועבי: עוד פעם טעיתם ופעם אחר פעם אתם טועים, ובנימה הזאת ייתכן שתמשיכו לטעות.

חנין זועבי: תזכרו כי אחדותו של העם הפלסטיני, מאבקו, שאיפותיו, כל אלה צריכים להימדד בראש ובראשונה על-פי האינטרסים של אותו עם, של העם הפלסטיני, ולא לפי האינטרסים של זה שכובש אותו.

חנין זועבי: החולשה, הכניעה, הפילוג, הם אולי אמצעים שמשרתים את מדיניות הכוח הישראלית ולישראל יש אינטרס לשמר אותם, אך זה אינו האינטרס של העם הפלסטיני.

חנין זועבי: האם חברי הכנסת, שרי הממשלה ומקבלי ההחלטות הידרדרו עד כדי כך לאטימות מוחלטת או לשיגעון עליונות עיוור, עד כדי כך שהם נחושים בדעתם לשמר את הפילוג?

חנין זועבי: אתם חושבים שאתם יכולים להתערב בכל העניינים הפלסטיניים ואף לשכנע את הפלסטינים עצמם ואת העולם כי הפילוג לא משרת את האינטרס של העם הפלסטיני?

חנין זועבי: חברי הכנסת, חברות הכנסת, אולי אינכם יודעים, אולי גם אינכם מכירים בכך, אך העולם יודע שלא הייתם כועסים כל כך על אחדותו של העם הפלסטיני אם פניכם היו לשלום.

חנין זועבי: אם באמת הייתם מעוניינים בפיוס כן, המושתת על הכרה מלאה בזכויותיהם של הפלסטינים, אז הייתם גם כן מעוניינים באחדותו של העם הפלסטיני.

חנין זועבי: העולם יודע ששלום אמיתי אפשר לעשות רק עם עמים מגובשים, עם עמים מאוחדים, לא עם פלגים ומנהיגויות חצויות המתקוממות זו כנגד זו.

חנין זועבי: האם תוכלו להשלות את עצמכם ולהמשיך להאמין כי ניתן יהיה להגיע להסדר כלשהו עם אחד הצדדים בלבד, וכי להסדר הזה יהיה תוקף ואפקטיביות כלשהם כלפי כלל האוכלוסייה הפלסטינית?

חנין זועבי: במידה שמי מכם היה מכיר ביכולותיו, בעמידותו, בכוחו הרב של עם גיבור זה – העם הפלסטיני – במידה שלא הייתם מזלזלים במאבקו נגד מציאות של מצור ונגד מציאות של דיכוי, אז לא הייתם כועסים ולא הייתם מופתעים מיכולתו ליצור אחדות כנגד כל הקשיים שהצבתם בפניו.

חנין זועבי: ואל תאיימו, אל תאיימו בהפסקת המגעים עם הרשות הפלסטינית.

חנין זועבי: הרי אלה היו המגעים שאפשרו את הפילוג, היו אלה המגעים שאפשרו את המצור.

חנין זועבי: עוד פעם, את זה אמרה ראש האופוזיציה ולא רק ראש הממשלה.

חנין זועבי: ועל איזה שלום אבו מאזן מוותר?

חנין זועבי: על איזה שלום?

חנין זועבי: איזה שלום הצעתם לרשות הפלסטינית?

חנין זועבי: שלום שבסופו של דבר מציעים מקסימום שלטון עצמי, כמעט באותה מתכונת של הכיבוש.

חנין זועבי: מה עוד תעשו?

חנין זועבי: מה עוד ישראל תעשה?

חנין זועבי: תמשיך לשדוד את הכספים של הפלסטינים?

חנין זועבי: תפסיקו לזלזל.

חנין זועבי: תפסיקו לזלזל בעם הפלסטיני ותפסיקו גם לזלזל בנו – אנחנו, חברי הכנסת הערבים.

חנין זועבי: אתם כועסים על כך שבחרנו להזדהות עם האחדות של העם שלנו?

חנין זועבי: זה מה שאנחנו.

חנין זועבי: זה לא כל כך רלוונטי איך תגיבו.

חנין זועבי: אל תעשו הפרדת זהויות.

חנין זועבי: זה מה שאנחנו.

חנין זועבי: אנחנו חלק מהעם הפלסטיני.

חנין זועבי: כל עיוות היסטורי, כל צנזורה וכל האיסורים לדבר על האמת וכל מדיניות ההפחדה הזו לא יעזרו, לא יסתירו, לא יטשטשו ולא ימחקו את העובדה ההיסטורית הזו.

חנין זועבי: אנחנו חלק מהעם הפלסטיני.

חנין זועבי: אבל, להבדיל מרבים פה, אנחנו לא מעמידים זהות זו בסתירה עם האזרחות שלנו.

חנין זועבי: זה הפרויקט שלנו, זה המאבק שלנו.

חנין זועבי: אדרבה, אנחנו אלה שמציעים את הפיוס בתוך המקום הזה, אנחנו מציעים פיוס בין האזרחות שלנו לבין הזהות הלאומית שלנו, וזו המדינה, זו המדינה שמתעקשת להעמיד את הזהות שלנו בסתירה מוחלטת עם האזרחות שלנו.

חנין זועבי: וצריכים לזכור טוב-טוב שאזרחות זו אינה תוצאה ממעשה של הגירה, אינה תוצאה מאקט של הגירה, היא תוצאה הכרחית וטבעית מהיותנו ילידי הארץ הזאת.

חנין זועבי: לכן זה טבעי ולכן זה מוסרי ולכן זה אנושי שחברי הכנסת הערבים גם יביעו את שמחתם לנוכח אחדות עמם וגם ישתתפו בכל הטקסים הרלוונטיים, ואף יש לנו תפקיד לחזק את האחדות הזאת ולחזק את המאבק של העם שלנו נגד הכיבוש ונגד המאבק, ואת המאבק שלנו נגד הכיבוש ונגד הדיכוי.

חנין זועבי: כן "חמאס", לא "חמאס".

חנין זועבי: כל עוד "חמאס" מייצג חלק מהעם הפלסטיני, צריכים להכיר בו, אחרת תכריזו על כל העם הפלסטיני כעם טרוריסטי, תכריזו על העם הפלסטיני כארגון טרוריסטי.

חנין זועבי: והאם אתם משוכנעים, חברי הכנסת, כי עלינו – אנחנו, חברי הכנסת הערבים – לאבד את זהותנו, את גאוותנו הלאומית משום שבחרנו לשבת פה בכנסת?

חנין זועבי: בגלל המושבים פה אנחנו ניכנע לכוחנות ולהסתה המופעלות נגדנו יום-יום, שבוע-שבוע?

חנין זועבי: האם לדעתכם אנחנו יושבים כאן בגלל תעודות כשרות פוליטית שאנחנו מחכים לה מחברי הכנסת והממשלות ומקבלי ההחלטות?

חנין זועבי: לא, אנחנו יושבים על כיסאות כדי לייצג את העם שלנו שנולד כאן, כדי לייצג פרויקט של שוויון, של צדק, של אזרחות נורמלית, של מדינה שפויה.

חנין זועבי: איננו מבקשים שתעריצו אותנו, גם כן איננו מבקשים את התמיכה שלכם.

