ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 233, 2011-03-29 00:00

ראובן ריבלין: אדוני השר, גברתי חברת הכנסת וחברי חברי הכנסת, היום יום שלישי, כ"ג באדר ב' התשע"א, 29 לחודש מרס 2011 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – דוח ביקורת שנתי של מבקר המדינה 61א; הערות ראש הממשלה לדוח מבקר המדינה 61א.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: כמדי יום שלישי וכמצוות החוק, אנחנו פותחים בנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: לאחר מכן, בשעה 16:30, נקיים אזכרה למפקד האצ"ל דוד רזיאל, השם ייקום דמו.

ראובן ריבלין: רבותי, מי שרוצה להשתתף בנאומים בני דקה, יואיל להצביע, על מנת שאדע איך לקיים את הסדר.

ראובן ריבלין: בבקשה, נא להצביע.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים, חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

ראובן ריבלין: הנה, תמיד אתה אחרון, תהיה ראשון היום.

ראובן ריבלין: ואחריו – חברת הכנסת עינת וילף, ואחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, מחר יום האדמה.

אחמד טיבי: אנחנו מציינים את היום החשוב הזה, גם בשל נפילתם-הריגתם של שישה מבנינו תוך כדי הגנה על האדמה שהופקעה.

אחמד טיבי: עצרות יתקיימו בעראבה בגליל, באל-עראקיב בנגב.

אחמד טיבי: כך גם היום בלֵד ובשבת ביפו.

אחמד טיבי: אנחנו קוראים לכלל האזרחים, ערבים ויהודים, יהודים וערבים, ליטול חלק ביום הזה, שיש בו קריאה לאזרחות שווה, לקשר בין האדם לאדמה.

אחמד טיבי: חשוב שהמאבק יהיה משותף, כדי שהקול יהיה גבוה יותר ואפקטיבי יותר.

נחמן שי: ולא אלים.

אחמד טיבי: את זה תגיד למשטרה.

אחמד טיבי: אני מקווה שהמשטרה תשמור על דיסטנס, מרחק.

אחמד טיבי: כך גם ביקשו חברי הכנסת הערבים מהשר אהרונוביץ בפגישה אתו שנערכה כאן בכנסת.

אחמד טיבי: אני רוצה לומר לחבר הכנסת שי, אי-אפשר שבכל יום של עצרות, של הפגנות, לומר לערבים שחשוב שלא יהיה אלים.

אחמד טיבי: בדרך כלל האזרחים הערבים הם קורבנות בהפגנות האלה.

אחמד טיבי: 13 נהרגו ביום אל-אקצא בשנת 2000, כך גם ביום האדמה, כך גם בכפר-קאסם.

אחמד טיבי: בצל החוקים הקשים שמתקבלים כאן כל שבוע, זה חומר למחשבה לכולנו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת עינת וילף, ואחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

עינת וילף: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, ראשית, נחמד לחזור מחופשת לידה ולחזור לימי שלישי ולנאומים בני דקה.

עינת וילף: היום אני רוצה להתייחס לנושא האנרגיה הסולרית.

עינת וילף: ביום ראשון הקרוב יש דיון של ועדת השרים לאנרגיות מתחדשות.

עינת וילף: ממשלת ישראל קיבלה החלטה חשובה לעשות שימוש רב יותר באנרגיה סולרית.

עינת וילף: היא יצרה תמריצים ותוכניות ויעדים.

עינת וילף: למרבה הצער, כל התוכניות האלה הוקפאו לאחרונה על-ידי משרד האוצר, שמסתכל על הנושא הזה מההיבט הכלכלי הצר.

עינת וילף: אם למדנו משהו מהאירועים באזור שלנו, מהאסון ביפן, זה שהסתכלות על נושא האנרגיה מההיבט הכלכלי הצר היא הסתכלות מוטעית.

עינת וילף: אתמול, אנחנו – כל חברי סיעת העצמאות כאיש אחד – הגשנו מכתב לראש הממשלה ולשרים הרלוונטיים, המבקש מהם לפעול כדי להסיר את ההקפאה, להחזיר את התמריצים ולאפשר לתחום האנרגיה הסולרית לפרוץ במדינת ישראל.

עינת וילף: אנחנו חושבים שיש לזה היבטים ביטחוניים, מדיניים, כאלה שקשורים להגנת העורף, להתיישבות העובדת, לנושא המיעוטים הבדואים.

עינת וילף: יש כאן הזדמנות מאוד גדולה לפיתוח הקרקעות בהקשר הזה.

עינת וילף: אנחנו מבקשים מהוועדה ומראש הממשלה לפעול לקידום נושא האנרגיה הסולרית.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת וילף.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

ראובן ריבלין: אחר כך – אייכלר.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להקדיש את 60 השניות הבאות לעובדים הסוציאליים שחזרו היום לעבודה.

נחמן שי: השביתה הזאת חשפה 10,000 אנשים יפים, אנשים מכל שדרות הציבור: יהודים, ערבים, חילונים, דתיים.

נחמן שי: כל אחד נתן ונותן את חלקו וכל אחד מהם מרגיש מחויבות עמוקה כלפי החברה הישראלית.

נחמן שי: הם ידעו שהם לא יהיו עשירים כשהם בחרו להיות עובדים סוציאליים, אבל הם חשבו, והם עדיין חושבים, שראוי שיחיו פה באופן הוגן.

נחמן שי: אני חושש מאוד לומר שהם חוזרים מושפלי פנים לעבודה.

נחמן שי: הם חוזרים מבלי שיינתן להם הכבוד הראוי ולא הפיצוי הראוי.

נחמן שי: ואנחנו כולנו זקוקים להם, מפני שהם אלה שבשמנו מטפלים בשליש המוחלש של החברה הישראלית, שליש מאתנו שנמצאים מתחת לקו העוני.

נחמן שי: המשבר הזה אומנם נסתיים, הם חוזרים, אבל זו מחויבות של כולנו בבית הזה, אדוני היושב-ראש, של כולנו, לדאוג שהעובדים הסוציאליים ירגישו שאנחנו מגבים אותם, שאנחנו מסייעים להם ואנחנו מאמינים בכוחם.

נחמן שי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חבר הכנסת אייכלר.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כנראה השידורים ממליאת הכנסת, לא מערוץ הכנסת, נקלטים היטב בציבור.

מוחמד ברכה: התחלתי לומר, אדוני, נראה שהשידורים ממליאת הכנסת ולא רק מערוץ הכנסת נקלטים היטב בציבור.

מוחמד ברכה: המבול של החקיקה האנטי-דמוקרטית שהשתלטה על סדר-היום של הכנסת – נראה שהיא הובנה כראוי בקרב חלקים מסוימים בציבור.

מוחמד ברכה: היום פורסם שלרשת "הוט" יש סרטון שצולם במצלמת אבטחה כאן בירושלים, על בחור שלוקח קרש ומפיל מכות רצח על עובד ניקיון ערבי בן 65, איש מבוגר, וצורח כל הזמן "זה ערבי" ו"זה ערבי".

מוחמד ברכה: עד כאן זה סיפור אינדיבידואלי.

מוחמד ברכה: מעבר לזה, בתמונות שנמצאות בסרטון, רואים עוברים ושבים, אדוני היושב-ראש, עוברים ליד, משני הצדדים, ואף אחד לא פוצה פה, לא אומר מלה, לא מנסה להרתיע את האיש הזה.

מוחמד ברכה: כנראה תהליך ההתקרנפות עבר מהקרנפים של הטבע לקרנפים שהם לא כדרך הטבע.

מוחמד ברכה: זה פשוט התרת דם.

מוחמד ברכה: אני פונה לנבחרי הציבור: תחשבו איך הנהמות הגזעניות שלכם יתקבלו על-ידי כנופיות של "קו קלוקס קלאן" שמתקיימות ועלולות לפרוח כאן בישראל.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אייכלר – בבקשה, אדוני.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, בוועדת הכלכלה הופיע היום שר השיכון והודה שהאוצר מונע כל פתרון לדיור ציבורי, לשכר דירה, לסיוע לדיור לנזקקים, לזוגות צעירים, ומתנגד שיטתית לכל הנחה במחירי הקרקע, לכל מה שמנסים לסייע למצוקת הדיור.

ישראל אייכלר: המדינה גבתה במסים 15 מיליארד שקל מתחום הנדל"ן, והיא לא מוכנה להשקיע 200 מיליון בשנה לסיוע לקורת גג לאזרחיה.

ישראל אייכלר: היו חברים שהזהירו שמצוקת הדיור והתעסוקה עלולה לחולל כאן מהפכה המונית כמו בסוריה, בלוב, במצרים ובתוניסיה, אבל אני חושב שכאן לא צריך לעשות את זה בכיכרות, כי נציגי הציבור יכולים להפיל את הממשלה בכנסת והעם יחליף את הממשלה בבחירות דמוקרטיות.

ישראל אייכלר: כי כשכל שנה צריך 40,000 דירות ולא בונים אפילו חצי מזה, הרפורמה במינהל מקרקעי ישראל תקועה, התכנון מפגר בעשור שנים, לא בונים דירות, לא נותנים סיוע בשכר דירה, כל הקיצוצים במשרד השיכון נופלים על כתפי האזרחים, וזאת בשעה שבנק ישראל שומר על 70 מיליארד דולר בקופה, והנגיד – שהוא בעל השיטה, הוא חבר השיטה של המהפכה הקפיטליסטית שהביאה את משבר הסאב-פריים באמריקה – הביא למצוקת דיור קשה בארץ.

ישראל אייכלר: רק אם הממשלה תדע שבלי פתרון מצוקת הדיור והתעסוקה הקואליציה תתפרק, נתניהו ושטייניץ יתחילו לפעול למען פתרון מצוקת הדיור, ואני מקווה שזה יהיה בקרוב.

ישראל אייכלר: תודה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אייכלר.

ראובן ריבלין: אני כבר אמרתי לחבר הכנסת אלדד, בבקשה, או שקראתי קודם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלדד, ואחריו – חבר הכנסת סעיד נפאע.

אריה אלדד: תודה.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אתמול התקיים בוועדת החוץ והביטחון מעין יום עיון שבו הופיעו אנשי ביטחון בכירים בעבר, אנשים מן האקדמיה.

אריה אלדד: לצערי הדיון היה סגור למרות שיכול היה וראוי היה שיהיה פתוח לעיונם ולהקשבתם של כל חברי הכנסת, ויחד אתם – הציבור כולו.

אריה אלדד: התהפוכות במזרח התיכון היו מוקד הדיון, השינויים הגדולים המתרחשים בו.

אריה אלדד: אמירה משותפת מעניינת היתה, שיכול להיות שמפת המזרח התיכון, עם 23 מדינות ערב, תשתנה בתוך פרק זמן קצר יחסית, ונראה הרבה יותר מדינות.

אריה אלדד: תהליכים שהתרחשו במזרח-אירופה עקב התפרקות הגוש הסובייטי יכולים לחול גם באזורנו, ואנחנו נראה מתכונת מדינית שונה.

אריה אלדד: גם אני, כמו רבים מן המרצים, סבור שיש פה חלון הזדמנויות מעניין וחשוב לישראל להניח אלטרנטיבות לתוכניות המדיניות הקיימות.

אריה אלדד: אם מה שקורה בכיכר תחריר בקהיר יקרה גם בעמאן, תהיה לפנינו מדינת לאום פלסטינית בירדן, בלי שישראל תעשה דבר כדי לחולל תהליך כזה, חלילה, אלא ליהנות מפירותיו.

אריה אלדד: מה שדרוש הוא שמדינת ישראל תכין תוכנית מגירה ליום שכך יקרה.

אריה אלדד: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נפאע.

סעיד נפאע: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

סעיד נפאע: היום בוועדת החינוך התקיים דיון על פשיטת הרגל של המתנ"סים – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גנאים, אני ראיתי אותך מחייך.

מסעוד גנאים: על ההצעה – – –

ראובן ריבלין: יש הרבה יותר פלסטינים – אני לא אומר, חלילה, כל מדינה תגדיר את עצמה כפי שהיא רוצה, אבל יש הרבה פלסטינים – – –

מסעוד גנאים: לא, כי אני חושב פעמיים על התמיכה – – –

ראובן ריבלין: אדוני לא חושב שיש לכל פלסטיני זכות להגדרה עצמית בכל מקום, שם בכל זאת יש אחוז נכבד.

ראובן ריבלין: בבקשה.

סעיד נפאע: אני אחזור.

סעיד נפאע: היום התקיים בוועדת החינוך, כבוד היושב-ראש, דיון על פשיטת הרגל של המתנ"סים בכפרי הדרוזים, ומתברר שמתוך 17 מתנ"סים בכפרים האלה, 11 בפשיטת רגל, והגירעון הוא 12 מיליון שקלים.

סעיד נפאע: על-פי הנתונים שהוצגו שם, לחמשת המתנ"סים הנותרים, שמשרתים 47,000 תושבים, התקציב השנתי הוא 6.2 מיליון שקלים, כאשר בשלושה יישובים שכנים לאותם כפרים – שלומי, קצרין וראש-פינה – המשרתים 15,000 תושבים, התקציב הוא 19 מיליון שקלים.

סעיד נפאע: לא מזמן עמדו כאן חברי כנסת, וגם הממשלה, והתפארו באותה תוכנית שכביכול – ולא סתם אני אומר "כביכול" – שאושרה לסקטור הזה, כאשר בחוק התקציב קוצצו רק בתקציב משרד החינוך ב-2011–2012, יחסית ל-2009–2010, 33.9% מתקציב החינוך.

סעיד נפאע: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת טיבייב, נכון?

ראובן ריבלין: לא, לא, בהתחלה אלה שהצביעו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבייב, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת גנאים, ואחריו – נתחיל עם אלה שהצטרפו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, אתה לא הצבעת, אבל רשמתי אותך.

מיכאל בן-ארי: – – –

ראובן ריבלין: לפי הרישום שלי לא הצבעת, מה אני יכול לעשות.

קריאה: קורה – – –

רוברט טיבייב: תודה.

רוברט טיבייב: אדוני היושב-ראש, כמו תמיד בימי שלישי בנאומים בני דקה אני נותן איזושהי סקירה על כל מה שקורה בתאונות הדרכים, רק הפעם אני נאלץ לעשות את זה לשבועיים.

רוברט טיבייב: יום רביעי, 16 במרס – פצוע אנוש ושני פצועים קשה, הולך רגל בן 70 נדרס, נהג נפצע קשה, ילד בן עשר נפגע קשה, ילדה בת עשר נפצעה קשה; ב-17 במרס – תשעה נפצעו קשה, ילד בן שבע נפגע פגיעת ראש, 16 בני-אדם נפגעו בתאונת שרשרת, הולכת רגל בת 25 נפגעה קשה; ב-18 במרס – שני בני אדם נפצעו בתאונות דרכים, ילד בן שבע נפגע באורח קשה, חמישה נפצעו; יום ראשון – רוכב אופנוע נהרג; יום שני – שבעה בני אדם נפצעו בכביש 443, נהג נפצע כתוצאה מהתהפכות רכב, בת 60 נהרגה.

רוברט טיבייב: אני עובר לשבוע האחרון.

רוברט טיבייב: ביום רביעי – בת 75 נפצעה קשה; ביום חמישי – נהג נהרג; ביום שישי – הולכת רגל בת 20 נפצעה קשה; ביום שבת – בן 27 נהרג, בן 20 נהרג, הולך רגל בן 33 נפצע קשה; ביום שני – אופנוען בן 30 נהרג.

רוברט טיבייב: מקום המדינה נהרגו 30,976 אזרחי מדינת ישראל.

רוברט טיבייב: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת טיבייב, המקפיד כל שבוע להזכיר לנו עד כמה נוראה המכה שאנחנו מכים את עצמנו בתאונות דרכים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: ואחריו – חבר הכנסת בן-ארי.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אם מהפכה בירדן תביא למימוש חזונו של חבר הכנסת אלדד, אז אני אחשוב פעמיים לפני התמיכה במהפכה שם.

מסעוד גנאים: נדמה לי שהשם פלסטין, פלסטין ההיסטורית, התכוונו גם יותר מערבה מהירדן, עד הים – היסטורית אני מתכוון – ולא רק מהירדן מזרחה, כפי שהזכיר לנו חבר הכנסת אלדד.

מסעוד גנאים: אבל העיקר – אני רוצה להתייחס ליום האדמה שאנחנו מציינים מחר.

מסעוד גנאים: אני קורא מפה למשרד החינוך.

מסעוד גנאים: משרד החינוך עד היום אוסר על בתי-הספר לציין יום כזה, והאמת, שמנהלים ומורים חוששים לציין אותו.

מסעוד גנאים: אני קורא לשר החינוך להוות דוגמה חינוכית.

מסעוד גנאים: אם חזונו של משרד החינוך הוא חינוך לפלורליזם, כיבוד האחר, אז שייתן דוגמה וייתן באמת לציין את היום הזה בבתי-הספר.

מסעוד גנאים: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, בבקשה, ואחריו – חברת הכנסת אדטו.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השבת פרשת תזריע, גם השבת זו הפרשה האחרונה בארבע הפרשיות – פרשת החודש הסמוכה לראש חודש ניסן, חודש הגאולה, אקדיש את הדקה הזאת למלאות 100 שנים להולדתו של מחולל הארגון הצבאי הלאומי, דוד רזיאל, הוא האלוף בן-ענת.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה להקריא משני מכתבים קטעים קצרים.

מיכאל בן-ארי: מכתב שבו הוא נפרד מהר"מ שלו בישיבת "מרכז הרב", עוד בחיים חיותו של ראש הישיבה, הרב אברהם יצחק הכהן קוק.

מיכאל בן-ארי: הוא כותב מכתב לרב הגאון צבי יהודה הכהן קוק, והוא כותב לו במכתב: "לחורף הבא לא אחזור אל הישיבה", והוא כותב בהמשך: "כשאני נזכר במצב הלימוד שלי בעת כניסתי אל הישיבה נעים לי להרגיש כי עליתי כמה וכמה מעלות, ולא ככוחי אז ככוחי עתה"; "שתי השנים הללו שביליתי בישיבה הקדושה לא רק הוסיפו לי הרבה מעץ הדעת של היהדות אלא גם הניחו את חותמן על כל מהלך חיי בעתיד".

מיכאל בן-ארי: יומיים לאחר מכן עונה לו הרב צבי יהודה וכותב: "שלום וברכה לך, דוד יקירי וחביבי, ותודה רבה על מכתבך היקר.

מיכאל בן-ארי: אומנם הנני מצטער מאוד, וגם כל בני חבורתנו יצטערו מזה לכשייוודע להם", והוא מוסיף: "לעת עתה אינני מוסר את זה למישהו מפני שאינני רוצה לצער אחרים", זאת אומרת, עזיבתו את הישיבה היתה גורמת צער.

מיכאל בן-ארי: "אבל אחרי כל זה, גם אם תתקיים באמת הודעתך זו" – של עזיבת הישיבה – "הלוא אינך פורש ומנותק לגמרי מאתנו", ואז הוא מצטט משירו של רבי יהודה הלוי: "קשה עלינו פרידתך, אבל עלינו פרי דתך" – אבל מקובל עלינו פרי דתך, זאת אומרת, השיטה שלך, הדת שלך, האמונות שלך, הן מקובלות עלינו, הן אהובות עלינו, כמליצת רבנו יהודה הלוי.

מיכאל בן-ארי: "והלוא תודיענו לאן פניך מועדות עתה, והלוא נמשיך להיות אתך בקשר רוחני גם להבא.

מיכאל בן-ארי: מייחל התראותנו, ידידך אמת מצפה שלומך ואושרך, צבי יהודה הכהן קוק.

מיכאל בן-ארי: " ואני מבין שהיושב-ראש הזכיר את ההספד שאמר הרב צבי יהודה על דוד רזיאל: לדוד רזיאלנו, שהיה מקשה עצמו כעץ שיוצא למלחמה ומעדן עצמו כתולעת, יושב בבית-המדרש.

מיכאל בן-ארי: בקצרה, סיפר הרב שפירא, מי שהיה הרב הראשי לישראל וראש ישיבת "מרכז הרב", שבחדר שלו היו שתי מיטות לשלושה אנשים שלנו שם: הוא בעצמו – רב אברום, הרב שפירא, דוד רזיאל ואברהם יאיר שטרן.

מיכאל בן-ארי: הוא אמר: אף פעם שתי המיטות לא היו תפוסות.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: על עדינו העצני.

ראובן ריבלין: יישר כוח.

ראובן ריבלין: בבקשה, חברת הכנסת אדטו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

רחל אדטו: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, אני רוצה להקדיש את הדקה שעומדת לרשותי לסיפור שמרגש את כולנו בשלושה הימים האחרונים, זה המאבק של הבחורה בת ה-27, שירלי, שכל חטאה היה שהיא הלכה לרופא שיניים ואחרי עקירת שן היא מצאה את עצמה בטיפול נמרץ ובדרך הלוך-וחזור בנושא השתלת כבד.

רחל אדטו: אז הסיפור כשלעצמו הוא עצוב מצד אחד, אבל הוא בהחלט מסוג הדברים שיכולים לקרות והוא לא צפוי.

רחל אדטו: זה רק אומר שגם תרופות זה דבר מסוכן.

רחל אדטו: אבל, כמובן, זה חריג ונדיר.

רחל אדטו: הייתי רוצה יותר להדגיש את כל הנושא של ההשתלות במדינת ישראל.

רחל אדטו: אנחנו כל הזמן חוזרים ואומרים כמה חשוב להציל חיים, בכלל שיש אפשרות להציל חיים באמצעות תרומת איברים והשתלה.

רחל אדטו: המקרה הפעם כל כך מדגיש את הצורך האמיתי: בחורה בת 27 יכולה להינצל במקום להיות מוטסת לארצות-הברית.

רחל אדטו: אני קוראת פעם נוספת למשרד הבריאות לנסות לקדם את הנושא הזה בהרבה יותר מרץ מכפי שזה נעשה כיום.

