ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 228, 2011-03-15 00:00

ראובן ריבלין: אדוני סגן ראש הממשלה, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, היום יום שלישי, ט' בחודש אדר ב' תשע"א, 15 בחודש מרס 2011 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני סגן מזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת:

נאזם בדר: הסכם פטור מאשרה למחזיקים בדרכונים דיפלומטיים ובדרכוני שירות עם ממשלת המדינות הפדרטיביות של מיקרונזיה והסכם פטור מאשרה למחזיקים בדרכונים דיפלומטיים ובדרכוני שירות עם מועצת השרים של בוסניה והרצגובינה.

נאזם בדר: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בנושא: מצבם של הארגונים העוסקים בנושא התרבות הערבית, הצעתם של חברי הכנסת מסעוד גנאים ומוחמד ברכה.

נאזם בדר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו מפתחים את הקשרים שלנו עם ארצות העולם.

ראובן ריבלין: בבקשה, רבותי חברי הכנסת, היום כמובן יום שלישי, ואנחנו מתחילים בנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: כל מי שרוצה להשתתף, נא להצביע, כדי שאוכל לקבוע את סדר ההצבעות.

ראובן ריבלין: היום ראשון הדוברים יהיה חבר הכנסת דוד רותם, ואחריו – חבר הכנסת מגלי והבה.

ראובן ריבלין: אנחנו עושים רוטציה במקומות.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת רותם.

ראובן ריבלין: ראשון.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני מבקש היום לדבר על שירה, שירה כהן.

דוד רותם: שירה כהן היא אותה צעירה שעומדת כאן, מאחורי המליאה, ודואגת לנו לקפה, ולתה, ולכיבוד, בשעה שאנחנו יושבים פה שעות ארוכות.

דוד רותם: שירה כהן היא עובדת קבלן, ובעוד ימים ספורים היא עומדת להיות מוצאת לחופשה עד תום הפגרה, והדבר הזה יחזור על עצמו בפגרת הקיץ, ובפגרת החורף, ובכל פעם שיש חגים, משום שההסכם שנעשה בין הכנסת ובין הקבלן מאפשר את הדבר.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, אפשר להעלות את מחיר הארוחה ב-2 או 3 שקלים, ולאפשר לכל העובדים האלה לקבל את שכרם גם בתקופה שאנחנו בפגרה.

דוד רותם: אי-אפשר לומר להם: רבותי, כאשר הכנסת בפגרה אתם לא תקבלו שכר, ואני מבקש מאדוני לפעול בעניין.

ראובן ריבלין: תודה רבה, אני רק רוצה להשיב על זה.

ראובן ריבלין: אנחנו דאגנו כבר פעמים רבות – רק רוצה לומר – אין לנו יכולת לקבוע יחסי עובד ומעביד עם אותם אנשים הנמצאים פה במסגרת שהגיעה לכנסת, שאם כך יהיה הדבר, כמו עם העוזרים הפרלמנטריים, שזאת משרת אמון, אם כך יהיה הדבר וכל מי שיהיה תחת כיפת הכנסת יקבל מעמד של עובד, אנחנו נקבל פה אלפי עובדים, והאבטלה הסמויה והביקורת הציבורית כלפי תקציב הכנסת יהיו רבות.

ראובן ריבלין: הדברים האלה עומדים לנגד עינינו.

ראובן ריבלין: אני גם הנחיתי שבהסכם הבא, שעומד להיחתם בקרוב, יהיה מצב שבו נתנה תנאי, שבו גם נקבע את הסובסידיה שהכנסת תיתן, שכל העובדים של הקבלן, כפוף לכך שהוא ירצה שהם יהיו עובדים שלו – יהיו בשירות כל ימות השנה, 12 חודשים.

ראובן ריבלין: נשתדל לעשות זאת, נביא גם לתשומת לבך.

ראובן ריבלין: יש בעיה רצינית ביותר שכל אחד מחברי הכנסת – אתה הצעת הצעה יפה, שכל אחד מחברי הכנסת וכל אחד מעובדי הכנסת, ההצעה שלך רק מחייבת אותך, ואני כמובן מוכן להצטרף אליה, אין לי בעיה, גם אם אני לא אוכל, לשלם 2 שקלים ליום כדי שיהיה לאחרים שכר; רק הדבר הזה, אין לו גבול ואין לו שיעור, משום שבסופו של דבר כל אדם שנמצא כאן, במרחבנו, בסופו של דבר אנחנו נדאג לו, מייד אנחנו נצטרך לדאוג לאחרים.

ראובן ריבלין: לא שאני רואה רעה בדאגה לאחרים, רק הדבר הוא בלתי אפשרי לחלוטין, שכן אין יחסי עובד ומעביד.

ראובן ריבלין: עם מנהלי הסיעות הגעתי בשנת 2006 למצב שבו עם חברי בנשיאות, אז, כשהייתי בכנסת השש-עשרה, הבאנו לידי כך שכאשר מנהל סיעה יימצא במצב שבו הוא היה מנהל סיעה של 40, ופתאום ימצא את עצמו מנהל סיעה של 12, לא ייפגעו זכויותיו.

ראובן ריבלין: שינו זאת באמצעות איזשהו אקט שהיה חקיקתי, בעזרתו של השר מיקי איתן.

ראובן ריבלין: אם נתחיל לשמוע את טענותיו של כל עובד, הרי חברי הכנסת, לבם רחום וחנון, הם שומעים טענה, רק אין – קצרה ידי מלהושיע, כי אחרת נהיה במצב שבו לא נוכל להושיע.

ראובן ריבלין: אני רק אומר, אנחנו, עם הקבלן הבא – הוריתי והנחיתי את מנכ"ל הכנסת, שבהסכם הבא יהיה מצב שבו אנחנו נבטיח שהעובדים הנמצאים בכנסת ובמסגרתה לא יוצאו לחופשה על-ידי בעל הזיכיון.

ראובן ריבלין: יחד עם זה, מה יהיה אם הוא יפטר אותם?

דוד רותם: אדוני, אם אנחנו נוסיף – – –

ראובן ריבלין: נדון בזה במסגרת הוועדה שלך.

ראובן ריבלין: אני לקחתי לתשומת לבי.

ראובן ריבלין: אבל אתה יודע – אני מאמין לך כשאתה אומר 2 שקלים.

דוד רותם: אני חושב – – –

ראובן ריבלין: אני בטוח בתום לבך ואני בטוח שאתה צודק בכל מה שקשור אליך.

ראובן ריבלין: אני מוכן לצרף את קולי אליך, אני בטוח שגם סגן ראש הממשלה מרידור לא יהסס.

ראובן ריבלין: אבל יחד עם זה, אני אומר לך שלא כך הדבר.

ראובן ריבלין: אני בטוח, יש כאלה שכך, יש – לומר דברים, זה לא דבר שהוא בעל ערך של התחייבות שבו אני יכול לקבוע תקציב.

ראובן ריבלין: זה דבר לא פשוט.

ראובן ריבלין: רבותי, חבר הכנסת מגלי, פשוט – אני עניתי לחבר הכנסת רותם, כי אני יודע שכל אחד הוא פטרון לכל אחד מהעובדים הנמצאים.

ראובן ריבלין: אני ואתה יחד הכנסנו הנה עובדים רבים שהיו באמת אצל עובדי קבלן, והפכנו אותם לעובדים כי הם היו עולים חדשים, אם מברית-המועצות לשעבר או אם מאחינו האתיופים.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מגלי והבה, ואחריו – חבר הכנסת נפאע.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לברך את הכנסת ואת היושב בראשה על שני אירועים שהיו השבוע.

מגלי והבה: האירוע הראשון, אדוני היושב-ראש, קבלתן כאן, במשכן הכנסת, של 40 סטודנטיות דרוזיות מצטיינות ממכללת תל-חי, והייחודי בביקור הזה – אותן סטודנטיות, מממנות להן את הלימודים קרן רוטשילד וקרן קיסריה, בשיתוף עם מכללת תל-חי.

מגלי והבה: שמענו אותן, ראינו אותן, וראינו בהן את האור ואת העתיד של החברה הדרוזית, במיוחד במקצועות הייחודיים שהן לומדות ושהן יכולות להיות עתיד פני החברה הדרוזית.

מגלי והבה: הברכה השנייה שרציתי להתייחס אליה, אדוני היושב-ראש, גם לכנסת וגם לעומד בראשה, הכנסת ה-YouTube במסגרת הטכנולוגיה או המדיה האלקטרונית החדשה.

מגלי והבה: היום היינו בהשתלמות, כמה מחברי הכנסת, וגם היושב-ראש השתתף, והצלחנו סוף-סוף להתחבר ל"גוגל" ול-YouTube, שיכול להיות האמצעי הטוב ביותר לקשר הבלתי-אמצעי בין הבוחר לנבחר, וזה יום גדול לכנסת ישראל.

מגלי והבה: ועל שתי הברכות האלה, שירבו – – –

ראובן ריבלין: אדוני סגן היושב-ראש וסגן השר לשעבר, אם היינו שומעים למאיר שטרית כבר שש שנים היינו עם זה.

מגלי והבה: אז על דברים טובים צריך לברך, ואני מודה לך, אדוני.

ראובן ריבלין: מאה אחוז, תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נפאע, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

סעיד נפאע: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, עמיתי, בדרך כלל אנו עומדים פה על הדוכן ומוחים על כל פגיעה בפלסטינים, רכושית או גופנית, ולא אחת במלים קשות; עושים את זה כחובה וכזכות.

סעיד נפאע: היום חובתנו להוקיע, לגנות את הרצח הנפשע שאירע באיתמר.

סעיד נפאע: מלים אלה אנו אומרים לא כדי לרצות מישהו, או מאן דהוא.

סעיד נפאע: אנו אומרים אותן כי מעשה נפשע זה, עושהו אינו שייך לחבר בני-האדם, תהיינה סיבותיו אשר תהיינה ויהיה דחפו אשר יהיה.

סעיד נפאע: אנו אומרים זאת כי הערכים שעליהם גדלנו סולדים ממעשים זוועתיים שכאלה.

סעיד נפאע: בכך אין אנו יוצאים מן הכלל, כי מעשה זה מנוגד לכל ערך אנושי.

סעיד נפאע: לכן, גם אם המבצע צורתו צורת בן-אנוש, אין הוא יכול להיות שייך לבני-אנוש.

סעיד נפאע: הוא יצור זר, גם חיה אינו, כי תפגע בחיות אם תדמה אותו להן.

סעיד נפאע: תנחומי למשפחה, ולעמיתי כולם, כנציגים, אני תקווה – או אנו תקווה – שלא פושעים אלה ולא פושעים אחרים יקטלו את התקווה שאנו נוכל לחיות ביחד, על אף כל חילוקי הדעות וניגודי הזכויות הנטענות.

סעיד נפאע: אם יקטלו אותה, אזי הם ניצחו.

סעיד נפאע: בואו לא ניתן להם לנצח.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת נפאע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת לוין.

נחמן שי: אני רוצה להקדיש את 60 השניות הבאות לאדם שאיננו, איציק שביט, זכרו לברכה, שבשבוע הבא נציין 30 יום למותו.

נחמן שי: מעטים ידעו עליו, אבל הוא נגע בחייהם של מאות אלפי ישראלים.

נחמן שי: הוא היה ממגייסי התרומות החשובים והגדולים ביותר למען ישראל.

נחמן שי: במרוצת שנות פעילותו אסף למעלה מ-2 מיליארד דולר.

נחמן שי: בשקט ובתקיפות ידע להגיע למאות תורמים ברחבי העולם, בעיקר מצפון-אמריקה, ולשכנע אותם כי מדינת ישראל, ובעיקר השכבות המוחלשות בה, תושבי הפריפריה, שכונות המצוקה והעולים החדשים, ראויים וזקוקים לעזרתם.

נחמן שי: הוא הקים בתי-ספר, מתנ"סים, מעונות-יום, בתי-כנסת, בריכות שחייה ודיור מוגן לקשישים.

נחמן שי: אך מעל לכול כיוון את עזרתו לחינוך בפריפריה, למכללות בעמק-יזרעאל ובעמק-הירדן ולמכללת "ספיר".

נחמן שי: בעשור האחרון, כאשר ישראל היתה שרויה בשתי מלחמות, הגביר שביט את פעילותו במסגרת הפדרציות היהודיות של צפון-אמריקה, ועיקר הסיוע הופנה לאזורים שהוכו במלחמה ולרבים אשר חייהם השתנו בעקבות מטחי הרקטות.

נחמן שי: זהו סיפור על ישראלי אחד צנוע אשר מעשיו ידברו בשבחו עוד שנים הרבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת לוין – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: ואחריו – חבר הכנסת אמסלם.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, ראשית אני רוצה להצטרף לברכות בעניין המיזם של ה-YouTube.

יריב לוין: אני חושב שזה באמת חשוב.

יריב לוין: תודתנו לכל העושים במלאכה, בראשותו של מנכ"ל הכנסת.

יריב לוין: אני חושב שזאת בהחלט בשורה.

יריב לוין: אני מבקש להתייחס לפרסומים שהיו בעניין התקדמות בדיוני הוועדה שמינתה הממשלה כדי לבחון את יישום המלצות דוח-גולדברג לעניין הסדרת נושא ההתיישבות הבדואית בנגב.

יריב לוין: אני בהחלט סבור שצריך למצוא פתרון הולם לעניין הזה, אבל הפתרון הזה צריך להיות – כאן אני חושב שאין טוב מהשר דן מרידור כדי לפנות אליו ולומר לו זאת – צריך להיות במסגרת החוק ותוך שמירה על שלטון החוק.

יריב לוין: הפתרון לא יכול להיות פרס לעבריינים.

יריב לוין: לא יכול להיות אפיק ותקדים שבו מי שפלש לקרקעות, בנה באופן בלתי חוקי, באופן שיטתי לאורך שנים, נהג באלימות כלפי מי שבא לפנות אותו, התעלם מצווים שיפוטיים, בסוף ימצא עצמו עם הקרקע ועם פיצויים.

יריב לוין: אני חושב שחובתנו בכנסת לעמוד בעניין הזה על המשמר.

יריב לוין: תודה.

ראובן ריבלין: אני רק רוצה להעיר לך שכל נושא הבדואים הוא על-פי סקר קרקעות, על-פי תצלומי אוויר.

ראובן ריבלין: אני שמח מאוד שגם חבר הכנסת טלב אלסאנע נכנס לתמונה על מנת לשכנע גם את האזרחים הבדואים, אזרחי ישראל, שצריך להביא לסיום של הפרשה הזאת.

ראובן ריבלין: תאמין לי שמדינת ישראל עומדת – גם הדוח שעל-פיו מתקדמים.

ראובן ריבלין: היום פעם ראשונה המדינה גם מציגה איזה פתרון.

ראובן ריבלין: הלוואי שנגיע למצב שבו אנחנו נביא לידי השלמה של בעיה לא פשוטה.

יריב לוין: פתרון צריך, אבל בהתאם לחוק ותוך שמירה על שלטון החוק ובאופן שלא יקפח מגזרים אחרים.

יוחנן פלסנר: אנחנו המחוקקים, זה יהיה בהתאם לחוק.

ראובן ריבלין: בוודאי.

יריב לוין: אנחנו, חברי הכנסת, נעמוד על המשמר, זה בדיוק מה שאמרתי.

ראובן ריבלין: לפעמים יש חזקה נוגדת של 25 שנה, כמשפטן אתה יודע את זה.

ראובן ריבלין: יש כל מיני.

ראובן ריבלין: תשמע, אל תחזיק אנשים רשעים לפני שאתה – – –

יריב לוין: לא, לא, לא.

ראובן ריבלין: אני מקווה מאוד שגם המנהיגות הבדואית בישראל תגיע למצב שבו באמת נקיים כבר את הדיון ונביא לידי סיום את הפרשה הזאת.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת אמסלם, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

חיים אמסלם: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי הכנסת, לצערנו ולשברנו, שוב בימי אדר, החודש שנהפך להם מיגון לשמחה, הדברים מתהפכים, ובשבת היום-טוב הפך לאבל.

חיים אמסלם: במנחה של שבת קראנו בפרשת צו: "זאת תורת העֹלה.

חיים אמסלם: היא העֹלה על מוקדה על המזבח כל הלילה עד הבֹקר", ולא ידענו כי בליל שבת עלו כעולה תמימה זוג הורים ושלושה מילדיהם הרכים על מזבח שיבת ציון והיאחזותנו בארץ נחלת אבות.

חיים אמסלם: יש לעשות הכול כדי לבוא חשבון עם המרצחים פראי האדם, אך אני תמה, אדוני היושב-ראש, על התגובה של אישור בנייתן של 500 יחידות דיור ביהודה ושומרון, החלטה שאמורה להתקבל בלי שום קשר לאירוע הקשה.

חיים אמסלם: עלינו לומר בפה מלא כי הבנייה בארץ אבותינו אינה רק פועל יוצא של פיגועים ושל אלימות המופעלת נגדנו, אלא היא חלק מסדר-היום של מדינת ישראל ומימוש זכותנו ההיסטורית, תוך שמירה על האינטרסים הביטחוניים והמדיניים שלנו ועל חתירה מתמדת לשלום.

חיים אמסלם: יהי רצון שנשמע ונתבשר בשורות טובות, ישועות ונחמות.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אין לבנייה בישראל תג מחיר, היא זכות.