חנין זועבי: אדרבה, הינכם מוזמנים להביע את חוסר התמיכה ואת חוסר ההסכמה שלכם אתנו, אבל אין שום צורך לצעוק ולייצר דרמות ואין שום צורך בפוליטיקה של נקמנות ובפוליטיקה של שנאה – כל פעם "חציתם קו אדום", כל פעם "חציתם קו אדום".

חנין זועבי: הרי לא ייתכן שכל השטח מורכב מקווים אדומים, צריכים קצת מרחב לתמרן.

חנין זועבי: אי-אפשר כל פעם להגיד "חציתם קו אדום", אז כל השטח מורכב מקווים אדומים, אז להגדיר מחדש מה זה קו אדום – – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

חנין זועבי: שנייה.

חנין זועבי: האם גם הדבר הזה, הכעס הזה, ההסתה הזאת, נובעים מזלזול?

חנין זועבי: זה גם כן נובע מזלזול?

חנין זועבי: ואתם לא יכולים להפחיד אותנו.

חנין זועבי: סתירה מוחלטת – ואני מסיימת – בין זהותם וערכיהם הלאומיים לבין הערכים האזרחיים זה משחק מסוכן.

חנין זועבי: הסתירה הזאת שהכנסת הזאת מתעקשת להציב, בין הערכים האזרחיים לבין הזהות הלאומית, זה משחק מסוכן.

חנין זועבי: אנחנו, כמו שאמרתי, עשינו את הפיוס שלנו.

חנין זועבי: אנחנו אמרנו – אין אזרחות בלי נאמנות.

חנין זועבי: אין אזרחות בלי נאמנות לאדם – –

יצחק וקנין: אמרתי לה משפט אחרון והיא כבר מסיימת.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

חנין זועבי: – – ולערכיו של האדם.

חנין זועבי: זו הנאמנות שמתבקשת מכל בני-האדם, זו משוואת הנאמנות–אזרחות שאנחנו מציבים כאן בתוך הכנסת.

חנין זועבי: ולפני ליברמן, לפני המשוואה הפאשיסטית של ליברמן, הנאמנות היא לערכים, הנאמנות היא לבן-אדם.

יצחק וקנין: תודה.

חנין זועבי: ואם אינכם חושבים שיש מקום למשוואה הזאת, אז אלו אינם חברי הכנסת הערבים שמהווים בעיה.

חנין זועבי: זו המדינה והמדיניות של מדינה זו שמהוות בעיה.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

חנין זועבי: אם אתם חוששים – משפט אחרון – וחושבים שיש מקום לפחד אז זה נכון, אבל אין מה לפחד מאחרים.

חנין זועבי: אין מה לפחד מהפלסטינים, אין מה לפחד מהעם שזה עתה הצליח לאחד את עצמו.

חנין זועבי: הממסד חייב לפחד מעצמו, מהכוחנות שבו, מהעוינות שהוא מציג כלפי חוץ.

חנין זועבי: בקרוב ובתקווה שההסכם יחזיק מעמד ויחזק את המאבק נגד הכיבוש, יתברר סוף-סוף כי המכשול האמיתי העומד בפני השלום הוא הממשל הישראלי ולא שום גורם אחר.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: כרגע צריך להשיב השר, אבל אני, בהתאם לסיכום עם חבר הכנסת ברכה, מאחר שהנושא נגע לסיעה שלך ולעניינך האישי, לך אני אאפשר שלוש דקות מעל הדוכן, או לחלופין, אם תרצה, עשר דקות אחרי סיום ההצבעה.

יצחק וקנין: אני מאפשר לך עכשיו.

יצחק וקנין: אחרי כן, אחרי דבריו של השר, אני אאפשר לָךְ הצעה אחרת, ולחבר הכנסת טלב אלסאנע הצעה אחרת, כיוון שחבר סיעתך דיבר.

יצחק וקנין: אם לא, הייתי מאפשר לך עשר דקות בסיום ההצבעה.

יצחק וקנין: הוא ביקש שלוש דקות, אני מאפשר לו את זה.

שלמה מולה: במקום נחמן אפשר – – –

יצחק וקנין: נחמן איננו.

יצחק וקנין: אם הוא יהיה פה – – –

מוחמד ברכה: אז אפשר להתחלף.

מוחמד ברכה: יכולים להירשם אחרים.

יצחק וקנין: אין לי בעיה.

מוחמד ברכה: תירשמו.

יצחק וקנין: אבל אני אפשרתי כבר לשניים – לזוארץ, והכרזתי – – –

אילן גילאון: תענה במקום השר.

מוחמד ברכה: לא.

יצחק וקנין: לא, לא, לא.

מוחמד ברכה: הוא פה.

מוחמד ברכה: הוא פה.

יצחק וקנין: מה שאני מבקש – חבר הכנסת ברכה, יש לך שלוש דקות, תנצל אותן.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אדוני המשנה לראש הממשלה, רבותי חברי הכנסת, בונים לנו כלוב ואנחנו מסרבים להיכנס לתוך הכלוב הזה.

מוחמד ברכה: גם אם זה יהיה כלוב שעשוי מזהב או עשוי מחומר שנקרא קונסנזוס, אנחנו לא חלק מזה.

מוחמד ברכה: ולכן אני עומד כאן, אדוני היושב-ראש, בעקבות דברי הנאצה וההסתה, ומודיע שאני גאה – כאדם, כערבי, כפלסטיני, כאזרח מדינת ישראל וכחבר הכנסת – גאה בכך שהשתתפתי עם חברי אחמד טיבי וטלב אלסאנע, וחבר הכנסת לשעבר ואסל טאהא, באירוע האחדות במצרים.

מוחמד ברכה: עם שסובל מכיבוש ומפליטות, עם שסובל מסגר ומגירוש, הדבר האלמנטרי ביותר הוא שיהיה מאוחד.

מוחמד ברכה: הזעקה של ממשלת ישראל כנגד האיחוד היא זעקת הקוזק הנגזל שלקחו לו קלף מנצח.

מוחמד ברכה: לממשלות ישראל לקחו קלף מנצח בדמות הפילוג על מנת לבוא ולהגיד לעולם: עם מי נדבר, הפלסטינים מפולגים; ואז, כשהקלף הזה נשמט, כאילו חרב עליהם עולמם.

מוחמד ברכה: אני גאה בכך שהייתי שם, ולא רק – אדוני – אני מודיע כאן למי שלא יודע, שאני וחברי פעלנו, אני פעלתי, גם ציבורית וגם באמצעות מגעים, על מנת לקדם את האחדות הפלסטינית כדי להגיע ליום הזה.

מוחמד ברכה: היתה לנו תרומה צנועה.

מוחמד ברכה: כשהיה צורך לבקר את הרשות הפלסטינית, עשיתי את זה, גם בפניו של הנשיא אבו מאזן.

מוחמד ברכה: וכשהיה צריך לבקר את "חמאס", עשיתי את זה קבל עם ועולם.

מוחמד ברכה: אבל אחדות העם הפלסטיני היא דבר שנוגע לסבלו של העם הפלסטיני שאני נמנה עם בניו.

מוחמד ברכה: ולכן, הצרחות והנביחות שיוצאות מאנשים מתוסכלים, אנשים שיש להם סדר-יום של דמים, הן לא מזיזות כהוא-זה אצלי בהמשך הדרך.

מוחמד ברכה: הכלוב שאתם בונים, אנחנו לא ניכנס אליו.