רחל אדטו: ישנה חקיקה, החקיקה הזאת היא די פשרנית ודי ניתנת לשיקולים זרים, שלא מן העניין.

רחל אדטו: אנחנו מדברים בהצלת נפשות אמיתית, מיידית, ולכן כל כך חשוב שכל אחד ייקח את זה כאילו הוא היה שם.

רחל אדטו: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני שמעתי שיש שיפור דרמטי במצבה.

ראובן ריבלין: כולנו נאחל לה באמת החלמה מהירה.

ראובן ריבלין: שנוכל לברך "ברוך רופא חולים".

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת אורבך, ואחריו – חבר הכנסת חנין.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אתמול הודיע ראש הממשלה על מינויו של יורם כהן לראש השב"כ הבא, ומייד בחדשות ערוץ-2 עלה פרשן הערוץ אמנון אברמוביץ, ואני מקריא לכם את המשפט, מלה במלה, כפי שהוא הציג את המועמד: "יורם כהן הוא חובש כיפה.

אורי אורבך: הוא ראש השב"כ הראשון שהוא חובש כיפה, אך יחד עם זאת הוא נחשב לאדם ממלכתי לחלוטין".

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורבך, אני עוצר אותך.

ראובן ריבלין: פעם היו אומרים לי, אנשים מ"מדינת תל-אביב", זאת אומרת לא מירושלים, היו אומרים לי: אתה חרותניק אבל אתה סימפתי.

ראובן ריבלין: אמרתי להם: אתם לא מבינים שאני סימפתי משום שאני חרותניק?

אורי אורבך: אז ההמשך של המשפט, אדוני היושב-ראש:

אורי אורבך: אז אתה לא מבין, אדוני העיתונאי, שהוא ממלכתי משום שהוא דתי?

אורי אורבך: שהממלכתיות נובעת מזה שהוא התחנך במוסדות של "בני עקיבא" ושל הציונות הדתית, וזה הסיפור?

אורי אורבך: וככה, בלי משים – אני לא חושב שהיתה פה איזו כוונת זדון.

אורי אורבך: זה שאדם חובש כיפה וזה ראוי לציון – כי זה חלק מתהליך חברתי שקורה, על זה אני בהחלט אני לא מלין.

אורי אורבך: זה פרט פיקנטי ואולי בעל משמעויות חברתיות מסוימות.

אורי אורבך: אבל להגיד שיחד עם זאת הוא נחשב לאדם ממלכתי לחלוטין?

אורי אורבך: עד מתי התיוג הישן והמאוס הזה והמעושה הזה ילווה אותנו בחיינו הציבוריים?

אורי אורבך: עד מתי?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, קודם, כשחבר הכנסת נחמן שי דיבר על העובדים הסוציאליים, הוא אמר שיש ביניהם אנשים נפלאים ופתאום הוא אמר שיש ביניהם ערבים.

ראובן ריבלין: כמו שהוא הרגע אמר על אנשים עם כיפה.

ראובן ריבלין: אנחנו, שלא נולדנו באיזושהי תנועה שהיה לה איזשהו פטרוניזם, לא מבינים: האם הוא התכוון שהערבים הם לא יפים, שהערבים הם לא טובים?

ראובן ריבלין: ויש גם ערבים, הוא אומר.

מוחמד ברכה: בהפוך על הפוך.

ראובן ריבלין: ברור, רק שיבינו האנשים שהכללות האלה הן קשות ביותר.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת חנין, ואחריו – חבר הכנסת מולה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, הונח היום על שולחננו דוח מבקר המדינה 61א, ובו פרק שחיכינו לו בקוצר רוח, עם סוגיה בעלת חשיבות עצומה, והיא סוגיית ניצול קרקעות המדינה על-ידי מערכת הביטחון, ובפרט על-ידי צה"ל.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, 39% משטחי מדינת ישראל מופקדים בידי צה"ל, הן למחנות צבא והן לשטחי אש, ועוד 40% משטחי מדינת ישראל מוגבלים בשימוש בעקבות הוראות של מערכת הביטחון.

דב חנין: מבקר המדינה מגלה לנו תמונה קשה, של ממש הפקרות בניהול השטח הזה.

דב חנין: לא רק פגיעות במינהל תקין, אלא ממש חוסר התנהלות ראויה ונכונה לגבי מקרקעי ישראל, ואין לנו כל כך הרבה מקרקעין, כפי שאדוני היושב-ראש יודע.

דב חנין: מדאיג במיוחד שאין בקרה אזרחית על הסוגיות האלה, של אופן השימוש במקרקעין.

דב חנין: השבוע אישרה הכנסת חוק מהפכני, חוק האכיפה הסביבתית, שקובע בפעם הראשונה עדיפות של המערכת האזרחית ושלטון של המערכת האזרחית בתחומים של התנהלות סביבתית של מערכת הביטחון.

דב חנין: אני מקווה, עמיתי חברי הכנסת, שזה יהיה צעד אמיתי קדימה לכיוון שבו לא תהיה מדינה בתוך מדינה אלא תהיה מדינה שיש לה צבא, והוא כפוף לדיני המדינה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ודאי שבדוח ביקורת המדינה עוד נרבה לעסוק בכנסת זאת, גם בפגרה וגם בישיבות במושב, בכנס הקיץ של המושב השלישי של הכנסת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, ואחריו – חבר הכנסת פלסנר.

ראובן ריבלין: ביבי, אתה הצבעת?

ראובן ריבלין: אתה רצית לדבר?

ראובן ריבלין: לא סימנת ולא כתוב, אבל מייד תקבל.

ראובן ריבלין: גדעון עזרא רשום.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, בבקשה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בהמשך לדבריו של חבר הכנסת אורבך, השבוע מציינים את שבוע החינוך הממלכתי-דתי.

שלמה מולה: אני חושב שמי שנגע בחינוך הממלכתי-דתי יודע להעריך ולומר, ולהעלות על נס את התרומה של החינוך הממלכתי-דתי לחברה הישראלית, למדע, לטכנולוגיה, לשירות בצבא, לחינוך ערכי, לחינוך מוסרי.

שלמה מולה: אני חושב שהחברה הישראלית נותנת באמת את המקום לחינוך הממלכתי-דתי.

שלמה מולה: כל אלה שמדברים על בעיית החינוך הפרטי, אולי זה המקום דווקא שאנחנו כולנו יכולים להיות נשכרים, אם החינוך הממלכתי-דתי היה מספיק חזק.

שלמה מולה: יכול להיות אפילו שהגישה הפלורליסטית בתחום הגיור, הרבנות הראשית והגיור – יכולנו כולנו לצאת נשכרים באמת מתפיסת העולם הליברלית של החינוך הממלכתי-דתי.

שלמה מולה: לכן אני דווקא בחרתי בשבוע הזה, כמי שמכיר ומוקיר – איך החינוך הממלכתי-דתי גם קלט את עולי אתיופיה בשנות ה-80, כשכמעט אף זרם לא רצה לקבל אותם; החינוך הממלכתי-דתי פתח את שעריו, קלט את עולי אתיופיה, כמו שקלט גם עולים רבים.

שלמה מולה: לכן אני מעלה על נס את החינוך הממלכתי-דתי, שממנו גם צמח ראש השב"כ.

ראובן ריבלין: נו, אתה רואה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר, בבקשה.

ראובן ריבלין: ואחריו – כצל'ה, יעקב כץ.

ראובן ריבלין: אנחנו מתקרבים לסיום הרשימה.

ראובן ריבלין: נותרו עוד כצל'ה, חוטובלי, גדעון עזרא וחבר הכנסת ביבי.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, מדינה שלמה עוקבת בדאגה אחרי מצבה הרפואי של שירלי מרדר, בת 27, שנזקקת להשתלת כבד, והתייחסה לכך חברתי חברת הכנסת אדטו.

יוחנן פלסנר: כמובן, אנחנו מאחלים לה מכאן רק בריאות.

יוחנן פלסנר: אבל הדבר הזה משקף תופעה יותר רחבה, ומאחורי התופעה הרחבה יותר יש רק מראית עין של קונסנזוס בבית הזה.

יוחנן פלסנר: 150 ישראלים נמצאים ברשימת ההמתנה להשתלות כבד.

יוחנן פלסנר: כ-20% מתוכם נפטרים, מתים מדי שנה.

יוחנן פלסנר: 20% מתוכם, זה אומר שמדי שנה 30 ישראלים שממתינים להשתלת כבד לא מגיעים לאותה השתלה ומתים.

יוחנן פלסנר: עכשיו נשאלת השאלה מהם השיעורים במדינות אחרות בעולם, שבהם זמינות האיברים יותר גדולה.

יוחנן פלסנר: שם זה עד 10%.

יוחנן פלסנר: זאת אומרת שעל אותה רשימה של 150, אם היו יותר איברים להשתלה – ויש במדינת ישראל יותר איברים זמינים להשתלה מאשר ה-150 הנדרשים – היינו מגיעים למצב של כעשרה נפטרים מדי שנה.

יוחנן פלסנר: כלומר, רק בתחום הכבד – לא כליות, לא דברים אחרים – 20 ישראלים מדי שנה מתים רק כי אין איברים להשתלה.

יוחנן פלסנר: ומאחורי הנושא הזה אין קונסנזוס, בגלל הבית הזה ובגלל האנשים שיושבים כאן ומגלגלים עיניים, אבל כשזה מגיע לרגע ההחלטה לאפשר יותר השתלות איברים – את זה הם לא מאפשרים מכל מיני סיבות.

יוחנן פלסנר: לאפשר את זה כברירת מחדל – יש הרבה פתרונות.

יוחנן פלסנר: ואם היה פתרון אחד שנעשה בכנסת, זה היה פתרון של קביעת המוות המוחי.

יוחנן פלסנר: הוא רק הוריד את הממוצע הרב-שנתי.

יוחנן פלסנר: היינו על ממוצע רב-שנתי של 50 השתלות מדי שנה, וירדנו ל-40 השתלות.

יוחנן פלסנר: זאת אומרת, שעם כל הסייגים שהוסיפו שם, מצבנו רק החמיר כתוצאה מהפעולה של הבית הזה, שגורם לכך שעשרות ישראלים מתים מדי שנה מוות מיותר.

יוחנן פלסנר: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מזכיר לכל חברי הכנסת – נאומים בני דקה אינם הצעה לסדר-יום.

ראובן ריבלין: הנושא שלך הוא כל כך חשוב.

ראובן ריבלין: אני חושב שבהחלט צריך לדון בו במסגרת הרבה יותר רחבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יעקב כץ, הלוא הוא כצל'ה – בבקשה, אדוני.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, מזל טוב, יוחנן.

יעקב כץ: שתגדלו לתורה, לחופה ולמעשים טובים, בעזרת השם.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, אני רציתי לשלוח מפה ברכה לראש הממשלה.

יעקב כץ: אני שמעתי שיש הצעה להעלות את אחוז החסימה, ואני חושב שזו תהיה ברכה גדולה שכתוצאה מכך הציבור של חובשי הכיפות, הציבור הדתי, הציבור החרדי, ילך ביחד.

יעקב כץ: אני כל השנים מתפלל לכך שהחזית הדתית שהיתה בקום המדינה תחזור לכוחה האמיתי, ואולי כתוצאה מכאשר יענו אותו – כן ירבה וכן יפרוץ.

יעקב כץ: אני חושב שההחלטה של רוב בכנסת הזאת להעלות את אחוז החסימה ל-4% ול-5%, תגרום לנו ולבית היהודי ולאגודת ישראל, ואולי גם לש"ס, להתגבר על כל המחלוקת, ללכת כאיש אחד.

יעקב כץ: אז לא נראה יורם כהן אחד, ולא נראה רזיאל אחד, ולא נראה אורבך אחד.

יעקב כץ: נראה שאנחנו ברוך השם יכולים ללכת מעלה מעלה, כי באמת החינוך שלנו הוא חינוך טוב, והציבור שלנו הוא ציבור טוב.

יעקב כץ: אני רוצה פה לשלוח ברכה לציבור החרדי.

יעקב כץ: עוד מלה אחת, כבוד היושב-ראש, כי אני לא יכול להתאפק.

יעקב כץ: הציבור החרדי – ברוך השם, החבר'ה מתחתנים צעירים, וקונים דירות, ומניעים את כל הכלכלה הישראלית.

יעקב כץ: אנחנו שולחים להם ברכה שימשיכו להתחתן, שילדו עשרה ו-15 ילדים.

יעקב כץ: מהציבור החרדי נולדו טרוצקי, וקרל מרקס – –

אורי אורבך: – – –

יעקב כץ: – – וכמה כאלה, וכמה טובים כמו אהרן ברק שיחיה, שמיר, פרס, ריבלין.

יעקב כץ: כולנו הגענו מהציבור החרדי.

יעקב כץ: יש להם כל כך הרבה ילדים, שהם מביאים לנו גם כאלה וגם כאלה.

אורי אורבך: – – –

יעקב כץ: אז שיהיו לנו הרבה זוגות, הרבה חתונות, הרבים בתים והרבה ילדים.

ראובן ריבלין: אורי אורבך, תוכל להביא עוד אחד, ועוד אחד, וכך הלאה וכך הלאה.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת כץ, כצל'ה יש רק אחד.

ראובן ריבלין: אי-אפשר לשכפל אותו.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת חוטובלי – בבקשה, גברתי.

ראובן ריבלין: אחריה – גדעון עזרא יקירנו, ואחריו – חבר הכנסת ביבי, ואחרונה חביבה – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

ראובן ריבלין: נסגרה הרשימה.

ראובן ריבלין: יש לנו אורחים.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום שמעתי מראש הממשלה – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: אם תהיה רק אתה, גם לך אני אתן.

ראובן ריבלין: בבקשה, חברת הכנסת חוטובלי.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, היום שמעתי מראש הממשלה שבעיית הדיור חמורה יותר מהבעיה המדינית, והאמת היא שהוא צודק.

ציפי חוטובלי: יש כאן בעיה אמיתית שאין אזרח במדינת ישראל שלא מרגיש אותה, ועם עליית הריבית אין ספק שהרבה יותר צעירים נאנקים תחת עול המשכנתה.

ציפי חוטובלי: הנתון המדהים ביותר שיש לי להביא בפניכם זה שבעוד מדינת ישראל יכלה לנצל את משבר הדיור הזה כדי להקים יישובים חדשים בנגב ובגליל, הרי שמשנת 1984 עד שנת 1999 לא הוקם ולא יישוב יהודי אחד.

ציפי חוטובלי: דוח-גולדברג להסדרת בעיית הבדואים בנגב אומר שצריך להקים 20 יישובים חדשים למען האוכלוסייה הבדואית.

ציפי חוטובלי: אנחנו מאבדים את המדינה שלנו, אנחנו לא מקימים יישובים חדשים.

ציפי חוטובלי: אני כבר לא מדברת על יהודה ושומרון, שהם שטח בנייה פורה לכל אותם צעירים שמחפשים דיור במרכז הארץ.

ציפי חוטובלי: אבל לפחות עכשיו זאת ההזדמנות להקים יישובים חדשים, ולבנות כאן תוכנית לאומית אמיתית שתייצר הזדמנות להרבה מאוד צעירים לגור ברחבי מדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: כרגע זה לא נעשה, ואני פונה אל ראש הממשלה ואל שר האוצר להתערב באופן אמיתי, ולא רק לזרות תוכניות באוויר שאינן משפרות באמת את בעיית הדיור.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת – – –

מאיר שטרית: – – – הוקמו עשרות יישובים חדשים לקליטת המתפנים מגוש-קטיף, שכל אחד מהם הרבה יותר גדול.

ציפי חוטובלי: – – –

ראובן ריבלין: כל אחד אומר בנאומים בני דקה באחריותו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גדעון עזרא – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת אריה ביבי, ויסיימו שניים – חברת הכנסת יחימוביץ, חבר הכנסת עפו אגבאריה.

ראובן ריבלין: קריאה סופית, אין יותר קריאות.

גדעון עזרא: אדוני, ראש הממשלה – – –

ראובן ריבלין: לתת לו רמקול לחבר הכנסת עזרא.

ראובן ריבלין: כן.

גדעון עזרא: ראש הממשלה זימן השבוע את ראשי הרשויות היהודיות שבנגב, ולא הזמין את ראשי הרשויות הבדואיות בנגב.

גדעון עזרא: צריך לדעת שכאשר מדברים על תקופת רקטות, "גראדים" וכיוצא בזה, הם פגיעים באותה מידה.

גדעון עזרא: נדמה לי שגם ההזדהות שלהם עם המדינה במצבים כאלה, ועזרתם של חברי הכנסת גם בנושא הזה תגביר את שיתוף הפעולה שלנו אל מול האויבים המשותפים.

גדעון עזרא: דבר שני – אני רוצה לאחל לנבחרת ישראל הצלחה במשחק נגד גאורגיה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, חבר הכנסת גדעון עזרא.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריה ביבי – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו בפתחו של יום העצמאות.

אריה ביבי: אני לא יודע כמה מכם יודעים שמעל ל-4,000 חללי צה"ל שמוכרים על-ידי משרד הביטחון הם לא אזרחי מדינת ישראל.

אריה ביבי: לדעתי, זה עוול שצריכים לתקן.

אריה ביבי: כל אלה שנלחמו – –

ראובן ריבלין: אה, לאזרח אותם – – –

אריה ביבי: – – ומסרו את נפשם לפני מלחמת יום העצמאות, והביאו לנו את המדינה הזאת.

אריה ביבי: הם רשומים, הם מוכרים על-ידי ארגון משרד השיקום.

אריה ביבי: יש להם מצבות – – –

ראובן ריבלין: לא משרד השיקום, "יד לבנים".

אריה ביבי: "יד לבנים".

אריה ביבי: יש להם מצבות של חללי צה"ל, והם לא אזרחי מדינת ישראל.

אריה ביבי: לדעתי, בנושא הזה צריכים לטפל.

אריה ביבי: אני לא יודע כמה מחברי הכנסת יודעים את זה, בטח גם הרבה אזרחים לא יודעים את זה.

אריה ביבי: אני מתכוון לקחת את זה לידיים.

ראובן ריבלין: יפה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, ואחריה – חבר הכנסת עפו אגבאריה, אחרון הדוברים.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, אני מבקשת להתייחס להצעתו של המכון הישראלי לדמוקרטיה לשינויים בשיטת הממשל ובשיטה הפרלמנטרית.

שלי יחימוביץ': ראשית, אף שאני מכבדת כמה מהחוקרים ומהאישים שחתומים על ההצעה הזאת, אני כופרת בזכות של מכון פרטי חיצוני שממומן בידי תורמים להכתיב לנו, לכנסת, את סדר-היום.

שלי יחימוביץ': מי שמם לשנות את שיטת הממשל, ובמה הם יותר טובים מכל האזרחים האחרים, שאין להם גישה למכונים כאלה כדי לומר את עמדתם?

שלי יחימוביץ': הדיון הזה צריך להתחיל בפרלמנט, ולא להיות מוכתב לפרלמנט על-ידי גורמים מבחוץ.

שלי יחימוביץ': מעבר לפגמים הרבים שנפלו בשיטה הזאת, כמו העלאת אחוז החסימה, שמשליכה הצדה מיעוטים עצומים שחיים בקרבנו, מעבר לעניין המופרך של 180 חברי כנסת – זה מה שאנחנו צריכים?

שלי יחימוביץ': 180 חברי כנסת?

שלי יחימוביץ': זה מה שיפתור את הבעיות של הפרלמנט?

שלי יחימוביץ': ועוד כהנה וכהנה.

שלי יחימוביץ': אבל העניין הוא אפילו לא תוכן ההצעות, אלא עצם העובדה שהן מוכתבות במין סוג של התנשאות על-ידי גורם חיצוני.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

ראובן ריבלין: מייד, חבר הכנסת עפו.

ראובן ריבלין: הואיל ואנחנו הזמנו אותם אתמול, אחרי שהם ביקשו, חברת הכנסת יחימוביץ, אין אפילו מחשבה אצל כבוד הנשיא לשעבר שמגר לכפות על הכנסת.

ראובן ריבלין: הוא רצה להתחיל בדיון ציבורי.

ראובן ריבלין: כבר אתמול בהגשה, כשהשתתפו לא מעט חברי כנסת, אני דיברתי נגד אחוז החסימה, והסברתי שהדבר יביא רק לאיזשהם מערכים מלאכותיים.

ראובן ריבלין: דיברתי נגד 180 חברי כנסת, ודיברתי גם בעד דברים שהם הציעו.

ראובן ריבלין: הם לא הניחו בפני הכנסת זה ראה וקדש.

ראובן ריבלין: כל מה שהם ביקשו לעשות זה להגיש לכנסת.

ראובן ריבלין: בעוד שיש פעמים שהכנסת יוצאת למקומות אחרים, באו המקומות האחרים לכנסת ואמרו: הנה ההצעה שלנו, שאתם יכולים לדון בה במסגרת העבודה המבורכת לדורותיהם של יושבי-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, שהרי הוועדה נקראת ועדת החוקה, חוק ומשפט, שגם עוסקת בנושאים שהם נושאים חוקתיים.

ראובן ריבלין: רק היא הביאה אותם כדי לתת הצעה.

ראובן ריבלין: הם לא אמרו שהם מבקשים מאתנו: ראו את זה, אנחנו החכמים עשינו, ואתם צריכים לקבל.

ראובן ריבלין: כמובן שהם רק הביאו את זה כניסיון להתחיל בדיון, שכן הם רואים סכנה גדולה בשינוי שיטת הממשל, בהפיכתו למשטר שלא יהיה דמוקרטיה פרלמנטרית בלי חוקה לישראל.

שלי יחימוביץ': יותר לי, אדוני היושב-ראש, להגיד משפט נוסף?

שלי יחימוביץ': אני רוצה גם להתנגד לרעיון הכל-כך אופנתי של שינוי שיטת הממשל.