ראובן ריבלין: או שיש כאלה ששוללים את הזכות.

אורי אריאל: היא לא זכות, היא חובה.

ראובן ריבלין: אני מסכים אתך.

ראובן ריבלין: אצלי כל זכות היא חובה, מאה אחוז.

ראובן ריבלין: רבותי, חבר הכנסת גנאים, ואחריו – חבר הכנסת בן-ארי, ואחריו – חברת הכנסת רחל אדטו.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הפשע שקרה באיתמר ורצח הילדים, שמעורר סלידה ושאט נפש בקרבו של כל בן-אדם שיש בו טיפת רגש אנושי – הגינוי הזה ודברי התיעוב לפשע לא באים כדי להיראות טוב בעיני אף אחד ולא להתייפייף לפני אף אחד, אלא תחילה הם באים כדי להוכיח לעצמנו שאנחנו עדיין בני-אדם.

מסעוד גנאים: בעיני ערבי טוב הוא ערבי בן-אדם.

מסעוד גנאים: בעיני יהודי טוב גם הוא יהודי בן-אדם.

מסעוד גנאים: הדבר השני, אני חושב, אדוני היושב-ראש, שנעשה עוול לאסלאם, על-ידי אלה שמנסים להציג אותו כאילו הוא בעל פנים קרימינליות, כאילו הוא מצדיק רצח והרג על שמאל ועל ימין.

מסעוד גנאים: אני לא מכיר אסלאם כזה.

מסעוד גנאים: אני מכיר אסלאם הומני, אנושי, סובלני, שיש אפילו לצבא שלו קוד אתי, שקבע הח'ליפה הראשון אבו בכר; כאשר הצבא האסלאמי יצא להילחם ברומאים בסוריה, הוא הנחה אותם: אל תהרגו אשה, זקן וילד.

מסעוד גנאים: זה האסלאם שאני יודע.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, ואחריו – חברת הכנסת רחל אדטו.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השבת, פרשת צו, יקראו בבתי-הכנסת, כמו בכל שבת שלפני פורים, את פרשת "זכור את אשר עשה לך עמלק".

מיכאל בן-ארי: על כן נקראת בשבת הזאת פרשת זכור.

מיכאל בן-ארי: כבר אלפי שנים עם ישראל זוכר את אותו עמלק המזנב, המגיע לשולי המחנה ופוגע ב"נחשלים אחריך", את אותו עמלק שאנחנו מצווים לגביו "מחה תמחה את זכר עמלק", את אותה רשעות בלתי מובנת, בלתי מוסברת, רשעות לא אנושית.

מיכאל בן-ארי: הוא לא בא בחזית, הוא לא בא מול הפנים, הוא בא מאחור, מזנֵב.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה לומר דבר אחד נוסף חשוב בעניין הזה של הזיכרון.

מיכאל בן-ארי: אנחנו לומדים מהזיכרון גם ממלחמת משה בעמלק, גם ממלחמתה של אסתר המלכה בעמלק.

מיכאל בן-ארי: אומר משה ליהושע: "מלחמה לה' בעמלק מחר".

מיכאל בן-ארי: כשמגיעה אסתר לאחשוורוש, והוא אומר לה "עד חצי המלכות ותעש", היא באה אל המשתה ואומרת לו "ומחר אעשה כדבר המלך", כי לעם ישראל יש מחר, ולעמלק יש רק היום.

מיכאל בן-ארי: ואני אומר לכל המשפחות השכולות, לעם ישראל הכואב: עם כל הכאב, עם כל הצער, אנחנו, יש לנו המחר, ואנחנו, בעזרת השם וישועתו, נגיע לניצחון עם ישראל, לעוז עם ישראל.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אדטו, ואחריה – חבר הכנסת .

ראובן ריבלין: אחרון המצביעים – אחרי זה מתחילים באלה שהוספו – זה טיבייב.

רחל אדטו: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום 1,724 יום מאז שגלעד שליט יושב בכלא בעזה.

רחל אדטו: השתתפתי היום בשעה 11:00 – הגעתי לכיכר פריס לעמוד שם בחמש דקות הדומייה.

רחל אדטו: אני לא מביעה דעה מה צריך ואם צריך לשחרר וכמה צריך לשחרר.

רחל אדטו: ברור לי לגמרי שהנושא הזה טעון ונתון בידיו של ראש הממשלה, שיקבל את ההחלטה.

רחל אדטו: אבל החשיבות הגדולה להיות שם היתה כדי להזדהות עם המשפחה המופלאה הזאת, שיושבת בחורף, בגשם ובקור, ולא יוצאת משם, ולא מגיעה לביתה כבר יותר מחמישה חודשים, ורק לעמוד שם, ולראות את ההמונים שבאו לחזק את ידיהם, זה היה קטע של החובה שלנו למעשה לעמוד להגיד: אנחנו תומכים בכם.

רחל אדטו: הנקודה היא שצריך בשלב מסוים גם לעשות מעבר לזה.

רחל אדטו: אבל החשיבה היום, שאנשים יצאו לרחובות, יעצרו רגע ויגידו: הילד הזה, שנשלח על-ידי המדינה, הוא 1,724 ימים שם, ולא נראה שום דבר באופק – זו אמירה מאוד חשובה.

רחל אדטו: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו גם בכנסת הפסקנו לחמש דקות את ישיבות הוועדות.

ראובן ריבלין: כולנו הזדהינו עם הזעקה של העולם כולו, שצריכה להיות מופנית.

ראובן ריבלין: הבעיה היא בעיה לא פשוטה.

רחל אדטו: נכון.

ראובן ריבלין: חשמל באצבעות ידיך, חבר הכנסת טיבייב.

ראובן ריבלין: בבקשה.

רחל אדטו: בחור מחשמל.

רוברט טיבייב: אדוני היושב-ראש, אני כמובן משתתף בברכות על היוזמה לגבי YouTube.

רוברט טיבייב: בזמנו גם ביקשתי ממך את הסדנה לגבי "פייסבוק" וקיבלתי את האישור שלך, כמובן.

רוברט טיבייב: אבל כמו תמיד, אני הולך לדבר על הנתונים הקשים של ההרוגים והפצועים בתאונות הדרכים בשבוע האחרון.

רוברט טיבייב: יום חמישי – הולך רגל בן 50 נהרג ונהג אופנוע בן 17 נפצע קשה.

רוברט טיבייב: יום שישי – בן 62 נפצע קשה.

רוברט טיבייב: שבת – פצוע אנוש ופצוע קשה בהתהפכות רכב.

רוברט טיבייב: יום ראשון – הולכת רגל בת 76 נפצעה קשה וגבר בן 35 נפצע קשה.

רוברט טיבייב: יום שני – נהג בן 40 נהרג בהתהפכות רכב, אשה בת 52 נהרגה.

רוברט טיבייב: יום שלישי – הולך רגל בן 40 נהרג.

רוברט טיבייב: מאז קום המדינה נהרגו 30,972 מאזרחי מדינת ישראל.

רוברט טיבייב: תודה.

ראובן ריבלין: תודה, חבר הכנסת טיבייב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת , אחריו – חבר הכנסת מג'אדלה, ואחריו – חברת הכנסת אורלי לוי.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להשתתף בצער משפחת פוגל.

טלב אלסאנע: רצח הוא רצח הוא רצח, והמעשה שנעשה הוא מעשה חייתי, שלדעתי כל בר-דעת, כל אדם שיש בו צלם אנוש, צריך להתנגד לו בלי שום היסוס, בלי לגלות שום הבנה למעשה נפשע ונתעב כזה.

טלב אלסאנע: והעוצמה של אדם, וגם עוצמתו של העם הפלסטיני, למרות המצבים הקשים – שמר על התנהלות סבירה.

טלב אלסאנע: המעשה הזה נוגד את ערכי האסלאם, את ערכי העם הזה, ואנחנו מגנים אותו בכל תוקף.

טלב אלסאנע: הדבר השני שהתרחש השבוע הוא אסון הטבע שפקד את יפן, שמצביע על הצורך בהירתמות בין-לאומית, של עמים, כדי להתגייס ולהיאבק נגד פגעי טבע, שאין לדבר על כך שעם אחד יכול להתמודד.

טלב אלסאנע: זה דבר חוצה עמים, חוצה גבולות, זה מחייב את האנושות כולה להתמודד כנגד אסונות מסוג זה, וגם מצביע על כך שגם המדע, טמון בו פוטנציאל הרס; ההתפתחות המדעית – כורי האטום, והשימוש בהם לצורכי ובשירות האנושות, יכולים גם להפוך להיות מקור של דאגה לכל העמים.

טלב אלסאנע: לכן, ברגעים כאלה כולנו תפילה למען העם היפני, ומקווים שהוא יצא מהאסון הזה יותר מחוזק.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

ראובן ריבלין: כן, הלוואי שהיו דברים שהיינו יכולים להתגונן בפניהם באופן מוחלט.

ראובן ריבלין: פתאום אתה רואה דברים – כמי שכבר היה 72 שנה בעולם הזה, לפני הצונאמי הזה ולפני רעידת האדמה, פשוט אי-אפשר – זה כמו המבול שקראנו עליו בתורה.

ראובן ריבלין: פשוט דבר – מה שלא היינו עושים, איך אנחנו נתגונן בפני דבר כזה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה – אדוני, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, אחריה –חבר הכנסת פלסנר, ואחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית.

ראובן ריבלין: אחר כך אנחנו נפתח את יום המדע.

ראובן ריבלין: בבקשה.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, עמיתי חברי הכנסת, היום אני מעלה בפניכם – ואולי, חבר הכנסת לוין, תיתן לי הקשבה דקה מזמנך – הבעיה המרכזית האמיתית של האוכלוסייה הערבית היא תכנון ובנייה.

גאלב מג'אדלה: אומר לך את זה מי שעמד בראש והגנת הסביבה, מידיעה.

גאלב מג'אדלה: ראש הממשלה שרון, בזמנו, כאשר עמד על היקף הבעיה – שמע ממני את הבעייתיות שלה, הקציב 40 מיליון שקל להכנת תוכניות מיתאר ליישובים הערביים.

גאלב מג'אדלה: בפרק זמן של שנה וחצי, כמעט 26 יישובים ערביים הגיעו כמעט לתוכנית מיתאר.

גאלב מג'אדלה: אנחנו לא ניכנס לסוגיה סבוכה זו, אבל אני אומר בוודאות לך ולחברי חברי הכנסת: הקורבן הוא זה שמשלם את המחיר.

גאלב מג'אדלה: האזרח שראש המועצה שלו, הוועדה המקומית שלו והוועדה המחוזית שלו לא העמידו לרשותו תוכנית מיתאר, ומחזיק במגרש בנייה – אין עליו הפקעה, לא יכול לבנות, ולכן הוא בונה בנייה לא מורשית, והוא גם משלם אחר כך קנס, וגם הריסה.

גאלב מג'אדלה: הוא הקורבן, והוא היחידי שמשלם את המחיר.

גאלב מג'אדלה: כדאי שתדע.

גאלב מג'אדלה: לכן, אדוני היושב-ראש, אם בנושא הזה משרד השיכון ומשרד הפנים ישלבו ידיים לדון בבעיה הזאת – יכולים להביא לנו ברכה גדולה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בכמה מקומות, מכיוון שלא רצו בנייה רוויה, חבר הכנסת מג'אדלה – אתה היית גם בממשלה, ולפני כן בוועדה – מכיוון שסירבו לבנייה רוויה אנחנו נתקלנו בכמה בעיות.

ראובן ריבלין: כמו שאמרת, המועצה המקומית – – –

גאלב מג'אדלה: – – –

ראובן ריבלין: לא, אנחנו נקיים על זה דיון אם תרצה.

גאלב מג'אדלה: מקבל.

גאלב מג'אדלה: מקבל.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, אחריה – חבר הכנסת פלסנר.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו כמעט על בסיס קבוע נפגשים פה, במליאת הכנסת, ומתלוננים על הפרטות שיצאו מהבית הזה, ומבכים אותן חדשות לבקרים.

אורלי לוי אבקסיס: אחת מההפרטות הידועות לשמצה היא הפרטת אחיות בית-ספר, והניסיון היום להחזיר את הגלגל אחורה – זה כמעט בלתי אפשרי.

אורלי לוי אבקסיס: היום – אני רוצה לנצל את היום הזה כדי להעיר בטרם יהיה מאוחר; נפגשנו היום, בוועדה לזכויות הילד, בניסיון חצוף של משרד האוצר להכניס לנו, ככה, בדלת האחורית, הפרטה נוספת, שאם לא נבין אותה אנחנו נבכה שוב, והפעם לא נוכל לחזור אחורה.

אורלי לוי אבקסיס: באותו חוק הפיקוח על המעונות יש סעיף שבעצם בא להפריט את הפיקוח של משרד הבריאות על כל שירותי הבריאות הניתנים לילדי הגן והמעונות.

אורלי לוי אבקסיס: כל זאת בניגוד לעמדת משרד הבריאות, בניגוד לעמדתו של סגן שר הבריאות.

אורלי לוי אבקסיס: אמר שם היום נציג משרד הבריאות, בוועדה, שאם יקרה כדבר הזה, משרד הבריאות מסיר אחריות לביטחון בריאות ילדינו.

אורלי לוי אבקסיס: אז בואו, בטרם נבכה, נעצור את הגלגל, כי אחרי ששחררנו את הסוסים קשה מאוד להחזיר אותם לאורווה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

ראובן ריבלין: בהחלט, ואת תעמדי על המשמר, כחברה מאוד פעילה בוועדה הזאת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית.

ראובן ריבלין: אם יש מישהו באולם שירצה לדבר ולא דיבר, יוכל לקבל גם את זכות הדיבור.

ראובן ריבלין: לא אמנע מאיש שנמצא כאן להביע את דעתו בדקה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת פלסנר.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת – א.

יוחנן פלסנר: גם אני רוצה לברך אותך, אדוני היושב-ראש, על השקת ערוץ ה-YouTube.

יוחנן פלסנר: זה ערוץ תקשורת חשוב, עדכני, שם היום מתנהלת המדיה, וברור שגם אנחנו צריכים להיות.

יוחנן פלסנר: האתגר עכשיו, הכדור הוא בידיים שלנו באמת לעשות בזה שימוש.

יוחנן פלסנר: אני גם רוצה, כהערה שנייה, לברך את חברי חברי הכנסת מהמפלגות – אני לא יודע אם אפשר לקרוא להן "מפלגות ערביות", כל אחד בטח קורא לזה בשם אחר – שמייצגות בעיקר את הציבור הערבי, על הגינויים החד-משמעיים והברורים אל מול הפיגוע הזה.

יוחנן פלסנר: אני חושב שהאחריות שלנו כאישי ציבור, דווקא ברגעים כאלה, זה לגלות איפוק ולברך על גילויים כאלה ולא לנסות לעשות תחרות של הכללות כמה כל הצד השני הם מפלצות.

יוחנן פלסנר: לסיום, אדוני היושב-ראש, בהקשר של האירוע הקולוסלי, המונומנטלי, הענק, האסון הגדול שקורה עכשיו ביפן: אנחנו לא יכולים לגלות שוויון נפש.

יוחנן פלסנר: באמת, ממדים – עשרות אלפי הרוגים, יכול להיות שתהיה לזה השפעה קשה על הכלכלה העולמית.

יוחנן פלסנר: אז גם לעם היפני ולממשלה היפנית, להעביר מכאן, בשם אולי הכנסת, את ההשתתפות שלנו בקשיים שלהם ולהציע את עזרתנו.

יוחנן פלסנר: אבל גם אי-אפשר להתעלם מהלקח האחד שרלוונטי לנו, שאנחנו יודעים שאנחנו מתגוררים על השבר הסורי-אפריקני ושרעידת אדמה כאן לא תתרחש בהסתברות אלא השאלה היחידה היא מתי.

יוחנן פלסנר: ואולי זה סוף-סוף יעורר אותנו להתחיל להיערך כמו שצריך למה שצפוי להתרחש גם אצלנו.

יוחנן פלסנר: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני שמח שכיוונתי לדעתך.

ראובן ריבלין: אנחנו שלחנו לפרלמנט היפני מכתב שבו נאמר שכל הכנסת משתתפת בצערו של העם היפני באסונו הכבד, שהוא כמעט בלתי מובן.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת שטרית, ואחריו – חבר הכנסת בן-סימון.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ראשית, גם אני מברך אותך על השקת ערוץ ה-YouTube לכל חברי הכנסת.

מאיר שטרית: אני חושב שזה חשוב מאוד.

מאיר שטרית: זה כלי שנותן אפשרות לחבר הכנסת להביא מידע בצורה ישירה, בלי עריכה של אף אחד בדרך, לכל אלה שצופים בו.

מאיר שטרית: אבל אני עליתי כדי להעלות נושא אחר או בעיה אחרת, אדוני היושב-ראש.

מאיר שטרית: כמי שנסע רק לאחרונה לחוץ-לארץ אני מתרשם, בעיקר בעקבות הדיון בבג"ץ בעניין זה, מהקשיים העצומים שעומדים בהם הנוסעים לחוץ-לארץ ממדינת ישראל, ביציאה משדה התעופה.

מאיר שטרית: לצערי הרב, אומנם הערתי את הדברים לשר התחבורה – בכניסה לשדה התעופה, בתהליך הבידוק הביטחוני של תיקי היד והבגדים, גם אצלנו עברו, כמו בחוץ-לארץ, כמו בארצות-הברית, לחברה פרטית שעושה את הבידוק הזה.