מוחמד ברכה: אני רוצה להגיד עוד משהו, אדוני.

מוחמד ברכה: אנשים שמים "טייטל", שמים כותרת, ולא מתייחסים לתוכן.

מוחמד ברכה: אף אחד לא מתייחס לתוכן דבריו של ח'אלד משעל בקהיר.

מוחמד ברכה: הוא אמר דברים חסרי תקדים, אני עצמי הופתעתי לשמוע אותם.

מוחמד ברכה: ראש הלשכה המדינית של "חמאס" מדבר על מדינה פלסטינית בגדה המערבית ורצועת-עזה, ובירתה ירושלים המזרחית, אחת; הוא מדבר על כך, שעל אף האכזבה מדרך המשא-ומתן במשך שנים, הוא מוכן לתת הזדמנות למשא-ומתן, זאת אומרת, לא לנקוט שום פעולה אלימה בתקופה הזאת.

מוחמד ברכה: וכשיגיעו למסקנה שהדרך של משא-ומתן נסתמה, הוא לא אומר: אני לוקח את הנשק ויורד לרחוב, אלא אומר:

מוחמד ברכה: אנחנו ננהל דיאלוג פנים-פלסטיני וערבי ואסלאמי עם כל המדינות על מנת לראות איך אנחנו מתקדמים.

מוחמד ברכה: והדבר הרביעי, הוא אומר, שהוא מחויב לתוצאות הבחירות הפנימיות ברשות הפלסטינית.

מוחמד ברכה: אלה דברים שצריך להקשיב להם ואלה דברים שאני חושב ואני קורא מכאן, מעל בימת הכנסת, אם מישהו ביום מן הימים, בארצות-הברית או בכל מקום אחר, שם את "חמאס" ברשימת הטרור, אלה הדברים שצריכים להוציא את "חמאס" מרשימת הטרור.

מוחמד ברכה: אלה, אלה הדברים.

יצחק וקנין: תודה.

מוחמד ברכה: ולעומת זאת, מדינה שמנהלת טרור של מדינה, מטילה מצור על מיליון וחצי פלסטינים בעזה, מפקיעה קרקעות ובונה התנחלויות, בונה גדר של גזענות ורודפת אנשים, ממשלה כזו היא היא שראויה להיכנס לרשימת ארגוני הטרור.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ברכה.

יצחק וקנין: יעלה השר להשיב על כל ההצעות לסדר-היום.

לפיתוח הנגב והגליל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, רבים תקפו את ראש הממשלה על תגובתו המהירה להסכם הפיוס בין ה"חמאס" לבין ה"פתח" ואמרו, מדוע הוא קופץ?

לפיתוח הנגב והגליל: מדוע הוא לא ממתין?

לפיתוח הנגב והגליל: מדוע הוא לא מחכה לראות לאיפה זה מתפתח?

שלמה מולה: בצדק.

לפיתוח הנגב והגליל: העולם כולו אוהב פיוס.

לפיתוח הנגב והגליל: מי מאתנו לא אוהב פיוס?

לפיתוח הנגב והגליל: אצלנו היהודים, הרי בקש שלום ורודפהו.

לפיתוח הנגב והגליל: אנחנו אומרים את המלה שלום בכל תפילה עשרות פעמים.

לפיתוח הנגב והגליל: אבל כשאתה לא אומר כלום, העולם עוד יכול לחשוב שממשלה כזאת היא לגיטימית.

טלב אלסאנע: אומרים אבל לא עושים.

טלב אלסאנע: אומרים שלום ולא עושים.

לפיתוח הנגב והגליל: אבל, מה לעשות, שממשלה כזאת שמוקמת היא ממשלה שחלק מרכזי שלה קורא להשמדת מדינת ישראל.

לפיתוח הנגב והגליל: מה אתם חושבים, שאנחנו עיוורים, שאנחנו מטומטמים, אנחנו לא רואים את הדברים, אנחנו לא יודעים מה כתוב באמנה של ה"חמאס"?

לפיתוח הנגב והגליל: הרי הדברים האלה ברורים לכולם, לא רק לנו.

לפיתוח הנגב והגליל: אז מה רוצים שיקרה?

לפיתוח הנגב והגליל: העולם לא ידבר עם ה"חמאס", אבל ממשלת ישראל היא זאת שתדבר.

לפיתוח הנגב והגליל: את ההיגיון הזה אני לא יכול להבין.

טלב אלסאנע: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אתה כנראה לא רוצה לדבר היום.

שלמה מולה: ברמה העובדתית עוד לא קמה ממשלה – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מולה, נא לא להפריע לשר.

לפיתוח הנגב והגליל: חבר הכנסת מולה, תקשיב לי טוב, אתה יודע מה כתוב באמנת ה"חמאס"?

שלמה מולה: אני יודע.

טלב אלסאנע: מה זה חשוב.

לפיתוח הנגב והגליל: מה זה חשוב.

לפיתוח הנגב והגליל: לא רק שישראל אין לה זכות להתקיים, זה ברור.

טלב אלסאנע: זה רק תירוצים.

לפיתוח הנגב והגליל: הם אומרים שהשטח של מדינת ישראל לא שייך לפלסטינים.

טלב אלסאנע: זה מה שאמרה ציפי חוטובלי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

סילבן שלום: כתוב שזה אפילו לא שייך לערבים, זה שייך לווקף, לכל מוסלמי באשר הוא בעולם.

סילבן שלום: לכן אין מוסלמי, יהיה זה נשיא, מלך, ראש ממשלה, שיש לו זכות לוותר על מילימטר מהאדמה הקדושה.

חנין זועבי: – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת חנין זועבי, תקשיבי, את עמדת על הדוכן 11 דקות ואף אחד לא הפריע לך.

סילבן שלום: אני אסביר לך למה היא כועסת, היא לא הוזמנה לקהיר, היא בלחץ.

סילבן שלום: הוזמן טלב אלסאנע, הוזמן אחמד טיבי, הוזמן ברכה, היא לא הוזמנה.

סילבן שלום: אתה לא מבין את הלחץ?

סילבן שלום: תבין את זה.

טלב אלסאנע: אל תסכסך בינינו, אנחנו מסתדרים יופי.

סילבן שלום: הם מסתדרים.

סילבן שלום: הם בעד הסכם הפיוס.

סילבן שלום: לא שמעתי על פיוס בין אחמד טיבי לבין ברכה.

סילבן שלום: לא שמעתי על פיוס בין אחמד טיבי לבין בשארה, או לבין זחאלקה, ואפילו לא חברת הכנסת חנין.

סילבן שלום: אבל פיוס שם, זה כן.

סילבן שלום: אנחנו שנתיים ימים מבקשים לדבר עם הפלסטינים, שנתיים.

טלב אלסאנע: אתה מייחל לזה?

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

סילבן שלום: בא מחמוד עבאס ואומר, אני לא יכול לדבר אתכם אלא אם תקבלו את העיקרון שקיבלו כל הממשלות הקודמות.

סילבן שלום: אומרים לנתניהו, אם לא תקבל את עקרון שתי המדינות שקיבל אולמרט, קיבל שרון, קיבל ברק, לא נוכל לדבר אתך.

סילבן שלום: נשא נתניהו את נאום בר-אילן.

סילבן שלום: אמרתי שלא יצא מזה כלום, למה?