שלי יחימוביץ': אני חושבת שיש לנו שיטת ממשל לא נקייה מפגמים אבל טובה בהחלט, ובמקום לחטט בקופסה ובקליפה ובמכשיר, הגיע הזמן שנעסוק במהות ובתוכן.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

ראובן ריבלין: דרך אגב, זה מה שאנשי המכון אמרו: תתחילו לדון.

ראובן ריבלין: הם נתנו הצעה משלהם, הם אפילו לא חולמים באיזשהו חלום שאנחנו נראה את זה כדבר של זה ראה וקדש, או מוגמר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, אחרון הדוברים, בבקשה.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשבוע שעבר, נדחה בבית-החולים "אסף הרופא" טקס הוקרה לרופאים, וזאת משום שלטקס הוזמן סופר ישראלי בשם עמוס עוז, שהקדיש איזה ספר למרואן ברגותי.

עפו אגבאריה: זה נורא מצער שבגלל ספר ובגלל נוכחותו של סופר בוטל הטקס, ועוד יותר מצער שאנשים, בגלל הספר – ודווקא רופא פוצץ את העניין – נדחתה ההוקרה לרופאים והתפוצץ העניין ההומניטרי הזה.

עפו אגבאריה: אני בתקווה גדולה שהרוחות האנטי-דמוקרטיות שמנשבות בבית הזה לא יגיעו לרפואה ולא יגיעו לבתי-החולים, כי זה המקצוע הכי הומניטרי עלי אדמות.

עפו אגבאריה: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

ראובן ריבלין: תמו הנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: גברתי שופטת בית-המשפט העליון, הנמצאת ביציע האורחים, השופטת מרים נאור, אחיינו של מפקד האצ"ל דוד רזיאל, פרופסור אריה נאור, ובני משפחת רזיאל ונאור היקרים, חברי הכנסת בהווה ובעבר, מנכ"ל מרכז מורשת בגין מר הרצי מקוב, נציגי ארגון ברית חיילי אצ"ל, יהושע לנדנר ויאיר אסיסקוביץ – יהושע לנדנר אשר מלווה את האזכרה לדוד רזיאל, האלוף בן-ענת, מזה שנים רבות ודואג לאזכרתו מדי שנה בשנה בהר-הרצל בירושלים, ועל כך יבורך, איש המפקדה של דוד רזיאל, פרופסור שלמה לב-עמי, מוזמנים מארגון ברית חיילי האצ"ל, מוזמני מכון ז'בוטינסקי, מוזמני המועצה להנצחה במשרד ראש הממשלה, מוזמני מרכז מורשת בגין ובית אורי צבי גרינברג, תלמידי בית-הספר דוד רזיאל בהרצלייה, מוקירי זכרו של דוד רזיאל, גבירותי ורבותי חברי הכנסת, קהל אורחים נכבד – – –

מאיר שטרית: ראוי להזמין גם את שרי חרות.

ראובן ריבלין: אני מצטרף למה שאתה אמרת.

ראובן ריבלין: הדברים מפורסמים על סדר-היום של הכנסת.

ראובן ריבלין: מקבל את הערתך בהבנה.

ראובן ריבלין: היום יש לנו דור חדש שלא ידע הרבה דברים.

ראובן ריבלין: אנחנו מציינים בימים אלו 100 שנים להולדתו של מפקד האצ"ל הנערץ, בן ירושלים, דוד רזיאל.

ראובן ריבלין: רזיאל היה דמות מיוחדת במינה, שהטביעה חותם משמעותי על תולדות מאבקו של היישוב היהודי ועל המדינה שבדרך.

ראובן ריבלין: קורות חייו הקצרים בשנים אך גדושי המעש הפכו אותו, בדין, למופת של שילוב נדיר בין איש ספר והגות ובין איש מעשה מובהק.

ראובן ריבלין: היכולת המופלאה להיות איש ספר וסיף גם יחד התמזגה באישיותו של רזיאל, נצר למשפחה מלומדת, שהוסיף והעמיק בלימודיו התורניים וגם האקדמיים – היה מתלמידיה הראשונים של האוניברסיטה העברית בירושלים, גם כבן ישיבה.

ראובן ריבלין: לא בכדי מינה אותו זאב ז'בוטינסקי למפקדו הרביעי של הארגון הצבאי הלוחם, והוא בן 28 בלבד.

ראובן ריבלין: הוא היה, אכן, בית"רי ורוויזיוניסט ברמ"ח איבריו, ובשנתיים שבהן הספיק לשמש בתפקיד, שבהן יזם, ניהל והוביל כוחות למבצעים, הותיר רושם אדיר ועמוק על הסובבים אותו וגם על ראש בית"ר, ז'בוטינסקי עצמו.

ראובן ריבלין: "נפלתי שבי בקסם דמותו, בעוצמת מנהיגותו הפיקודית ובחריפותו האינטלקטואלית", תאמר לימים שושנה, אלמנתו, שהלכה לעולמה אשתקד.

ראובן ריבלין: החיבור בין חזון ומעשה נחוץ כל כך במקומותינו, ועל כן, דמויות נדירות מסוגו מותירות את רישומן עלינו גם בחלוף השנים.

ראובן ריבלין: הוא היה מאור גדול, וראויה דמותו שנשאב ממנה השראה.

ראובן ריבלין: כמה סמליות יש בכך שאת מותו מצא דווקא מהפצצת מטוס גרמני, שעה שיצא לפעולה נגד הנאצים בשירות הצבא הבריטי, לאחר החלטתו האמיצה לשתף פעולה עם מי שאסרו אותו פעמיים.

ראובן ריבלין: הוא התווה דרך לדורות של מפקדים ולוחמים באומרו: "אין לך הר שלא ייכבש בכוחה של הקרבה".

ראובן ריבלין: יהי זכרו של איש זה ברוך.

ראובן ריבלין: היום מציינים אנו כאן בכנסת, לראשונה, את יום הולדתו, יום הולדתו ה-100, לתפארת העם בישראל ולתפארת מדינת ישראל היה האיש.

ראובן ריבלין: יהי זכרו ברוך.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו קיימנו היום אחר-הצהריים גם באודיטוריום של הכנסת אזכרה, ובה נשאו דברים לזכרו, וממאמריו, רבים וטובים.

ראובן ריבלין: אני מודה לכל האורחים אשר כיבדו את ציון יום הולדתו ה-100 של דוד רזיאל, האלוף בן-ענת לגבי רבים מכם, על כך שבאו לכנסת על מנת לתת כבוד לאיש אשר נתן כל כך הרבה כבוד לעם היהודי, והיה בין הגורמים אשר הביאו להקמתה של מדינתנו.

ראובן ריבלין: תודה רבה לכולם.

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

ראובן ריבלין: ציון היום הבין-לאומי לביטול האפליה הגזעית

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו מציינים היום את היום הבין-לאומי לביטול האפליה הגזעית, במסגרת הצעות רגילות לסדר-היום מס' 5069, 5076, 5141, 5155, 5243, 5399 ו-5462.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ראשון, ואחריו – שלמה מולה, שצריך להימצא באולם.

ראובן ריבלין: מייד לאחר מכן – גאלב מג'אדלה, טלב אלסאנע, אורי אריאל ו.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת גלאון, נדמה לי שאת היחידה שנמצאת כרגע באולם.

ראובן ריבלין: לכן, אם חבר הכנסת ברכה יסיים ועדיין לא יגיעו האחרים, את תהיי הבאה בתור.

ראובן ריבלין: אה, חבר הכנסת מולה פה, אני רואה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אנו מציינים היום את היום הבין-לאומי למען ביטול האפליה הגזעית.

מוחמד ברכה: ראשית, אני רוצה להודות על ההזדמנות שהיושב-ראש העמיד בפנינו לציין את היום הזה.

מוחמד ברכה: המקור של היום הזה, היום הבין-לאומי למען ביטול האפליה הגזענית, היה קשור לאירוע שקרה ב-21 במרס 1960 בעיר שרפוויל בדרום-אפריקה, בעת שאזרחים שחורים קיימו מצעד מחאה כנגד חוקי המעבר שהגבילו את תנועתם שם תחת השלטון של האפרטהייד בדרום-אפריקה.

מוחמד ברכה: השלטונות שם בחרו לדכא בכוח את ההפגנה ואת התהלוכה של האזרחים השחורים, ובעצם טבחו בהם.

מוחמד ברכה: המושג של הטבח בשרפוויל הפך להיות מושג שקיים בתולדות האנושות ובתולדות המערכה כנגד הגזענות.

מוחמד ברכה: ב-1966 הועלה הנושא בעצרת הכללית של האומות המאוחדות, על מנת לאמץ את התאריך הזה, של ה-21 במרס, כיום הבין-לאומי למען ביטול האפליה הגזענית, ואכן היום הזה אושר בעצרת הכללית של האו"ם ומדינות רבות חתמו על ההכרה ועל אימוץ היום הזה, כולל מדינת ישראל.

מוחמד ברכה: אני מצר על העובדה שהחתימה הזו של ישראל על אימוץ היום הזה לא זכתה לשום שינוי בסדר-היום, לא הפוליטי ולא החברתי.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, מין חתימה כדי לצאת ידי חובה.

מוחמד ברכה: השנה הכנסת עומדת בראש המחנה ומציינת את היום הזה.

מוחמד ברכה: דווקא היום, אחרי שבועיים, גם אתמול וגם בשבוע שעבר, שהכנסת היתה זירה לאימוץ חוקים שיש בהם גם אפליה ויש בהם גם ביטוי של גישה אנטי-דמוקרטית – ואני לא אחזור על דברים שכבר אמרנו אתמול, כולל בדיון על חוק שלילת האזרחות, ולפני כן בדיון על האי-אמון.

מוחמד ברכה: אבל אני דווקא רוצה היום לדבר בהקשר הזה על התופעות המדאיגות שקיימות בקרב הנוער ועל העובדה שמגמות של שנאת האחר ושל שלילת הדעה האחרת רווחת בצורה מטרידה בקרב צעירים ובני-נוער.

מוחמד ברכה: והייתי רוצה, אדוני היושב-ראש, שמשרד החינוך ייקח את הערכים הטמונים בעצם החתימה על היום הבין-לאומי לביטול האפליה הגזענית ויהפוך את זה למעין תוכנית חינוכית לימודית שתהיה קיימת בכל בתי-הספר במדינת ישראל.

מוחמד ברכה: הרי אנחנו יכולים כאן להטיף על הסכנות בגישות של אפליה ושל הדרה, אבל אם הדברים האלה יהיו מחוץ למערכת החינוך, כנראה מה שיתקבל בקרב הדור הצעיר הוא כל מיני איתותים ושידורים, שיוצאים גם מהבית הזה וגם ממקומות אחרים, בעניין הלגיטימיות של האפליה ושל הגישות האנטי-דמוקרטיות.

מוחמד ברכה: היום, בנאומים בני דקה, התייחסתי לאותו אירוע מזעזע של בחור שתופס קרש וחובט בעובד ניקיון ערבי בן 65, כאן בירושלים, תוך צעקות: הוא ערבי, הוא ערבי – ומתחיל לחבוט בו.

מוחמד ברכה: ומצלמות האבטחה במקום שהם עמדו צילמו עוברים ושבים שעוברים ליד האירוע המבהיל והמזעזע הזה ולא עושים שום דבר.

מוחמד ברכה: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שהמאבק במגמות אנטי-דמוקרטיות וגזעניות, המאבק במגמות של אפליה, הוא לא אינטרס של הציבור המופלה, אם זה מיעוט לאומי או מיעוט חברתי או כל קבוצה אחרת.

מוחמד ברכה: האינטרס צריך להיות של הרוב, אם הרוב רוצה באמת שהקיום שלו יושתת על ערכי הצדק והדמוקרטיה, מה גם שמה שמתחיל בקבוצת מיעוט מסוימת אינו מסתיים שם.

מוחמד ברכה: אתמול היה דיון בוועדת הכלכלה על הסלקציה הנהוגה בהכנסת אנשים למועדונים, ולדעתי ועדת הכלכלה הוציאה מתחת ידיה הצעת חוק טובה.

ראובן ריבלין: זו עבירה פלילית.

מוחמד ברכה: כן, נכון.

מוחמד ברכה: הוציאה הצעת חוק טובה, שתובא כנראה לכנסת להצבעה בקריאה שנייה ושלישית, והיא זכתה אכן לתמיכת כל חברי הכנסת שנכחו באותה ישיבה.

מוחמד ברכה: אבל בדיונים שם התחוורה לנו העובדה שגזענות היא לא רק גזענות נגד ערבים.

מוחמד ברכה: חברת הכנסת ברקוביץ מקדימה נתנה דוגמה לכך שהיא וחבר הכנסת יואל חסון הלכו לבקר באחד המועדונים, ולא נתנו ליואל חסון להיכנס בגלל צבע עורו, שלא מספיק לבן, בוא נגיד.

אורי אורבך: יותר מדי שחור.

מוחמד ברכה: יותר מדי שחור.

נחמן שי: שחור זה יפה.

מוחמד ברכה: נכון, בהחלט.

מוחמד ברכה: מה, אני רואה את מי שיושב לידך.

נחמן שי: נכון.

מוחמד ברכה: אחד המשתתפים בישיבה, בחור צעיר, בא לתת עדות אישית, לא על עצמו אלא על כך שהוא הלך למועדון עם חבר ממוצא אתיופי.

מוחמד ברכה: קוראים לו מוטי, אם זיכרוני אינו מטעני.

מוחמד ברכה: ואז אלה שעמדו בכניסה למועדון הכניסו את הבחור שישב אתמול בישיבה של ועדת הכלכלה, אבל את חברו הם לא נתנו להכניס, וכל ניסיונותיו לדבר על לבם – לא, הוא לא עבר את הסלקטור.

מוחמד ברכה: יש סלקטור ויש מאבטח.

מוחמד ברכה: הוא לא עבר את הסלקטור.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, לא שהמאבטח העריך משהו או שמצא על גופו משהו, אלא הסלקטור או הסלקטורית, מה שלא יהיה – – –

ראובן ריבלין: לא היה ראוי לבדיקה.

מוחמד ברכה: לא היה ראוי בכלל לבדיקה.

מוחמד ברכה: אלה דברים מאוד מאוד מסוכנים לכלל החברה, אדוני היושב-ראש, ולכן אנחנו היום עושים צעד חשוב בכיוון של העלאת הנושא על סדר-היום.

מוחמד ברכה: מה שנדרש – וזה לפתחם של שר החינוך ושל הממשלה כולה – לפחות להנחיל ערכים אוניברסליים, ערכים של דמוקרטיה, ערכים של קבלת האחר.

מוחמד ברכה: האחר – אם זה צבע העור, ואם זה דעה אחרת, ואם זה לאום אחר.

מוחמד ברכה: לא חייבים להסכים אתו, לא חייבים להיות מאוהבים בו, אבל לפחות שנתייחס אחד לשני כבני-אדם, שנהיה בני-אדם.

מוחמד ברכה: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – את חבר הכנסת מולה, ואחריו – את חבר הכנסת מג'אדלה.

אחמד טיבי: כל כך גבוה, מוחמד ברכה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה גבוה.

אחמד טיבי: לא, מדובר בשיעור קומה, לא בגובה, אדוני.

אורי אורבך: משכמו ומעלה.

ראובן ריבלין: משכמו ומעלה – היה מי שהיה משכמו ומעלה.

אחמד טיבי: אם בזה עסקינן, אז אני לפני שבוע, חבר הכנסת ברכה ואדוני היושב-ראש, כיניתי אנשים כאן "פאשיסטים גמדים".

אחמד טיבי: התקשרו אלי כמה אנשים ואמרו: מילא פאשיסטים וגזענים – –

ראובן ריבלין: אבל למה גמדים?

אחמד טיבי: – – אבל למה גמדים?

אחמד טיבי: אני התכוונתי לשיעור הקומה, ולא לגובה הפיזי של הדוברים, עם כל הכבוד לכלל האנשים והאמפתיה.

ראובן ריבלין: אחד האנשים הסימפתיים ביותר, באיזו תוכנית טלוויזיה שאני לא יודע איך קוראים לה, היה דווקא אדם שהוא גמד.

ראובן ריבלין: אני לא חושב שגמד זה מילת גנאי.

אחמד טיבי: כן.

אחמד טיבי: כאשר מדברים על אנשים ללא שיעור קומה ערכי, לזו היתה הכוונה "גמד".

אחמד טיבי: במובן הזה, ולא במובן הפיזי.

אחמד טיבי: אדוני מתכוון לתוכנית "האח הגדול".

ראובן ריבלין: אני לא ידעתי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אם ביום המאבק בגזענות הבין-לאומי עסקינן, הרי שבדיוק זו התקופה כדי להעלות קול זעקה וצעקה ולהתריע על מה שהכנסת הזאת מעוללת לערכים של שוויון, של דמוקרטיה.

אחמד טיבי: אין ספק שמדובר בכנסת בלתי סובלנית, קיצונית, קנאית, עם חוקים גזעניים שבוע אחר שבוע.

אחמד טיבי: חוק ועדות הקבלה, שלמעשה מכוּון לפגוע באפשרות שערבי כלשהו יתקבל ליישוב קהילתי כלשהו – למרות שערבים לא נוהרים – גם פוגע באתיופים, בנשים חד-הוריות ואולי באנשים עם מוגבלויות, ואולי בחרדים, תחת הביטוי המפוקפק "אי-התאמה למרקם החברתי", או "אי-התאמה תרבותית".

אחמד טיבי: אם זו לא גזענות, אני לא יודע גזענות מהי.

אחמד טיבי: חוקים כאלה מסוכנים יותר כאשר היוזמים באים ממה שקרוי מרכז הבמה המפלגתית, או מאנשים שבדרך כלל לא ידועים כאנשים גזענים.

אחמד טיבי: לכן, זה מסוכן יותר, כי זה יכול להוסיף כוחות לתומכים בחוגים האלה.

אחמד טיבי: אם היה מדובר רק בדוד רותם – ניחא, אבל זה התפשט ליוזמים אחרים מסיעת קדימה, וצר לי על כך.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, מלבד החוק הזה, התקבלו חוקים אחרים, כמו החוק למנוע מאנשים לזכור היסטוריה, לזכור נרטיב, לזכור אסון אישי שהתרחש.

אחמד טיבי: חבר הכנסת הזכיר לפני כמה ימים שהוא תוצר של ה"נכבה" הזאת ושל האסון הזה.

אחמד טיבי: סאפורי היתה מקום הולדת משפחתו.

אחמד טיבי: היא לא קיימת יותר בגלל ה"נכבה".

אחמד טיבי: כך גם אני – משפחת אבי נולדה ביפו ומשפחת אמי נולדה ברמלה.

אחמד טיבי: כשאתם עוברים בחוף היפה של יפו, מנשייה, תחנת הרכבת – שם היה בית משפחת סבי.

אחמד טיבי: לכן, מישהו רוצה לאסור עליך, חבר הכנסת ברכה, או עלי, או עלינו באופן כללי, את האפשרות להיזכר במה שהיה לנו, בזיכרונות, במה שאבי היה מספר לי, במה שאמי היתה מספרת לי, במה שאבי-אביו של ברכה, ייבדל לחיים ארוכים, עדיין מספר לו.

אחמד טיבי: זו תהיה עבירה על החוק, עצם הניסיון לקיים אולי טקס.

אחמד טיבי: זה נשמע כמו משטרת מחשבות.

אחמד טיבי: וכי מישהו מעלה על דעתו שחוק יכול למנוע ממישהו להיזכר או לציין אירוע חשוב בחייו, עצוב או משמח?

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, במחשבה שנייה, עצם קבלת החוק הוא ניצחון לנרטיב הפלסטיני, כי מישהו מפחד מהנרטיב הזה, שקם לתחייה.

אחמד טיבי: אני חושב דווקא שאני רוצה ללמוד את הנרטיב שלך, אתה צריך ללמוד את הנרטיב שלי, וזה נקרא מחשבה וסיעור מוחות אינטלקטואלי.

אחמד טיבי: כל אחד יישאר עם הנרטיב שלו, אבל הכרת האחר חשובה.

אחמד טיבי: ויכוח הוא דבר חשוב ואלמנטרי, ויכוח תרבותי.

אחמד טיבי: ממה הם חוששים, מההיסטוריה שרודפת מישהו?

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, תופעות נוספות הן בחיי היום-יום שלנו, למשל איסור על עובדים ומועסקים לדבר בשפת אמם, איסור על ערבים, למשל ב"ארומה" תל-אביב, לדבר בערבית, למרות שערבית היא שפה רשמית.

אחמד טיבי: "ארומה" תל-אביב – הבעלים או הזכיין מודה בזה.

אחמד טיבי: נראה לי שזו עבירה על החוק.

אחמד טיבי: מלבד העובדה שזה משהו גזעני, מדובר בעבירה על החוק.

אחמד טיבי: הרי רוב העובדים שם, או חלק גדול מהעובדים שם, הם ערבים.

אחמד טיבי: תקיפות על רקע לאומי – התקיפה שהיתה באיצטדיון "טדי", אדוני יושב-ראש הכנסת ריבלין, כאשר כמה פרחחים אוהדי "בית"ר" תקפו שני פועלי ניקיון ערבים בשל העובדה שהם ערבים פלסטינים.

אחמד טיבי: פגעו בהם פיזית.

אחמד טיבי: פצעו אותם.

אחמד טיבי: כך גם במקרה שסופר על "הוט".

אחמד טיבי: והצתת מכונית בצפת, שהפכה להיות, העיר הזאת, ההיסטורית, שניסו לשווק אותה בתכונות אחרות, שם נרדף לגזענות ורדיפת ערבים.

אחמד טיבי: זה נורא.

אחמד טיבי: נגד תופעות כאלה בדרך כלל הציבור צריך לקום.

אחמד טיבי: במקום שהציבור יקום, הוא קם כדי לתמוך – בבת-ים, בשווקים למיניהם.

אחמד טיבי: הרי איך נבחנת חברת רוב חזקה?

אחמד טיבי: ביחסה אל האחר שנתפס כחלש, אל המיעוט.