מאיר שטרית: התוצאה – עומדים מאות אנשים בתור, במהלך שנמשך בין חצי שעה לשעה, בהמתנה רק להיכנס לאולם.

מאיר שטרית: כמי שנסע שם, שהיה בנסיעה הזאת, עמדתי בתור כמו כולם וראיתי שעמדות הבידוק בעצם מאוישות רק בחלקן הקטן.

מאיר שטרית: הרוב לא מאויש, ולכן נוצרים תורים ענקיים.

מאיר שטרית: קראתי לאחד העובדים שם וביקשתי שיקרא למנהל.

מאיר שטרית: המנהל הגיע, ואמרתי לו: למה אתם לא מפעילים את כל העמדות?

מאיר שטרית: אנשים מחכים בתור יותר משעה.

מאיר שטרית: הוא אומר: אין לנו אנשים.

מאיר שטרית: אמרתי: אדוני, אם אין לך אנשים אל תעבוד פה.

מאיר שטרית: מה זאת אומרת אין לך אנשים?

מאיר שטרית: יש כל העמדות כדי להקל על אנשים לעבור.

מאיר שטרית: הוא אמר: בוא, אני אעביר אותך.

מאיר שטרית: אמרתי: לא, אני לא רוצה לעקוף – – –

ראובן ריבלין: איפה?

ראובן ריבלין: בלוד או בחוץ-לארץ?

מאיר שטרית: בלוד, לא בחוץ-לארץ.

מאיר שטרית: אמרתי לו: אל תעביר אותי, אני עומד בתור.

מאיר שטרית: אתם חייבים להפעיל את העמדות.

מאיר שטרית: לצערי, אני אומר בצער, ראיתי את זה לא פעם אחת אלא כמה פעמים.

מאיר שטרית: זה חוזר על עצמו.

מאיר שטרית: אני חושב שהדבר הזה מחייב טיפול.

מאיר שטרית: אני לא זוכר בזמני שהיה דבר כזה.

מאיר שטרית: בכלל, כל הבידוק הזה עבר – – –

ראובן ריבלין: תבקש דיון דחוף בוועדה, איזו שאתה רוצה, ונקיים דיון.

מאיר שטרית: מאה אחוז, אדוני.

מאיר שטרית: אני מעיר את תשומת הלב, כי אנשים פשוט סובלים והם לא יכולים לעשות כלום.

מאיר שטרית: הם עומדים חסרי אונים.

ראובן ריבלין: תגיש לנשיאות בשבוע הבא בקשה לדיון דחוף.

ראובן ריבלין: נעביר את זה מייד לוועדה הייעודית.

ראובן ריבלין: מה זה?

ראובן ריבלין: איזה מין דבר זה?

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: סבל נוסף.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-סימון – בבקשה, אדוני.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, דווקא ביום המדע הבין-לאומי, יום הולדתו של איינשטיין, מתבקש לחשוב על התקף הזעם הזה של הטבע, שסילק ערים שלמות, וכמעט בממדים תנ"כיים.

דניאל בן-סימון: חזרנו כאילו לימי התנ"ך, והלקח שלמדתי מהצפייה האובססיבית במסך ובממדי ההרס הוא צניעות.

דניאל בן-סימון: בעצם, קומתך קטנה לעומת העוצמות האלה שהטבע מפעיל.

דניאל בן-סימון: אתה פתאום מקבל איזושהי פרספקטיבה אמיתית על מה מתבזבזים לפעמים חייהם של אנשים, בוויכוחים ובמריבות, כשבמכה אחת, בהתקף אחד, מסולק עולם שלם.

דניאל בן-סימון: ואפילו דווקא היום, ביום המדע הבין-לאומי, עוד לא מצאנו תשובה להתקף זעם של מי שיושב למעלה או מי שיושב לידו.

דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר, הלקח, לפחות שלי, הוא איזושהי צניעות לעומת הטבע.

דניאל בן-סימון: כלומר, כל הוויכוחים שלנו, כל העוצמות שאנחנו מקדישים, לפעמים קטנות לעומת איזה מהלך שלוקח כמה שניות ומשנה עולם מקצה אל קצה.

דניאל בן-סימון: זה, פחות או יותר, מה שרציתי לשתף אתכם.

דניאל בן-סימון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: כן.

ראובן ריבלין: יש כאלה שקוראים לזה "האלוהים שבמרומים" – הדתות, ויש כאלה שאומרים "איתני הטבע".

ראובן ריבלין: זה דבר שהוא נשגב מבינתנו, פשוט.

ראובן ריבלין: כולם יחזרו לאותו מקום, לגור שם.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריאל, האם ביקשת לדבר?

ראובן ריבלין: כי אתה היחידי כאן באולם.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ציון היום הלאומי למדע

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום.

ראובן ריבלין: אדוני סגן ראש הממשלה, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, אנחנו מציינים היום את יום המדע הלאומי, שנקבע על-פי תאריך יום הולדתו של אלברט איינשטיין, גדול המדענים היהודים ומענקי המדע שידע העולם.

ראובן ריבלין: רבותי, במידה לא מבוטלת, המדע הישראלי נמצא בחזית העולמית.

ראובן ריבלין: בשיאם הגיעו ההישגים בתחום זה לתודעת הציבור הודות לפרסי נובל שזכו בהם חוקרים ישראלים – האחרונה שבהם היא הפרופסור עדה יונת, שזכתה בפרס נובל לכימיה, ועמה עוד שורה של חוקרים.

ראובן ריבלין: זהו רק ביטוי לכך שיתרונה של ישראל הוא בעיקר באיכות אנשיה, באיכות חוקריה ומדעניה.

ראובן ריבלין: אומנם, לשמחתנו, בשנה החולפת התברר כי ישראל התברכה גם במשאבי טבע, אולם עדיין, לפי שעה, לא על כך תהיה עיקר תפארתנו.

ראובן ריבלין: התחום המדעי, ראוי לו שיתפוס מקום נכבד בהוויה הישראלית, ולו בשל היותו גורם מכריע ההופך אותנו למה שאנחנו: לא רק בעלי עליונות ביטחונית, לא רק מעצמת היי-טק, וכבר מזמן לא רק עם הספר.

ראובן ריבלין: יכולות הפיתוח והמחקר הן שמשדרגות אותנו, בסופו של יום; הן הערך המוסף, והשקעה בהן היא שעושה את כל ההבדל בין מדינה המשתרכת מאחור למדינה מובילה, שהיא מודל לחיקוי.

ראובן ריבלין: ההון האנושי, רבותי, הוא עדיין המשאב המרכזי שיש בידינו, וראוי שיום המדע יהווה תזכורת לכך שאין זו מתת שמים בלבד.

ראובן ריבלין: כדי להוסיף ולהישאר בחזית ההישגים המדעיים, גם בעולם של פיתוחים מואצים ופורצי דרך, עלינו להציב את ההשקעה בתחום זה של המחקר המדעי במקום גבוה בסדר העדיפויות, כדי שלא נמצא את עצמנו בפיגור, כפי שהתריעו לא אחת ראשי האוניברסיטאות – ומתריע גם היום השר למדע שלנו בממשלת ישראל, דניאל הרשקוביץ – בוודאי אחרי אותן מדינות, שהתברכו במחצבים טבעיים ובנתונים גיאוגרפיים רבים ומשובחים משלנו.

ראובן ריבלין: יש, לשמחתנו, לא מעט גופים שנטלו על עצמם את המשימה לקדם את הידע והמחקר בקרב בני-הנוער – כמו בתחום ההצטיינות במתמטיקה, תוכנית שזוכה להצלחה רבה, או בקידום הסקרנות והעניין של נער שוחר מדע.

ראובן ריבלין: יש לחזק את הגופים האלה, כמי שיש ביכולתם לקדם את הדור הצעיר אל קדמת ההצלחה המדעית, ואין צורך להסביר עד כמה הדבר נחוץ בעידן שלנו, שבו עולם המושגים של רבים מהצעירים נמצא הרחק הרחק מתחומי הידע והמחקר.

ראובן ריבלין: על כן, המאמץ החינוכי והלימודי הנדרש כדי להגיע להישגים גדול מתמיד.

ראובן ריבלין: אני משוכנע שיום זה יעלה גם הוא את תרומתו להגברת המודעות לנושא משמעותי זה.

ראובן ריבלין: אנחנו נקיים דיון בנושא ציון היום הלאומי למדע, במסגרת הצעות לסדר-היום מס' 5319, 5335, 5397 ו-5407, של חברי הכנסת מאיר שטרית, רוברט טיבייב, דניאל בן-סימון ורוברט אילטוב.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים יהיה חבר הכנסת מאיר שטרית.

ראובן ריבלין: אני לא מגביל אתכם בזמן, כי בוודאי תדברו רק על נושא המדע, וכל אחד ידבר בהתאם.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – –

מובן שישיב שר המדע דניאל הרשקוביץ.

מאיר שטרית: – – אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, על העמדת הנושא על סדר-היום.

מאיר שטרית: אני חושב שחשוב מאוד לציין את יום המדע, שבעצם הוחל לראשונה על-ידי השר לשעבר, שר המדע לשעבר מתן וילנאי, שכשהיה שר המדע קבע את יום המדע בתור היום – – –

יום הולדתו של איינשטיין.

מאיר שטרית: יום הולדתו של איינשטיין – עכשיו מלאו 132 שנה להולדתו.

מאיר שטרית: אני חושב שטוב עשה שר המדע מתן וילנאי שעשה את זה ליום המדע, כי המדע לא זוכה, לצערי, לתקשורת טובה.

מאיר שטרית: המדע סובל מסקס-אפיל מאוד נמוך – הוא לא מבוטא בתקשורת, ולכן גם הציבור מורחק מהמדע, ולא רק הציבור, אלא גם הפוליטיקאים, כי כידוע, מי שקובע את סדר-היום זה התקשורת, לצערי הרב, ופוליטיקאים לא מטפלים בתחומים המדעיים, כי זה לא עומד על סדר-היום הציבורי.

מאיר שטרית: מדע הוא דבר חשוב ביותר.

מאיר שטרית: המדע הוא הבסיס שעליו נבנתה כלכלתה של מדינת ישראל.

מאיר שטרית: איינשטיין, שהוא באמת אחד מגדולי המדענים שהיו בעולם אי-פעם, מבסס תמיד את עמדותיו על ראייה לעומק, וראייה ארוכת טווח, ותפיסת עולם מדהימה, והוא קבע בזמנו – כחסידה של מדינת ישראל ותומך של מדינת ישראל, וכזכור הוא סירב לבקשתו של בן-גוריון אחרי פטירתו של פרופסור ויצמן – –

להיות נשיא.

מאיר שטרית: – – להיות נשיא המדינה.

מאיר שטרית: הוא אמר שהוא חושש שהכנסת תקבל כל מיני החלטות שיהפכו אותו לחסר אונים, ולכן הוא סירב להיות נשיא המדינה.

מאיר שטרית: אבל הוא אהב את המדינה, הוא תמך בה, וחשב שתפקידה של מדינת ישראל – היא צריכה להעמיד בראש סדר העדיפויות הלאומי שלה את המדע, את התרבות, את ההבנה – להיות אור לגויים ואור לעולם, כי הוא חשב אז שזאת ההצדקה האמיתית לקיומה של מדינת ישראל.

מאיר שטרית: הוא האמין בזה באמת בכל לבו, כך הוא פעל.

מאיר שטרית: הוא תרם את כל כתביו, אגב, אדוני היושב-ראש, לאוניברסיטה בירושלים, שהוא מאוד תמך בה ועזר לה.

מאיר שטרית: והיום האוניברסיטה בירושלים עושה צעד יוצא מן הכלל, היושב-ראש, האוצר של כתביו ושל כל עיזבונו של איינשטיין לאוניברסיטה בירושלים – פרופסור חנוך גוטפרוינד – הם הולכים להעלות עכשיו, עושים מבצע יוצא מהכלל ומעלים לאינטרנט את כל כתביו של איינשטיין, ופותחים אותם לכל הציבור בעולם, שיוכלו לראות ולהסתכל בכתבים שלו.

מאיר שטרית: כמי שביקר במוזיאון הזה, וראה חלק מכתבי היד של איינשטיין, אני מוכרח להגיד שאתה עומד נדהם מול, בעצם, כתיבה ביד, בעט, על ניירות פשוטים, את תורת היחסות, והנוסחה הפשוטה שהוא עשה, 2E = mc – הוא הראשון שחשב על זה שאפשר להפוך מאסה לאנרגיה, ולמרות העובדה, אגב, שהוא זה שהמציא את הנוסחה הזאת, שעל בסיסה בעצם נבנה נשק אטומי, הוא כל חייו הסתייג מהנשק האטומי וכל חייו הסביר, מאז המצאתו של הנשק האטומי, שהוא, לא היה לו שום קשר לייצור הטכנולוגי שלו.

מאיר שטרית: הוא הסתייג, ואני רוצה, אדוני היושב-ראש, לקרוא ציטוט אחד מדבריו בעניין הזה, שמבטא את עמדתו בעניין הזה.

מאיר שטרית: הוא כתב – אחד הציטוטים שלו – הוא אומר: כיום ברור להחריד שהטכנולוגיה שלנו עלתה על כושרנו לאנושיות.

מאיר שטרית: אני חושב שזה מבטא בצורה הקולעת את עמדתו לגבי השימוש ביכולת הטכנולוגית להשמדת עם ולהשמדה המונית, ולכן הוא הסתייג גם מהנשק האטומי, שהנוסחה שלו בעצם היתה הבסיס – על בסיסה הקימו את הפצצה הראשונה, שהוטלה על יפן, על הירושימה ועל נגסקי.

מאיר שטרית: וכשאומרים את זה היום – אני אומר בלב כואב ובצער, לנוכח מה שהתרחש ומה שמתרחש ביפן, לאסון הנורא, שמוכיח לנו פעם נוספת שהאדם, עם כל המדע, עם כל הממצאים ועם כל היכולות שלו, הטכנולוגיות, הוא חסר אונים לחלוטין מול הטבע; כשהטבע מרים ראש, וכשהטבע תוקף, כל חוכמתנו והטכנולוגיות שלנו מתבלעות באחת.

מאיר שטרית: יפן היא מדינה מאוד מתקדמת מבחינה טכנולוגית, מאוד מסודרת, היתה ערוכה לרעידת אדמה יותר טוב, לדעתי, מכל מדינה אחרת, כי היו לה בעבר רעידות אדמה גדולות, והם נערכו בהתאם, ולמרות זאת אנחנו רואים את גודל האסון.

מאיר שטרית: ואם הרעידה לא זעזעה, הצונאמי שיצא בעקבות הרעידה שהיתה בתוך הים שטף את היישובים שם.

מאיר שטרית: הוא הרס יישובים שלמים, וההערכות היום על מספר ההרוגים הם בסדר גודל של עשרות אלפים.

מאיר שטרית: מה שמראה, מוכיח, את מה שנאמר בתנ"ך: מרבה דעת מרבה מכאוב.

ראובן ריבלין: מכאוב.

מאיר שטרית: ככל שאנחנו יודעים יותר ולומדים יותר, אנחנו יודעים כמה אנחנו יודעים מעט מאוד.

מאיר שטרית: וגם היום, עם כל ההתפתחות המדעית, אנחנו יודעים שאנחנו רק מגרדים את קצה קצהו של השטח.

מאיר שטרית: עדיין, אם אפשר לחשוב על כדור-הארץ במונחים של מאות אלפי שנים, אז כל הציוויליזציה הזאת התפתחה ב-100 השנים האחרונות, שזה אולי הפרומיל של הפרומיל של קיומו של האדם.

מאיר שטרית: כל הציוויליזציה התפתחה ב-100 השנים האחרונות, ומתוך 100 השנים האחרונות, אם לוקחים רק את עשר השנים האחרונות – אז מה שהתפתח בעשר השנים האחרונות הוא פי כמה וכמה מכל מה שקרה ב-90 השנים הקודמות, ומי יודע מה יוליד העתיד; קצב הפיתוח הולך וגובר בצורה פנטסטית, כיוון שכרגע בפיתוח לא רק אנשים חושבים, גם מכונות, מחשבים בכושר חישוב פנטסטי, שאי-אפשר להעלות על הדעת, בכיוונים חדשים שאף פעם לא היו על הפרק בכלל, כמו ננו-טכנולוגיה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, בשבוע הזה ועדת המדע חוגגת את יום המדע.

מאיר שטרית: אתמול הוועדה ביקרה יחד עם שר המדע באוניברסיטה בירושלים, במכון למדעי המוח, וראינו שם את העבודה בנושא הננו-טכנולוגיה.

מאיר שטרית: אני מוכרח להגיד לך, אמרתי למדענים בתום הסיור שאני פשוט מקנא בהם – כל יום שהם הולכים לעבודה לשם, ואני בא הנה – כי הם נפתחים בפני עולמות מדהימים פשוט, מדהימים, בלתי הגיוניים, ומי שלא מכיר את הנושא – פשוט קשה להאמין שאפשר להגיע לממדים האלה של פיתוח ושל טכנולוגיה.

מאיר שטרית: ושוב, מדינת ישראל, תמיד אומרים שהיא היתה מדינה לא מבורכת, או מקוללת, כי אין לנו נפט, ואין לנו מינרלים, ואין לנו מחצבים.