סילבן שלום: כי היה ברור שזה תירוץ.

סילבן שלום: כי יש להם מסלול ברור חד-צדדי ללכת עד לספטמבר 2011.

סילבן שלום: ולכן אחרי זה המציאו תירוץ נוסף.

סילבן שלום: אמרו, אוקיי, נאום בר-אילן זה בסדר, אבל אם לא תקפיא את ההתנחלויות, לא נדבר אתך; דרישה שלא הוצבה בפני אף ראש ממשלה בעבר, לא בפני אולמרט, לא בפני שרון, לא בפני ברק, לא בפני נתניהו, לא בפני רבין.

סילבן שלום: לא ערפאת ולא אבו מאזן, זה לא מנע מהם לדבר אתם פעם אחר פעם.

סילבן שלום: דרך אגב, זה גם לא מנע מראשי ממשלה ישראלים להגיע להסכמים ולהציע הצעות מרחיקות לכת שלחלקן אני מתנגד.

סילבן שלום: אבל הדרישה הזאת היתה תירוץ נוסף.

סילבן שלום: איך אני יודע?

סילבן שלום: כי הוחלט על עשרה חודשים, בניגוד לדעתי.

סילבן שלום: כי זה להתעסק באזוטרי, זה להתעסק בקטן, במקום ללכת להתעסק בגדול.

סילבן שלום: אבל עשרה חודשים היתה הקפאה, אז הם באו ודיברו?

סילבן שלום: ודאי שלא, כי לא היתה להם שום סיבה לדבר, הם מנסים לנצל כביכול את העובדה שהם יכולים להציג את הממשלה הזאת כממשלה ימנית ולא לדבר.

סילבן שלום: למה?

סילבן שלום: כי יש להם מסלול שהם רוצים להגיע לספטמבר 2011.

סילבן שלום: מה כל העניין בזה?

שלמה מולה: ליברמן שר החוץ.

שלמה מולה: ראש הממשלה אפשר להאמין לו?

לפיתוח הנגב והגליל: אתה יודע, חבר הכנסת מולה, הם כל הזמן אומרים, כל מה שקרה בעזה, זה אשמת הישראלים.

לפיתוח הנגב והגליל: למה אשמת הישראלים?

שלמה מולה: אתה מדבר דמגוגיה.

עפו אגבאריה: אתה נסחף אחרי ליברמן, חשבתי שתהיה יותר פרגמטי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

סילבן שלום: הם באים ואומרים, כל מה שקורה עכשיו בעזה, הפלסטינים אומרים, זה אשמת הישראלים.

סילבן שלום: למה?

סילבן שלום: כי הלכתם למהלך חד-צדדי, רק בהסכם אפשר להגיע להבנות.

סילבן שלום: רק דרך הסכם ניתן להגיע למנוחה ולנחלה.

סילבן שלום: והנה פתאום, לא צריך הסכם, לא צריך משא-ומתן, הולכים להכרה חד-צדדית באו"ם.

סילבן שלום: כשחד-צדדי לא מתאים, לא צריך חד-צדדי.

סילבן שלום: כשחד-צדדי מתאים, פתאום רק חד-צדדי.

סילבן שלום: הרי אתם אמרתם, רק בהסכם.

סילבן שלום: אתם אלה שאמרתם, כל דבר חייב להיעשות בהסכם, מהלך חד-צדדי אין לו סיכוי להצליח.

סילבן שלום: ואני אומר לכם, גם כאן אין לזה סיכוי להצליח.

סילבן שלום: אין לזה שום סיכוי להצליח, שום סיכוי שבעולם.

עפו אגבאריה: אבל שמעת שאבו מאזן אמר את זה.

עפו אגבאריה: מזה אתה מתעלם.

סילבן שלום: בכלל, צריך להבין, העולם עכשיו אולי פוקח את העיניים, כי לפני כן היתה איזה אווירה של אופוריה, הולכים להקים מדינה פלסטינית, משהו וירטואלי כזה, משהו צודק.

סילבן שלום: אבל עכשיו מבינים שעלולים בעצם להכיר במדינה שתהיה ישות "חמאסית".

סילבן שלום: הרי הבחירות הן בינואר 2012 – ותיכף אתייחס גם אליהן – אבל מי יודע מי ינצח בבחירות.

סילבן שלום: הרי יכול להיות שה"חמאס" ינצח, והפעם זה לא רק לפרלמנט, הפעם זה גם לנשיאות.

סילבן שלום: אז מה יקרה?

סילבן שלום: נותנים לאירן להיכנס בדלת הראשית.

סילבן שלום: הרי כל מה שקורה עכשיו במזרח התיכון, כל רעידת האדמה מביאה למאבק אדיר בין כוחות האור לכוחות החושך, בין המערב לבין אירן, מי ישתלט על המזרח התיכון; מי ישלוט על כל עתודות הנפט ב-150 השנים הבאות.

סילבן שלום: וזה המאבק האמיתי.

חנין זועבי: – – –

סילבן שלום: ולכן, העניין הזה הוא הדבר שצריך להנחות את כולם.

סילבן שלום: מה אתם ממהרים להכיר בספטמבר, הרי בינואר 2012 בכלל יכולה להיות ישות "חמאסית" לכל דבר.

סילבן שלום: אבל הבחירות עצמן הן דבר שערורייתי כשלעצמו.

סילבן שלום: וזה למה?

סילבן שלום: כי בהסכמי אוסלו כתוב בצורה מפורשת שארגון שקורא להשמדת ישראל לא יכול להשתתף בבחירות.

סילבן שלום: חתם על זה ערפאת במו ידיו, יחד עם מחמוד עבאס.

סילבן שלום: אבל לא.

סילבן שלום: עכשיו זה בסדר, אפשר להשתתף.

סילבן שלום: בינואר 2006 היו בחירות.

סילבן שלום: ואז ראש הממשלה שרון אמר שלא יהיו בחירות בירושלים.

סילבן שלום: בשביל עבאס זה היה הדבר הכי טוב בעולם, כי הוא היה מוצא את הסיבה הכי טובה להגיד שאין בחירות, ואין בחירות – ה"חמאס" לא משתתף.

סילבן שלום: אבל האמריקנים במשטר הקודם, הרפובליקני, חשבו שהם יכולים להראות לעולם עוד הליך דמוקרטי אחד במזרח התיכון.

סילבן שלום: ולכן הם באו עם התיאוריה שקראו לה "30 something", 30 ומשהו, כמו סדרת הטלוויזיה: נאפשר בחירות, ה"חמאס" יקבל 30 ומשהו, ה"פתח" עדיין ינצח, והנה, נראה עוד הליך דמוקרטי אחד במזרח התיכון.

סילבן שלום: אבל מה לעשות שהבוחרים חשבו אחרת וקלקלו את כל התוכניות ופתאום ה"חמאס" ניצח?

סילבן שלום: אבל העולם התעשת, מייד.

סילבן שלום: וזה למה?

סילבן שלום: כי העולם היה מחויב להחלטה קודמת שלו, שהצלחנו אז, כשהייתי במשרד החוץ, להכניס את ה"חמאס" לרשימת ארגוני הטרור.

סילבן שלום: אין זרוע מדינית וזרוע צבאית, הכול – חד הם, זה היה אותו יאסין.