אחמד טיבי: היחס הזה הוא יחס דורסני, פטרנליסטי, אדנותי, מתנשא ופוגעני.

אחמד טיבי: אני דווקא חושב שצריך לחייב את לימודי ה"נכבה" בכל בתי-הספר, לא רק בבתי-ספר ערביים – בבתי-ספר יהודיים.

אחמד טיבי: מי שמתכחש לסיפור הזה מתכחש להרגשת השייכות, השוויוניות, ה-well being של האדם הערבי במקום הולדתו, במולדתו.

אחמד טיבי: המאבק נגד גזענות חייב להיות מאבק משותף יהודי–ערבי.

אחמד טיבי: חייב להיות.

מגלי והבה: עוד הרבה?

אחמד טיבי: אדוני, אני מסיים.

אחמד טיבי: מה שמתחיל בפגיעה בערבים עובר לפגיעה בעמותות זכויות אדם ושמאל, ולאחר מכן עובר לשלב השלישי, של פגיעה באנשי ימין שלא מסכימים עם הפאשיסטים.

אחמד טיבי: כך נהג ליברמן, סגן ראש הממשלה של ממשלת ישראל, ביושב-ראש הכנסת ריבלין, בשר דן מרידור, בשר מיכאל איתן ובשר בני בגין, שלא הסכימו להצעה להקים ועדות קבלה, וכינה אותם "פיינשמקרים".

שלמה מולה: ועדות חקירה.

אחמד טיבי: ועדות חקירה.

שלמה מולה: אתה אמרת: קבלה.

אחמד טיבי: חקירה.

אחמד טיבי: קבלה – אליו.

אחמד טיבי: ועדות קבלה לקונספט שלו.

נחמן שי: בין חקירה לקבלה.

אחמד טיבי: לכן, זה צריך להדאיג אתכם, ולא רק אותנו כקורבן ראשון.

אחמד טיבי: אתם צריכים להיות מודאגים.

אחמד טיבי: הגזענות הפכה להיות "מיינסטרים" בחברה הישראלית.

אחמד טיבי: גזענים עברו מהרחוב לממשלה.

אחמד טיבי: יש שר חוץ, יש שר פנים, שר תשתיות ואחרים, בלי להזכיר שמות, בלי לתת ציונים, כי חלק מהאנשים האלה יאהבו את התארים האלה, וזה מביך וזה מביש.

אחמד טיבי: לכן, אדוני היושב-ראש, אני שב ואומר: דמוקרטיה זה לא רק הזכות של הרוב למשול ולשלוט.

אחמד טיבי: היא בעיקר זכותו של המיעוט להיות שונה אבל שווה.

אחמד טיבי: וזה כל ההבדל.

אחמד טיבי: תמיד על הרוב לזכור היטב כי הוא לא עושה טובה לאף אחד כאשר הוא נוהג בשוויון בין כלל האזרחים.

אחמד טיבי: מי שחושב שדמוקרטיה היא נחלת סוג מסוים של אזרחים, הוא לא דמוקרטי.

אחמד טיבי: מי שחושב שהדרה של קולקטיב מסוים היא צורך הגנתי, הוא פחדן.

אחמד טיבי: אין לו ביטחון בעצמו ובנרטיב שלו.

אחמד טיבי: שוויון בין כלל האזרחים הוא תנאי בל-יעבור לדמוקרטיה שיש לה מרחב שלם של תנועה חופשית, של חילופי שלטון בדרכים דמוקרטיות, של בחירות, של שוויון לכול, של תקציבים שווים, של חלוקת משאבים שווה בין כלל האזרחים.

אחמד טיבי: התנאים האלה, לצערי הרב, לא רק שאינם קיימים כיום במדינת ישראל – הם נמצאים בחממה של היעדר סובלנות, הדרת האחר, גזענות ושנאה לשמה לערבים באשר הם ולאחר.

אחמד טיבי: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

מגלי והבה: אמורים היו להשתתף עוד חברים בהצעה לסדר-היום, והם נקראו לו.

מגלי והבה: לכן, אנחנו ממשיכים.

קריאה: אורי אריאל.

מגלי והבה: אה, אורי אריאל, בסדר.

מגלי והבה: גם הוא חבר , אבל כנראה – אוקיי, בסדר.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה.

מגלי והבה: חשבתי שתלך לשם, אבל בסדר.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי יושב-ראש הכנסת, אכן יש בעיה, הייתי בדרכי לוועדת הכספים, אבל אפילו אני לא מצליח להיות בו-זמנית בשני מקומות.

ראובן ריבלין: צודק.

ראובן ריבלין: אם יש דבר שהוא חשוב לקראת הסיום, אז אמרתי – אני הייתי – לפי דעתי יושב-ראש הישיבה ייתן להם אפשרות לדבר אחרי כן.

מגלי והבה: כן, אבל שר המשפטים צריך לענות, אז ידברו אחרי.

ראובן ריבלין: ידברו אחרי שהשר – – – כן, מאה אחוז.

אורי אריאל: היות שסדר-היום הוא קצר, ועדת הכספים היתה יכולה, לעניות דעתי, להתכנס אחר כך, אבל בסדר, זה לא דבר – כנראה יש הסכמה כוללת, כך הבנתי, אז אני החלטתי להיות פה.

אורי אריאל: מכיוון שהנושא חשוב, והוא צריך ללוות אותנו, ולפי דעתי הוא מלווה אותנו יום-יום, הייתי אומר אפילו שעה-שעה, כולנו – כל אחד מזווית העין שלו, בנקודות שהוא רגיש אליהן יותר – עוסקים בזה.

אורי אריאל: אני יודע שהציבור שאני משתייך אליו, יש לו בעיות גדולות.

אורי אריאל: אני שומע שיש בעיות אצל ציבורים אחרים, ואני לא אוהב במיוחד את היום שהוא יום מיוחד, כאילו בשאר הימים לא צריך לעסוק בזה, או לא עוסקים בזה.

אורי אריאל: כן, זה חשוב כל יום וחשוב כל שעה, ודאי למי שנפגע, אבל זה חשוב לכל המדינה ולכל העם ולכל האזרחים, כי בסוף באמת אנחנו נמדדים גם בדמוקרטיה שלנו, גם בזכויות האזרח שלנו.

אורי אריאל: אפשר ללמוד רבות מתורתנו הקדושה, שלפני אלפי שנים, לא היום, לא אתמול, לא 20 שנה, לא 100 שנה – יש אומות שמתהדרות שכבר לפני 250 שנה הן הלכו בדרך הדמוקרטית – התורה שלנו דואגת לכולם, לכל האזרחים, בעיקר לחלשים.

אורי אריאל: היא דואגת לאלמנה, לגר, ליתום.

אורי אריאל: קודם כול היא דואגת לכל החלשים, ואחרי זה היא דואגת גם לשאר.

אורי אריאל: ואני אומר את זה לכולם, לכולנו, כי אני חושב שאפשר ללמוד מהתורה את הדברים הטובים.

אורי אריאל: עם זאת, צריך לזכור שאין זכויות ללא חובות, והמציאות שבה חלק מהציבורים בישראל לא נוטל את כל עול החובות מטעמים שונים, ואפשר אולי אפילו לעתים להבין אותם, זה יותר מבעייתי.

אורי אריאל: כשאומרים למשל: מי שלא יכול ללכת לצבא מסיבות שונות – שהחוק פטר אותו; הוא לא ברח, הוא לא עריק, החוק פטר אותו – אבל הוא נלחם בשירות הלאומי בתוך קהילה שלו – יש פה כבר בעיני לפחות, לעניות דעתי, הגזמה, הגזמה פראית.

אורי אריאל: ואז, באותו משפט גם דורשים את כל הזכויות ושום אפליה והכול.

אורי אריאל: זה לא דבר סביר, זה לא דבר נורמלי.

אורי אריאל: אנחנו חיים עם זה, אנחנו מתגברים על זה, אנחנו נמשיך להתקדם למרות זאת, אבל זה לא נורמלי, זה לא צודק, זה לא הגון, זה מאוד בעייתי, נגיד את זה בלשון הכי נקייה.

אורי אריאל: לעתים, לא זאת אף זאת, מנצלים את הדמוקרטיה ואת זכויות האזרח לרעה, ותחת המלים הללו עושים את המעשים הכי נפשעים נגד המדינה וצועקים: יש לי זכויות אזרח.

אורי אריאל: אין לכל אחד זכויות אזרח שהוא יכול לנצל אותן לרעה.

אורי אריאל: יש לכל אחד זכויות אזרח, מגיעות לו זכויות אזרחיות.

אורי אריאל: זו הדמוקרטיה שלנו.

אורי אריאל: המציאות פה, שיכול לעמוד כל אחד על הבמה ולהגיד מה שהוא רוצה, כולל לחרף ולגדף את המדינה, את חייליה, את ראשיה, את מנהיגיה, רק מעידה עד כמה זכויות האזרח והדמוקרטיה פה הן יוצאות דופן, שלא לדבר על המרחב שאופף אותנו.

אורי אריאל: אני לא ארחיב בזה עכשיו.

אורי אריאל: ברוך השם, אלף פעמים ברוך השם, שאנחנו פה ולא במקומות אחרים.

אורי אריאל: אני מסיים בדבר אחד קצר.

אורי אריאל: אני פונה למכובדי שר המשפטים ולממשלה כולה.

אורי אריאל: כידוע, לא צריך הוכחה, שיום-יום, שעה-שעה, כל השנה וכל השנים זכויות האזרחים ביהודה ושומרון, בעבר גם בחבל-עזה, נפגעות באופן מהותי; באופן מוצהר, דרך אגב.

אורי אריאל: זה לא שמתלוננים שמישהו, איזה פקיד ממשלתי לא נהג כשורה, לא.

אורי אריאל: הממשלה היא זו שמובילה את זה, והדבר הזה ראוי לתיקון.

אורי אריאל: זה לא נורמלי שעושים חוק, אבל הוא כן חל או לא חל עלי, על משפחתי ועל 370,000 התושבים ביהודה ושומרון, ואם הוא לא חל, אז אלוף הפיקוד יחוקק אותו בצורה של צו צבאי כזה.

אורי אריאל: זה זכויות האזרח שבהן מדברים.

אורי אריאל: אני לא מרגיש מסכן, ברוך השם, ואנחנו ממלאים את כל חובותינו בלי הנחה, אפילו לא של פרומיל אחד.

אורי אריאל: הייתי אומר שאנחנו ממלאים אפילו לעתים קצת יותר מהאחוז – בהתנדבות לצבא, לכוחות הביטחון, לאלף ואחת משימות שאדוני מכיר אותן היטב.

אורי אריאל: אני חושב שראוי שהממשלה הזאת, בראשותך, לא הממשלה בראשותך, אלא בהובלתך כשר המשפטים, תעשו עבודה, תראו איפה יש פגיעה בזכויות אזרחיות של אזרחי מדינת ישראל, ולא אחת או שתיים אלא בצורה שיטתית, ותתקנו את זה.

אורי אריאל: ויפה שעה אחת קודם.

אורי אריאל: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אורי אריאל.

מגלי והבה: כפי שאמרנו, חלק מהמסתייגים לא נמצאים, אבל שר המשפטים ישיב.

מגלי והבה: אני מזמין את שר המשפטים, השר יעקב נאמן, ונשמור את הזכות לאלה שלא נמצאים כאן לנמק או להתייחס להצעה לאחר מכן, בלי שום קשר למה שהשר – כמובן, הוא לא יהיה מחויב להשיב.

יעקב נאמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברי הכנסת הנכבדים העלו לסדר-היום את נושא האמנה הבין-לאומית בדבר ביעור כל צורות האפליה על רקע גזעי.

יעקב נאמן: אני חושב שמגיעה לכנסת סקירה מה קורה בנושא הזה ומה מדינת ישראל עושה בנושא.

יעקב נאמן: האמנה הבין-לאומית בדבר ביעור כל צורות האפליה על רקע גזעי נחתמה בסוף שנת 1965 ואושררה על-ידי ישראל ונכנסה לתוקף לגבי ישראל ב-2 בפברואר 1979.

יעקב נאמן: במסגרת האמנה, הכוללת הגדרה רחבה של אפליה על רקע גזעי, מתחייבות המדינות החברות לנקוט את כל האמצעים הנאותים על מנת לבער את האפליה הגזעית, לאסור פעילות המעודדת אפליה גזעית ולערוב לזכותו של כל אדם, בלא הבחנה באשר לגזע, צבע או מוצא לאומי או אתני, לשוויון בפני החוק, לרבות בהנאה מזכויות אזרחיות, פוליטיות, תרבותיות, חברתיות וכלכליות – הכול כפי שמפורט בהרחבה באמנה.

יעקב נאמן: בשל חשיבות הנושא אני רואה מקום להתייחס לסעיפים המרכזיים באמנה.

יעקב נאמן: סעיף 1 לאמנה הבין-לאומית בדבר ביעור כל צורות האפליה על רקע גזעי מגדיר את המונח "אפליה גזעית" ואת היקף תחולתה של האמנה.

יעקב נאמן: סעיף 1(1) קובע: "המשמעות של המונח 'אפליה גזעית' לצורך קיום האמנה מתייחס להבחנה, הוצאה מן הכלל, הגבלה או העדפה המבוססות על גזע, צבע, ייחוס משפחתי, מוצא לאומי או אתני, שמגמתן או תוצאתן יש בהן כדי לסכל או לפגוע בהכרה, בהנאה ובשימוש על בסיס שווה של זכויות האדם וחירויות היסוד בחיים המדיניים, הכלכליים, החברתיים, התרבותיים או בכל תחום אחר בחיי הציבור".

יעקב נאמן: סעיף 2(1) לאמנה קובע כי המדינות החברות באמנה מגנות אפליה גזעית ומתחייבות לנקוט את כל הצעדים הנאותים וללא דיחוי, מדיניות של ביעור אפליה גזעית בכל צורותיה ולקדם הבנה בין כל הגזעים.

יעקב נאמן: סעיף 2(1)(a) לאמנה קובע כי המדינות החברות מתחייבות שלא לנקוט כל צעד או פעולה של אפליה גזעית כנגד אנשים, קבוצה של אנשים או מוסדות, ולהבטיח כי כל רשויות ומוסדות המדינה, לאומיים ומקומיים, יפעלו בהתאם למחויבות זו.

יעקב נאמן: סעיף 2(1)(b) לאמנה קובע כי כל המדינות החברות באמנה מתחייבות שלא לתת חסות לאפליה גזעית בידי בני-אדם או ארגונים, להגן על אפליה או לתמוך בה.

יעקב נאמן: סעיף 2(1)(c) קובע כי מדינה שהיא חברה באמנה תנקוט צעדים יעילים לבחינת מדיניות ממשלתית, לאומית ומקומית, ולתקן ולבטל כל חוק או תקנות שיש להן השפעה היוצרת או מנציחה אפליה גזעית בכל מקום שבו היא קיימת.

יעקב נאמן: סעיף 2(1)(d) לאמנה קובע כי כל מדינה חברה תאסור ותביא לכלל סיום, בכל האמצעים הנאותים, לרבות חקיקה, בהתאם לנסיבות, אפליה גזעית בידי בני-אדם, קבוצה או ארגון.

יעקב נאמן: סעיף 3 לאמנה קובע כי המדינות החברות מגנות הפרדה גזעית ואפרטהייד ומתחייבות למנוע, לאסור ולחסל כל מנהג שכזה בשטח שנמצא תחת סמכות שיפוטן.

יעקב נאמן: סעיף 4 לאמנה קובע כי המדינות החברות מגנות כל תעמולה וכל ארגון המבוסס על רעיונות או תיאוריות שבעליונותם של גזע מסוים או קבוצת אנשים בעלי צבע מסוים או מוצא אתני מסוים, או המנסים להצדיק או לקדם שנאה גזעית ואפליה גזעית בכל צורה שהיא, והמדינות מתחייבות לאמץ אמצעים מיידיים וחיוביים המיועדים לעקור מן השורש כל הסתה לאפליה כאמור, או מעשי הסתה כאמור בהתאם לפירוט המופיע בסעיף זה.

יעקב נאמן: סעיף 5 לאמנה קובע כי במילוי חובותיהן היסודיות שנקבעו בסעיף 2 לאמנה, מתחייבות המדינות החברות לאסור ולבער אפליה גזעית בכל צורותיה, ולערוב לזכותו של כל אדם, ללא הבחנה באשר לגזע, צבע או מוצא לאומי או אתני, לשוויון בפני החוק, בעיקר בהנאה מן הזכויות כדלקמן: א.

יעקב נאמן: הזכות ליחס שווה בפני בית-המשפט וכל שאר הגופים שלהם סמכויות שיפוט; ב.

יעקב נאמן: הזכות לביטחון האדם ולהגנה על-ידי המדינה נגד אלימות או נזק גופני, בין בידי פקידי ממשלה או בידי כל יחיד, קבוצה או ממסד; ג.

יעקב נאמן: זכויות מדיניות, במיוחד הזכות להשתתף בבחירות, להצביע ולעמוד לבחירה, על בסיס של הצבעה אוניברסלית ושווה, ליטול חלק בממשל וכן בהנהלת ענייני הציבור בכל דרג שהוא, ולהתקבל בתנאי שוויון אל השירות הציבורי; ד.

יעקב נאמן: זכויות אזרחיות אחרות, ובמיוחד הזכות לחופש תנועה והמגורים בתוך גבול המדינה, הזכות לעזוב כל ארץ, לרבות ארצו שלו, ולחזור אליה, הזכות לאזרחות, הזכות לנישואין ובחירת בת-זוג, הזכות לרכוש, לירושה, לחופש המחשבה והמצפון, לחופש הדעה והביטוי, לחופש ההתכנסות וההתאגדות, וכן זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות נוספות.

יעקב נאמן: סעיף 8 לאמנה מקים את ועדת האמנה.

יעקב נאמן: ועדה זו היא ועדת מומחים האחראית על בחינת יישום הוראות האמנה במדינות החברות.

יעקב נאמן: חברי הוועדה הם מומחים בין-לאומיים בתחומם, ותפקידם כולל, בין היתר, בחינת דוחות תקופתיים של המדינות החברות, בחינת מענים של המדינות החברות לשאלונים של הוועדה, פרסום מסקנות בעקבות הדוחות התקופתיים, פרסום הערות כלליות באשר ליישום הוראות האמנה ועוד.

יעקב נאמן: חברי הכנסת הנכבדים, בהתאם למתחייב מן האמנה, הגישה מדינת ישראל בשנת 1980 לידי הוועדה לביעור האפליה על רקע גזעי של האו"ם דין-וחשבון מקיף בדבר מימושן בישראל של כל אחת מזכויות האדם המוגנות באמנה.

יעקב נאמן: מאז הוגשו לוועדה דוחות תקופתיים הסוקרים את ההתפתחויות והחידושים שחלו בתחום זה.

יעקב נאמן: הדוח התקופתי האחרון בדבר מימושן בישראל של כל אחת מזכויות האדם המוגנות באמנה והחובות המוטלות על כל מדינה חברה הוגש בשנת 2010.

יעקב נאמן: יצוין כי הדוחות התקופתיים מוכנים על-ידי היחידה להסכמים בין-לאומיים במשרד המשפטים, בשיתוף עם משרד החוץ, ותוך עבודה בין-משרדית ענפה המקיפה את כל משרדי הממשלה הרלוונטיים וגופים ממשלתיים נוספים, וכן את ארגוני החברה האזרחית.

יעקב נאמן: כיום אנו בהמתנה לקביעת מועד להופעה בפני הוועדה לשם הצגת הדוח התקופתי האחרון משנת 2010 ומתן מענה על שאלות חברי הוועדה.

יעקב נאמן: אשר להערות של חבר הכנסת הנכבד, שביקש לדון באפליה באזורים במדינת ישראל, אזורים שתושבי מדינת ישראל גרים בהם, אני מוכן לבדוק את הנושא, אבל אני רוצה להדגיש: על הנושא הזה ממונה בעיקר – על הנושאים שהעלה חבר הכנסת אורי אריאל – לא משרד המשפטים אלא שר הביטחון, כי הוא האחראי לאזורים הללו.

יעקב נאמן: אני בהחלט מוכן, אם יובאו אלי פרטים, לבדוק עם משרד הביטחון ולהעביר את דבריו היום לשר הביטחון, אם הוא ירשה, כדי שיראה את הדברים.

יעקב נאמן: תודה רבה.

מגלי והבה: אדוני השר, יהיו לנו עוד שלושה דוברים שהבטחנו את זכותם לדבר, אבל אשאל אותך אחרי שיסיימו או עכשיו, מה אתה מציע בעקבות הדיון הזה – דיון במליאה או בוועדה?

יעקב נאמן: לו תישמע דעתי, דיון בוועדה הוא הרבה יותר ענייני.

יעקב נאמן: אני מקווה שיהיו בו יותר חברים מאשר נמצאים כרגע באולם הכנסת.

מגלי והבה: לפני שאנחנו מצביעים, אני רוצה לתת את הזכות – – –

מוחמד ברכה: לא, היושב-ראש, זה נושא של ציון היום הבין-לאומי – – –

מגלי והבה: אם מסתפקים בתשובת השר, זה מצוין.

מגלי והבה: תודה, חבר הכנסת ברכה, חשבתי שזאת הצעה לסדר-היום, כי לא הייתי בדיון.

מגלי והבה: אם כך, ניתן את זכות הדיבור לחבר הכנסת שלמה מולה.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

מגלי והבה: חברת הכנסת זהבה גלאון נמצאת פה גם היא.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רבותי השרים – אני רואה גם את השר משולם נהרי – אני קודם כול רוצה לברך את יושב-ראש הכנסת על הסכמתו לקיים את הדיון הזה.

שלמה מולה: אני יודע, כמו בהרבה מאוד נושאים הקשורים לקשר הבין-לאומי שלנו, כמו ציון היום הבין-לאומי, יושב-ראש הכנסת מגלה נדיבות ומקיים דיון כזה, ואני רוצה להודות ליושב-ראש הכנסת ולנשיאות הכנסת.