מאיר שטרית: ואני תמיד אומר, אדוני היושב-ראש, שזה ברכה ולא קללה.

מאיר שטרית: כי נתאר לעצמנו שהיינו מוצאים את הגז, ואולי עוד נפט, כמו במדינות ערב – לא היינו צריכים להתאמץ, לא היינו צריכים לעבוד, הנפט היה מזרים כסף, אנשים היו חיים בבטלה ובעצלנות ובלי ראש לחשוב.

מאיר שטרית: דווקא העובדה שהגענו למדינה שלא מצאנו בה נפט, ולא מינרלים, היינו צריכים להוציא מים מן הסלע, ולכן – זה מה שיצר אצלנו את האינסנטיב ואת היכולת לחשוב מחוץ לקופסה, את היכולת, באין אמצעים וכלים, לחפש דרכים חדשות ולפתח מדע בצורה פורצת דרך מול כל העולם כולו.

מאיר שטרית: והמדינה הקטנה הזאת שלנו, אדוני, עומדת בשורה הראשונה בעולם בפיתוחים מדעיים; אין – יש מועדון של שמונה מדינות בעולם שמסוגלות לייצר לוויין ולשלח אותו לחלל בעצמו, וישראל היא אחת מהן.

מאיר שטרית: המדינות האחרות הן מדינות קטנות, לא נחשבות: ארצות-הברית, סין, צרפת, אנגליה.

קריאה: רוסיה.

מאיר שטרית: רוסיה.

דניאל הרשקוביץ: אנגליה לא שם.

מאיר שטרית: אנגליה לא שם.

מאיר שטרית: רוסיה.

מאיר שטרית: אתה צודק, רוסיה.

מאיר שטרית: ובכן, יש ישראל והודו, נדמה לי.

מאיר שטרית: מדינה קטנה שמסוגלת לעשות את זה, ועושים את זה לא מהיום; ישראל עושה את זה כבר הרבה מאוד שנים – מה שמראה את היכולות של המדינה הקטנה הזאת.

מאיר שטרית: הכול מדע.

מאיר שטרית: ועוד דבר אחד – איינשטיין לא רק האמין במדע, הוא גם האמין באלוקים, לפי מיטב שיפוטי.

מאיר שטרית: כשאני קורא ציטוטים שלו, אני יכול לציין עוד שניים שלושה ציטוטים, שוודאי לא מזיק שאלוהים עומד לצדנו לפעמים, כי אחרת מי יודע איך היינו גומרים את השנים הללו.

מאיר שטרית: ואיינשטיין כותב: "היהדות הוכיחה שהאינטלקט הוא הנשק הטוב ביותר הקיים בהיסטוריה – – – מחובתנו אנו, היהודים, להציע לעולם את ניסיוננו העצוב בן אלפי השנים, ותוך נאמנות למסורת המוסרית של אבותינו להיות חיילים במאבק על השלום, שכם אחד עם הכוחות הנעלים ביותר בכל החוגים התרבותיים והדתיים".

מאיר שטרית: הוא כותב עוד, אדוני: "העולם הוא מקום מסוכן לחיות בו.

מאיר שטרית: לא בגלל אנשים שעושים רע, אלא בגלל אלה שלא עושים שום דבר בעניין".

מאיר שטרית: זאת אומרת, אסור לעמוד מן הצד ולראות שעושים רע למישהו ולא להרים ראש, ואנחנו מנוסים יותר מכל עמי העולם יחד, כי ראינו איך שליש מעמנו נשמד ממש בהשמדת עם מוצהרת, גלויה, לאור יום ובלילה, יום-יום, במשך שנים, והעולם עמד מנגד ושתק.

מאיר שטרית: דבר אחרון, כשאמרתי שאיינשטיין מאמין באלוהים – אני רוצה לקרוא ציטוט אחרון שלו, מבחינתי, ציטוט נוסף שלו, האחרון שאקרא היום.

מאיר שטרית: הוא כתב: "הכול נקבע מראש, ההתחלה וגם הקץ, על-ידי כוחות שאין לנו שליטה עליהם.

מאיר שטרית: הכול נקבע מראש, לחרק ולכוכב.

מאיר שטרית: בני-אנוש, ירקות ואבק כוכבים – כולם רוקדים לפי מנגינה מסתורית, הנשמעת ברקע מפי חלילן נעלם".

מאיר שטרית: אני חושב שזה מבטא, שוב, את תפיסת עולמו של איינשטיין.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, בשבוע המדע, לא רק שהיינו אתמול במכון – באוניברסיטה בירושלים בביקור, אנחנו היום מעלים את זה במליאה, ומחר יש יום שלם שאנחנו נותנים אפשרות לנוער – יש תחרות מדעית שנמשכה כל השנה, ומחר הם יבואו לכנסת, אנחנו מארחים אותם בוועדת המדע; בערב מחלקים פרסים למצטיינים בהשתתפות נשיא המדינה, ואם אני לא טועה, גם יושב-ראש הכנסת ושר החינוך.

מאיר שטרית: אנחנו מחלקים בערב פרסים למדענים הצעירים המצטיינים.

מאיר שטרית: זה העתיד שלנו, והאמת היא שהמדע יוצר תקוות גדולות לעם הזה ולעולם כולו, בכל התחומים.

מאיר שטרית: רק לאחרונה – אתם יודעים שמחלת הסרטן אוכלת בכל פה באוכלוסייה העולמית.

מאיר שטרית: היום כמעט אחד מכל חמישה בעולם עלול לחלות בסרטן.

מאיר שטרית: והתרופות שמתפתחות בכיוון הזה, לאורך שנים, למרות השקעות של מיליארדים, לא כל כך מצליחות, כיוון שהן, התרופות האלה, אדוני – אולי פה רק דקה על מדע: התרופות שמטפלות בסרטן מכוונות להרוג תאים שמתחלקים מהר.

מאיר שטרית: מדוע?

מאיר שטרית: כי תאי הסרטן מתחלקים מהר.

מאיר שטרית: זו הסיבה שכאשר אדם מקבל טיפול כימותרפי, לא רק נהרגים אצלו תאי הסרטן, אלא נהרגים כל התאים בגוף, גם הבריאים, שמתחלקים מהר.

מאיר שטרית: למשל השערות.

מאיר שטרית: לכן השיער נופל, כי השיער גדל מהר.

מאיר שטרית: אז התרופה הכימותרפית מפילה את השערות.

מאיר שטרית: כנ"ל – חך.

מאיר שטרית: בפה נוצרים פצעים.

מאיר שטרית: זו הסיבה.

מאיר שטרית: כיוון שהחך – התאים שם מתחלקים מהר.

מאיר שטרית: כדוריות דם לבנות ואדומות, שמתחלקות מהר, גם שם נפגעים בצורה קשה ביותר.

מאיר שטרית: זאת אומרת, הבעיה בטיפול בסרטן: איך אתה יכול לטפל ולהרוג את תאי הסרטן בלי לפגוע באמת בתאים בריאים.

מאיר שטרית: בטיפול הקיים היום, הנוכחי, ברוב מחלות הסרטן, לוקחים את הסיכון.

מאיר שטרית: אומרים: אין דבר, שייפגע השיער, שייפגע הדם, שייפגע החך, שיהיו פצעים, שיהיו כאבים, אבל עם הזמן, אם האיש יתרפא, הוא כבר ישתקם.

מאיר שטרית: המוטו החדש הוא לחפש תרופות שלא הורגות תאים בריאים, רק תאי סרטן.

מאיר שטרית: ולאחרונה נוצרה תקווה: במכון ויצמן שני מדענים – אחד מהם ד"ר ליאור נסים, שעשה את עבודת הדוקטורט שלו במכון, והשני זה פרופסור רועי בר-זיו – עלו על איזשהו פיתוח חדש, מדהים, לגבי הסיכוי לרפא סרטן בעתיד.

מאיר שטרית: הם פיתחו בעצם מין התקן, אפשר לומר התקן קטן, זעיר, ננו, שעליו יש רצף של DNA, כמו שלושה מתגים.

מאיר שטרית: ומכניסים אותו לגוף.

מאיר שטרית: הרעיון הוא שההתקן הזה יעבור בגוף, וכל תא שהוא תא סרטני יזוהה על-ידי ההתקן הזה, והוא יחסל את התא הסרטני.

מאיר שטרית: ההתקן הזה כבר פעל במעבדה על רקמה ששמו במעבדה.

מאיר שטרית: הפעילו את ההתקן, והוא הרג רק את תאי הסרטן, ולא הרג את התאים הבריאים לחלוטין.

מאיר שטרית: כמובן, יש דרך ארוכה לעבור מפה עד לתוך גוף האדם – מבחנים קליניים, מול חיות ואחרות – עד שיגיעו לריפוי סרטן בצורה הזאת.

מאיר שטרית: אבל זה נותן תקווה.

מאיר שטרית: אז הנה, שוב, דבר קטן אומנם, אבל פיתוח שיכול לשנות את העולם מבחינת הטיפול במחלות הסרטן.

מאיר שטרית: היכולת לטפל בתאים סרטניים ולהרוג אותם – שם גם אפשר לכוון, אגב, את העוצמה של המתגים הללו: שיהרגו כל תא סרטני, או אפילו תא שהולך להיות סרטני יחוסל.

מאיר שטרית: אפשר לכוון את המתג הזה, וזה דבר, פיתוח מדעי פרופר, של מדינת ישראל.

מאיר שטרית: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, כאשר הייתי במועצת אירופה, במסגרת הכנס של "אאורקה" – אתה יודע שיש נטייה בעולם להחרים את ישראל.

מאיר שטרית: אז אני, בצחוק, אמרתי: חברים, תראו, אם אתם רוצים להחרים את ישראל, אני אתן לכם עצות טובות איך להחרים אותנו.

מאיר שטרית: יש לכם דרך נורא פשוטה לעשות את זה: תזרקו, קודם כול, את כל המחשבים שלכם לפח.

מאיר שטרית: למה?

מאיר שטרית: כי כל המעבדים פותחו בישראל.

מאיר שטרית: אל תשתמשו בשום דבר שפותח בישראל – תזרקו את הסלולריים לפח, כיוון שהטכנולוגיה הסלולרית פותחה בישראל.

מאיר שטרית: אל תסכימו, אף פעם, שרופא יבדוק אתכם באמצעות הגלולה שבולעים – איך זה נקרא?

מאיר שטרית: Given Imaging, שבולעים ורואים את המעי.

מאיר שטרית: לא, תתעקשו על זה שהרופא יבדוק אתכם דרך האחוריים שלכם, תתעקשו, באמצעות אנדוסקופיה.

מאיר שטרית: תתעקשו.

מאיר שטרית: הם פשוט צחקו.

מאיר שטרית: הרעיון היה להראות להם, שכמעט – בכל כך הרבה פיתוחים שהעולם משתמש יום-יום, ישראל מעורבת.

מאיר שטרית: אז אמרתי: בבקשה, אתם רוצים להחרים אותנו?

מאיר שטרית: תורידו את הכול, תשימו בפח, ואז תוכיחו לישראל שאתם מחרימים אותנו.

מאיר שטרית: כמובן שנאמרו הדברים בצחוק ואנשים צחקו, אבל זה מבטא את התפיסה שמדינת ישראל פורצת דרך בעולם בתחום המדע.

מאיר שטרית: לזה התכוון איינשטיין כשאמר שמדינת ישראל צריכה לתת דוגמה לגויים.

מאיר שטרית: לתת לגויים מענה מדעי ותרבותי גדול מאוד.

מאיר שטרית: לדעתי, חובתנו להמשיך בקו הזה.

מאיר שטרית: ומדינת ישראל צריכה להעמיד במקום הראשון בסדר העדיפויות הלאומי את המחקר המדעי, את הפיתוח המדעי והטכנולוגי, כי זה גם העתיד הכלכלי שלנו וגם העתיד האנושי שלנו: להיות באמת, כמו שהתכוונו חז"ל, להיות אור לגויים.

מאיר שטרית: תודה, אדוני.

תודה רבה.

חבר הכנסת רוברט טיבייב, ואחריו יעלה חבר הכנסת דניאל בן-סימון.

עוד שלוש דקות תחליפו.

רוברט טיבייב: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, חברים יקרים, היום אנחנו מציינים יום חשוב מאוד, יום המדע הלאומי.

רוברט טיבייב: לא מזמן גם ציינו 20 שנה לעלייה הגדולה מברית-המועצות, ואני רוצה ממש לשבח, מעל הבמה הזאת, את העלייה הגדולה, שהביאה אתה המון מדענים משכילים – ולצערי, רק חלקם הקטן ממשיך לעסוק בישראל במדע ובמחקר, וחלקם הגדול, שוב לצערי, מצאו את עצמם מחוץ למחקר.

רוברט טיבייב: ראיתי באופקים אחד מהדוקטורים, מומחה לטילים, עובד בסופר.

רוברט טיבייב: מנקה.

רוברט טיבייב: זה ממש כואב לראות את המצב הזה וזה לא מקרה אחד.

רוברט טיבייב: יש, לצערנו הרב, המון מקרים, ואנחנו, כמדינת ישראל, לא משתמשים בכוח הענק ובפוטנציאל האדיר של האנשים האלה.

רוברט טיבייב: אני מצר על העובדה כי ישראל אינה משקיעה תקציבים במחקר ובפיתוח, אדוני היושב-ראש.

רוברט טיבייב: הביטחון הוא חשוב, חשוב מאוד, אך המדע חשוב לא פחות.

רוברט טיבייב: כמו שאמר פרופסור רוג'ר קורנברג, שביקר בישראל לאחר שזכה בפרס נובל בכימיה: ישראל לא רק דורכת במקום, אלא אפילו נסוגה לאחור.

רוברט טיבייב: התקציבים יורדים, הרבה מאלו שעושים דוקטורטים בחוץ-לארץ מעדיפים ואפילו מייחלים להישאר בחוץ-לארץ ולעבוד שם במקום לחזור ארצה.

רוברט טיבייב: כי הם יודעים דבר פשוט: שלא יהיו להם פה תקנים או תקציבים.

רוברט טיבייב: התופעה המסוכנת הזו נקראת בריחת מוחות.

רוברט טיבייב: גם אלו שלא סיימו פה אוניברסיטאות, שהגיעו משם, גם אלה שנולדו פה, מעדיפים לברוח לחוץ-לארץ ולעבוד שם.

רוברט טיבייב: אלה אנשים שאחרי קבלת התארים המתקדמים שלהם לא מוצאים מקומות עבודה פה, במדינת ישראל, ומחפשים את עצמם בחוץ-לארץ.

רוברט טיבייב: הם יוצאים למצוא את החלום האמריקני, לרוב מוצאים אותו מחוץ לישראל, בעיקר בארצות-הברית ובקנדה.

רוברט טיבייב: שם המשכורות יותר גבוהות, יש תקנים רבים יותר, תקציבי מחקר שונים לחלוטין.

רוברט טיבייב: אנחנו מאבדים את מיטב המוחות הצעירים של ישראל, שמאוד נחוצים לכלכלת ישראל.

רוברט טיבייב: העתיד של מדינת ישראל נוטש אותה, אולי מכיוון שהוא מרגיש שהמדינה נטשה אותו.

רוברט טיבייב: המדינה צריכה לעשות חישובים טוב טוב, ולנקוט תוכנית פעולה מורחבת על מנת שצעירים מבריקים ומשכילים ירצו להישאר כאן ולהשקיע את כוחותיהם כאן ולא בחוץ.

רוברט טיבייב: תנאי המחקר חייבים להיות מתאימים, התגמולים חייבים להיות הולמים, התמריצים חייבים להיות הוגנים, על מנת שדווקא אלה שגרים בחו"ל ירצו לבוא לישראל ולחקור כאן.

רוברט טיבייב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תודה רבה לחבר הכנסת רוברט טיבייב.

אני מזמין את חבר הכנסת דניאל בן-סימון, ואת חברי, סגן היושב-ראש, מגלי והבה, לבוא להחליף אותי.

אתה יכול להרחיב.

דניאל בן-סימון: כן.

דניאל בן-סימון: תודה רבה על העצה, אדוני היושב-ראש.

דניאל בן-סימון: חברי הכנסת, הצטרפתי לו כתוצאה ממשבר שהיה במפלגה שלי.

דניאל בן-סימון: ועדה שהיתה יחסית מיותמת והצטרפתי אליה, ונפלתי בדיוק שבוע לפני יום המדע הלאומי או הבין-לאומי, כך שישר נכנסתי לתוך – ואתמול, ביום הראשון, התיישבנו באוניברסיטה העברית – אכן, מאיר, במחלקה למדעי המוח, והרגשתי שהמוח שלי נמס, לא הבנתי כלום.

דניאל בן-סימון: כל התיאורים האלה, על הפעילות האנושית, ועל הקדמה המדעית – פרופסור הרשקוביץ, ישבת שם, אתה בטח הבנת את כל מה שהיה שם.

דניאל בן-סימון: אנחנו לא הבנו, אדוני היושב-ראש, איך אדם עיוור אמור לראות; התברר – הראו לנו איזה ניסוי חדש, שבעזרת האוזניים הוא ישמע קולות שיציירו לו את המציאות כפי שאנחנו רואים אותה.

דניאל בן-סימון: אמרתי: עד פה, תודה רבה, אני הולך.

דניאל בן-סימון: יש גבול למה שאפשר לעכל.