סילבן שלום: וכשהם קיבלו את ההוכחות שזה אותו יאסין ואין שום הבדל, הכניסו את ה"חמאס" לרשימת ארגוני הטרור.

סילבן שלום: גם באיחוד האירופי, בקנדה, אוסטרליה, יפן וכמובן ארצות-הברית.

סילבן שלום: וכאשר זה קרה וה"חמאס" ניצח, הם הציבו את אותם שלושה תנאים שהם כל כך בסיסיים – הרי על מה אתם מדברים בכלל?

סילבן שלום: הרי התנאים האלה אומרים הכרה בישראל.

סילבן שלום: אתם מתנגדים?

סילבן שלום: אתם, חברי כנסת בישראל, מתנגדים להכרה בישראל?

סילבן שלום: הדבר השני זה התנערות מטרור.

סילבן שלום: אתם מתנגדים להתנערות מטרור?

סילבן שלום: והדבר השלישי זה קבלת הסכמים קודמים שנחתמו בין ישראל לבין הרשות הפלסטינית.

סילבן שלום: אתם מתנגדים לזה?

טלב אלסאנע: – – – מקבלים את זה – – –

סילבן שלום: מצוין.

סילבן שלום: אבל ה"חמאס" לא מקבל את זה.

סילבן שלום: אבל ה"חמאס", טלב.

טלב אלסאנע: – – –

סילבן שלום: אותך הזמינו, תירגע, טלב.

סילבן שלום: אותך הזמינו.

יצחק וקנין: טלב אלסאנע.

סילבן שלום: אתה לא צריך להוכיח.

סילבן שלום: אותך הזמינו לקהיר, היית שם.

סילבן שלום: אתה לא צריך להוכיח כלום.

טלב אלסאנע: – – –

יצחק וקנין: אתה רוצה להמשיך להפריע?

יצחק וקנין: טלב אלסאנע, החלטת היום להפריע בכל הדיון.

טלב אלסאנע: – – – שאלה פשוטה.

טלב אלסאנע: למה – – – שר החוץ – – – שאלה פשוטה.

טלב אלסאנע: מכבדים הסכמים או לא מכבדים הסכמים?

קריאה: – – – הוא היה רוצה להיות שר.

טלב אלסאנע: מה אתה בא בטענות ל"חמאס" אם אתה לא מכבד הסכמים?

יצחק וקנין: אתה רוצה להמשיך לנאום, אני מבין.

סילבן שלום: תראה מה זה.

סילבן שלום: העולם כולו מציב דרישות בסיסיות: שיכירו בישראל, יתנערו מהטרור ויכירו בהסכמים קודמים.

סילבן שלום: ומי לא מקבל את זה?

סילבן שלום: חברי כנסת בכנסת ישראל.

קריאה: – – –

סילבן שלום: מקבלים.

סילבן שלום: אז אם ה"חמאס" לא מקבל את זה, איך אתה יכול להגיד שה"חמאס" יכול להיות פרטנר?

סילבן שלום: אם ה"חמאס" לא מקבל את זה?

סילבן שלום: תראה, אין בזה שום היגיון.

סילבן שלום: אי-אפשר לאחוז את המקל בשני הקצוות.

סילבן שלום: אם אתה מקבל את שלושת התנאים האלה, וה"חמאס" לא מקבל אותם, אתה לא יכול לתמוך בדיבור עם מי שלא מקבל אותם.

סילבן שלום: הרי זה בלתי אפשרי, זה לא הגיוני.

סילבן שלום: מה לעשות?

סילבן שלום: יש פה היגיון בשיגעון הזה.

אילן גילאון: – – –

אורית זוארץ: ואם ה"חמאס" יקבל אותם?

סילבן שלום: אם ה"חמאס" יקבל אותם הוא לא יהיה "חמאס".

סילבן שלום: הרי אמר על זה פעם מנחם בגין הדגול, ראש ממשלתנו הדגול; כששאלו אותו מה יקרה אם אש"ף יבטל את האמנה הפלסטינית, הוא אמר: אם אש"ף יבטל את האמנה הפלסטינית הוא לא יהיה אש"ף.

אורית זוארץ: בואו ניתן להם צ'אנס.

סילבן שלום: מה זה – שיבטלו את העניין, שיכירו.

סילבן שלום: שיכירו בשלושת התנאים האלה.

סילבן שלום: שיכירו בך, אורית.

סילבן שלום: הרי הם לא מוכנים אפילו להכיר בך.

סילבן שלום: להכיר בקיומך.

אורית זוארץ: – – –

סילבן שלום: אבל את תרוצי לדבר אתם, כמו היהודי הכנוע של אלפיים שנות גלות, שאומרים לו: אנחנו נהרוג אותך, אבל סִידִי.

סילבן שלום: אַלְלַה יְבַּארֵכּ פִיכְּ סִידִי; אַיְוַא סִידִי.

סילבן שלום: אַלְלַה יְבַּארֵכּ פִיכְּ סִידִי.

סילבן שלום: אין דבר כזה.

סילבן שלום: אני אסביר, בעניין של אַיְוַא תרגום: כן, הוד מעלתו, אדוני הגדול, אלוהים יברך אותך הוד מעלתו.

סילבן שלום: או אני לא יודע מה.

סילבן שלום: אין דבר כזה.

אילן גילאון: – – –

יצחק וקנין: טוב, רבותי, רבותי.

אילן גילאון: – – –

סילבן שלום: מה אתה מדבר אתי עכשיו על שנות ה-80?

סילבן שלום: אני מדבר אתך על 2011.

סילבן שלום: ב-2011 אתה, חבר הכנסת גילאון, הרי נמצא במצב של דיסוננס פנימי שלך.

סילבן שלום: הרי אתה מקבל את תנאי הקוורטט, שיכירו בישראל, שיתנערו מהטרור ויקבלו הסכמים קודמים.

סילבן שלום: ה"חמאס" לא מוכן להכיר בזה אבל אתה רוצה שאני אדבר עם ה"חמאס".

סילבן שלום: תסביר לי את ההיגיון, אלוהים אדירים, איך זה יכול להיות?

סילבן שלום: אבל הלאה, עזבו את זה.

יצחק וקנין: רבותי, רבותי.

יצחק וקנין: זה לא איזה דו-שיח עכשיו.

יצחק וקנין: אני לא אאפשר את הדו-שיח.

יצחק וקנין: אני מבקש לאפשר לשר לסיים כי אנחנו צריכים לסיים את הישיבה.

אחמד טיבי: – – –

סילבן שלום: עכשיו – יש הסכם.

סילבן שלום: וכולם שואלים – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת טיבי, אני לא אאפשר, לא אאפשר.

יצחק וקנין: בשום פנים ואופן אין שאלות יותר.

יצחק וקנין: זה לא שעת שאלות עם השר.

סילבן שלום: כולם שואלים איך יכול להיות שההסכם הזה נחתם עכשיו, ערב ההכרזה בספטמבר.

סילבן שלום: הרי אין היגיון.

סילבן שלום: הם הלכו על שטיח אדום כביכול, ופתאום יורים לעצמם בראש?

סילבן שלום: איך זה יכול להיות?

אחמד טיבי: אין היגיון ישראלי, יש היגיון פלסטיני.

סילבן שלום: אין היגיון לאף אחד בעולם.

סילבן שלום: אבל אני אסביר לכם.