שלמה מולה: אני רוצה דווקא להקריא את מה שכתוב במגילת העצמאות – עם קום המדינה: "מדינת ישראל – – – תקיים שוויון זכויות מדיני חברתי גמור לכל אזרחיה, בלי הבדל דת, גזע ומין; תבטיח חופש דת, מצפון, לשון, חינוך ותרבות; תשמור על המקומות הקדושים של כל הדתות; ותהיה נאמנה לעקרונותיה של מגילת האומות המאוחדות".

שלמה מולה: האמת היא שאילו מדינת ישראל היתה מכוננת חוקה – ואני מקווה שתכונן חוקה – המשפטים האלה היו פרק ראשון בקיום שלנו כחברה וכמדינה.

שלמה מולה: על רקע זה בעצם, כשקמה מדינת ישראל – יש כאלה שיחלקו על נסיבות הקמתה, אבל מדינת ישראל קמה אחרי שהעם היהודי עבר אולי את המעשה הזוועתי, הקשה ביותר בחיי האנושות, השואה.

שלמה מולה: בעצם, המדינה קמה בגלל שנאה שהעם היהודי זכה לה באירופה, אחרי ששרפו את בני העם היהודי.

שלמה מולה: העם היהודי שקם וחזר לביתו, הוא, אני משוכנע ובטוח, יסלוד מכל מעשה גזעני ואפליה על רקע דת, לאום, גזע ומין.

שלמה מולה: לכן הדמוקרטיה שלנו היא דמוקרטיה שיש בה פס רחב, מאוד משמעותי, מהשמאל עד לימין, מהמרכז, וקבוצות רבות של אנשים שחיים בה, מכל הדתות, מכל הגזעים ומכל המינים.

שלמה מולה: לכן קדושת הדמוקרטיה שלנו, שמירת הפס הרחב הזה לקיום המשותף שלנו, זה דבר חשוב שאין כמותו.

שלמה מולה: דווקא ביום הזה, אדוני השר, חשוב מאוד שהחברה הישראלית, כנסת ישראל, ממשלות ישראל, המוסדות האזרחיים, יעשו חשבון נפש:

שלמה מולה: האם אנחנו מקיימים במסגרת הפס הרחב של הקיום שלנו את קדושת הדמוקרטיה שלנו?

שלמה מולה: האם באמת עדיין יש קבוצות אוכלוסייה בישראל שסובלות מאפליה או ממעשה גזעני?

שלמה מולה: האם יש כאלה שמפרשים את החוקים שלנו, שמנכסים לעצמם, כדי לייצר אפליה שלא היתה אמורה להיות, אפליה פסולה?

שלמה מולה: האם מה שבית-המשפט העליון פוסק כפסיקה משמעותית מאוד, בפסיקות שהוא באמת מציין את כבוד האדם ואת חירותו ועל רקע גזע ומין וכן הלאה – האם אנחנו לא חותרים תחת אותן פסיקות, כדי שאוכלוסיות, קבוצות מסוימות של אנשים, באמצעות נכס, אלקטורט פוליטי – שרוצים בעצם לפגוע גם כן בפסיקות בית-המשפט העליון, ובית-המשפט העליון בהחלט עומד בפרץ, כשלפעמים הכנסת לא עומדת, בגלל המבנה הפוליטי הקואליציוני שלה?

שלמה מולה: דווקא ביום הזה חשוב מאוד שאנחנו נדבר אחד עם רעהו, כדי שנוכל לייצר חברה יותר שוויונית, יותר בריאה, חברה שבה האפליה והגזענות אינן מקור חיים שלנו.

שלמה מולה: אני גם לא רוצה להכניס את הוויכוח הזה לוויכוח הלאומי, הסכסוך הערבי–ישראלי, שיש בעצם שאלת הטריטוריה, שהיא שאלה, בעיני היא נדבך נוסף – החברה הישראלית חייבת להגיע להיפרדות בין שני עמים כאשר הפלסטינים יחיו את חייהם, אנחנו נחיה את חיינו, יקימו את המדינה שלהם, יקבלו את החירות שלהם; חלק מזה הוא גם הזהות שלנו כמדינה יהודית-דמוקרטית.

שלמה מולה: אדוני השר, דווקא אתה, גם משפטן דגול, גם חבר בוועדת השרים לענייני חקיקה, אני מוכרח לומר לך שיש הרבה מאוד אנשים בבית הזה שמאוד מודאגים מהשיטפון העצום בחקיקה האנטי-דמוקרטית, שעולה ממנה ריח גזעני מאוד חריף.

שלמה מולה: אני יודע שיש כאלה שמנסים לעשות כל מאמץ כדי לנסות לבלום, אבל כנראה הפוליטיקה, המפלגה שמקדשת ולא שמה לב אפילו לעקרונות הדמוקרטיה בשם ההתגוננות של הדמוקרטיה – הם פוגעים בנו ומחוקקים שיטפון של חוקים אנטי-דמוקרטיים שעולה מהם ריח גזעני מאוד ברור, מאוד חריף אפילו, הייתי אומר.

שלמה מולה: לכן, בדמוקרטיה, בסופו של דבר, כדי לא להגיע למעשה גזעני או לאפליה, אני לא צריך להסכים עם חבר שלי, לא חייב להסכים אתו, אבל אני צריך לאפשר לו לבטא את החוויה שלו.

שלמה מולה: אני צריך לקבל אותו כפי שהוא, כאדם קודם כול.

שלמה מולה: לכן, אדוני השר, אני חושב, אנחנו מצפים במיוחד ממך ומשרים אחרים לעמוד חזק מאוד, כשיש רצון של מיעוט מסוים, שבאמצעות מבנה קואליציוני רוצה לייצר חקיקה גזענית.

שלמה מולה: יש 24 חוקים כאלה, אדוני השר.

שלמה מולה: יש כאלה 24, אני ספרתי אותם.

שלמה מולה: חלקם, כשמונה, כבר עברו.

שלמה מולה: יכול להיות, אולי אי-אפשר לקטלג את כל השמונה כחקיקה גזענית, אבל עולה מהם ריח גזעני, ואני יודע שכמו ועדות חקירה, יש כאלה שאפילו רצו לפגוע בארגונים חברתיים, בארגוני השמאל, כמו הקרן החדשה וכו'.

שלמה מולה: לכן, אני חושב דווקא מאחר שהדמוקרטיה היא קודש הקודשים של החברה הישראלית, שממנו אנחנו בונים את החיים המשותפים שלנו, את הפס הרחב הזה – אסור להצר את הפס הרחב הזה.

שלמה מולה: לכן, דווקא ביום הזה, אני שמח שאנחנו מדברים על זה.

שלמה מולה: הוזכרה כאן הצעת החוק שאנחנו העברנו, הצעת החוק של שלי יחימוביץ ושלי, אתמול בוועדת הכלכלה הצבענו עליה, שבעצם באה בתמיכה של משרד המשפטים, בתמיכה שלך, בעצם כדי למנוע סלקציה בכניסת אנשים למועדונים.

שלמה מולה: הרי החוק הזה, מעצם קיומו, שנזקקנו לו – זו שאלה גדולה.

שלמה מולה: לא היינו צריכים להזדקק לחוק שכזה.

שלמה מולה: לכן אני חושב שבפס הרחב הזה חשוב שנדבר, נימנע ככל שניתן מחקיקה גזענית שמפילה את החברה הישראלית ומפילה אותנו למחוזות רעים ולא טובים, וכדאי שאנחנו נדבר ונחשוב טוב-טוב אם זה תורם לנו או לא תורם לנו.

שלמה מולה: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת שלמה מולה, אני מזמין את חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, ואחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, מכובדי, מכובדי השרים, עמיתי חברי הכנסת, אם היינו עושים את המאמץ הגדול ביותר למצוא ימים טובים מהימים האלה לציון יום הביטול של האפליה הגזעית, בימים כאלה, לא היינו מצליחים למצוא; אתמול, בשבוע שעבר, בחודשים האחרונים.

גאלב מג'אדלה: ואני ממש מתפלא: גם אם נלך למקורות, מבחינתי כל אחד והמקורות שלו, נחפש ונמצא שם שהאבות המייסדים אמרו לכם – חבר הכנסת יריב לוין, אתה מכבד אותנו באגף השמאלי-הימני הזה, שאתמול היה בהרכב מלא, וזה לא מקרה שהיום הוא ריק, חוץ מחברי הכנסת אורבך וחוטובלי שמכבדים אותנו בנוכחותם.

גאלב מג'אדלה: לא במקרה הוא ריק היום.

גאלב מג'אדלה: אתמול היה הרכב מלא, עם דריכות להצבעה.

גאלב מג'אדלה: אני לא רוצה לענות לכם, אני יכול לענות לכם מה שאמר חוזה המדינה ומה שאמרו לכם האבות המייסדים, לא מה שכתוב אצלנו.

גאלב מג'אדלה: אמרו לכם: חוזרים להקים את המולדת ביודענו – יש כאן עם אחר, והעולם ישפוט אותנו על יחסנו למיעוט שבתוכנו.

גאלב מג'אדלה: גם רוויזיוניסטים שכמוך, גם אלה שגדלו על תורת המפד"ל וגם אלה שגדלו על תורת השמאל ומפא"י והפלמ"ח והאצ"ל והלח"י, כולם מקבלים את זה כמייסדים.

גאלב מג'אדלה: למה הסתאבתם?

גאלב מג'אדלה: מה קרה לכם?

גאלב מג'אדלה: מה קרה לכם?

גאלב מג'אדלה: זה לא משרת אתכם, לא כבני-אדם, לא כחברה, לא כמדינה.

גאלב מג'אדלה: עכשיו בעולם כולו יגידו לכם:

גאלב מג'אדלה: כך נוהגים עם המיעוט שיש לכם?

גאלב מג'אדלה: אתם פה מיעוט, אנחנו ננהג אותו דבר.

גאלב מג'אדלה: אבל עזוב אותך מהמישור הבין-לאומי.

גאלב מג'אדלה: לעצמנו.

גאלב מג'אדלה: אתה יודע למה אני כל יום גאה לחזור הביתה?

גאלב מג'אדלה: לא יצא לנו לדבר בינינו, חבר הכנסת יריב לוין, מדברים הרבה בינינו אבל לא יצא לנו לדבר על הדברים האלה.

גאלב מג'אדלה: אני, מאז שהגעתי לכנסת, כולל התקופה שהייתי שר, אולי לנתי מחוץ לבית איזה ארבעה, חמישה, שישה לילות.

גאלב מג'אדלה: ולמה אני גאה לחזור הביתה כל לילה?

גאלב מג'אדלה: כי אני יכול, גם אם אני חוזר מאוחר, להסתכל למשפחתי בעיניים.

גאלב מג'אדלה: אבל מה יגידו האנשים האלה כאן?

גאלב מג'אדלה: מה, יגדלו את הילדים שלהם על תורה פאשיסטית, גזענית?

גאלב מג'אדלה: מה יגידו לילדים שלהם?

גאלב מג'אדלה: איפה יצמחו הילדים שלהם?

גאלב מג'אדלה: איך יגדלו הילדים שלהם, המשפחה?

גאלב מג'אדלה: תעזוב עכשיו את החברה הישראלית.

גאלב מג'אדלה: בשביל הילדים שלנו, הרי כל מה שאנחנו עושים זה בשביל הילדים שלנו והדורות הבאים.

גאלב מג'אדלה: מה תגידו להם?

גאלב מג'אדלה: זו התורה, שאחרי אלפיים שנה חזרתם להקים את המולדת כדי לגדל את הדורות הבאים על התורה הזאת?

גאלב מג'אדלה: על חוקים גזעניים?

יריב לוין: איזה חוק גזעני?

גאלב מג'אדלה: כל אלה שחוקקתם לאחרונה הם חוקים גזעניים.

יריב לוין: החוק של אתמול לא היה גזעני – – – מי שפועל נגד המדינה, מסייע לטרור, בין אם הוא ערבי, יהודי או כל אחד אחר, יאבד את אזרחותו.

גאלב מג'אדלה: אתה יכול להסביר לי איך חיינו 60 שנה בלי החוק המסכן הזה, האומלל הזה?

גאלב מג'אדלה: איך חיינו בלי זה?

יריב לוין: אני אסביר לך בדיוק.

יריב לוין: כי מה שהולך פה – ואנחנו רואים את זה גם מחלק מחברי הכנסת שיושבים שם מצד שמאל, לא ממך, אבל מהם – מביא למצב של הקצנה, של התנהגות שבה אנשים לא נאמנים למדינה שהם חיים בה ומקבלים ממנה אזרחות, ולכן צריך לטפל בעניין הזה.

יריב לוין: אתה יודע, היה פה פעם חבר הכנסת סיף א-דין א-זועבי, היום יש לנו חנין זועבי.

יריב לוין: זה בדיוק ההבדל.

יריב לוין: בדיוק ההבדל.

מגלי והבה: טוב, תודה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת יריב לוין, זה לא משכנע.

גאלב מג'אדלה: אני לא מוציא לך שתי עיניים כדי להוציא לעצמי עין, או להיפך.

גאלב מג'אדלה: זה לא משכנע.

גאלב מג'אדלה: הרוב צריך לדעת להתמודד עם המיעוט בכלים דמוקרטיים, לא בחקיקה.

גאלב מג'אדלה: מחר, בשביל להרים את העט הזה, נצטרך חקיקה.

גאלב מג'אדלה: לא בחקיקה.

גאלב מג'אדלה: בהבנה, בהידברות, בדיאלוג, בשכנוע, בוויכוח.

גאלב מג'אדלה: ואני אומר לך, החברים שאתה מתכוון אליהם, חברי הכנסת הערבים, הם לא אויבי המדינה.

יריב לוין: ברור.

גאלב מג'אדלה: הם לא אויבי המדינה.

גאלב מג'אדלה: אני אומר לכם, הם לא אויבי המדינה.

יריב לוין: מי שעלה – – –

גאלב מג'אדלה: אבל מדינה שמתנערת מאזרחיה ומסירה את אחריותה מהם, מביאה אותם למצב להיות עניים, מתחת לקו העוני – מה אתה רוצה שיעשו?

גאלב מג'אדלה: שיצדיעו לה כל בוקר על זה שהם עניים?

גאלב מג'אדלה: שיצדיעו לה כל בוקר על זה שהיא מסירה את אחריותה מהם?

אורי אורבך: אולי ניתן להם להדליק משואה.

יריב לוין: שיתרמו למדינה ואז יקבלו – – –

אורי אורבך: שחנין זועבי תדליק משואה.

גאלב מג'אדלה: אה, עכשיו מי קודם – הביצה או התרנגולת.

גאלב מג'אדלה: זה בסדר.

גאלב מג'אדלה: אותי חינכו שהמדינה צריכה לדאוג לי ואני צריך לכבד אותה ואני צריך לראות בה מדינה שלי.

גאלב מג'אדלה: כך חינכו אותי.

גאלב מג'אדלה: לא אמרו לי על-תנאי: קודם כול תהיה אזרח נאמן ואחר כך תבקש.

גאלב מג'אדלה: זה לא ככה, חבר הכנסת יריב לוין.

גאלב מג'אדלה: לכן, ובזה אני רוצה לסיים – – –

מגלי והבה: בבקשה.

גאלב מג'אדלה: אתה יודע מה, אני אתן לך עוד סיפור: יצחק רבין, עליו השלום, אחרי אמירתו "תשברו להם את הידיים והרגליים", אף אחד במפלגתנו, מהציבור שלנו, לא היה מוכן להתקרב אליו.

גאלב מג'אדלה: לא לתמוך בו, להתקרב אליו.

גאלב מג'אדלה: ואני אחד מהם.

גאלב מג'אדלה: אותו יצחק רבין, אותו יצחק רבין, כאשר אמר "אני הולך לממש את השוויון" – באמת מימש אותו, לא דיבורים.

גאלב מג'אדלה: וכאשר הוא הלך לשלום ונרצח על-ידי יהודי, הכי הרבה בכו עליו הציבור הערבי.

גאלב מג'אדלה: לא תמצא אחד שיזכיר את השם שלו ולא יגיד לך "זיכרונו לברכה" או "המנוח רבין".

גאלב מג'אדלה: באופן טבעי.

גאלב מג'אדלה: אותו יצחק רבין.

גאלב מג'אדלה: לכן אני אומר לכם שאתם לא יודעים להכיר את הציבור הערבי בארץ.

גאלב מג'אדלה: אתם לא יודעים.

גאלב מג'אדלה: אתה יודע מה?

גאלב מג'אדלה: אני אתן לך עוד סיפור: דרעי.

גאלב מג'אדלה: זה ירגיז מישהו, אני יודע.

גאלב מג'אדלה: דרעי קיבל מהציבור הערבי מנדט פלוס – 13,478 קולות בזמנו.

גאלב מג'אדלה: למה?

גאלב מג'אדלה: כי ראה בהם ציבור מקופח כמו הציבור שלו והיטיב עמם.

גאלב מג'אדלה: אלה עובדות.

גאלב מג'אדלה: המפלגה לשעבר של אורלב, המפד"ל שלכם – מנדט פלוס.

גאלב מג'אדלה: בזמנו זבולון המר, עליו השלום, נכנס לכנסת בזכות קולות של ערבים.

גאלב מג'אדלה: למה?

גאלב מג'אדלה: כי היה להם משרד הפנים, משרד הסעד, והיטיבו עם הציבור הזה ותמכו בציבור הזה, והיתה להם מדיניות עם הפנים לציבור הזה.

גאלב מג'אדלה: ואנחנו כמדינה לא יודעים לשים את הציבור הזה בסדר-יומנו ולתת לו לחיות בכבוד.

גאלב מג'אדלה: שמים אותו בפינה, ואז הוא מגיב, כמו יום האדמה וכמו אוקטובר 2000.

גאלב מג'אדלה: מה עשה הציבור הזה לאהוד ברק, נתן לו 96.

גאלב מג'אדלה: 4% בהתמודדות שלו לראשות הממשלה?

גאלב מג'אדלה: ציבור שנותן לך 96.4%, אחרי שנה וחודשיים אתה נותן לו מתנה רצח 13 אזרחים מפגינים?

מגלי והבה: לא רוצה לקלקל לך.

מגלי והבה: לא נגלה להם את השיטה שלכם.

גאלב מג'אדלה: לכן אני אומר לך, אתם לא מכירים את הציבור הזה, אתם לא יודעים איך לחבק אותו, אתם לא יודעים איך לשים אותו בסדר-היום ואיך להיטיב – – –

יריב לוין: את מי נחבק, את ג'מאל זחאלקה?

יריב לוין: את חנין זועבי?

מגלי והבה: טוב, בואו לא ניכנס לוויכוח, אדוני.

גאלב מג'אדלה: אני רוצה לסיים בזה ולומר שאני מאוד מקווה שימים כאלה ייתנו לנו לקח ומחשבה נוספת, כדי שנוכל לחיות יחד, ואין דרך אחרת.

גאלב מג'אדלה: אני אומר לך, אין דרך אחרת.

גאלב מג'אדלה: אחרי 36 שנים בחיים הפוליטיים, אני לא מוצא דרך אחרת מאשר דיאלוג, כבוד לאחר וחיים משותפים.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

מגלי והבה: אחרונת הדוברים, חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס בדברי ביום הזה, בציון היום לביטול הגזענות, לקבוצה של רבנים קיצונים שהפכו את הדת שלהם לאידיאולוגיה גזענית.

זהבה גלאון: אני מדברת בעיקר – אני אנקוב בשמותיהם של שני רבנים – אני מתכוונת לרב דב ליאור ולרב שלמה אליהו.

זהבה גלאון: ועם כל הטענות שיש לי אליהם, ותיכף אני אפרט כמה מהן, הטענה המרכזית שלי, אדוני השר, היא אל מערכת אכיפת החוק, אל רשויות אכיפת החוק, שבאוזלת היד שלהם, ברפיסות שהם מפגינים כנגד אותם רבנים, בעצם נותנים לגיטימציה להסתה פרועה נגד אזרחי ישראל הערבים, נגד פלסטינים, הסתה שבעצם ראינו שהיא באה לידי ביטוי רק לאחרונה בשרפת מכוניות במכללת צפת, באלימות נגד סטודנטים ערבים בצפת.

זהבה גלאון: אני חושבת שזה פשוט לא מתקבל על הדעת שלפני כחודשיים, אני חושבת, הודיעו משרד המשפטים או המשטרה שהם יזמנו את הרב אליהו לחקירה, וכולנו מחכים ושום דבר לא קרה.

זהבה גלאון: בחרתי להתייחס ביום הזה לדברים האלה כי אנחנו רואים שזה דבר מתמשך, שזה לא החל היום -שמערכת אכיפת החוק מתכופפת בפני רבנים מסיתים.

זהבה גלאון: אני זוכרת את ההסתה שקדמה – הזכיר קודם חברי חבר הכנסת גאלב מג'אדלה את ראש הממשלה המנוח יצחק רבין.

זהבה גלאון: אני זוכרת את ההסתה שקדמה לרצח ראש הממשלה, פסקי דין רודף.

זהבה גלאון: הרב דב ליאור ורבנים אחרים, שהיו שותפים להסתה, מעולם לא הועמדו לדין.

זהבה גלאון: מעולם לא הועמדו לדין.

זהבה גלאון: רשויות אכיפה, במשך שנים, זה לא חשוב מיהם היועצים המשפטיים לממשלה, התרפסו בפני רבנים מסיתים.

זהבה גלאון: אני רוצה להזכיר שיגאל עמיר אמר בחקירה שלו בשב"כ שלולא פסק דין רודף של רבנים הוא לא היה רוצח.

זהבה גלאון: אז יגאל עמיר כמובן צריך להיות בכלא, אבל אותם רבנים לא הועמדו לדין ולא נחקרו עד היום.

מגלי והבה: חברי כאן, תודה לכם.

אורי אורבך: יש לך השמות של הרבנים שפסקו דין רודף?