דניאל בן-סימון: ובעצם, כלומר – באמת, זה היה שיעור בצניעות, שיעור נוסף בצניעות, למרות הדברים החשובים שנעשים פה.

דניאל בן-סימון: יחד עם זאת, במחלקות קטנות, קטנות תקציב, אבל עם אמונה גדולה, נעשים דברים יוצאים מן הכלל, ובניגוד לחוכמה היהודית שאומרת: במופלא ממך אל תדרוש ובמכוסה ממך אל תחקור.

דניאל בן-סימון: נכון, כבוד הרב שטרית?

מאיר שטרית: זה נכון.

דניאל בן-סימון: והמדע – המדע הוא אנטיתזה לתפיסה הזאת, שצריך להצטנע בפני דברים גדולים, כי זו המהות של המדע:

דניאל בן-סימון: לחקור במה שמופלא ממך, כדי לפענח אותו.

דניאל בן-סימון: ואם תרצו – הוזכר פה אלברט איינשטיין, שצריך להזכיר שיותר ממה שהוא היה יהודי הוא היה יהודי הומני – הומני, וכל מי שקורא אותו, חוט של הומניות עובר דרך כל הכתבים שלו, כולל בקבלת פרס נובל, כולל באיגרת האחרונה שהוא כתב לפני שהוא עצם את עיניו.

דניאל בן-סימון: זאת אומרת, אפשר להגיד, מי שציין את זה אתמול: יהודי הומני, ואולי זה לא מקרי, והוא אמר דווקא בהקשר הזה: The most beautiful thing we can experience is the mysterious – דווקא המופלא ממך, דווקא המסתורי, ראוי להיחקר.

דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר: זה יום חגיגי, יום שמח, ויש חלק גדול למדינת ישראל בפיתוח המדעי, במחקר – שוב, אני רק שבוע בוועדה הזאת, ואני רק נוגע בקצה קצהו – אבל אי-אפשר אורות בלי צללים, ואני רוצה לדבר על כמה צללים שקשורים למחקר המדעי, ולתחושה – דיברתי עם כמה מדענים שעוסקים במחקרים החשובים האלה בכל מיני תחומים, ושוב, אי-אפשר להגיד היום "אני ביולוג", "אני פיזיקאי", "אני מתמטיקאי"; למדתי, השר מרידור, שהכול כל כך מתמזג זה לתוך זה, שחוקר צריך להבין גם בביולוגיה, בפיזיקה, בכימיה, במתמטיקה, ואולי – – –

דן מרידור: רב-תחומי.

דניאל בן-סימון: רב-תחומי.

דניאל בן-סימון: לכן, העניין הזה של הרב-תחומיות, כלומר, אני לומד פיזיקה, אבל ישאלו אותך, מה כתב הרמב"ם, כלומר גם מדעי הרוח, ומדעי החברה, הם חלק מאותה גישה, שאפשר לקרוא לה "בן-אדם אינטלקטואל", זה אדם שנוגע בכל תחום ויכול לו.

דניאל בן-סימון: לכן אין תחום אזוטרי, או בודד, אלא בעצם זה דורש את היכולות, ועל זה אני רוצה לדבר, אדוני שר המדע, ומי כמוך יודע.

דניאל בן-סימון: שאלתי חמישה-שישה חוקרים מה הבעיה מספר אחת.

דניאל בן-סימון: אמרו לי: הוראת המדעים.

דניאל בן-סימון: אמרתי: סליחה?

דניאל בן-סימון: אמרו לי: אנחנו מגדלים דור שלא עומד בסטנדרטים של חקר המדע באוניברסיטה, במיוחד במקומות כמו הטכניון או מקומות אחרים.

דניאל בן-סימון: זאת אומרת, אין תשתית שנותנת לתלמיד להגיע לטכניון, ללמוד, להיכנס לתחום של מחקר ולהרגיש בבית.

דניאל בן-סימון: יש איזשהו חסר בבתי-הספר התיכון בישראל, ביכולת שלהם לעשות משהו שעשו כנראה בשנות ה-50 וה-60.

דניאל בן-סימון: אני לא יודע מי היה פה באותה תקופה, אבל התברר שאלה שלמדו בשנות ה-50 וה-60 – הם קיבלו פרס נובל לאחרונה.

דניאל בן-סימון: כלומר, מה יהיה אתנו בעוד כמה שנים?

דניאל בן-סימון: יכול להיות שאנחנו לא נוכל – לא נעמוד בקריטריונים של היכולת של אותם תלמידים בשנות ה-60 וה-70 להיות מצוינים במתמטיקה ובפיזיקה, לשלוח להם את המורים הכי טובים בכימיה, ביולוגיה, ואז להיות בעשירייה הראשונה בעולם בתחומים האלה, ולפעמים לראות כותרת כזאת באחד העיתונים: ישראל במקום החמישי והשישי בתחום המתמטיקה, או בתחום הפיזיקה, או בתחום המדעים.

דניאל בן-סימון: גם לאדם חסר אמונה, זה נותן איזו תחושה של גאווה.

מאיר שטרית: ישראל במקום אחרון בעולם, אחרון בהפרש שתי ספרות מהמקום שלפני האחרון.

דניאל בן-סימון: אני אומר, זה דבר שצריך להדאיג.

דניאל בן-סימון: כלומר, אתה צודק, כבוד השר לשעבר.

דניאל בן-סימון: כלומר, הידרדרנו-הידרדרנו, ואנחנו – קראתי – אחרי מלטה, בין פקיסטן לעוד מדינה.

דניאל בן-סימון: עם כל הכבוד, אין לי שום התנשאות כלפי אף מדינה, אבל איך הגענו למקום הזה?

דניאל בן-סימון: איך הגענו למקום הזה, שבו ישראל בעצם משתרכת במקום ה-45 מתוך 50 או 60 מדינות?

דניאל בן-סימון: ואדוני שר המדע, זו משימה לאומית.

דניאל בן-סימון: אני לא יודע מה התוחלת של הממשלה הזאת, אם זה היה תלוי בי היא היתה מסיימת אתמול, אבל אם יש לך זמן לעסוק בזה בשנתיים הבאות – – –

רוברט אילטוב: בגללכם, בגלל העבודה אין לנו – – –

דניאל בן-סימון: סליחה שדיברתי, אני מתנצל.

מגלי והבה: תן לנו להישאר במדע, אילטוב.

דניאל בן-סימון: אילטוב, אילטוב, אני מתנצל שהורדתי את הרמה של הדיון.

רוברט אילטוב: לא – – – בחינוך.

דניאל בן-סימון: אנחנו?

רוברט אילטוב: הרי זה במצטבר, זה לא עכשיו קרה.

מגלי והבה: חבר הכנסת אילטוב, עדיף שנישאר במדע, כי לא נתחיל לחפש מי אשם פה.

רוברט אילטוב: זה בדיוק המדע.

מגלי והבה: לא לא לא, תסלח לי.

מגלי והבה: תסלח לי.

דניאל בן-סימון: כמעט 30 שנה המפלגה האומללה שלי לא היתה בשלטון, כך שצריך לתת לה בכל זאת איזה – והיא היתה דווקא בתקופה שדן מרידור התחנך פה, יצא ממנו בן-אדם.

דניאל בן-סימון: תראה את הרמה של האיש הזה.

דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר שצריך להצטנע.

דניאל בן-סימון: היתה תקופה טובה, פרופסור הרשקוביץ למד בתקופה של מפא"י, בטוח שהוא לא קרוב למפא"י, אבל אתה יכול להעריך – נכון?

דניאל בן-סימון: – את ההשקעה שהיתה פה בחינוך, ובמדינת הרווחה, ובשוויון, עד שמישהו בא, ואני לא רוצה להגיד מי, וקלקל.

רוברט אילטוב: העולים החדשים...

דניאל בן-סימון: שום דבר לא אישי פה, הכול לטובת העניין.

דניאל הרשקוביץ: נגיד שזה קצת פשטני.

דניאל בן-סימון: אנחנו ביום המדע, אנחנו משתדלים קצת להוריד את הווליום.

דניאל הרשקוביץ: שם זה התחיל.

דניאל בן-סימון: זה חשוב, נכון?

דניאל בן-סימון: לכן אני אומר, כדי להתכונן לדיון הזה, ואתה רואה שבעצם מרצים, אלה שקיבלו פרס נובל, אומרים שמקבלים סטודנטים שאין להם הכשרה, יכולת, לעסוק באופן מלא במתמטיקה, בפיזיקה, בכימיה; יותר מזה, הם מדברים על עילגות, על חוסר ידיעה, על חוסר תרבות.

דניאל בן-סימון: ואני אומר: מה זה?

דניאל בן-סימון: אז אמרו תמיד שהיהודים הם הכי טובים, יש בהם יכולת ללמוד, כי הם היו בגלות.

דניאל בן-סימון: כלומר הלמדנות הזאת היא תוצאה ישירה מכך שאתה לא צריך לנהל מדינה.

דניאל בן-סימון: זה תפקיד לא רע, להיות יהודי באמריקה, בגרמניה, בשבדיה – יש מי שמנהל את המדינה.

דניאל בן-סימון: ברגע שהיהודי קיבל עליו את עול הממלכתיות, ירדה הרמה שלו.

מגלי והבה: תודה.

דניאל בן-סימון: זהו?

דניאל בן-סימון: אתה מסיים?

דניאל בן-סימון: עוד לא סיימתי.

מגלי והבה: אוקיי.

דניאל בן-סימון: היושב-ראש הקודם אמר שהזמן בידינו, אלא אם כן אתה חושב אחרת.

מגלי והבה: היום הוא יום חשוב.

מגלי והבה: הנושא שאנחנו מעלים הוא – –

דניאל בן-סימון: אני תיכף מסיים.

מגלי והבה: – – אוקיינוס.

מגלי והבה: אם אתה רוצה, אז – – –

דניאל בן-סימון: לא לא, אני פשוט קיבלתי רמז מהיושב-ראש הקודם: תאריך, ולכן אם אתה מרגיש שאני מגזים, אני יורד עוד שתי דקות.

מגלי והבה: לא לא.

דניאל בן-סימון: עוד שתי דקות.

מגלי והבה: בבקשה.

דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר – אני רוצה לצטט את פרופסור צ'חנובר, שאמר: "אני רואה קשר הדוק בין שקיעת הרוח הישראלית לבין שקיעת המדינה.

דניאל בן-סימון: בלי מדעי הרוח ומדעי יהדות מפותחים לא יתקיים מדע איכותי כלשהו".

דניאל בן-סימון: וזה אדם שקיבל פרס נובל.

דניאל בן-סימון: צריך לומר, כנראה הוא יודע על מה הוא מדבר, וקראתי לאחרונה שבנושא של מדעי החברה, מדעי הרוח, כמעט אין תקציבים, אין פנייה של סטודנטים ללמוד מקרא, ללמוד לשון צרפתית, ספרות אנגלית.

מגלי והבה: אתה יודע, חבר הכנסת בן-סימון, זה מטריד מאוד, כי אחד היעדים של התקציב הדו-שנתי, אמרו עליו: התוספת התקציבית הענקית שהולכת להשכלה הגבוהה; ואם אתה מגלה לנו עכשיו שחלק מהמקצועות האלה נעלמים, אז לאן הולך הכסף?

מגלי והבה: זו שאלה שגם – – –

דניאל בן-סימון: את זה צריך לבדוק.

דניאל בן-סימון: את זה צריך לבדוק.

מגלי והבה: זה דיון חשוב שאנחנו צריכים – – –

דניאל בן-סימון: זה דיון חשוב.

דניאל בן-סימון: שוב, זה לא סוד – – –

מגלי והבה: 7.5 מיליארד שקל קיבלו בתקציב הדו-שנתי הזה, שמתחלקים לשלוש מנות.

דניאל בן-סימון: השר יבוא, יענה לנו, אבל – –

מגלי והבה: אדוני שר המדע, אתה צריך לתת לנו תשובה לאיפה הכסף הולך.

דניאל בן-סימון: – – היו אזהרות, היו אורות אדומים שנדלקו על ירידת ערכן של מחלקות – פשוט מחלקות בתחום הרוח.

דניאל בן-סימון: והאדם הישראלי, שהוא רנטבילי מטבעו, רוצה להרוויח, אומר: איפה כדאי לי ללמוד?

דניאל בן-סימון: לא רק כי אני יהודי, אלא כי אני רוצה לחיות טוב, אז או נלך למדעי המחשב, או נלך למשפטים – עקב הביקוש וההיצע, המחלקות הרוחניות והחברתיות כמעט איבדו את המקום שלהן.

דניאל בן-סימון: אז אני אומר: יכול להיות שפה המדינה צריכה להתערב, כי כמו שאמרנו, אין עליית קרנה של מדינה במדעים מדויקים בלי היכולת הרוחנית הזאת.

דניאל בן-סימון: לכן אני אומר, ובזה אני מסיים, אדוני היושב-ראש, שצריך להיות גאה ביום המדע הלאומי והבין-לאומי, למרות המגבלות שהתגלו במדע באסון שפקד את יפן, ובאמת, אתה עדיין רואה קטסטרופה בקנה מידה תנכ"י, שמוחקת את היכולת של המדע לחולל פלאים.

דניאל בן-סימון: אז אני אומר, לגבי הצללים, צריך לעשות, אדוני השר, כדי לתת לפחות תקווה שבעוד 30 שנה יהיה פרס נובל.

דניאל בן-סימון: ולגבי האורות לא צריך להוסיף, ראינו אותם בשנים האחרונות.

דניאל בן-סימון: תודה רבה לכם.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת דניאל בן-סימון.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת רוברט אילטוב.

מגלי והבה: לאחר מכן יעלה שר המדע ויענה לכל המתדיינים.

מגלי והבה: בבקשה.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, כבוד שר המדע, ראיתי פה את יושב-ראש , הוא כנראה יצא.

רוברט אילטוב: בראשית דברי אני רוצה להתייחס למה שאמר חבר הכנסת בן-סימון בנושאים הפוליטיים כרגע, לא קשור למדע.

רוברט אילטוב: במשך אותן 30 שנה מפלגת העבודה היתה בשלטון, היא מעולם לא ירדה מהשלטון, ורק עכשיו יצאה לאופוזיציה כמפלגת העבודה.

רוברט אילטוב: לכן, תיק החינוך היה אצלכם וטיפלתם בנושאים האלה, ויש לכם אחריות לכל מה שאמרת.

רוברט אילטוב: לא צריך להפיל את זה על אלה שבאו, אלה שעלו, אלה שהחליפו, לכולנו יש פה אחריות.

רוברט אילטוב: זה בנקודה הפוליטית.

רוברט אילטוב: אבל אני רוצה לדבר על מדע, לשם כך התכנסנו פה עכשיו.

רוברט אילטוב: חשוב לציין שהמדע הוא אחד המרכיבים של שרשרת המזון של ההיי-טק הישראלי, שהוא בעצם חוד החנית של הכלכלה הישראלית ומהווה כ-50% מהיצוא הישראלי.

רוברט אילטוב: מה שחשוב לציין, גם לדבריו של חבר הכנסת רוברט טיבייב, שדווקא בתעשיית ההיי-טק נקלטו מהנדסים מחבר העמים בצורה הטובה ביותר, והם מהווים 22.5% מסך העובדים בהיי-טק כמהנדסים, כחוקרים, והם נותנים את המשקל הסגולי שלהם בכל הנושא הזה בצורה מכרעת, מגיעים לתפקידים בכירים מאוד.

רוברט אילטוב: עדיין, אין הרבה חברות סטארט-אפ עם החבר'ה האלה, אבל התהליך הזה כבר התחיל, הוא עובד.

רוברט אילטוב: אני מעריך שיהיו עוד כמה "גרינים" כמו סרגיי גרין, הוא ממוצא יהודי רוסי, חי בארצות-הברית, אבל בטח יהיו כמה "גרינים" כאלה פה בישראל, שיקימו תעשיות עתירות ידע.

רוברט אילטוב: אני מעריך שמדינת ישראל תתברך בעלייה הזאת.

דן מרידור: – – –

רוברט אילטוב: תתברך בעלייה הזאת עוד יותר.

רוברט אילטוב: אבל אני רוצה לדבר על הבעיות הקשות עד כה של המדע הישראלי.

רוברט אילטוב: אנחנו מזהים – אני מצטרף לדבריו של חבר הכנסת בן-סימון – שרמת הלימודים בבתי-הספר, שהיא בשרשרת המזון של המדע, נמוכה מאוד מאוד.

רוברט אילטוב: אנחנו נמצאים בתחתית הטבלה ברמת החינוך בבית-ספר.

רוברט אילטוב: הבגרויות שלנו לא מי יודע מה, רמת הבגרויות יורדת והציונים עצמם יורדים.

רוברט אילטוב: אני מעריך שאם נמשיך כך, ייפגעו התשתית והעליונות המדעית של מדינת ישראל, ועל כך אני מתריע בכל מקום.

רוברט אילטוב: אני חושב שההשקעה פה מתחייבת.

רוברט אילטוב: אנחנו חייבים לקחת את הדבר הזה, לעקוב אחר הדבר הזה, לדרוש גם מהמורים, גם מהתלמידים, דרישות גבוהות יותר, לתת להם הכשרה מקצועית מתאימה יותר, כך שנוכל לעודד את החבר'ה ללכת ללמוד מדעים מדויקים.

רוברט אילטוב: אני מעריך שיש כשל מערכתי חמור מאוד בכל הקשור לתקצוב ותכנון של לימודי השכלה גבוהה.