סילבן שלום: הכול הרי נובע משיקולים פוליטיים אישיים אינטרסנטיים, לא ענייניים.

סילבן שלום: ואני אסביר את העניין.

סילבן שלום: אבו מאזן וה"חמאס", כל אחד היה לו האינטרס שלו.

שלמה מולה: ממשלת ישראל היום, אין לה שיקול פוליטי?

סילבן שלום: ה"חמאס" נבהל מהרעיון שבספטמבר ה"פתח" יביא את ההכרה במדינה.

סילבן שלום: הוא לא שותף.

סילבן שלום: הוא חייב להיות שותף.

סילבן שלום: הוא חייב שבהיסטוריה יהיה כתוב שגם הוא היה.

מוחמד ברכה: טוב מאוד.

מוחמד ברכה: מצוין.

סילבן שלום: אבל אבו מאזן, מה האינטרס שלו?

סילבן שלום: מה, שיכירו ב"חמאס"?

סילבן שלום: לא.

סילבן שלום: האינטרס שלו היה אחר.

סילבן שלום: אם יש ההכרה בספטמבר, זה רשום על שם מישהו אחר.

סילבן שלום: זה רשום על שם סלאם פיאד, זה לא רשום על שמו.

סילבן שלום: הוא חייב שזה יהיה רשום על שמו.

סילבן שלום: זה הכול נובע משיקולים אחרים, לא ענייניים, משיקולים לא ענייניים, משיקולים לא ענייניים – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת.

מוחמד ברכה: – – – של ממשלת ישראל?

סילבן שלום: – – משיקולים שבינם לבין העניין אין כלום.

יצחק וקנין: חברי הכנסת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ברכה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ברכה.

אילן גילאון: – – –

סילבן שלום: אוי, אין דבר.

סילבן שלום: מה שקורה, הרי עכשיו מזיזים את סלאם פיאד הצדה.

סילבן שלום: פתאום האיש – לפני שנה היו צריכות להיות בחירות מוניציפליות, יומיים לפני הבחירות ביטלו אותן.

סילבן שלום: כל הפרשנים מפרשנים: חששו מעליית ה"חמאס".

סילבן שלום: אתם יודעים מה הסיבה שביטלו את הבחירות?

סילבן שלום: יומיים לפני הבחירות פתאום גילה אבו מאזן שכל המועמדים העצמאים בכל רחבי יהודה ושומרון הם בכלל לא עצמאים.

סילבן שלום: הם כולם של סלאם פיאד.

סילבן שלום: ברגע האחרון התחוור לו שהמזימה להשתלט דרך אותם מועמדים, קודם כול על השלטון המקומי ואחרי זה על השלטון הכללי, הולכת, קורמת עור וגידים.

סילבן שלום: ואז אבו מאזן החליט לבטל את הבחירות הפנימיות, יומיים לפני הבחירות.

קריאה: – – –

סילבן שלום: כשהוא גילה פתאום את מה שקורה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מולה, אני לא אאפשר לכם.

יצחק וקנין: תיתנו לנו לסיים את הדיון הזה.

יצחק וקנין: זה לא – – –

זהבה גלאון: – – –

שלמה מולה: – – –

יצחק וקנין: לא, אני לא מאפשר לך.

יצחק וקנין: לא מאפשר לך, חבר הכנסת מולה.

יצחק וקנין: אל תפריע לו.

יצחק וקנין: אל תפריע לו.

שלמה מולה: אם הוא היה שר החוץ עד היום – – – לא, הוא לא רציני.

יצחק וקנין: אתה רציני.

סילבן שלום: אתה רציני.

סילבן שלום: אתה רציני.

סילבן שלום: כל אחד שהגיע לכנסת לפני שנתיים הוא רציני.

סילבן שלום: אבל זה בסדר, אין שום בעיה.

ניצן הורוביץ: – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת.

יצחק וקנין: רבותי, רבותי, תאפשרו לשר לסיים.

אילן גילאון: – – –

ניצן הורוביץ: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יצחק וקנין: גם אתה מצטרף?

אילן גילאון: – – – סלאם פיאד – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: אתה החלטת – – – חבר הכנסת אילן גילאון, החלטת להפריע לי היום.

סילבן שלום: אילן – – – אותו עשרות פעמים.

סילבן שלום: גם כשר אוצר, כשהייתי שר אוצר.

סילבן שלום: הוא היה ראש ממשלה – הייתי שר החוץ.

סילבן שלום: אבל מה שקרה הוא – הוא לקח ברצינות, סלאם פיאד, את ההצהרה של אבו מאזן שהוא הולך לפרוש.

סילבן שלום: זה היה לפני שנתיים.

סילבן שלום: ומאז עבר לפסים לאומניים מוחלטים.

סילבן שלום: לא נפגש עם ישראלים, מקים יחידה מיוחדת למלחמה בסחורות של ההתנחלויות, מקים יחידת פיקוח שעוברת מסופרמרקט לסופרמרקט, מדליק מדורות וזורק מוצרים ישראליים פנימה.

סילבן שלום: כאשר מדברים על הפיכת מערת המכפלה לאתר מורשת הוא רץ לתוך חברון, לתוך מערת המכפלה, ועושה ישיבת ממשלה.

סילבן שלום: הכול בגלל העובדה שאומרים לו: אתה לא יכול להתמודד, אתה לא חבר באש"ף.

סילבן שלום: אז הוא חייב להוכיח שהוא יותר פלסטיני מפלסטיני, כי אומרים עליו, הרי, שהוא משתף פעולה אמריקני.

סילבן שלום: אומרים עליו שהוא משתף פעולה אמריקני, הוא חייב להוכיח את עצמו.

סילבן שלום: לכן, עכשיו, האיש הזה שעשה את כל הדרך, פתאום ברגע האחרון מזיזים אותו הצדה.

סילבן שלום: אבל הוא השתנה לחלוטין.

סילבן שלום: מה לעשות?

סילבן שלום: פעם זה היה אחרת, פעם זה היה שונה.

מוחמד ברכה: – – – משנה לראש הממשלה, מה זה?

יצחק וקנין: חבר הכנסת ברכה, אל תחלק ציונים.

מוחמד ברכה: משנה לראש הממשלה, גובה הרצפה.

יצחק וקנין: אנא ממך, אל תחלק ציונים לאף אחד.

מוחמד ברכה: גובה הרצפה.

יצחק וקנין: זה לא מכובד.

סילבן שלום: באים ואומרים שאת הכסף חייבים להעביר.

סילבן שלום: חייבים.

סילבן שלום: קודם כול, כשהייתי שר האוצר חלק גדול מהזמן לא העברתי כסף.

מוחמד ברכה: הישיבה הזאת מתקדמת – – –

סילבן שלום: למה לא העברתי כסף?

סילבן שלום: כי התברר לנו שהכסף הזה הולך, על-ידי ערפאת, לתשלום למשפחות השהידים, ומשלמים כסף למי שרצח ישראלים.

סילבן שלום: אז כשהיו פיגועים גם לא העברנו כספים הרבה זמן.

סילבן שלום: אבל עכשיו אומרים: חייבים להעביר את הכסף, הכסף הוא שלהם.

סילבן שלום: לפי מה?

סילבן שלום: לפי פרוטוקול פריס.

סילבן שלום: מה זה פרוטוקול פריס?