זהבה גלאון: מי שהיה צריך מסר את השמות.

אורי אורבך: אני אומר לך שלא.

זהבה גלאון: אני אומרת לך שהשמות – –

מגלי והבה: אל תפריע לשר.

זהבה גלאון: – – של רבנים מסיתים נמצאים בידי רשויות האכיפה.

זהבה גלאון: אני אומרת לך את זה.

אורי אורבך: – – – שלא.

מגלי והבה: מיכאלי, חבר הכנסת.

זהבה גלאון: אני אומרת לך שאותם רבנים חשבו שלממשלה ריבונית ולכנסת נבחרת אין מנדט לוויתור על שטחי ארץ-ישראל, הם הסיתו נגד ראש הממשלה.

זהבה גלאון: אני חוזרת, הם הוציאו פסק דין רודף.

זהבה גלאון: אני רוצה להזכיר עוד משהו: פרופסור שמעון שטרית, שהיה בזמנו שר משפטים, כתב בספרו, הספר שנקרא – – –

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: חבר הכנסת מיכאלי, לא עומדים כאן ומדברים.

אברהם מיכאלי: במיוחד כשזהבה מדברת.

מגלי והבה: היא מכירה את הכנסת היטב, אבל לא צריך להעיר יותר מדי.

מגלי והבה: תודה.

זהבה גלאון: אדוני, פרופסור שמעון שטרית כתב בספרו "הארץ הטובה – בין כוח לדת", ואני מצטטת מתוך הדברים שהוא כתב – כי בגלל שיקולים פוליטיים מנעו ממנו להעמיד לדין משמעתי את הרבנים המסיתים.

זהבה גלאון: ואני אומרת – מי שמנע ממנו אז להעמיד אותם לדין, אפשר בעצם לאותם רבנים מסיתים להסית אז, ולהמשיך להסית גם היום.

זהבה גלאון: אתם יודעים, אנחנו רואים את כל מקרי הגזענות, את כל מקרי האלימות, אנחנו רואים את ההפגנות בבת-ים, קבוצה של אנשים שמסיתה.

זהבה גלאון: אנחנו ראינו את השלטים של שיאו של מסע שיסוי, באמת תוך ניצול איזו מצוקה קשה.

זהבה גלאון: אמרו בשלטים האלה: מה היית עושה לו ערבי היה מתחתן עם אחותך?

זהבה גלאון: מנצלים את היצרים הכי קמאיים ורוקדים על אותם יצרים.

זהבה גלאון: ואף אחד לא עושה שום דבר, ולא מעמידים אף אחד לדין.

זהבה גלאון: זה קצת מזכיר לי שבזמנו היתה ביקורת ברוסיה הצארית, התלוננו – מי שהיה אז התלונן – על כך שהמשטרה עומדת מנגד בזמן שהרשעים עושים פוגרומים.

זהבה גלאון: וכאן במדינת ישראל, רשויות האכיפה עומדות מנגד, ומי שעומד מנגד בעצם נותן לגיטימציה לזה שאנשים שנמצאים בתפקיד ציבורי, עובדי ציבור, מנצלים את המעמד שלהם לקידום הסתה.

זהבה גלאון: אדוני השר, אני חושבת שהדבר הזה חייב להתברר.

זהבה גלאון: חודשיים עברו מאז דובר על הרב אליהו, כבר אז לא העמידו אותו לדין, ושום דבר לא קורה.

זהבה גלאון: אז למה שלא ימשיכו להסית?

זהבה גלאון: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו סיימנו את ההצעה לסדר-היום לציון היום הבין-לאומי לביטול האפליה הגזעית.

מגלי והבה: כמובן, תודה לכל חברי הכנסת המשתתפים ולשר המשפטים.

מגלי והבה: [מס' כ/359; "דברי הכנסת", חוב' ט"ו, עמ' 16198; נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: אנחנו עוברים לנושא הבא.

מגלי והבה: אנחנו מדברים על הצעת חוק בקריאה שנייה ושלישית, הצעת חוק מקרקעי ישראל (תיקון מס' 3), התשע"א–2011.

מגלי והבה: יציג אותה בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת אורי אורבך.

מגלי והבה: כמובן, ישנן הסתייגויות וגם הצבעה.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בראשית דברי, כנהוג, אני צריך לברך את עמיתתנו החדשה-ישנה, חברת הכנסת זהבה גלאון, בברכת הצלחה – –

זהבה גלאון: תודה.

אורי אורבך: – – אני לא יכול להגיד לך מכל הלב, כי זה יהיה מן השפה ולחוץ, אבל מכל השכל אני מברך אותך – השכל שאומר שצריך לפעמים לחדד את הניגודים במקום שבו נדמה לפעמים שאין פה לאנשים דעות ועמדות משלהם, אלא הכול נשאב אל איזה אמצע.

אורי אורבך: ולכן, אני מברך אותך שתוסיפי לפן – – –

שלמה מולה: יש לי עצה טובה בשבילך – תקבל את כל מה שהיא אמרה היום מהיום והלאה.

אורי אורבך: שאני אקבל מכאן ואילך את כל מה שהיא אמרה – בסדר, אני אשקול את זה.

אורי אורבך: אני אשקול את זה בחיוב ואשיב לך בשלילה.

אורי אורבך: אני חושב שיש חשיבות שבכנסת יהיו גם בעלי עמדות מנוגדות מאוד, ולא רק עמדות של קונסנזוס, אז אני בהחלט מברך אותך בהצלחה.

אורי אורבך: לגבי החוק שאנחנו עוסקים בו – בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט והיושב-ראש דוד רותם, שלא נמצא, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק מקרקעי ישראל (תיקון מס' 3), התשע"א–2011.

אורי אורבך: הצעת חוק זו נועדה לאפשר למדינת ישראל לפקח על זהותם של רוכשי זכויות במקרקעי ישראל ובמקרקעין שיועברו לבעלותם של גורמים פרטיים בעקבות הרפורמה שנקבעה בחוק מינהל מקרקעי ישראל, ולמנוע השתלטות של גורמים זרים, ובכלל זה גורמים עוינים, על קרקעות המדינה.

אורי אורבך: כמו שאמר עמיתנו נחמן שי, קצת הקרונות השיגו את הקטר.

אורי אורבך: שם זה עוד בעצלתיים, החוק הראשי, אבל אנחנו כבר מחכים לו באיזו תחנה קדמית, כדי שאם הוא יבוא – שייכנס נכון לתוך הרציף.

אורי אורבך: למעשה, חלק מהצעת החוק מעוגן כיום בהחלטה 1148 של מועצת מקרקעי ישראל, האוסרת העברת זכויות במקרקעין המוגדרים כמקרקעי ישראל לזרים.

אורי אורבך: הצעת החוק מעגנת את ההחלטה האמורה בחקיקה ראשית, ומרחיבה אותה גם למקרקעין שהבעלות עליהם תועבר לגורמים פרטיים בעקבות הרפורמה.

אורי אורבך: מוצע לקבוע כי אסור יהיה לאדם להקנות או להעביר לזר זכויות במקרקעין שהם מקרקעי ישראל או במקרקעין שהבעלות עליהם הועברה לו מכוח הרפורמה, בין בתמורה ובין שלא בתמורה.

אורי אורבך: לעניין זה, זר הוא תאגיד שהשליטה בו היא בידי זר, יחיד שאינו אזרח ישראלי או תושב ישראל או יחיד שאינו זכאי לעלות מכוח חוק השבות.

אורי אורבך: ואולם, יושב-ראש מועצת מקרקעי ישראל רשאי יהיה לחרוג מהאיסור המוצע ולתת אישור להעברת זכויות כאמור לזר שביקש זאת.

אורי אורבך: החלטתו של יושב-ראש המועצה תינתן לאחר קבלת המלצה של ועדת משנה של המועצה ולאחר התייעצות עם שר הביטחון ושר החוץ ועם גורמים נוספים שיקבע שר המשפטים בתקנות, בהתאם לייעוד הקרקע ולזהות המבקש.

אורי אורבך: כמו כן, הצעת החוק יוצרת מסלולים מקוצרים, שבהם קבלת האישור תהיה מהירה יותר, ותינתן על-ידי מנהל מינהל מקרקעי ישראל, במקרים הבאים: 1.

אורי אורבך: זר יחיד שאינו תאגיד, המבקש לרכוש דירת מגורים אחת, ואין לו זכויות נוספות במקרקעין; 2.

אורי אורבך: זר שקיבל את המלצת מינהלת מרכז ההשקעות לפי החוק לעידוד השקעות הון; 3.

אורי אורבך: מדינה או ארגון בין-לאומי שישראל התחייבה במסגרת הסכם בין-לאומי לאפשר לו לרכוש זכויות במקרקעין לצורך ניהול ענייניו בישראל במסגרת ההתחייבות שניתנה.

אורי אורבך: הכוונה בעיקר לשגרירויות ונציגויות.

אורי אורבך: הצעת החוק קובעת כי להעברת זכויות במקרקעין או להתחייבות להעברה כאמור שנעשו בניגוד להוראות החוק לא יהא תוקף והן לא יירשמו במרשם המקרקעין, וכי היועץ המשפטי לממשלה או בעל עניין אחר יהיה רשאי לפנות אל בית-המשפט בבקשה להצהרה על בטלות העסקה או בבקשה לסעד אחר, לרבות מחיקת רישום מפנקסי המקרקעין.

אורי אורבך: להצעת החוק לא מצורפות הסתייגויות, הן הוסרו, ואני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח המוגש על-ידי הוועדה, ולהודות ליוזמים, ובראשם חבר הכנסת נחמן שי, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, חבר הכנסת יריב לוין, חברת הכנסת רונית תירוש ואני.

אורי אורבך: תודה רבה לכם.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אורי אורבך.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, לחוק הוגשו שתי הסתייגויות, בעצם.

אורי אורבך: לא, אין.

אורי אורבך: הסירו אותן.

מגלי והבה: כן.

מגלי והבה: חובתי לפי הפרוטוקול לשאול, חבר הכנסת אורבך.

מגלי והבה: אני מניח שהם לא נמצאים כאן, למרות שהודיעו לנו שהם מסירים אותן.

מגלי והבה: אם כך, חברי, אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: נא לשבת במקומות, הרב גפני.

מגלי והבה: חברי הכנסת.

מגלי והבה: אתה מצביע, אדוני, או לא?

קריאה: – – –

מגלי והבה: לא אתה.

מגלי והבה: שם עומדים כאילו שזה החומה.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: הצעת חוק מקרקעי ישראל (תיקון מס' 3), התשע"א–2011 – אין הסתייגויות, הורידו.

מגלי והבה: אנחנו מצביעים בקריאה שנייה, בבקשה.

מגלי והבה: כולל לוח התיקונים.

מגלי והבה: אני מציין את זה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 3 בעד סעיפים 1–3 – 12 נגד – 1 נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

מגלי והבה: בעד – 12, נגד – 1.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת חוק מקרקעי ישראל (תיקון מס' 3) עברה בקריאה שנייה.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית, כולל לוח התיקונים.

מאיר שטרית: אדוני, אני מצטער, אני טעיתי.

מאיר שטרית: אני ממש מתנצל.

מאיר שטרית: אני רגיל להצביע נגד, כאופוזיציה, אבל אני בעד.

מאיר שטרית: הצבעתי – – –

מגלי והבה: לא, אתה בעד, מאיר.

מגלי והבה: אתה בעד, אתה בסדר.

מאיר שטרית: למה כתוב – – –

מגלי והבה: היית בעד והוצבע בעד.

מגלי והבה: אם כך, רק תתרגל לכיסא שלך.

מגלי והבה: אני חשבתי שזה לא באותו כיסא.

מגלי והבה: בסדר.

מגלי והבה: אם כך, ממלא-מקום יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט מרשה לנו להצביע בקריאה שלישית?

אורי אורבך: כן.

מגלי והבה: בבקשה, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

מגלי והבה: הצבעה מס' 4 בעד החוק – 11 נגד – 1 נמנעים – אין חוק מקרקעי ישראל (תיקון מס' 3), התשע"א–2011, נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 11, נגד – 1.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת חוק מקרקעי ישראל (תיקון מס' 3), התשע"א–2011, עברה בקריאה שלישית, כולל לוח התיקונים, וכמובן תופץ בספר החוקים של מדינת ישראל.

מגלי והבה: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הגנת הפרטיות (תיקון מס' 11), התשע"א–2011, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט; הצעת חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים (תיקון מס' 2), התשע"א–2011, שהחזירה ועדת הכלכלה; הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 21), התשע"א–2011, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

נאזם בדר: הצעת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של משקאות אלכוהוליים, התשע"א–2011, של חבר הכנסת דני דנון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון מס' 12) (הלוואה נוספת והשתתפות בהחזרי הלוואה), התשע"א–2011, של חבר הכנסת יצחק וקנין וקבוצת חברי הכנסת.

נאזם בדר: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיונים מהירים בנושאים: גני-ילדים במשולש, הצעתם של חברי הכנסת מסעוד גנאים ומוחמד ברכה; סגירת המתנ"סים במגזר הדרוזי, הצעתו של חבר הכנסת חמד עמאר.

נאזם בדר: תודה.

מגלי והבה: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

מגלי והבה: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

): אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, להלן הודעות מטעם ועדת הכנסת, שאינן מחייבות הצבעה.

): ועדת הכנסת קבעה את הוועדות הבאות לדיון בהצעות חוק כדלקמן: ועדת העבודה, הרווחה והבריאות תדון בהצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הדרכה בתנועות נוער כעבודה מועדפת), התשע"א–2010, מס' פ/2321, של חברי הכנסת גדעון עזרא, אורי אורבך ואחרים; ועדת החוקה, חוק ומשפט תדון בהצעת חוק העונשין (תיקון – איסור שימוש ומסירת מידע סודי), התשע"א–2011, פ/2849/18, של חבר הכנסת עתניאל שנלר; ועדת הכלכלה תדון בהצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – קביעת גודל מזערי לאותיות בדוחות בנקאיים לאזרח ותיק), התשע"א–2010, פ/2258/18, של חבר הכנסת רוברט אילטוב; ועדת הפנים והגנת הסביבה תדון בהצעת חוק להגנת חיית הבר (תיקון מס' 7), התשע"א–2011, מ/570.

): ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום את הרכב ועדת הכנסת המשותפת לפי חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע, התש"ע-2009.

): הוועדה תהיה בת שישה חברים, ולהלן הרכבה: מטעם ועדת המדע והטכנולוגיה, חבר הכנסת מאיר שטרית, שיכהן כיושב-ראש, וחבר הכנסת זאב אלקין; מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט, חברי הכנסת אברהם מיכאלי ואורי אורבך; מטעם ועדת הפנים והגנת הסביבה, חברי הכנסת ציון פיניאן וחמד עמאר.

): תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת לוין.

מגלי והבה: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

נחמן שי: אני רוצה לעלות, לסגור את החוק הקודם.

מגלי והבה: להודות אתה מתכוון.

מגלי והבה: בבקשה, אם זה רצונך, אנחנו נכבד אותו.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כרגע התקבל תיקון מס' 3 להצעת חוק מקרקעי ישראל.

נחמן שי: זה חוק שהקדים מעט את זמנו, כי הרי הרפורמה הגדולה שראש הממשלה החליט עליה והציע אותה ויזם אותה וכו', היא עדיין לא יצאה לדרך, היא תקועה, כפי ששמענו בבוקר משר השיכון.

נחמן שי: לעומת זאת, חברי הכנסת שלי יחימוביץ, אורי אורבך, יריב לוין, רונית תירוש ועבדכם חשבו שראוי מאוד להוציא "כרטיס צהוב" לפני שהרפורמה תיכנס לתוקף וייאמר באופן הכי מפורש לראש הממשלה ולכולנו שאדמות הלאום שיימכרו בעתיד בהפרטה צריכות להימכר בזהירות, באחריות, תוך בדיקה קפדנית.

נחמן שי: אנחנו שמנו כמה וכמה מכשולים בדרך הזאת.

נחמן שי: אנחנו לא מונעים את זה.

נחמן שי: רבות מן המדינות בעולם מונעות את זה בכלל.

נחמן שי: חשבנו שזה אפשרי, אבל יחד עם זאת כולנו זוכרים שהאדמה הזאת היא אדמת הלאום, היא אדמה שאנחנו צריכים לשמור אותה לדורות הבאים.

נחמן שי: לא היינו רוצים שייעשה בה מסחר חופשי ופתוח על כל דונם ודונם.

נחמן שי: זה לא יהיה נכון, וזה גם ציווי עתיק שכולנו זוכרים אותו היטב.

נחמן שי: לכן אני רוצה להודות לכולכם שתמכתם.

נחמן שי: חבל לי שחברתי זהבה גלאון הצביעה נגד.

נחמן שי: אני עוד אשכנע, אולי היא תשלח מכתב תיקון להצבעה שלה.

נחמן שי: בכל מקרה, חברים, אני רוצה להודות לכל אלה שליוו אותנו בתהליך הזה.

נחמן שי: ליושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת דוד רותם, למנהלת הוועדה דורית ואג, לעורך-דין אלעזר שטרן מן הוועדה.

נחמן שי: לעוזרים שלי קרן אלון, מיכל, כרמל שנקר, רונן ליבוביץ, לעורך-דין סהר פינטו, שתמך וליווה אותנו.

נחמן שי: אני מודה לכם על תמיכתכם.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

מגלי והבה: [מס' כ/376; "דברי הכנסת", חוב' כ"ג, עמ' 18290; נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 20), התשע"א–2011 – קריאה שנייה וקריאה שלישית.

מגלי והבה: אני מזמין – מי שיציג לנו את החוק, יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת דוד אזולאי.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 20), התשע"א–2011, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דוד אזולאי: סעיף 3א לחוק הכניסה לישראל, התשי"ב–1952, להלן: החוק, קובע כי שר הפנים רשאי להאריך רשיון לישיבת ביקור שניתן לעובד זר לתקופות שלא יעלו יחד על חמש שנים.

דוד אזולאי: לגבי עובד זר המועסק במתן טיפול סיעודי נקבע חריג המאפשר להאריך את רשיונו מעבר לחמש השנים האמורות, בין היתר בתנאי שהוא מועסק במתן טיפול סיעודי לאותו מטופל, ברציפות, במשך השנה שבתכוף לפני תום תקופת ההארכה הכוללת.

דוד אזולאי: בהצעת חוק זו, שיזמתי יחד עם חברי הכנסת איתן כבל, עמיר פרץ, דב חנין ויעקב כץ, מוצע להסמיך את שר הפנים להאריך רשיון של עובד זר מטעמים הומניטריים מיוחדים גם אם העובד לא הועסק בכל פרק הזמן האמור אצל אותו מטופל סיעודי.

דוד אזולאי: ההארכה לא תינתן לעובד מסוים ביותר ממקרה אחד.

דוד אזולאי: השר אף יחויב לקבוע מכסה שנתית מרבית של רשיונות שיינתנו מטעמים הומניטריים מיוחדים.

דוד אזולאי: עוד מוצע לקבוע כי השר ימנה ועדה בראשות מי שכשיר להיות שופט בדימוס או מי שכשיר להתמנות לשופט בית-משפט השלום, אשר תייעץ לשר לעניין החלטות בעניין זה, וכי החלטותיו יהיו מנומקות.

דוד אזולאי: לבסוף, מוצע להטיל על שר הפנים חובת דיווח שנתית לוועדת הפנים והגנת הסביבה על מספר הבקשות בעניין זה שאושרו או נדחו על-ידיו.

דוד אזולאי: הצעת חוק זו מוגשת ללא הסתייגויות, ולכן אבקש כי הכנסת תתמוך בה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח המוצע על-ידי הוועדה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת דוד אזולאי.

מגלי והבה: אם כך, חברי, מכיוון שלהצעת החוק אין הסתייגויות, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

מגלי והבה: נא לשבת במקום, מי שרוצה להצביע, ולא מפריעים באמצע ההצבעה.

מגלי והבה: הצבעה בקריאה שנייה כהצעת הוועדה, כפי שאמרתי.

מגלי והבה: הצבעה מס' 5 בעד סעיף 1 – 10 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 10, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, קבענו שההצבעה עברה בקריאה שנייה.

מגלי והבה: ברשות יושב-ראש הוועדה – הוא מרשה לנו להצביע בקריאה שלישית – אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית, בבקשה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 11 נגד – אין נמנעים – אין חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 20), התשע"א–2011, נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 11, נגד – אין, אין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שחוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 20), התשע"א–2011, התקבל, והוא יתווסף לחוק הקיים.

מגלי והבה: יש בעיה, חבר הכנסת אורבך?

אורי אורבך: לא.

אורי אורבך: [מס' כ/369; "דברי הכנסת", חוב' י"ט, עמ' 17294; נספחות.

אורי אורבך: ]

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון מס' 3), התשע"א–2011, גם היא לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

מגלי והבה: ושוב יציג לנו את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת דוד אזולאי.

מגלי והבה: יש לך הצעות חוק שעוברות אקספרס, וזה חשוב וזה טוב.

דוד אזולאי: סימן שעובדים, לא?

מגלי והבה: כן.

מגלי והבה: זה סימן ששנינו היינו בקריאה הראשונה, וזה השנייה והשלישית.

מגלי והבה: כל הכבוד.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, לפני שאגש להציג את הצעת החוק, אני רוצה בראש ובראשונה להודות ליועץ המשפטי של הוועדה, גלעד קרן, שסייע בידי לקדם את החוק הזה וליווה את החוק.

דוד אזולאי: אני מודה לו על כך.

דוד אזולאי: אני רוצה להודות לצוות הוועדה, יפה שפירא, שוש אזולאי וכל הבנות, וכמובן לצוות העוזרים הפרלמנטריים שלי, שגם הם עבדו והכינו את הצעת החוק הזאת, עליזה אוזן ואיציק אבידני.