רוברט אילטוב: פה יש לנו בעיה קשה מאוד, שרוב החבר'ה הולכים ללמוד עריכת-דין.

רוברט אילטוב: היום כל משרה של פקיד זוטר, עורך-דין מגיש את קורות החיים שלו, כי הוא לא מוצא עבודה, וזה אחרי כמה שנים של לימודים, כשהמדינה משתתפת ומממנת ומסבסדת לימודים באוניברסיטה, והמצב הוא בלתי נסבל מהבחינה הזאת.

רוברט אילטוב: ומצד שני, חסרים מהנדסים, חסרים רופאים, חסר שלב הביניים הזה, שבסופו של דבר ממנו מתפתחים המדענים שמביאים אותנו לאותה עליונות מדעית וטכנולוגית בעולם המערבי והמפותח.

רוברט אילטוב: כן, נכון, היתה עלייה והיו מהנדסים, אבל עכשיו אין עלייה ואין מהנדסים ואין רופאים ועדיין אין מדיניות ברורה בות"ת – בוועדה לתכנון ותקצוב – בנושא מדעים מדויקים.

רוברט אילטוב: אין עידוד של המדינה לסטודנטים, ששולחים אותם ללמוד את המדעים האלה.

רוברט אילטוב: אני הגשתי הצעת חוק חיילים משוחררים, שתעודד את השכבות המוחלשות, ברמה סוציו-אקונומית נמוכה – ודווקא מי שהתנגד לזה זה ות"ת – ללכת ללמוד מדעים מדויקים והנדסה.

רוברט אילטוב: כי כבר עכשיו חסרים לנו, גם מהנדסים בתחום ה-IT וגם רופאים וגם מהנדסים בתחומים אזרחיים אחרים.

רוברט אילטוב: לצערי, בנושא הזה התנגדה דווקא ות"ת.

רוברט אילטוב: היא טענה שאני מתערב בעבודה שלה.

רוברט אילטוב: אבל לא הייתי מתערב אם העבודה היתה נעשית כראוי.

רוברט אילטוב: לכן, אנחנו מתפארים הרבה פעמים בכך שהעליונות המדעית שלנו חשובה לנו והיא מקדמת אותנו, אבל היום אני מזהה כשל חמור, ואם לא נטפל בכשל הזה, בעוד עשר, 15 שנים החזון של מעצמת המדע הישראלית ירד לטמיון, וההון האנושי זה הדבר היחיד שיש למדינת ישראל.

רוברט אילטוב: לכן, כבוד השר, אני חושב שיש פה צורך לעשות פעולות מערכתיות בין-משרדיות בנושא הזה, לבנות תוכנית מסודרת לטווח הרחוק, כך שנוכל להמשיך ולטפל בנושאי חלל, רפואה, מדע ודברים אחרים.

רוברט אילטוב: ובעזרת המדע אנחנו כן יכולים להביא את מדינת ישראל לכותרות בפן החיובי בעולם, להוריד את נושא הדה-לגיטימציה מסדר-היום ולעשות לגיטימציה למדינת ישראל דווקא מהנקודה הזאת.

רוברט אילטוב: עכשיו יצא דוח "מקינזי", הייתי שמח אם תעיין בו, בכל הנושא של Internet Economy, כלכלת אינטרנט ישראלית.

רוברט אילטוב: אתה תראה שם שהתשתיות שלנו לא עומדות בסטנדרט של מדינות מפותחות, אנחנו בסטנדרט של מדינות מתפתחות.

רוברט אילטוב: זה פוגע בכלכלת אינטרנט.

רוברט אילטוב: אנחנו יכולים להכפיל את זה, זה יכול להכפיל את מספר מקומות העבודה.

רוברט אילטוב: זה יכול לעזור מאוד לעסקים קטנים, יש היבטים רבים מאוד.

רוברט אילטוב: לכן, כבוד השר, צריך ללכת על בדיקת הנושא הזה בצורה מערכתית, לבחון את כל ההיבטים.

רוברט אילטוב: אני חושב שיש לנו כשל בנושא של תכנון ותקצוב, ואני מקווה מאוד שהנושא הזה יטופל כראוי.

רוברט אילטוב: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת רוברט אילטוב.

מגלי והבה: אני מזמין את שר המדע והטכנולוגיה דניאל הרשקוביץ, בבקשה.

דניאל הרשקוביץ: אדוני היושב-ראש, ידידי השר, חברי חברי הכנסת, אנחנו מסיימים כל תפילת עמידה, גם ברכת המזון, בכמיהה לשלום.

דניאל הרשקוביץ: אני דווקא רוצה להתחיל מכאן: עולמנו מורכב מעמים שונים, דתות שונות, תרבויות שונות, מנהגים שונים.

דניאל הרשקוביץ: והשוני הזה הוא לא אחת הבסיס לקונפליקטים.

דניאל הרשקוביץ: אנחנו יודעים שההיסטוריה של עולמנו היא היסטוריה של קונפליקטים.

דניאל הרשקוביץ: הרב קוק, כשהוא דיבר על קונפליקטים, דיבר על אחד הקונפליקטים הראשונים בעולמנו, קונפליקט מר שהיה במשפחה, כאשר עשרה אחים, בניו של יעקב, קמו להרוג את אחיהם, את יוסף – בסוף הם לא הרגו אותו, אבל מכרו אותו לעבדות.

דניאל הרשקוביץ: ואמר הרב קוק שכל הקונפליקט בין יוסף לאחיו התחיל בגלל ארבע מלים.

דניאל הרשקוביץ: וארבע המלים הן: "ולא יכלו דברו לשלום".

דניאל הרשקוביץ: כשאין יכולת לדבר, יש מלחמות.

דניאל הרשקוביץ: יש שפה אחת שמגשרת על ההבדלים בין עמים, בין תרבויות, בין דתות, בין מנהגים.

דניאל הרשקוביץ: יש שפה אוניברסלית אחת, וזוהי שפת המדע.

דניאל הרשקוביץ: אני זוכר שכאשר כמתמטיקאי הצעתי מחקר משותף עם חוקרים סינים – אני איני מבין סינית, הם לא מבינים עברית, לצערי הם גם אנגלית לא הבינו, אבל במתמטיקה הבנו אחד את השני.

דניאל הרשקוביץ: יש שפה אחת שמגשרת על ההבדלים, וזו שפה שכשאתה משוחח בה, כולם נהנים.

דניאל הרשקוביץ: לא רק שני הצדדים שמשוחחים, אלא העולם כולו, ולכן זו באמת שפת השלום.

דניאל הרשקוביץ: היום באמת נבחר כיום המדע – בעצם אתמול היה יום המדע, כפי שהזכיר ידידי חבר הכנסת מאיר שטרית, יושב-ראש והטכנולוגיה של הכנסת, הוא יום ההולדת של איינשטיין, יום ההולדת ה-132.

דניאל הרשקוביץ: אגב, הוזכר כבר שבאמת, תורת היחסות, היה לה חלק חשוב מאוד – לא בפיתוח פצצת האטום, אלא בכלל בחקר האטום; פיתוח פצצת האטום זה תולדה של התובנות הפיזיקליות בחקר האטום, וכאן נגיד שאיינשטיין, שבזכותו אנחנו יודעים איך לפרק את האטום, אמר – אגב, היום הדברים מקבלים איזה משנה תוקף לנוכח האסון שמתחולל בכורים הגרעיניים ביפן – הוא אמר, וזה מוסר גדול: קל יותר לפרק את האטום מאשר לפרק דעות קדומות.

דניאל הרשקוביץ: אז הנה עוד תרומה לשלום.

דניאל הרשקוביץ: בכל אופן, בואו נדבר על המדע בישראל.

דניאל הרשקוביץ: מדינת ישראל היא מעצמה מדעית וטכנולוגית.

דניאל הרשקוביץ: עכשיו, כשאני אומר "מעצמה", אני לא מתכוון רק למעצמה יחסית, יחסית לגודלנו, אני לא מדבר רק על מעצמה מקומית.

דניאל הרשקוביץ: מדינת ישראל היא מעצמה אוניברסלית.

דניאל הרשקוביץ: הזכיר חבר הכנסת שטרית, ואני אביא את זה באמת כדוגמה, אבל אפשר להביא דוגמאות כמעט בכל תחומי המדע – מדינת ישראל שייכת למועדון אקסקלוסיבי של פחות מעשר מדינות בעולם, של מעצמות חלל.

דניאל הרשקוביץ: מדינה נקראת מעצמת חלל אם יש כל היכולות בתחום החלל, החל ביכולות שיגור, דרך ייצור לוויינים – הן המעטפת והן המתעד, דהיינו מה שהלוויין עושה בתוכו, וכלה בתקשורת ובעיבוד המידע שמתקבל מן הלוויינים.

דניאל הרשקוביץ: כפי שהערנו, בריטניה הגדולה אינה שם, גם קנדה אינה שם.

דניאל הרשקוביץ: בכל אירופה יש רק שתי מדינות בעלות היכולות האלה.

דניאל הרשקוביץ: גרמניה אינה נמצאת שם.

דניאל הרשקוביץ: מדינת ישראל נמצאת שם, אבל לא רק במקום טוב באמצע; יש תחומים, חברי חברי הכנסת, שמדינת ישראל היא המובילה בעולם.

דניאל הרשקוביץ: יש טכנולוגיות, טכנולוגיות חלל, שלנו יש, ולענקית בחלל – 80% ממה שקורה בחלל זה אמריקני, הרוסים הם השניים, עם פחות מ-6% – אין.

דניאל הרשקוביץ: חלק מהטכנולוגיות האלה הן אפילו טכנולוגיות שעדיין חסויות.

דניאל הרשקוביץ: בכל אופן, מדינת ישראל היא מעצמה מדעית וטכנולוגית, ומה שקורה זה לא רק החלל – אגב, החלל משקף את מרבית מדעי הטבע, אבל כאמור, במדעים כולם, כולל מדעי הרוח.

דניאל הרשקוביץ: איך הגענו לכך?

דניאל הרשקוביץ: כפי שהזכירו קודמי, אומנם היום אנחנו מדברים על מרבצי הגז, אבל מדינת ישראל היא מדינה שאוצרות הטבע שלה, בוודאי עד היום, היו דלים מאוד, אבל יש לנו הון עיקרי חשוב, משאב חשוב, וזהו ההון האנושי.

דניאל הרשקוביץ: גם ההון האנושי – אחד מידידי, שני חברים שלי קיבלו לפני שש שנים פרס נובל בכימיה, הפרופסורים הרשקו וצ'חנובר, ופרופסור צ'חנובר נשאל פעם, באחת ההרצאות שהוא נתן; הוא אמר: אנשים שואלים אותי מה מקצועי בחיים.

דניאל הרשקוביץ: צריך להבין שהוא למד תחילה רפואה, אחר כך עשה דוקטורט בביו-כימיה, ובסוף הוא קיבל פרס נובל בכימיה.

דניאל הרשקוביץ: אז – מה מקצועך?

דניאל הרשקוביץ: הוא אמר: אני במקצועי תייר.

דניאל הרשקוביץ: שאלו אותו: מה פירוש תייר?

דניאל הרשקוביץ: אז הוא אמר: אני תייר בעולמו של הבורא, בעולמו של הקדוש-ברוך-הוא.

דניאל הרשקוביץ: אני תייר בעולם, מנסה להבין את פלאי הטבע.

דניאל הרשקוביץ: אגב, איננו חוקרים במופלא מאתנו, אבל אנחנו פשוט מנסים להבין, ומקווה שאם אצליח להבין, אוכל ליישם את ההבנות שלי כדי לעזור לעולם.

דניאל הרשקוביץ: באמת עם ישראל הוא עם של תיירים, הוא עם של מדענים, אבל זה לא הכול.

דניאל הרשקוביץ: אחד הדברים שמאפיינים את המדענים הישראלים, את העם היהודי כולו, זה יצירתיות, מקוריות, הייתי אומר חשיבה מחוץ לקופסה.

דניאל הרשקוביץ: ובדבר הזה, הייתי אומר, כמעט שאין לנו מתחרים.

דניאל הרשקוביץ: המצב הזה מועצם כיום בגלל התפתחותו של המדע.

דניאל הרשקוביץ: צריך להבין, לאן הולך היום המדע?

דניאל הרשקוביץ: אנשים שואלים לאן הולך המדע – אולי המהפכה הגדולה ביותר שאירעה במדע במאה ה-20 היא התפתחות כוח המחשוב.

דניאל הרשקוביץ: אני זוכר שבזמנו, לפני כ-35 שנה, כאשר שירתתי ביחידה מסוימת של חיל המודיעין, היה סוד מדינה לומר שביחידה הזאת יש מחשב.

דניאל הרשקוביץ: זה היה ממש – מי שגילה את העובדה הזאת עבר עבירה על ביטחון המדינה.

מגלי והבה: יחידת הממר"מ היתה סודית.

דניאל הרשקוביץ: לא, זה לא ממר"מ.

דניאל הרשקוביץ: אז זו היתה יחידה של מודיעין.

דניאל הרשקוביץ: לא רק זה, אני זוכר את היום שבו קיבלנו ביחידה את המחשבIBM 3033 Multiprocessor .

דניאל הרשקוביץ: זה מחשב שהצריך אולם בערך כגודלו של האולם הזה, אדוני היושב-ראש, אגב, עם המון סידורים – היתה רצפה צפה, כיוון שהיה סידור של קירור מים מתחת, והיתה שם פליטת חום נוראה, וכו' – זה היה המקבילה של מחשב-העל.

דניאל הרשקוביץ: היום באייפון שלך, אדוני היושב-ראש, יש יותר כוח חישוב משהיה באותו מחשב-על של לפני פחות מ-40 שנה.

דניאל הרשקוביץ: זאת ועוד, עם התפתחות כוח המחשוב – היום זה לפחות פי-מיליון ממה שהיה אז – התפתחו גם הרשתות – הרשתות והתקשורת האלקטרונית.

דניאל הרשקוביץ: הדבר עשה אולי את עיקר המהפכה.

דניאל הרשקוביץ: תראו, נער הייתי גם זקנתי – אני מקווה שאני לא כל כך זקן, אבל עדיין אני יכול להביא מההיסטוריה שלי.

דניאל הרשקוביץ: כדוקטורנט בטכניון לפני כ-30 שנה, כששמעתי על מאמר שפורסם בגרמניה, ורציתי לקבל עותק, כי הדברים היו נוגעים לעבודת הדוקטורט שלי, הפרוצדורה היתה כזאת: היית יורד לספרייה, היו שם גלויות מוכנות, מודפסות, היית צריך רק למלא, היו שולחים את זה בדואר אוויר לגרמניה, ונניח שדואר אוויר היה לוקח קרוב לשבועיים, והיית מקווה שהנמען שם יהיה נחמד מספיק גם הוא לשלוח לך בדואר אוויר, ואז במקרה הטוב בתוך חודש המאמר היה בידיך.

דניאל הרשקוביץ: היום אתה ניגש לאינטרנט.

דניאל הרשקוביץ: היום כל מאגרי המידע, כל העיתונים המדעיים, פחות או יותר, רובם ככולם, ומאגרי מידע אחרים, כולם ממוחשבים.

דניאל הרשקוביץ: היום לא רק שיש לך הכול בהישג יד, אלא אתה יכול להשתמש בכלי חיפוש.

דניאל הרשקוביץ: למשל אני מחפש מילות מפתח.

דניאל הרשקוביץ: אז הייתי צריך לקרוא את כל המאמר כדי לגלות שהוא לא רלוונטי לגבי.

דניאל הרשקוביץ: לכן – הדברים האלה הביאו להתרחבות אדירה של בסיס הידע.

דניאל הרשקוביץ: ההתרחבות האדירה הזאת של בסיס הידע – – –

דן מרידור: – – –

דניאל הרשקוביץ: אין, אין אף לא אחד.

דן מרידור: כל אחד נגיש – – –

דניאל הרשקוביץ: הכול, הכול נגיש.

דניאל הרשקוביץ: אבל להתרחבות הזאת של בסיס ידע ישנו גם חיסרון אחד: אף מדען היום אינו יכול להקיף הכול.

דניאל הרשקוביץ: כשידעו מעט, יכולת לדעת מה שחשבת אז שהוא הכול.

דניאל הרשקוביץ: כשידעו הרבה, כשיודעים הרבה, אף אחד לא יכול להקיף הכול.

דניאל הרשקוביץ: ואז התפתחה תופעה של היצרות תחומי ההתמחות.

דניאל הרשקוביץ: פעם היה מתמטיקאי; אחר כך כבר הבדילו בין אלגבריסט לבין טופולוגיסט; אחר כך בטופולוגיה, בין טופולוגיה בממד גבוה לממד נמוך.

דניאל הרשקוביץ: אולי אני מדבר סינית לגבי חלק מהאנשים, בואו ניקח מעולם הרפואה.

דניאל הרשקוביץ: הרמב"ם היה רופא – בידוע, הרופא של מלך מצרים, רופא המלכות.

דניאל הרשקוביץ: אם ישאלו: הרמב"ם, איזה רופא הוא היה – אף-אוזן-גרון?

דניאל הרשקוביץ: רופא עיניים?

דניאל הרשקוביץ: התשובה: הוא היה הכול, לא היתה הבדלה.