סילבן שלום: פרוטוקול פריס זה הנספח הכלכלי של הסכמי אוסלו.

סילבן שלום: אז, אחת משתיים: או שהסכמי אוסלו תופסים, או שהם לא תופסים.

סילבן שלום: אם הם תופסים צריך להעביר את הכסף, אבל צריך גם למנוע מה"חמאס" להשתתף בבחירות, כי כתוב שארגון שקורא להשמדת ישראל לא יכול להשתתף בבחירות.

סילבן שלום: אבל אם הם לא תופסים אז הם לא תופסים; אי-אפשר לאחוז את המקל בשני הקצוות.

סילבן שלום: אי-אפשר לבוא ולהגיד: אני רוצה את החלק שנוח לי בהסכמי אוסלו ואת החלק שלא נוח לי אני לא רוצה.

סילבן שלום: זה לא יכול לעבוד.

סילבן שלום: צריך להבין.

עפו אגבאריה: זה לא הכסף שלכם.

אחמד טיבי: מה דעתך על הנאום של ח'אלד משעל?

אחמד טיבי: – – –

יצחק וקנין: אדוני השר, אם אפשר לסכם.

סילבן שלום: אני מסכם.

סילבן שלום: חבר הכנסת טיבי, ברגע שה"חמאס" יאמר את מה שאתה מצפה שהוא יאמר, הוא כבר לא יהיה "חמאס".

מוחמד ברכה: אז הוא אמר.

סילבן שלום: אבל הוא לא אומר את הדברים.

מוחמד ברכה: הוא אמר.

סילבן שלום: הוא אמר?

סילבן שלום: הוא אמר שהוא מכיר בישראל?

אילן גילאון: – – – את רמאללה לדחוף לעזה?

סילבן שלום: הוא אמר שהוא מכיר בישראל?

סילבן שלום: הוא אמר שהוא מקבל את ההסכמים הקודמים?

סילבן שלום: הוא אמר שהוא מתנער מהטרור?

סילבן שלום: אה, כן.

סילבן שלום: אני רק שמעתי אותו – גם אני שמעתי וגם הוא התראיין שהדרך המזוינת היא הדרך שתיבחר – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אילן גילאון, תאפשרו לשר לסכם את הדיון.

מוחמד ברכה: ממשלה אנאלפביתית, לא יודעת קרוא וכתוב?

סילבן שלום: אתה יודע.

סילבן שלום: אתה יודע.

סילבן שלום: מה היה בקהיר, שם?

סילבן שלום: למה התעכבו כמה שעות?

סילבן שלום: מה היה בקהיר?

סילבן שלום: למה לא רצו להגיע לאותה חתימה?

סילבן שלום: מה היה?

סילבן שלום: מי ישב ליד מי, מי יעמוד, מי לא ישב, מי כן ישב – זה רציני?

אורית זוארץ: כבוד השר, בממשלת נתניהו – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת זוארץ.

יצחק וקנין: אני לא אאפשר יותר, רבותי, אני חייב לסכם את הדיון.

יצחק וקנין: אם אפשר לסכם, אדוני.

סילבן שלום: אני מסכם אותו.

סילבן שלום: אנחנו מדברים על הצעות לסדר בנושא של שיתוף פעולה בין ה"חמאס" לבין ה"פתח".

סילבן שלום: שיתוף פעולה בין ארגון שקורא להשמדת ישראל באופן מוצהר – ארגון שקרא להשמדת ישראל בעבר, חתם על הסכם אוסלו ומאז היה אמור להיות פרטנר.

סילבן שלום: ארגון ששנתיים מסרב לדבר עם ממשלת ישראל הנבחרת, שמוצא כל תירוץ שבעולם כדי לא לדבר עם ישראל, בגלל העובדה שבמשא-ומתן יש לא רק משא אלא גם מתן, ואין לו תשובות על השאלה המרכזית מה עם זכות השיבה או טענת השיבה – הרי אבו מאזן, בקהיר, צעקו לו מהקהל: מה עם זכות השיבה?

סילבן שלום: הוא אמר: אתם מדברים אתי?

סילבן שלום: אני פליט, אני, בשבילי זה הנושא הראשון, אתם בכלל אזרחים – ואלה הם האנשים שרוצים לעשות אתם את אותו הסדר.

סילבן שלום: כאשר כל העולם לא מכיר באפשרות לדבר עם ה"חמאס" אנחנו יכולים להיות אלה שמדברים אתו?

סילבן שלום: זה פשוט תרתי דסתרי; זה דבר שאין לו שום היגיון פנימי, זה דבר שצריך לדחות אותו על הסף.

סילבן שלום: רק בדרך הזאת אנחנו אולי נאפשר לאבו מאזן להתעורר, או, אם הוא לא יתעורר, והוא יעדיף את ההישרדות שלו – בגלל כל המהפכות שיש היום אולי הוא חושב שעדיף לו לדבר עם ה"חמאס", כי זה ישמור על שלטונו ולא יזיז אותו הצדה.

סילבן שלום: אז אנחנו צריכים להגיד לעולם שבעצם מדינה כזאת, שתוכר על-ידיו, אם תוכר, בספטמבר 2011, עלולה להיות בינואר 2012 מדינת חסות אירנית, מדינה שתאפשר לאירן להמשיך ולהגביר את השפעתה במזרח התיכון, להמשיך ולהשתלט על המזרח התיכון.

זהבה גלאון: – – –

מוחמד ברכה: אתה נשמע כמי שמאיים – – –

סילבן שלום: אני חושב שהעולם בעניין הזה הרבה יותר חכם מחלק מהאנשים שיושבים כאן.

יצחק וקנין: אדוני השר, מה אדוני מציע?

אורית זוארץ: ועדת חוץ וביטחון.

סילבן שלום: לקיים דיון במליאה, מה שרוצים, אין שום בעיה.

סילבן שלום: אני אשמח מאוד לקיים דיון במליאה על אמנת ה"חמאס" פעם נוספת.

יצחק וקנין: רבותי, נרשמו להצעה נוספת חברת הכנסת אורית זוארץ – דקה בלבד, רבותי.

יצחק וקנין: אני לא אאפשר יותר מדקה.

אורית זוארץ: ראשית, אני מוחה על דבריו של חבר הכנסת אחמד טיבי נגד חיילי צה"ל; חיילי צה"ל מעולם לא כיוונו נשק על אוטובוס צהוב של תלמידים.

אורית זוארץ: הירי מכוון למקורות ירי, ולפעמים הירי נעשה מתוך שכונות אזרחיות ומוסדות חינוך, ו-צריך לדייק.

אורית זוארץ: אני מוחה על מה שנאמר.

אורית זוארץ: כבוד השר – איפה כבוד השר?

אורית זוארץ: לאן הוא נעלם?

אורית זוארץ: כבוד השר, כמה אנרגיות אתם מבזבזים על הסוגיה הזאת, במקום להתמקד בעצמנו?

אורית זוארץ: בעיני הסכם הפיוס בין ה"חמאס" ל"פתח" מחדד את החובה שלנו להתמקד בעצמנו ובאינטרסים של מדינת ישראל, לא לבחוש בעניינים פלסטיניים פנימיים.