דוד אזולאי: וכמובן, האיש שקישר ביני לבין משרד הפנים כדי לקדם את החקיקה הזאת, הרי הוא ליאור ממשרד הפנים, וכולם יבואו על הברכה.

דוד אזולאי: וכמובן, זהבה, מזכירת הסיעה, שדחפה והאיצה ואמרה כמה חשוב החוק הזה, לקדם אותו.

דוד אזולאי: הגענו עד הלום והעברנו אותו.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון מס' 3), התשע"א–2011, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

דוד אזולאי: הרב הצבאי הראשי עומד בראש הרבנות הצבאית, האחראית לשירותי הדת בצבא-הגנה לישראל, ויש לו השפעה רבה על שירותי הדת במדינת ישראל כולה, בשל גודלה של המערכת הצבאית ותפקידיה המגוונים של הרבנות הצבאית בתוכה, ובין היתר פעולות בנושא גיור והשגחת כשרות.

דוד אזולאי: נוכח זאת, וכדי לשפר את התיאום הנדרש בין הרבנות הצבאית לרבנות הראשית לישראל, הצעת חוק זו, אשר יזמו חברי הכנסת , אורי אורבך, זאב בילסקי, אורית זוארץ, עתניאל שנלר, רוברט אילטוב, ציפי חוטובלי ומאיר שטרית, מבקשת לקבוע כי הרב הצבאי הראשי יהיה חבר במועצת הרבנות הראשית, נוסף על חברותו כיום באספה הבוחרת לפי חוק הרבנות הראשית לישראל, התש"ם–1980.

דוד אזולאי: כמו כן, בשל ההשפעה הרבה של חברי מועצת הרבנות הראשית על שירותי הדת הניתנים במדינה, וכיוון שאין הוראות בחוק לעניין תנאי הכשירות הנדרשים מרב צבאי, מוצע לקבוע כי הרב הצבאי הראשי יהיה חבר המועצה רק אם ערב מינויו לרב הצבאי הראשי נתנה לו המועצה כשירות לכהן כרב עיר, על-פי סמכותה בחוק.

דוד אזולאי: הצעת חוק זו מוגשת ללא הסתייגויות, ולכן אבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח המוצע על-ידי הוועדה.

דוד אזולאי: אני רוצה להגיד כאן לחברי חברי הכנסת, שתוך כדי דיון התברר לנו שכדי להיות רב ראשי בצה"ל לא צריך שום כישורים.

דוד אזולאי: אפילו מרב ראשי לעיר או מרב שכונה נדרשים מינימום כישורים, ופה מתברר שרב ראשי לצה"ל – הכול תלוי ברמטכ"ל.

דוד אזולאי: הוא יכול למנות אותו ללא שום כישורים.

דוד אזולאי: ולכן חשבנו שכדי לעבור את המשוכה הזאת בצורה ראויה, רצוי שלפחות יהיה לו כושר לכהן כרב עיר.

דוד אזולאי: חברי חבר הכנסת , שהיה בין יוזמי הצעת החוק, צריך לחשוב מה עם הרב הראשי למשטרת ישראל.

דוד אזולאי: חומר למחשבה.

דוד אזולאי: תודה.

מגלי והבה: כן, אבל, אדוני היושב-ראש, רק בשביל לתת את הזכות לאלה שהיו הרבנים הראשיים של צה"ל לאורך השנים – אנחנו רק יכולים לברך על כך שהתברר, למרות השינוי הזה בחוק, שהם הוכיחו לעם ישראל, לאזרחי ישראל ולחיילי צה"ל שהם ראויים.

מגלי והבה: חשוב גם להגיד את זה, שלא יתפרש כאילו הם התמנו ללא ההכשרה הראויה.

מגלי והבה: הם היו רבנים, אבל אתה מביא ייעול שנדרש למען הסדר הטוב – – –

דוד אזולאי: אמרתי, רצוי מאוד.

דוד אזולאי: אני חושב שזה מה שעשינו, שכדי שהוא יוכל להיכנס למועצת הרבנות הראשית – – –

מגלי והבה: קטונתי מלהתערב בדת היהודית, אבל לאלה הקולגות – – –

דוד אזולאי: אז בוא נשאיר את זה ככה.

מגלי והבה: לכן אני אומר – לתת את הזכות של המייסדים ואלה של שנים.

דוד אזולאי: ולכן באמת אישרנו את זה ללא הסתייגויות, ראית, ועל דעת הרבנים הראשיים לישראל.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אם כך, הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון מס' 3), התשע"א–2011 – אנחנו מצביעים בקריאה שנייה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 7 בעד סעיף 1 – 10 נגד – 1 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 10, נגד – 1.

מגלי והבה: בקריאה שנייה, כמובן.

מגלי והבה: הצעת החוק עברה כהצעת הוועדה בקריאה שנייה.

מגלי והבה: ברשות יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

מגלי והבה: הצבעה מס' 8 בעד החוק – 10 נגד – 1 נמנעים – אין חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון מס' 3), התשע"א–2011, נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 10, נגד – 1, אין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שלישית.

מגלי והבה: הצעת החוק עברה כהצעת הוועדה ותוכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

מגלי והבה: כמובן, אדוני רוצה להודות – חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, מכובדי חברי הכנסת, אדוני השר, אני רוצה רק להבהיר עוד פעם, שאין בעניין הזה, בחוק הזה, התערבות בסמכות שר הביטחון והרמטכ"ל למנות רב צבאי ראשי כפי שהם יחפצו.

אורי אריאל: לשאלת ידידי יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת דוד אזולאי, ההבדל בין הרב המשטרתי הראשי לבין הרב הראשי לצה"ל הוא הבדל של כמות, שהיא גם איכות.

אורי אריאל: הרב המשטרתי חולש על כ-30,000 שוטרים.

אורי אריאל: אם מישהו ירחיב את זה – 35,000.

אורי אריאל: בעתות מלחמה הרב הצבאי הראשי לצה"ל יכול להגיע למצב שהוא חולש על כמיליון איש.

אורי אריאל: זה כל בית בישראל.

אורי אריאל: כל דבר שקורה – הוא אחראי לזה.

אורי אריאל: ולכן אני רוצה, ברשותך, להודות לך קודם כול על מהירות העברת החוק בצורה אלגנטית.

אורי אריאל: תודה לעורך-דין ברק רוזן, שהציע את החוק, וזו עוד פעם דוגמה לאזרח שמציע הצעת חוק ואנחנו מאמצים אותה ומעבירים אותה; תודה לעורך-דין גלעד קרן מהוועדה; תודה גדולה מאוד לרב הראשי, הרב עמאר, שאתו התייעצתי, ועשיתי את זה רק על דעתו – לא הייתי מקדם מהלך כזה בלי הרבנות הראשית – ולכל צוות עובדי הרבנות הראשית.

אורי אריאל: ועוד פעם תודה ליושב-ראש הוועדה, ולכם שהצבעתם.

אורי אריאל: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אורי אריאל.

מגלי והבה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/378).

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 30) (מועדים לתשלום באמצעות הרשאה לחיוב חשבון), התשע"א–2011, של חבר הכנסת אורי מקלב ואחרים – קריאה ראשונה.

מגלי והבה: בבקשה.

מגלי והבה: חבר הכנסת אורי מקלב יציג לנו את החוק, ואם אין רשימת דוברים, נעבור להצבעה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 30), של חבר הכנסת יריב לוין ושל חבר הכנסת משה גפני – –

מגלי והבה: ושלך.

אורי מקלב: – – ושלי – אני מציג אותה – היא הצעת חוק שבמהותה היא הגנת הצרכן – לאפשר מועדים לפי בחירה לתשלום בהוראת קבע, מה שנקרא בלשון החוק "הרשאה לחיוב חשבון".

אורי מקלב: כפי שידוע, היום יש ציבור שעדיין משלם את חשבונותיו בהוראות קבע ולא בכרטיס אשראי, ובאמת, החוק שלנו מכוון לכאלה ממשפחות שנמצאות ברובד הנמוך של ההכנסות, שלא מחזיקים בידם כרטיס אשראי.

אורי מקלב: בכרטיס אשראי אתה יכול לכוון את זמנך, אתה גם יכול לקבוע את התאריך, ואתה גם לא משלם על זה עמלה.

אורי מקלב: מי שלא עושה כן, משלם את חשבונותיו בהוראת קבע; בגלל שאין לו האפשרות לתשלום בכרטיס אשראי.

אורי מקלב: מה שקורה, שחברות שמחייבות אותך בהוראת קבע לא מתחשבות בכלל ברצונך או באפשרות שלך לשלם בתאריכים.

אורי מקלב: דהיינו, יש חברות כאלה שכל חודש מועד החיוב משתנה – פעם מחייבים אותך בראשון לחודש, בפעם הבאה בחמישי, הפעם הבאה בתשיעי.

אורי מקלב: חברת החשמל – – –

מגלי והבה: מתי שהם רוצים.

אורי מקלב: מתי שהם רוצים.

אורי מקלב: יוצא זמן שהם מנפיקים את החשבון – אין להם תאריך קבוע בהנפקת החשבון.

אורי מקלב: שבועיים אחרי הנפקת החשבון, עשרה ימים, כל חברה בהסדרים שלה, בחוק שמחייב אותה.

אורי מקלב: ניקח לדוגמה את חברת החשמל.

אורי מקלב: חברת החשמל – מתי שיוצא.

אורי מקלב: אתה פעם משלם ב-29 בחודש, ואתה יכול פעם לשלם ב-10 בחודש.

אורי מקלב: נניח תאגידי המים, שאנחנו מדברים עליהם הרבה, גם הם לא מחויבים לתאריכים.

אורי מקלב: מתי שיוצאת הנפקת החשבון, אתה מקבל.

אורי מקלב: יש לך כך וכך ימים, מועד אחרון לתשלום, ואתה צריך לשלם.

אורי מקלב: חברות הגז.

אורי מקלב: חברות הסלולר, למשל, הן כן מחייבות בתאריך אחד, אבל לא לפי בקשתך.

אורי מקלב: הן קובעות את התאריך.

אורי מקלב: נניח חברת סלולר קובעת את התאריך, תאריך החיוב שלה זה 5 בחודש – –

מגלי והבה: – – –

אורי מקלב: – – אתה משלם ב-5 בחודש.

אורי מקלב: או שהם קובעים, נניח, גם ב-20 – זה קבוע 20.

אורי מקלב: אבל הם מחליטים.

אורי מקלב: הדבר הזה גורם – אלה משפחות שקשה להן בלאו הכי לכלכל את מעשיהן, או אפשר להגיד את תקציבן, באופן שהן יכולות לנווט בתאריכים שהן יכולות ונוח להן לשלם.

אורי מקלב: אדם שמקבל משכורת ב-1, והוא בקושי מתמודד והוא בקושי יכול להחזיק את המצב, את ההכנסה בחשבון שלו לא במינוס או לא באוברדרפט – הוא לא יכול, קשה לו לשלם ב-28 בחודש חשבון של כמה מאות שקלים, אם נכנס עוד חשבון.

אורי מקלב: והוא גם לא יודע מראש.

אורי מקלב: קשה לו לכלכל את מעשיו ואת האפשרות, הגמישות שלו בקביעת תאריכים.

אורי מקלב: אז החוק הזה בא לחייב שהחברות קודם כול יהיו חייבות לתת תאריך קבוע, ותאריך לפי בחירה של הלקוח.

אורי מקלב: אנחנו הצמדנו את זה לפי דרישות של החברות שהשתתפו לקראת הקריאה הראשונה.

אורי מקלב: הן טענו, הן באמת הציגו בפנינו את הקשיים שלהן.

אורי מקלב: אנחנו נצמיד את זה לתאריכים של כרטיסי האשראי.

אורי מקלב: לפי התאריכים של כרטיסי האשראי, כך תהיה גם האפשרות לחייב בהרשאה לחיוב חשבון, מה שנקרא הוראת קבע.

אורי מקלב: כמו כן, אנחנו גם לא נבקש להחיל את החוק הזה מייד עכשיו, אלא הוא יידחה בארבעה חודשים כדי שתהיה אפשרות התארגנות.

מגלי והבה: להתארגן.

אורי מקלב: אפשרות לחברות.

אורי מקלב: אלו מערכות שלהן שהן צריכות – אנחנו גמישים בעניין הזה.

אורי מקלב: יש לנו עוד חידוש אחד: החוק הזה גם מחייב, חוץ מחברות כפי שמניתי אותן קודם, גם תאגידים עירוניים, כגון תשלום למרכזי תרבות, למתנ"סים.

אורי מקלב: אבל למעט לענייני מסים ואגרות.

אורי מקלב: מסים ואגרות – לא יהיה שייך, זה עדיין לא, בגלל הסתייגויות של משרד המשפטים, שאנחנו קיבלנו אותן.

אורי מקלב: לסיכום, אנחנו חושבים שהחוק הזה יכול מאוד מאוד להועיל בכלכלת חשבונותיהם של אותם אזרחים שקשה להם, והם חייבים להיות מודעים לזמן שבו יורדים להם חשבונות שמחייבים אותם.

אורי מקלב: ואנחנו יודעים היום שזה יכול להגיע גם לאלפי שקלים לחודש: חשמל, מים, טלפונים, פלאפונים, גז וכדומה.

אורי מקלב: החשבונות בסך הכול מגיעים לסכומים גדולים.

אורי מקלב: הדברים האלה יעשו בזה סדר.

אורי מקלב: באמת תודה רבה לכל אלה ששותפים, ודאי ליוזמים, שזה יריב לוין, חבר הכנסת משה גפני, ולוועדה, שבאמת הביאה את זה במהירות, וחבר הכנסת כרמל שאמה, שהסכים להביא את זה באופן מהיר לדיון.

אורי מקלב: ואנחנו כאן מבקשים באמת את התמיכה של חברי הכנסת.

אורי מקלב: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת כמובן אורי מקלב.

מגלי והבה: נרשמו להצעת החוק כמה מתדיינים.

מגלי והבה: ראשון המתדיינים, ג'מאל זחאלקה – חבר הכנסת זחאלקה לא נמצא פה.

מגלי והבה: חבר הכנסת ישראל אייכלר – גם כן לא נמצא פה.

מגלי והבה: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, בבקשה.

מגלי והבה: אחריו – כמובן, חבר הכנסת משה גפני, ויסכם – או להיפך: חבר הכנסת נסים זאב, ויסכם אחריו – – –

משה גפני: נסים זאב לפני.

מגלי והבה: הוא לפניך – אמרתי.

מגלי והבה: חבר הכנסת נסים זאב, למרות שהוא נחשב פה כחותם כל החוקים, אבל הפעם, מה לעשות?

מגלי והבה: יש בכירים ממך, חבר הכנסת.

נסים זאב: – – – יסכם, כי הוא המציע.

מגלי והבה: נכון.

מגלי והבה: לא, לא רק זה.

מגלי והבה: אני אגיד לך אחר כך.

מגלי והבה: בבקשה.

נסים זאב: – – – בשביל זה אני גם אדבר.

מגלי והבה: חבר הכנסת נסים זאב, אני אגיד לך אחר כך, לא לפרוטוקול.

מגלי והבה: תודה.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנשים מבוגרים לא מכירים בכלל את שיטת כרטיסי האשראי.

מיכאל בן-ארי: שיטת כרטיס האשראי – –

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, נחמד מצדכם אם תשבו.

מגלי והבה: חבר הכנסת אורבך, זה כולל אותך.

מגלי והבה: כן, תודה.

מיכאל בן-ארי: – – זו שיטה שהולכת ותופסת תאוצה בשנים האחרונות, אפשר לומר ב-30–35 השנים האחרונות זה הולך, מה שנקרא מחיל אל חיל.

מיכאל בן-ארי: והיום בכרטיס אשראי בעצם יש לך הקלה מאוד מאוד גדולה: אתה יכול לרכוש באינטרנט, אתה יכול לחלק תשלומים.

מיכאל בן-ארי: אתה לא צריך לראות את הבנק בכלל.

מיכאל בן-ארי: לכאורה יש כאן דבר שהוא הקלה מאוד מאוד משמעותית על ציבור האזרחים, ומכאן אנחנו היינו יכולים לברך על הדבר הזה.

מיכאל בן-ארי: אבל לצד הזה של הכרטיס אשראי יש גם צד שני.

מיכאל בן-ארי: כרטיס האשראי הוא בעצם: אני, בעל החשבון, מאפשר לחברה מסוימת להיכנס אלי לחשבון ולקחת כסף.

מיכאל בן-ארי: במקרה שמדובר בקנייה חד-פעמית שבה גיהצתי את הכרטיס, חתמתי, ורכשתי מוצר מסוים, הדברים הם די פשוטים, ואפילו יש בהם איזה סוג של הקלה.

מיכאל בן-ארי: לטעמי, יש בזה סוג של הטעיה לא פעם.

מיכאל בן-ארי: כי בן-אדם חושב שהוא רק מגהץ, הוא לא משלם.

מיכאל בן-ארי: כשהוא מוציא את השטרות אז גם הוא מבין שהשטרות האלה חסרים לו.

מיכאל בן-ארי: הוא חושב: זה הבנק משלם, עד שהוא מגיע בסופו של דבר לבנק ולחשבון החסר שלו – מה שאנחנו נוהגים לכנות אוברדרפט, ואז הוא מתוודע לדבר הזה.

מיכאל בן-ארי: אבל הבעיה היא במקום אחר.

מיכאל בן-ארי: גם זו בעיה, אבל בעיה חמורה הרבה יותר קיימת כשמדובר בהוראות קבע.

מיכאל בן-ארי: הוראות קבע זו בעצם האמירה לחברה: יש לכם מספר החשבון שלי, כל פעם שאני חייב לכם תחייבו אותי.

מיכאל בן-ארי: והחברות מאוד מאוד מאושרות מזה.

מיכאל בן-ארי: אין איחור בתשלומים, יש האחריות של חברת האשראי, וככה חברת "בזק" וחברת החשמל וחברות הסלולר וכן הלאה וכדומה.

מיכאל בן-ארי: ואתם יודעים מה?

מיכאל בן-ארי: היום אפילו את הלימודים של הילדים שלנו אנחנו משלמים דרך כרטיס האשראי, את החוג במתנ"ס אנחנו משלמים דרך כרטיס האשראי.

מיכאל בן-ארי: אין כמעט דבר שאנחנו לא משלמים בו.

מיכאל בן-ארי: יש להם הוראת הקבע, והם מחייבים כראות עיניהם.

מיכאל בן-ארי: אפילו חברת הביטוח של הרכב שלנו.

מיכאל בן-ארי: אני מתקשר שנה לאחר מכן, ואומרים: כן, יש לנו כבר כרטיס האשראי שלך.

מיכאל בן-ארי: אנחנו נבטח, אנחנו כבר ניקח את הכסף.

מיכאל בן-ארי: הם אפילו לא מבקשים שוב את המספר.

מיכאל בן-ארי: יש להם את זה.

מיכאל בן-ארי: הדבר הזה הוא רעה חולה במקום שבו יש אנשים שיכולת הבקרה שלהם היא חלשה, יכולת הבקרה שלהם מוגבלת.

מיכאל בן-ארי: והאנשים האלה נפגעים, ואני רוצה לתת דוגמה ממכתב שהונח על שולחני היום.

מיכאל בן-ארי: אומר בן-אדם מסוים: אני, יש לי הוראת קבע ל"בזק", יש לי הוראת קבע ל"בזק".

מיכאל בן-ארי: וכיוון שיש לי הוראת קבע ל"בזק", אני משלם את החשבון שלי.

מיכאל בן-ארי: הוא אומר: פתאום אני שם לב שאני מקבל איזה חשבון נוסף של ועד הבית, של משהו – אני לא כל כך הבנתי, כיוון שאני לא גר בבית עם מעלית – משהו עם הטלפון של המעלית.

מיכאל בן-ארי: לא כל כך הצלחתי להבין, אולי מישהו אחר כך יוכל להחכים אותי איך יש קשר לדבר הזה – אני לא הבנתי בדיוק.

מיכאל בן-ארי: ומכל מקום, מחייבים אותי גם על זה.

מיכאל בן-ארי: התקשרתי אליהם, אמרו: אה, טעות.

מיכאל בן-ארי: אה, טעות, סליחה, והחזירו לי את הכסף.

מיכאל בן-ארי: ומה כשמדובר באנשים שהם לא מודעים?

מגלי והבה: תתחיל לסכם.

מיכאל בן-ארי: הם ביקשו ממני קצת – במקום שאמרו להאריך, אינו רשאי לקצר.

מיכאל בן-ארי: ברשותך, עוד חצי דקה.

מגלי והבה: לא, אני לא יודע מי ביקשו.

מגלי והבה: נוכל לתת לך את חצי הדקה.

מיכאל בן-ארי: חצי דקה כי אני רוצה לומר משהו – –

מגלי והבה: בבקשה, בבקשה.

מיכאל בן-ארי: – – שאני כבר העליתי אותו פעם, ואני חושב שצריך לקדם אותו גם כן בחקיקה.

מגלי והבה: בסדר, מאה אחוז.

מיכאל בן-ארי: הוראת קבע, יש בה שני צדדים שנהנים מהעניין – הנה מה טוב ומה נעים.

מיכאל בן-ארי: הבעיה היא שהחברות לא פעם שולחות את ידן לכיסו של הלקוח שסמך עליהן, או מה שנקרא בעברית שלנו: נתן להן אשראי.

מיכאל בן-ארי: והן שולחות את ידן לכיס במקומות לא ראויים.

מיכאל בן-ארי: לי היה מקרה כזה לפני חודשיים עם חברת "פלאפון" – חייבו אותי על שלושה מספרי טלפון שלא היו לי מעולם.

מיכאל בן-ארי: ואם במקרה לא הייתי מסתכל ולא מעיין בסעיפים האלה – אמרו: אה, סליחה, טעות.

מיכאל בן-ארי: נחזיר לך את הכסף.

מיכאל בן-ארי: ואם לא הייתי מגלה את זה?