דניאל הרשקוביץ: הוא היה רופא, הוא היה מן הסתם אפילו גם רופא שיניים אז, הוא היה כירורג, וכו'.

דניאל הרשקוביץ: לימים, בגלל התרחבות בסיס הידע, רופא שמתמחה באף-אוזן-גרון כבר לא מבין בעיניים – אגב, אף-על-פי שהם קשורים בתעלות – שלא לדבר על אורתופדיה, מה לו ולאורתופדיה?

דניאל הרשקוביץ: אבל היום, השבוע למשל הופיע מנכ"ל משרדי עם אצבע חבושה כדבעי.

דניאל הרשקוביץ: מסתבר שנתגלה איזה זיהום באצבעו, וכמובן ניתח אותו מומחה לאורתופדיה של כף היד, כי אם היה הולך לאורתופד רגיל, אז הוא כבר חסר אונים.

דניאל הרשקוביץ: היצרות של תחומי הידע, כי היום בכל תחום אנחנו יודעים יותר.

דניאל הרשקוביץ: תגידו: יופי, אז יש מומחים גדולים יותר, אבל עם זה בא חיסרון אחר, והחיסרון הוא שאנשים מאבדים את התמונה הכללית.

דניאל הרשקוביץ: נכון שאורתופד כף היד ינתח את האצבע יותר טוב מכולם, אבל הוא לא מבין בכליות.

דניאל הרשקוביץ: כל מי שקצת רפואה בקודקודו יודע שנמק באצבע יביא תוך 24 שעות לקריסה של הכליות, ולכן מאבדים את התמונה הכללית.

דניאל הרשקוביץ: המדע היום מפצה אומנם, המדענים היום מפצים על כך ביצירת קבוצות עבודה בהתפתחות המדעים הרב-תחומיים.

דניאל הרשקוביץ: היום, האחד יודע שהוא צריך לשתף פעולה עם השני.

דניאל הרשקוביץ: ולכן, כשאני הייתי סטודנט בטכניון, למתמטיקאי ולביולוג כמעט לא היתה שפה משותפת, ומה לכימאי ולמהנדס החשמל?

דניאל הרשקוביץ: היום תמצא את המתמטיקאי עם הביולוג עם הכימאי עם הפיזיקאי עם מהנדס החשמל במכון לננו-טכנולוגיה, או במכון למדעי המוח, שם תמצא גם את הפסיכולוג ואת הנוירולוג, נוסף לכל אלה, ואת הנוירוכירורג.

דניאל הרשקוביץ: היום אנחנו לומדים לשתף פעולה.

דניאל הרשקוביץ: היום במדעים הרב-תחומיים, כשמתחילים לעשות קומבינציות, ברגע שמדברים על קומבינציות וצירופים, השמים הם הגבול, כאן צריך רק הרבה דמיון.

דניאל הרשקוביץ: כאן פתאום מתגלה הכוח שלנו בחשיבה מחוץ לקופסה – היכולת לחשוב בצורה מקורית את מי לחבר עם מי.

דניאל הרשקוביץ: ואגב, מי שלמשל יבדוק את התפתחות הננו-טכנולוגיה, מסתבר שהננו-טכנולוגיה היא בעצם המצאה מקורית ישראלית, שהיום הולכת בעולם כולו.

דניאל הרשקוביץ: לכן, אותה יכולת יצירתית, מקוריות, היא באמת נותנת לנו את הכוח, ולכן מדינת ישראל, במידה מרובה – או זו אחת הסיבות העיקריות להיותנו מעצמה מדעית וטכנולוגית.

דניאל הרשקוביץ: הוזכר כאן גם הדלק, דהיינו הכסף.

דניאל הרשקוביץ: איני שוכח את הדלק, אבל הפעם אתחיל דווקא מחצי הכוס המלאה.

דניאל הרשקוביץ: אף-על-פי שנוח – וגם אני טוען שלא מושקעים מספיק משאבים, צריך לראות דברים בפרופורציה.

דניאל הרשקוביץ: בדרך כלל, השקעה של מדינה במחקר ופיתוח נמדדת לפי האחוז מהתוצר הלאומי הגולמי שהמדינה משקיעה במחקר ופיתוח.

דניאל הרשקוביץ: מדינת ישראל מובילה במקום הראשון בעולם, אדוני היושב-ראש:

דניאל הרשקוביץ: מדינת ישראל משקיעה קרוב ל-5% מהתל"ג במו"פ, מחקר ופיתוח – אגב, מחקר ופיתוח אזרחי, אני לא כולל את הצבאי, ושם יש לנו השקעות לא מבוטלות.

דניאל הרשקוביץ: השניים הם השבדים, ומייד אחריהם האמריקנים, עם 3.7%, זאת אומרת אנחנו מדברים על הפרשים גדולים.

דניאל הרשקוביץ: יבוא אדם, יגיד: אוקיי, אבל אבסולוטית.

דניאל הרשקוביץ: אבסולוטית, נומינלית, אנחנו השניים בעולם בהשקעה לנפש, אחרי השבדים.

דניאל הרשקוביץ: אנחנו משיגים את האמריקנים.

דניאל הרשקוביץ: נכון שהאומה האמריקנית גדולה יותר, אז לכן המספר הכולל הוא גדול יותר, אבל ההשקעה לנפש היא הגדולה ביותר.

דניאל הרשקוביץ: זו חצי הכוס המלאה.

דניאל הרשקוביץ: איני מתעלם מחצי הכוס הריקה שהזכירו חברי.

דניאל הרשקוביץ: ההשקעה בעשור האחרון – או נכון, עד לפני שנתיים מדינת ישראל קיצצה מיליארדים, בעשור האחרון, מתקציב המוסדות להשכלה גבוהה.

דניאל הרשקוביץ: יש עכשיו שינוי מגמה.

דניאל הרשקוביץ: יש שינוי מגמה, ואנחנו מברכים מאוד על השינוי הזה.

דניאל הרשקוביץ: אין הקומץ, כמובן, משביע את הארי.

דניאל הרשקוביץ: כמובן עדיין צריך, צריך להשקיע יותר.

דניאל הרשקוביץ: צריך להשקיע הרבה יותר – הרבה יותר במחקר הבסיסי, הרבה יותר, באמת, באותן פקולטות שמטבע הדברים הן נפגעות יותר, כמו מדעי הרוח ומדעי החברה.

דניאל הרשקוביץ: באמת, ידידי חבר הכנסת בן-סימון, אומַר רק – אני לא יודע, אומנם, צרת רבים חצי נחמה, יאמר מי שיאמר נחמת שוטים – אבל זאת צרה כלל-עולמית.

דניאל הרשקוביץ: מטבע הדברים בכל דבר אנחנו יודעים שבחברה המערבית הביקוש וההיצע משחקים תפקיד, ובוודאי במדינה חופשית.

דניאל הרשקוביץ: ולכן ההשקעות בפקולטות שאינן תורמות לתל"ג, מטבע הדברים הן קטנות יותר.

דניאל הרשקוביץ: וצריך, וצריך להשקיע עוד מיליארדים, והרבה יותר.

דניאל הרשקוביץ: צריך להשקיע במערכת החינוך.

דניאל הרשקוביץ: מערכת החינוך שלנו, הוזכרו תחלואיה.

דניאל הרשקוביץ: אומנם איני שר החינוך, אני לא בטוח ששם השאלה היא רק שאלה של משאבים; לדעתי השאלה היא שאלה של גישה.

דניאל הרשקוביץ: כי מי שמסתכל, מערכת החינוך במשך יותר מעשור הפכה להיות מערכת חינוך פופוליסטית.

דניאל הרשקוביץ: מערכת חינוך פופוליסטית, זה מזכיר לי, אני זוכר, בזמנו – אני מעריך שיש כאן עוד חברי כנסת שזוכרים את תוכנית הסאטירה "ניקוי ראש".

דניאל הרשקוביץ: היתה שם עצה כלכלית יוצאת מן הכלל.

דניאל הרשקוביץ: אני זוכר, כשמדינת ישראל עברה מן הלירות לשקלים, 10 לירות היו שקל אחד, אבל אחר כך 1,000 שקלים ישנים הפכו להיות שקל חדש אחד, נכון?

דניאל הרשקוביץ: זה היה בימים של אינפלציה של כ-400% בשנה.

דניאל הרשקוביץ: ואז אני זוכר שהם שאלו בתוכנית הזאת:

דניאל הרשקוביץ: אם עוברים מ-1,000 שקלים ישנים לשקל חדש אחד, זה מקטין את האינפלציה?

דניאל הרשקוביץ: הרי זה לא משנה את האינפלציה.

דניאל הרשקוביץ: הציע מי שהציע שם: אני מציע לעשות שינוי אחר; האינפלציה כ-400%?

דניאל הרשקוביץ: בואו נקרא ל-100% ישנים – 1% חדש, ואז הורדת את האינפלציה ל-4%, נכון?

דניאל הרשקוביץ: פשוט.

דניאל הרשקוביץ: מתמטיקה פשוטה.

דניאל הרשקוביץ: אבל את הפופוליסטיקה הזאת במידה מרובה מדינת ישראל עשתה בנושא מערכת החינוך.

דניאל הרשקוביץ: אם ההצלחה של בית-ספר או ההצלחה של החברה נמדדת באחוזי הצלחה בבגרות, איך אתה מעלה את האחוזים?

דניאל הרשקוביץ: יש שתי דרכים.

דניאל הרשקוביץ: או שאתה מעלה את רמת החינוך, או שאתה מוריד את הרף – –

דן מרידור: – – –

דניאל הרשקוביץ: – – ואז הורידו את הרף.

דניאל הרשקוביץ: למשל, אחת ההמצאות – אגב, פטנט ישראלי ייחודי – שיטת המיקוד.

דניאל הרשקוביץ: שיטת המיקוד שאומרת – אני לא מכיר את הדבר בעולם, לפחות במתמטיקה – מחליטים שהפעם מוותרים לך.

דניאל הרשקוביץ: אז אתה למשל חייב לדעת נפחים אבל אתה לא חייב לדעת שטחים.

דניאל הרשקוביץ: אני לא יודע איך אתה מחשב נפח בלי לדעת לחשב שטח, אבל זה פשוט כמו קפיטריה.

דניאל הרשקוביץ: את הקפיטריה בטבריה אתה יכול לבנות מהקומה העליונה, אבל בית רגיל אני לא יודע איך אתה בונה כשאתה מוותר על קומות.

דניאל הרשקוביץ: באמת, פופוליזם של מערכת החינוך.

דניאל הרשקוביץ: אני חושב שמערכת חינוך באמת נבדקת לפי הישגים, אבל לא כשאתה מוריד את הרף אלא כשאתה מעלה את רמת הלימודים.

דניאל הרשקוביץ: אין ספק שאנחנו צריכים לעשות את הדברים האלה.

דניאל הרשקוביץ: דובר על התופעה של בריחת מוחות.

דניאל הרשקוביץ: אגב, אני אצטט את ראש ממשלתנו.

דניאל הרשקוביץ: הוא אומר שהצרה שעם המוחות בורחות גם הידיים, הרגליים, דהיינו כל הגוף הולך, לא רק המוחות עוזבים.

דניאל הרשקוביץ: בריחת מוחות, או יאמר מי שיאמר "הברחת מוחות".

דניאל הרשקוביץ: גם פה יש שאלה של תקציבים, ואגב, הנתונים הם מדהימים.

דניאל הרשקוביץ: מדינת ישראל – אני זוכר שבנאום הראשון שלי מעל בימה זאת ציינתי את העובדה שמדינת ישראל מסבסדת את כלכלת ארצות-הברית ב-3 מיליארד דולר.

דניאל הרשקוביץ: איך?

דניאל הרשקוביץ: הכשרת מדען עולה למדינה בערך, בממוצע, כמיליון דולר, אם מסתכלים על כל מערכות השירות.

דניאל הרשקוביץ: כאשר קרוב ל-3,000 מדענים ישראלים פועלים בארצות-הברית, מתמטיקה פשוטה: 3,000 מדענים – 3 מיליארד דולר אנחנו השקענו, ארצות-הברית קוטפת.

דן מרידור: – – – צריך גם לקזז מזה את העלות שלומדים בה ישראלים באוניברסיטאות האמריקניות.

דניאל הרשקוביץ: הם משלמים, הם משלמים במיטב כספם, אבל מה עוד?

דניאל הרשקוביץ: שימו לב; היי-טק.

דניאל הרשקוביץ: מדעי המחשב, אדוני היושב-ראש, במחלקות המובילות בארצות-הברית – אתה יודע מה אחוז המדענים הישראלים בין חברי הסגל הבכירים במחלקות המובילות?

דניאל הרשקוביץ: 32.8%.

דניאל הרשקוביץ: כל חבר סגל שלישי במחלקה מובילה במדעי המחשב בארצות-הברית הוא ישראלי.

דניאל הרשקוביץ: בכלכלה – כ-28%; בכימיה – 12%; בפיזיקה – 9.6%.

דניאל הרשקוביץ: פירושו של דבר שאת פירות ההשקעה שלנו קוטפים אחרים.

דניאל הרשקוביץ: כמובן, פה יש שאלה של הקצאת משאבים.

דניאל הרשקוביץ: אני שמח שגם פה מדינת ישראל השיקה תוכנית – תוכנית מרכזי המצוינות, שבאמת יוצרת, שוב, שינוי מגמה מסוים, אבל עדיין אין הקומץ משביע את הארי.

דניאל הרשקוביץ: אז הנה, לא פטרנו את עצמנו מהתייחסות לצללים שהזכירו קודמי.

דניאל הרשקוביץ: יחד עם זאת, בואו נחזור לחצי או יותר מחצי הכוס המלאה.

דניאל הרשקוביץ: מדינת ישראל היא מעצמה עולמית מדעית וטכנולוגית.

דניאל הרשקוביץ: ואם גם נתייחס לגודלה, ואם נתייחס לכל הצרות שאתן היא צריכה להתמודד, זו תופעה, הייתי אומר, שאין לה אח ורע באוכלוסיית העמים, ועל הדבר הזה אין ספק שאנחנו צריכים לברך.

דניאל הרשקוביץ: ולסיום, אחרי שאנחנו מברכים על הדבר, ואחרי שבאמת, ביום המדע הלאומי אנחנו מתהדרים בדבר הזה, עכשיו נחזור לפרופורציה, או לאותה צניעות – שמעתי במקום אחר מידידי פרופסור צ'חנובר, שציטט את זוכה פרס נובל דייוויד גרוס, שזכה – כשצ'חנובר קיבל את פרס נובל בכימיה דייוויד גרוס קיבל את פרס נובל בפיזיקה – מדען אמריקני, יהודי אמריקני, ואז אמר דייוויד גרוס, שאלה מעניינת: אנשים שואלים, האם גם בעוד 100 שנה יהיה פרס נובל?

דניאל הרשקוביץ: כאן אין הכוונה לחשש שמא קרן פרס נובל לא תשקיע היטב את הכספים והכספים ייגמרו.

דניאל הרשקוביץ: בהנחה שהכספים יהיו, האם גם בעוד 100 שנה יהיה על מה לתת פרס נובל?

דניאל הרשקוביץ: אגב, שאלה שהרבה מהפילוסופים של המדעים עוסקים בה.

דניאל הרשקוביץ: והתשובה היא בוודאי: כן.

דניאל הרשקוביץ: הוא אומר: ככל שאנחנו מגלים יותר, אנחנו רואים שאנחנו יודעים פחות.

דניאל הרשקוביץ: הנה, לדוגמה, היום הזכיר יושב-ראש ועדת המדע את המלחמה בסרטן.

דניאל הרשקוביץ: אגב, אני אתן עשר שניות על מדע; פרס נובל של הרשקו וצ'חנובר, שקיבלו על גילוי ה-Ubiquitin, בין היתר כיוון שזו נחשבת אולי פריצת הדרך הגדולה ביותר בדרך למיגור מחלת הסרטן, כי היא הביאה באמת לפריצת דרך אדירה.

דניאל הרשקוביץ: בכל אופן, לפני 100 שנה אנשים לא מתו מסרטן.

דניאל הרשקוביץ: אתה יודע למה, אדוני היושב-ראש?

דניאל הרשקוביץ: תוחלת החיים היתה 40 שנה או פחות.

דניאל הרשקוביץ: מחלת הסרטן, סטטיסטית – סטטיסטית – היא מחלה של גיל מבוגר יותר.

דניאל הרשקוביץ: נכון שיש גם ילדים, אבל זה מאוד נדיר.

דניאל הרשקוביץ: זו מחלה שבדרך כלל, סטטיסטית, תוקפת אנשים בגיל מבוגר יותר.

דניאל הרשקוביץ: אנשים לא הגיעו לגיל של מחלת הסרטן.

דניאל הרשקוביץ: אנשים מתו לפני גיל 40, בדרך כלל מזיהומים.

דניאל הרשקוביץ: ואז התגלתה האנטיביוטיקה, והדבר הזה מיגר את מרבית הזיהומים, האריך באופן דרמטי את תוחלת החיים, אבל אז חיכתה לנו מחלת הסרטן.

דניאל הרשקוביץ: ואנחנו כולנו מקווים שמחלת הסרטן – –

דן מרידור: הגיע אלצהיימר.

דניאל הרשקוביץ: – – היא בדרך למיגור.

דניאל הרשקוביץ: ואז תוחלת החיים מתארכת, אבל אנחנו יודעים שמעבר לפינה מחכות לנו המחלות הניווניות של המוח, אלצהיימר, מחלות ניווניות אחרות, ושם, איך אומרים החבר'ה, אין לנו – כמעט אין לנו מושג ירוק.