אורית זוארץ: אם ה"חמאס" – ואם ורק אם – ה"חמאס" יקבל את תנאי הקוורטט, כפי שאמרת, אין שום מניעה – הוא יכיר במדינת ישראל, הוא יזנח את דרך הטרור והוא יקבל עליו הסכמים – אין שום מניעה להיכנס אתם להידברות.

אורית זוארץ: אני חושבת שהיום, אחרי מעשה, המיקוד שלנו צריך להיות בתביעה ובלחץ שלנו על הזירה הבין-לאומית להפעיל לחץ על הרשות הפלסטינית, שהגיעה להסכם פיוס עם ה"חמאס", שהצלב-האדום יגיע מיידית לגלעד שליט, ולא – דמו בראשם.

אורית זוארץ: לא שמעתי את ראש הממשלה, או שר החוץ, או שר אחר מקרב הממשלה, מתייחס לסוגיה הזאת.

אורית זוארץ: אנחנו צריכים להתמקד בעצמנו, באינטרסים שלנו ובמה שמקדם את התהליך המדיני לטובת מדינת ישראל.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת אורית זוארץ.

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

יצחק וקנין: דקה.

טלב אלסאנע: אמרת שתי דקות.

אורית זוארץ: כן, אמרת שתי דקות.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני הבנתי שהזמנו את שר החוץ, קיבלנו את אבי יששכרוף, הכתב לענייני פלסטינים בשטחים, שמתייחס לעניינים – מה קורה ומה לא קורה.

טלב אלסאנע: לא קיבלנו שום תשובה עניינית משר החוץ.

טלב אלסאנע: לדעתי – אני רוצה לציין שהעם היהודי, שכל הזמן מדבר אחווה, על שבת אחים גם יחד וערבות הדדית – גם הפלסטינים יש להם ערבות הדדית.

טלב אלסאנע: מכאן אני רוצה לברך את העם הפלסטיני על אחדותו.

טלב אלסאנע: לדעתי הצעד הזה זה צעד חשוב להקמת מדינה פלסטינית.

טלב אלסאנע: אפשר לומר שבקהיר קמה המדינה הפלסטינית.

טלב אלסאנע: הנוכחות שלנו שם זה לדעתי כבוד גדול, כי מי שרוצה בשלום אמיתי צריך לברך על אחדות, אחדות מתוך רצון ומתוך אחדות עם העם הפלסטיני, ולא עם חלקים ממנו.

דוד רותם: מה עם גלעד שליט?

טלב אלסאנע: אני רוצה לציין, רבותי, שאי-אפשר – אין אף פלסטיני אחד, לא "חמאס", לא "פתח" – כל העם הפלסטיני – אין פלסטיני אחד שתומך בכיבוש הישראלי.

טלב אלסאנע: כל הפלסטינים מתנגדים לכיבוש הישראלי, וכל הפלסטינים תומכים בשלום המבוסס על סיום הכיבוש.

טלב אלסאנע: משפט אחרון.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, הגיע הזמן שממשלת ישראל תכיר בתנאי הקוורטט, תכיר במדינה פלסטינית, תגנה את הטרור האמיתי באזור שהוא הכיבוש וגם תכיר בהסכמים הבין-לאומיים.

טלב אלסאנע: (אומר בערבית: למרבה הצער הממשלה הישראלית לא מכירה בתנאי הקוורטט, לא מכירה במדינה פלסטינית, לא מגנה את הטרור וגם לא מכבדת את ההסכמים – –)

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תכבו לו את המיקרופון.

טלב אלסאנע: (אומר בערבית: – – ואנחנו מברכים מפה את העם הפלסטיני על ההישג הגדול הזה.

טלב אלסאנע: )

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי – תודה – אחרון.

דוד רותם: – – –

טלב אלסאנע: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת דוד רותם.

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אתה רוצה שאני אוציא אותך?

דוד רותם: – – –

טלב אלסאנע: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני אוציא אותך.

יצחק וקנין: דקה לפני ההצבעה אני אוציא אותך.

יצחק וקנין: אתה מנצל את המצב הזה שאני באמת עם אורך רוח אליך.

יצחק וקנין: אתה מנצל, אתה עומד וצועק.

יצחק וקנין: שב.

יצחק וקנין: תודה.

טלב אלסאנע: אני לא מנצל שום מצב.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו יצאנו מיום העצמאות הזה חזקים יותר, בטוחים יותר, הייתי אומר – מלאי אמון בעצמנו, ביכולתנו.

נחמן שי: יושב פה יושב-ראש הכנסת, שנשא נאום חשוב, וגם ראשי המדינה האחרים.

נחמן שי: אני אומר, קחו את נקודת ההתחלה הזאת, צאו בביטחון, תציגו תוכנית, תיקחו יוזמה.

נחמן שי: למה להתגונן?

נחמן שי: למה לחשוש?

נחמן שי: ממה מדינת ישראל חוששת?

נחמן שי: אוקיי, הם רוצים לבוא ביחד, שיבואו ביחד.

נחמן שי: נבדוק אחר כך אם ה"חמאס" שינה או לא.

נחמן שי: נקודת המוצא שלנו צריכה להיות הרצון לשלום והנכונות להתקדם אליו.

נחמן שי: את זה ראש הממשלה אינו עושה, וזה, בעיני, הדבר הכי חשוב.

נחמן שי: ועכשיו, כשהוא עומד בפני הביקור שלו בארצות-הברית, ואני מקווה שהוא יבוא קודם לבית הזה, קודם לבית הזה ואחר כך ימשיך לעבר עצרת האו"ם; הוא צריך לבוא עם תוכנית ועם יוזמה, לא להתגונן.

נחמן שי: ליזום, לתקוף, וכך אנחנו נוביל.

נחמן שי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי המציעים, השר הציע מליאה.

יצחק וקנין: דוד רותם, מה אתה מציע?

יצחק וקנין: מקבל.

מוחמד ברכה: השר לא יכול להציע מליאה.

מוחמד ברכה: המציעים הציעו והוא הסכים.

יצחק וקנין: הסכים למליאה.

יצחק וקנין: דוד רותם מסכים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אילן גילאון – איננו.

יצחק וקנין: דניאל בן-סימון – – – יש מישהו, רבותי, שמציע אחרת?

יצחק וקנין: אין.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, ההצעה של השר וגם של המציעים – – –

אורית זוארץ: חוץ וביטחון.

יצחק וקנין: חברת הכנסת זוארץ מציעה חוץ וביטחון.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו מצביעים הצבעה ראשונה.

יצחק וקנין: אתם מסכימים לוועדה?

יצחק וקנין: לא מסכימים לוועדה.

יצחק וקנין: אם כן, מי שמצביע בעד זה מליאה, מי שמצביע נגד – להסיר מסדר-היום.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי – – –

אורית זוארץ: אני מסירה.

יצחק וקנין: היא מסירה.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, מה שנשאר זה בעד ונגד דיון במליאה.

יצחק וקנין: מי בעד? מי נגד?

יצחק וקנין: מי שבעד זה בעד דיון במליאה, מי שנגד – להסיר מסדר-היום.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 15 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: 15 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, ההצעה תידון במליאת הכנסת.

יצחק וקנין: רבותי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יצחק וקנין: הישיבה הבאה תתקיים, אם ירצה השם, ביום שני, י"ב באייר התשע"א, 16 במאי 2011, בשעה 16:00.

יצחק וקנין: ישיבה זו נעולה.

יצחק וקנין: תודה.