מיכאל בן-ארי: לכן, אני חושב שיש צורך לגרום, בחקיקה, לכך שכל שינוי יצטרך אישור אקטיבי, ולא בהודעה: שלחנו לך מכתב.

מיכאל בן-ארי: זה לא מספיק.

מיכאל בן-ארי: שינוי צריך להיות באישור אקטיבי של הלקוח.

מיכאל בן-ארי: אישור אקטיבי יהיה או בשליחת פקס, או בחתימה, או בהקלטה קולית, או בכל צורה אחרת שבה אדם שנלקח ממנו סכום נוסף, או סעיף נוסף על מה שהוא אישר בהתחלה – יהיה ברור, יהיה ברור שהוא מאשר את זה ומודע לזה.

מיכאל בן-ארי: שלא ייווצר מצב שדווקא אנשים שהיכולת שלהם – – –

מגלי והבה: אם זה היה הפוך אז הם לא צריכים אישור אקטיבי.

מיכאל בן-ארי: לא, הם אף פעם לא טועים.

מיכאל בן-ארי: אם הם טועים הם כבר לוקחים את הכסף שלהם בחזרה.

מיכאל בן-ארי: הבעיה היא שהם לוקחים לא פעם, ולהם מותר לטעות.

מיכאל בן-ארי: אני מציע לקנוס אותם על הטעויות האלה.

מיכאל בן-ארי: מצד שני, לפני שאנחנו קונסים אותם, בואו נחוקק שכל שינוי, כל תוספת סעיף, כל שינוי מהחוזה העיקרי יצטרך חתימה אקטיבית, ולא יסתפקו: שלחנו לך מכתב.

מיכאל בן-ארי: רוב האנשים, כשהם רואים מכתב מ"בזק", מכתב מהבנק, עושים ככה עם הראש, מקמטים וזורקים.

מיכאל בן-ארי: הם לא קוראים, אין להם סבלנות לזה.

מיכאל בן-ארי: זה לא עיתון ספורט, הם לא קוראים את זה.

מיכאל בן-ארי: לכן, אני אומר שכל שינוי צריך אישור אקטיבי של הלקוח.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

מגלי והבה: חבר הכנסת נסים זאב, ובסוף יסכם חבר הכנסת משה גפני, יושב-ראש ועדת הכספים.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, האמת, בתחילה לא חשבתי לדבר, כי הצעת החוק היא מאוד פשוטה וכולנו תומכים בה וכל מלה מיותרת.

נסים זאב: אבל אנחנו צריכים להרוויח פה כמה דקות עד שהחוק הבא – – –

מגלי והבה: החוק נמצא, אדוני.

מגלי והבה: הסר דאגה מלבך.

נסים זאב: כן, אבל הוא צריך להיות על שולחן הכנסת – –

מגלי והבה: הגיע, הגיע.

נסים זאב: – – ולכן אנחנו זקוקים לדקות האלה.

נסים זאב: אבל אני כבר עליתי.

נסים זאב: מכיוון שעלה, כתוב: לא ירד.

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם לגבי כרטיסי האשראי.

נסים זאב: פעם חשבתי שאשראי זה מלשון "אשרינו, מה טוב חלקנו ומה נעים גורלנו", אשרינו ואשרי יולדתנו.

נסים זאב: זו בעצם זכות שיש לנו את כרטיס האשראי הזה.

נסים זאב: אבל בסופו של דבר, בסוף החודש, כשאנחנו מגיעים למצב – בדרך כלל האשה יוצאת לקניות והבעל נותן את כרטיס האשראי שלו, ובסוף החודש מתברר לו שהוא באובר כזה, שיש לו כמעט חסימה בבנק.

נסים זאב: אז באמת זה לא נהיה כל כך אשרי – – –

זהבה גלאון: נסים, חבר הכנסת זאב, הבעל נותן לאשה את הכרטיס, והיא, הבזבזנית הזאת – – –

מגלי והבה: חברת הכנסת גלאון, יכול להיות שאצלו זה יכול להיות הפוך.

נסים זאב: היא קונה רק מה שצריך ומה שנחוץ ומה שדחוף.

נסים זאב: אבל באמת, היא לא שמה לב.

נסים זאב: אולי את לא כל כך מתמצאת, אבל בעלי משפחות – אפילו הנשים מבקשות מבעליהן: תעשו טובה, תיתנו לנו מזומן, לפחות אנחנו מרגישות את ההוצאה.

נסים זאב: כשזה בכרטיס וזה מגוהץ אנחנו לא מרגישות.

נסים זאב: נכנסות לסופר ופתאום אנחנו מרגישות – –

מיכאל בן-ארי: אני מבקש מאשתי.

נסים זאב: – – שאנחנו בזבזנו כל כך הרבה.

נסים זאב: את יודעת מה זה עגלה בסופר?

נסים זאב: זה בעגלא ובזמן קריב.

נסים זאב: העגלה מתמלאת, כל רגע יש עוד משהו ורואים עוד דבר.

נסים זאב: בדרך כלל אשה נכנסת לסופר, רוצה לקנות רק כמה פריטים חשובים לה, היא אפילו רושמת מראש, יש לה את הרשימה, אבל כשהיא מגיעה לסופר – ויפקח השם את עיניה, ואז היא מחליטה שכל מה שהיא רואה זה חשוב.

מגלי והבה: אני לא מבין, גברים לא עושים את זה, הרב?

נסים זאב: תלוי מי קונה.

נסים זאב: אני לא אומר שזו לא גם תשוקה של הגברים.

נסים זאב: אגב, לפחות את זה אין לנו, הנושא של הניקוד.

נסים זאב: למשל, בארצות-הברית, אני יודע, כמה שאתה קונה באשראי אתה מקבל יותר ניקוד, ונותנים לך גם טיסה לארץ-ישראל או לכל מדינה שאתה תחפוץ.

נסים זאב: בסופו של דבר אנשים שיש להם יכולות באמת טסים, ואלה שלא יכולים לשלם מוטסים בדרך כלל, לפעמים לבית-הסוהר ולבתי-המשפט, והם נכנסים באמת ללחץ ולבעיות שלא היו מצפים להן מראש.

נסים זאב: לגבי התאריכים, לדעתי, חשוב שיש יכולת לאדם לקבוע לעצמו באיזה תאריך נוח לו, כי לפעמים אדם משנה את מקום עבודתו, ויש מקומות שמשלמים ב-5 ויש שב-10, והתאריכים האלה באמת כמעט קבועים – לגבי השכר שמפעלים ותעשיות משלמים לפועלים.

נסים זאב: וגם המשכורת הממוסדת – על-ידי ממשלה, על-ידי עיריות – בדרך כלל זה ב-9 בחודש.

נסים זאב: לכן תאריך של 10 ו-5 הוא רלוונטי מאוד, ואני בהחלט תומך.

נסים זאב: אני מקווה שאף אחד לא יעבור את האוברים ולא יהיה לו שום "וג'ע ראס" כתוצאה מכך.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

מגלי והבה: אתה רואה?

מגלי והבה: אפילו ניסינו לשנות את הכלל שאתה לא תהיה אחרון, ויצא שאתה אחרון.

מגלי והבה: אתן לך לשבת במקומך.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, מכיוון שכל הדוברים שרשומים דיברו, אנחנו נעבור להצבעה על הצעת החוק בקריאה ראשונה.

מגלי והבה: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 30) (מועדים לתשלום באמצעות הרשאה לחיוב החשבון), התשע"א–2011 – קריאה ראשונה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 30) (מועדים לתשלום באמצעות הרשאה לחיוב חשבון), התשע"א–2011, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 9, אין מתנגדים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה ראשונה והיא תעבור לוועדת הכלכלה להכנתה לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

מגלי והבה: הודעה למזכיר הכנסת, ואנחנו נעבור לסעיף הבא.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 17), התשע"א–2011, שהחזירה ועדת הכספים.

נאזם בדר: תודה.

מגלי והבה: תודה לסגן המזכירה.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף האחרון בסדר-היום: שאילתות לשר להגנת העורף.

מגלי והבה: אני מזמין את השר מתן וילנאי, השר להגנת העורף, בבקשה.

מגלי והבה: יש לנו כמה שאילתות.

מגלי והבה: כמובן, הכלל ברור, חברי חברי הכנסת – מי שנמצא מחברי הכנסת כאן יקבל תשובה, ומי שלא נמצא לא יקבל תשובה, לא לפרוטוקול ולא בכתב.

מגלי והבה: שאילתא מס' 1057, של חבר הכנסת יצחק וקנין: תעודת עיתונאי לדובר צה"ל – לא נמצא כאן; אנחנו עוברים לשאילתא מס' 1226, של חבר הכנסת דוד אזולאי: פסילת תשדיר ב"גלי צה"ל" – לא נמצא כאן; שאילתא מס' 1264, של חבר הכנסת משה גפני: פרסום חלוקת הביפרים לחירשים – כמובן, נמצא כאן, יושב-ראש ועדת הכספים, שדואג לקופה, וגם השר להגנת העורף.

מגלי והבה: בבקשה.

מגלי והבה: יש לך את השאילתא, חבר הכנסת גפני?

מגלי והבה: חבר הכנסת גפני, אתה מקריא אותה מהצד כלשונה ואז השר יענה לך, ותהיה לך שאלה נוספת.

מגלי והבה: תודה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, פורסם כי פיקוד העורף רכש 3,000 ביפרים רוטטים בעבור ציבור החירשים בישראל לעת חירום, אך רק 170 באו לקחתם.

משה גפני: רצוני לשאול: 1.

משה גפני: האם המידע נכון?

משה גפני: 2.

משה גפני: אם כן – מה נעשה להגברת המודעות לחלוקת המכשירים?

משה גפני: תודה.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני השר.

מתן וילנאי: לפני שאני עונה לחבר הכנסת גפני אני רק רוצה לתקן.

מתן וילנאי: השאילתות הן לשר הביטחון.

מתן וילנאי: במקרה, השאילתא הזאת עוסקת בתחום שאני עוסק בו, אבל ככלל, אני מייצג פה את שר הביטחון בשאילתות.

מגלי והבה: תודה על ההבהרה.

מגלי והבה: זה חשוב לפרוטוקול שהשר מתן וילנאי – זו לא הפעם הראשונה שאתה מייצג, אבל הפעם בכובע של שר, את שר הביטחון.

מתן וילנאי: הדבר השני שאני רוצה לציין – השאילתות זה הרי מין דבר כזה קצת מעצבן, אבל לאחרונה היתה שאילתא, במקרה של היושב-ראש שיושב כאן לשמאלי, בסוגיה של החזר הוצאות לחיילים בגליל העליון, בעיקר דרוזים.

מתן וילנאי: בעקבות השאילתא נחשף פער גדול אצלנו.

מתן וילנאי: עשינו עבודת מטה, סיכמנו את זה.

מתן וילנאי: זו דוגמה קלאסית לשאילתא שתרמה תרומה משמעותית בתחום שבו היא עסקה.

מתן וילנאי: לשאילתא של חבר הכנסת גפני: אנחנו אכן, כלקחים מהפעילות שלנו בעוטף-עזה, הגענו למסקנה של חלוקת ביפרים מיוחדים לחירשים.

מתן וילנאי: הדבר הזה מתואם עם משרד הרווחה.

מתן וילנאי: עד היום – שזה כבר לפני כמה שבועות – חילקו קרוב ל-800 ביפרים.

מתן וילנאי: כשאתה שאלת את השאילתא, המספר היה הרבה יותר נמוך.

מתן וילנאי: יש לנו דיון סטטוס קבוע מול משרד הרווחה וחברת "ביפר" שעוסקת בחלוקה הזאת, ואנחנו בודקים כיצד לחזק את זה ולאפשר לכל מי שנדרש שיקבל אכן את הביפר הזה.

מגלי והבה: שאלה נוספת לחבר הכנסת גפני.

משה גפני: אדוני השר, אני מודה לך על התשובה.

משה גפני: באמת כשאני הגשתי את השאילתא היה מדובר על 130, ועכשיו אתה אומר שמדובר כבר על 800.

משה גפני: צריך להגביר את המודעות לעניין.

משה גפני: בהזדמנות הזאת אני רוצה לומר לכנסת שאנחנו נפגשנו, סגן שר הבריאות ואנוכי, אתך בקשר לערכות מגן, ואנחנו ממתינים כדי לדעת אם צריך תקציב לעניין הזה.

משה גפני: אני מוכן להירתם בו, מכיוון שמדובר על מצרך שאזרחי ישראל חייבים אותו, וצריך לעשות הכול על מנת שזה יהיה יותר מוקדם ממה שמתוכנן על-פי הרמה התקציבית שהוקצבה לעניין הזה.

מגלי והבה: אדוני יושב-ראש , העלית נושא מאוד חשוב – אומנם הוא לא קשור לשאילתא – ואני מאוד מודה לך.

מגלי והבה: אני גם רוצה להגיד לפרוטוקול שכשמדברים על כספים ותקציבים ובנושא שנוגע לביטחון האזרחים, אתה מקפיד שאכן הדברים ייעשו.

מגלי והבה: נשמע את התשובה, ואני בטוח שתדאג לסעיף התקציבי.

מגלי והבה: אדוני השר, בבקשה.

מתן וילנאי: חבר הכנסת גפני מכיר את הסוגיה היטב.

מתן וילנאי: אכן נפגשתי אתו ועם סגן השר ליצמן.

מתן וילנאי: זה נכון.

מתן וילנאי: יש פה דיון על תקציב לא קטן, על 1.4 מיליארד שקל.

מתן וילנאי: לצערי הדבר הזה עוד לא הגיע לפרקו.

מתן וילנאי: אני אעלה את זה גם בקבינט הקרוב שלנו, בתקווה שהדבר הזה ייתן פתרון.

מתן וילנאי: צריך לזכור שכרגע מחלקים ערכות, קווי הייצור פועלים ויש לנו עוד שניים-שלושה חודשים לפני שהם עוצרים, ואז הפעלתם מחדש תהיה יקרה פי כמה.

מתן וילנאי: אני מקווה שניתן לזה מענה.

מתן וילנאי: לצערי, עד הרגע הזה זה לא התאפשר.

מגלי והבה: תודה.

משה גפני: לרשותך.

משה גפני: אתה יודע גם מהיום.

מתן וילנאי: את זה אני יודע.

מגלי והבה: אדוני יושב-ראש , אני שמח, וגם אדוני השר – וזה נאמר כאן לפרוטוקול – ואנחנו נתגייס עם יושב-ראש , אדוני השר – – –

מתן וילנאי: אני חייב לציין שו שחררה היום עוד 125 מיליון שקל אחרונים במנה הראשונה של גמר המיגון של בתי תושבים בעוטף-עזה, דבר שרק לפני שבוע היה בכותרות.

מתן וילנאי: אנחנו פועלים באופן קבוע, ואני מודה ליושב-ראש הוועדה, שקידם לנו גם את העניין הזה.

מגלי והבה: אדוני השר, אני רוצה לחזור לתחילת דבריך – – –

משה גפני: ולחברי הוועדה.

מגלי והבה: ולחברי הוועדה.

מגלי והבה: כן, בהחלט.

מגלי והבה: אני רוצה לחזור לתחילת דבריך, ורבים מאזרחי ישראל צופים בנו בשאילתות האלה, והתועלת שאנחנו מביאים, גם בעשייה של שר במשרדו – הדוגמה של הכרטיסים ופתרון ההסעות לחיילים בצפון, וזה עובד, ואני מאוד מודה לך, וקיבלנו על זה המון תודות; אנחנו עושים את תפקידנו.

מגלי והבה: אותו דבר בנושא שבנפשנו.

מגלי והבה: יישר כוח על כך שתמיד אתה בא אלינו עם בשורות, אדוני השר לענייני עורף.

מגלי והבה: אם כך, יש לנו עוד שתי שאילתות: 1413, של חבר הכנסת יצחק וקנין, ו-1457, של חבר הכנסת ישראל חסון.

מגלי והבה: שוב, אני בטוח, אדוני השר, שאתה מצטרף להערות שלי.

מתן וילנאי: יש שאילתא לאיתן כבל.

מגלי והבה: כן.

מגלי והבה: תמיד אנחנו מקפחים אותו, חבר הכנסת איתן כבל, אבל לא הפעם.

איתן כבל: גם שם זה כתוב קטן?

מגלי והבה: זה בסדר, זה כתוב.

מגלי והבה: אני לא שמתי לב.

מגלי והבה: בבקשה, חבר הכנסת איתן כבל.

מגלי והבה: ותודה לשר.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, לאחרונה הכירה הממשלה בכמה מוסדות אקדמיים ברחבי הארץ לצורך זכאות לפי חוק חיילים משוחררים.

איתן כבל: רצוני לשאול: מדוע לא יוכרו המוסדות הנמצאים בחיפה כזכאים לפי החוק?

מתן וילנאי: איתן, גם בנושא של חיילים משוחררים, זו הצעת חוק שהתחילה אצל חברנו רענן כהן, בהיותו חבר כנסת, ובהיותי סגן רמטכ"ל.

מתן וילנאי: זה אומר: במאה שעברה.

מתן וילנאי: זה מתנהל מאוד מאוד לאט, לצערי.

מתן וילנאי: בכל מקרה, אזורי הסיוע נקבעים על-ידי הממשלה.

מתן וילנאי: רק עכשיו סוכמו התקנות כיצד להפעיל את החוק הזה.

מתן וילנאי: צריך יהיה לחזור פעם נוספת ולדון בחיפה.

מתן וילנאי: אני אומר לך, בהבנה בינינו, שיש גבול.

מתן וילנאי: בסוף יהיה מצב שלמעט מוסד אחד במרכז תל-אביב כל האחרים יהיו פריפריה.

מתן וילנאי: אלה כספים, ואלה כספים לא קטנים.

מתן וילנאי: חיילים נהנים מכל מיני הטבות אחרות תודות לחוק הזה.

מתן וילנאי: כרגע, חיפה לא בתוך החשבון.

מתן וילנאי: היא לא ממש פריפריה, ושנינו הרי מבינים את זה.

מתן וילנאי: אבל נחזור לזה פעם נוספת, ונדון בזה פעם נוספת – – –

מגלי והבה: שאלה נוספת לחבר הכנסת איתן כבל.

איתן כבל: אדוני השר, אתה נוגע בדיוק בנקודה.

איתן כבל: אחת הבעיות המרכזיות שנוגעות לכך, לדוגמה החוק הזה, היא שאף פעם הממשלה לא מגדירה באמת ונלחמת על מה שהיא מתכוונת.

איתן כבל: אז יוצא שכרנו בהפסדנו.

איתן כבל: קרי, אם אתה רוצה לתת תמיכה לחיילים שמגיעים ללימודים בפריפריה, אז תן את כל המשאבים ואת כל הכוח.

איתן כבל: כי ברגע שאתה לא יודע להגדיר, אז ירושלים שואלת בצדק: למה לא אני?

איתן כבל: וחיפה שואלת בצדק: למה לא אני?

איתן כבל: אז תל-אביב, מכיוון שזו מדינת תל-אביב, גם היא יוצאת כאילו במצב נחות אל מול האחרות.

איתן כבל: אין קריטריונים ואין כללים.

מתן וילנאי: לא, לא.

מתן וילנאי: סליחה.

איתן כבל: זו הבעיה המרכזית.

מגלי והבה: האומנם?

מתן וילנאי: אמרתי: כרגע, בימים האלה סיימו את הכללים והקריטריונים, ולפיהם חיפה לא נכנסת.

מתן וילנאי: על אותה שאילתא עניתי לפני כמה שבועות, ועל ירושלים שאלת קודם.

איתן כבל: נכון, אבל – – –

מתן וילנאי: אני אומר לך: בסוף יישאר שרדיוס של 100 מטר מסביב למטכ"ל – זה היחיד שיהיה לא-פריפריה.

מתן וילנאי: אז יש גבול לעניין הזה.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: אבל אני אומר – – –

מתן וילנאי: אבל נבחן את זה פעם נוספת בכל מקרה.

מתן וילנאי: אבל שיהיה ברור דבר אחד: כללים וקריטריונים הם תנאי, ואין ספק בזה.

איתן כבל: אדוני השר, אני רק אומר לסיום שזה מרכיב מאוד מרכזי בבעיה, שלא יודעים לתת את ההגדרה.

איתן כבל: דרך אגב, מי שפורצת את זה ראשונה בסוף זאת הממשלה, כי מופעלים עליה לחצים כאלה ואחרים, ואז היא זו שמפרקת את הכול ומעמידה את כולנו במצב שהחוק מאבד מהמשמעות האמיתית שלשמה הוא נוצר.

איתן כבל: לא יכול להיות שאתה מצ'פר את כולם.

איתן כבל: כשאתה מתכוון לצ'פר, אתה מתכוון לתת העדפה לקבוצה מסוימת – בגלל.

מגלי והבה: תודה.

מתן וילנאי: כרגע אתה מסביר את העניין של חיפה.

מתן וילנאי: דרך אגב, סתם כך בינינו, אתה צעיר ממני באי-אלו שנים ושנינו שירתנו בצנחנים: צנחן שמשתחרר היום מקבל בסדרי גודל יותר ממה שאני ואתה חלמנו לקבל.

איתן כבל: נכון.

מתן וילנאי: אני רואה את זה על הילדים שלי.

מתן וילנאי: גם את זה צריך להגיד.

מתן וילנאי: הודות לחוק הזה.

איתן כבל: זה נכון.

מתן וילנאי: תודה רבה.

מגלי והבה: אני מודה לך, השר מתן וילנאי, השר להגנת העורף, על התשובות שנתת.

מגלי והבה: הקראתי את השאילתות האחרות לפרוטוקול קודם.

מגלי והבה: לא לפרוטוקול – רק הקראתי אותן.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אם כך, תם סדר-היום.

מגלי והבה: הישיבה הבאה תתקיים ביום רביעי, כ"ד באדר ב' התשע"א, 30 במרס 2011, בשעה 11:00.

מגלי והבה: ישיבה זו נעולה.

מגלי והבה: תודה לכם.