דניאל הרשקוביץ: אנחנו שם ממש כסומים – – –

רוברט אילטוב: – – – הפנסיה.

דניאל הרשקוביץ: זו בעיה אחרת, כן.

דניאל הרשקוביץ: לא לא, אז – כשיתחילו – אז נעלה את גיל הפנסיה ל-105.

דוד רותם: אדוני השר – – –

דניאל הרשקוביץ: פעם נגיע לכך שעד מאה-ועשרים זה פחות.

דוד רותם: הם פשוט לא מבינים על מה אתה מדבר.

דוד רותם: הם הציעו הצעה לסדר, אבל – – –

רוברט אילטוב: הוא מדבר בשם עצמו.

דניאל הרשקוביץ: אם כן, מחלות – אלצהיימר ודומיה.

דניאל הרשקוביץ: ולכן אנחנו מתקדמים, אבל אז אנחנו רואים עד כמה אנחנו לא יודעים.

דניאל הרשקוביץ: נסיים אולי באמירה הנפלאה של אלברט איינשטיין, שכפי שצוין – 132 שנים להולדתו.

דניאל הרשקוביץ: אמר אלברט איינשטיין – שימו לב: המדע שלנו, כל המדע שלנו, כשהוא נמדד אל מול המציאות, הוא פרימיטיבי וילדותי.

דניאל הרשקוביץ: שימו לב: אל מול המציאות הוא פרימיטיבי – אבל זה הדבר היקר ביותר שיש לנו.

דניאל הרשקוביץ: אדוני היושב-ראש, המדע הוא אולי הדבר היקר ביותר שיש לנו, למדינת ישראל, ובל נשכח כמובן את תורתנו וערכינו, ואנחנו מאחלים למדינת ישראל שתמשיך לשמר את מעמדה זה, להיות אור לעולם כולו.

דניאל הרשקוביץ: תודה.

מגלי והבה: אדוני השר, תודה על הדברים המאלפים.

מגלי והבה: אתה מציע שנסתפק, או שאתה רוצה שיהיה דיון?

דניאל הרשקוביץ: תראה, המדע – אם נרצה לרדת לעומקי הדברים, אני חושב שנצטרך להקדיש את כל השנים הבאות לעיסוק במדע, אז בואו – יעסקו המדענים במדע, והכנסת תחזור לעבודתה הרגילה.

מגלי והבה: אוקיי.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: אומנם, חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, ביקשת הצעה נוספת.

מיכאל בן-ארי: עמדה נוספת.

מגלי והבה: או זה נקרא בעצם "עמדה אחרת".

מגלי והבה: מכיוון שהשר הסתפק, או רצה שלא נעסוק רק במדע, שנחזור לשגרת הכנסת, אלא אם כן אתה אומר: אני חייב להעיר את הערותי, ובלעדיהן היקום לא ימשיך – – –

מיכאל בן-ארי: יש לי משהו חשוב.

מגלי והבה: אני מניח.

מגלי והבה: בוא – יש לך הזדמנויות.

מגלי והבה: יש כמה הצעות חוק לקריאה ראשונה.

מיכאל בן-ארי: אבל יש לי משהו חשוב ומאוד מעניין, אדוני היושב-ראש.

מיכאל בן-ארי: משהו קצר מאוד.

מגלי והבה: אבל אני ככה עובד בניגוד לתקנון.

מגלי והבה: אבל יש הצעות חוק שתוכל להשתתף בהן.

מיכאל בן-ארי: כן, אבל אני רוצה משהו להוסיף.

מגלי והבה: תשמע, יש הרבה חברי כנסת שאפשר ללכת אתם לפנים משורת הדין.

מגלי והבה: אבל אני אקל אתך הפעם ואני אלך לפנים-לפנים משורת הדין.

מגלי והבה: בבקשה.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך, ואני אעשה את זה אכן קצר.

מיכאל בן-ארי: אני מאוד מברך על יום המדע.

מיכאל בן-ארי: לצערי, יום שלא יהיה כאן בכנסת זה יום הצווארון הכחול.

מיכאל בן-ארי: במדינת ישראל יש צווארון כחול גדול, אבל אנחנו מחנכים את ילדינו כולם להיות מדענים, כולם צריכים לעבור את מבחני המיצ"ב.

מיכאל בן-ארי: לי יש – כמו להרבה מכם – יש כמה ילדים, אחד מתאים לו להיות מדען, השני מתאים לו להיות נגר.

מיכאל בן-ארי: וכדאי שמדינת ישראל תדע שמקצועות של עבודות הכפיים, צריך לשים אותם גם כן במוקד העשייה שלנו ובמוקד החינוך שלנו, ולא להתייחס כל הזמן ולהפוך את כל הילדים הנגרים – להפוך אותם למדענים, כי אז נגיד שאנחנו נכשלים במבחני המיצ"ב.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

דניאל הרשקוביץ: אדוני היושב-ראש, אני רק מעיר שזה שיש יום המדע זה לא אומר שמחנכים את כולם להיות מדענים.

דניאל הרשקוביץ: כמו שביום האשה – – –

מיכאל בן-ארי: – – –

מגלי והבה: אמרתי לך, חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, שהלפנים משורת הדין אתך תמיד – תודה, בכל אופן.

מגלי והבה: בואו נסתפק ונתקדם בסדר-היום.

מגלי והבה: [מס' כ/323; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' כ"ט, עמ' 10175; נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: אני מזמין את יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת דוד רותם.

מגלי והבה: הוא יציג לנו הצעת חוק בתי-הדין הדתיים הדרוזיים (תיקון מס' 18), התשע"א–2011, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבר הכנסת בן-ארי, אני רציתי רק להעיר לך הערה אחת – יש לך טעות.

דוד רותם: היום להיות נגר זה מדען.

דוד רותם: אין הבדל בין מי שמייצר טיל ומי שמייצר ארון.

דוד רותם: שניהם צריכים להבין הרבה.

מיכאל בן-ארי: לא חולק על זה.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק בתי-הדין הדתיים הדרוזיים (תיקון מס' 18), התשע"א–2011.

דוד רותם: על-פי הדין הקיים, הוראות חוק בתי-הדין הדתיים הדרוזיים, התשכ"ג–1962, הנוגעות לתנאי הכשירות של קאדי מד'הב, ובייחוד ההוראה הנוגעת לטיב הכשרתו, אין בהן כדי לתת מענה הולם לתנאי כשירותם של מועמדים לתפקיד שיפוטי נכבד זה.

דוד רותם: מטרתה של הצעת החוק היא לקבוע תנאי כשירות ברורים יותר, וזאת בהקבלה לדין הקיים בבתי-הדין הרבניים ובבתי-הדין השרעיים.

דוד רותם: ראשית, מוצע להגדיר בצורה ברורה יותר את תנאי הכשירות הנדרשים לפי הדין הדתי הדרוזי, ולקבוע כי רק דרוזי המקיים אורח חיים דתי במשך תקופה של חמש שנים לפחות, ויש לו נגישות הן לכתבי הדת והן לכתבי הפרשנות של העדה הדרוזית – כי בעדה הדרוזית, גם מי שיש לו גישה לכתבים לא תמיד יש לו גישה לכתבי הפרשנות – יהיה כשיר לשמש קאדי מד'הב.

דוד רותם: שנית, מוצע לקבוע כי תנאי מתנאי הכשירות למינוי כקאדי מד'הב יהיה כי המועמד הוא בעל תואר בוגר ממוסד להשכלה גבוהה שהוכר על-ידי המועצה להשכלה גבוהה.

דוד רותם: כמו כן, על המועמד להיות בן 30 לפחות ובעל אורח חיים ואופי ההולמים את מעמדו של קאדי מד'הב במדינת ישראל.

דוד רותם: בנוסף על הדרישות האמורות, ייבחן המועמד בכתב על ידיעותיו בתחומי הדין הישראלי הרלוונטיים לכהונתו.

דוד רותם: הצעת החוק היתה יוזמה של חבר הכנסת חמד עמאר, ואליו הצטרפו כל חברי הכנסת בני הדת הדרוזית מכל סיעות הבית.

דוד רותם: הצעת החוק תואמה עם ראשי העדה הדרוזית, אשר בירכו עליה.

דוד רותם: להצעת החוק לא מצורפות הסתייגויות.

דוד רותם: אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית, בנוסח המוגש על-ידי הוועדה.

דוד רותם: אני רוצה להודות באופן מיוחד לחברי הכנסת מהעדה הדרוזית מכל המפלגות, כולל אותך, אדוני היושב-ראש, שסייעו להגיע להבנות וסייעו להעברת החוק.

דוד רותם: תודה לעורך-הדין אלעזר שטרן, היועץ המשפטי לוועדה, על קידומו של החוק ועל הבאת הצדדים לתובנות שאני לא בטוח שהם היו מגיעים אליהן בלעדיו.

דוד רותם: תודה למנהלת ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, המנהלת הוותיקה ביותר בבית הזה, דורית ואג, שאם לא הלחץ שלה אנחנו היינו אפילו היום מחכים עוד שעה עד שהיינו מעלים את הצעת החוק.

דוד רותם: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת דוד רותם.

מגלי והבה: אנחנו נאפשר לו להגיע למקומו.

מגלי והבה: כיוון שהצעת החוק הוגשה ללא הסתייגויות, אנחנו כמובן נצביע בקריאה השנייה, ולפי רשות מהיושב-ראש גם נעבור להצבעה בקריאה שלישית.

מגלי והבה: אז אני אחכה לחבר הכנסת דוד רותם שיגיע למקומו.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה, חברי חברי הכנסת – הצעת חוק בתי-הדין הדתיים הדרוזיים (תיקון מס' 18), התשע"א–2011.

מגלי והבה: הצבעה מס' 2 בעד סעיפים 1–2 – 9 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

מגלי והבה: בעד – 9, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מגלי והבה: החוק עבר בקריאה השנייה.

מגלי והבה: ואנחנו עוברים לקריאה שלישית.

מגלי והבה: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 9 נגד – אין נמנעים – אין חוק בתי-הדין הדתיים הדרוזיים (תיקון מס' 18), התשע"א–2011, נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 9, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מגלי והבה: אני קובע שהצעת חוק בתי-הדין הדתיים הדרוזיים (תיקון מס' 18), התשע"א–2011, עברה בקריאה שלישית, ואני מברך את כל אלה שסייעו.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת חמד עמאר לברך בשם המציעים, ועד שיגיע, אדוני יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט – יש לי אליך הערה.

מגלי והבה: כיוון שהצעת החוק עברה בקריאה השלישית ואני בטוח שהכוונות הן טובות, היינו מעדיפים שהמינויים שהולכים להתבצע – היו אמורים להתבצע לפי הצעת החוק, ולא לאחר שכבר נעשה מיונם, והעמדתם למשרה שיפוטית מאוד גבוהה הלכה לפי החוק הישן.

מגלי והבה: וזו הערה שצריך לקחת אותה בחשבון, שהיינו צריכים למהר קצת או להמתין עם המינויים.

מגלי והבה: אבל אני מאוד מודה לך, בכל אופן.

מגלי והבה: בבקשה, חבר הכנסת עמאר.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני קודם כול רוצה להודות לכולם על הצבעתם ועל העברת החוק.

חמד עמאר: מי שלא חי במגזר הדרוזי לא יודע את חשיבותו של חוק זה; אדוני היושב-ראש בטח יודע את החשיבות של החוק הזה.

חמד עמאר: הדין הדרוזי התבסס על חוק שחוקק בשנת 1962 ולא נתן את השירות שאמור היה לתת לאזרח ולתושב הדרוזי במדינת ישראל.

חמד עמאר: אנחנו נמצאים בשנת 2011, ואני חושב שהצעת החוק הזו – החוק הזה רק יעזור ויקדם.

חמד עמאר: אני רוצה בהזדמנות הזו להודות לחברי חבר הכנסת יריב לוין, שהוא שותף להצעת החוק והציע אתי את הצעת החוק.

חמד עמאר: אנחנו שותפים בכמה הצעות חוק שנוגעות למגזר הדרוזי, ואני מקווה שנצליח גם לקדם אותן.

חמד עמאר: אני רוצה להודות לחברי הכנסת הדרוזים וגם ליושב-ראש, שהיה שותף בהצעת החוק והשתתף בדיונים בהצעת החוק; גם לחבר הכנסת סעיד נפאע, גם לסגן השר איוב קרא, שהיה כל הזמן אתנו בחוק הזה.

חמד עמאר: אני רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה, שראה את חשיבות החוק הזה וגם קיים פגישות מעבר לישיבות הוועדה עם נכבדים דרוזים, שמע את דעתם, כמו שהבטיח בוועדה, שגם יֵשב אתם, והוא ישב אתם, ובאמת תודה רבה לך.

חמד עמאר: לצוות הוועדה, לרכזים, למנהלת הוועדה דורית, ליועצים המשפטיים סיגל ואלעזר, וכמובן אני רוצה להודות לחברי יריב לוין, על השותפות שלו בחוק.

חמד עמאר: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר, וגם לך מגיעות הברכה והתודה על העברת החוק החשוב הזה.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת יריב לוין להציג, וגם לך מגיעה תודה – בעצם הודעה.

מגלי והבה: בבקשה.

): אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד סגן ראש הממשלה, חברות וחברי הכנסת, הודעה מטעם ועדת הכנסת.

): אני מתכבד להודיע בזאת על איוש חבר בוועדה המשותפת של ועדת החוקה, חוק ומשפט ושל ועדת החוץ והביטחון לפי סעיף 4(ה) לחוק האזנת סתר – במקום הפנוי של ועדת החוץ והביטחון יכהן חבר הכנסת .

): תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת יריב לוין.

מגלי והבה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/374).

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק הגנת השכר (תיקון מס' 27) (ניכויים בעד פעילות רווחה), התשע"א–2011, של חברי הכנסת שלי יחימוביץ, חיים כץ ויצחק וקנין – קריאה ראשונה.

מגלי והבה: תציג לנו את הצעת החוק חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

מגלי והבה: בבקשה.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק היא של חברי הכנסת חיים כץ, יצחק וקנין ושלי, הצעת חוק הגנת השכר (תיקון מס' 27) (ניכויים בעד פעילות רווחה).

שלי יחימוביץ': מדובר בהצעת חוק שבאה לתקן הצעת חוק נרחבת שחוקקתי לפני כשנתיים, תיקון 24 לחוק ההגנה על השכר, תיקון אשר הרחיב את חובת הפירוט של תלוש השכר שמקבל העובד ממעסיקו כך שהתלוש יהיה ברור לעינו של העובד ויהיו כלולות בו כל זכויותיו, כל התשלומים המגיעים לו בדין, כל מה שנוכה ממנו, ימי החופשה הצבורים שלו, ימי החופשה שעוד נותרו לו.

שלי יחימוביץ': החוק הפך את התלוש לנגיש וקריא לעובדים, ואף הפך את חובת ההוכחה בבתי-הדין לעבודה, כך שעובד שבא לתבוע את מעסיקו לא תהיה חובת ההוכחה עליו אלא על המעסיק.

שלי יחימוביץ': יש היגיון בדברים, כיוון שכאשר ימלא המעסיק את חוק התלוש – או בשמו הרשמי: תיקון 24 – לא תהיה לו שום בעיה להוכיח את טיעוניו בבית-המשפט.

שלי יחימוביץ': אחרי כניסת החוק לתוקף קיבלנו הערות מכמה וכמה ארגוני עובדים כי ההגנה שהענקנו כאן לעובד יכולה להיות במקרים מסוימים בעוכריו, משום שהיא מונעת הן ממעסיק והן מוועד עובדים לנכות משכרו של העובד בעבור קרנות סיוע הדדיות, פעילויות רווחה ותרבות וכן הלאה, דברים חיוביים, שהעובד רוצה ומעוניין בהם ומעוניין להשתתף בהם.

שלי יחימוביץ': לפיכך התיקון הזה בחוק בא לאפשר ניכוי סכום קצוב ממשכורתו של עובד, כפוף לכמה תנאים שתכליתם להגן על שכרו – שייגבו על-ידי ועדי העובדים בעבור פעילויות רווחה ותרבות, שהעובד או בני משפחתו ישתתפו בהם, כמובן בהסכמתם של העובדים.

שלי יחימוביץ': יש הסכמת ממשלה, ואני מבקשת מחברי לתמוך בחוק.

שלי יחימוביץ': תודה.

מגלי והבה: תודה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

מגלי והבה: נרשמו כמה חברי כנסת להתדיין בקריאה הראשונה על הצעת החוק.

מגלי והבה: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, בבקשה.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת יעקב כץ, אם יהיה כאן, וחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, אם יהיה כאן.

מגלי והבה: אם לא, נעבור להצבעה ונמשיך בסדר-היום.

מגלי והבה: בבקשה.

מגלי והבה: שלוש דקות לאדוני.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מובן שהגנה על שכר העובדים היא דבר מבורך, חיוני, שאנחנו נתמוך בה.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה לדבר גם כן היום על הגנה על אחד הדברים החשובים ביותר לנו, עולם הערכים שלנו, זה הגנה על ארץ-ישראל.

מיכאל בן-ארי: השבוע ביום חמישי, י"א באדר, נציין שוב את יום נפילתו של יוסף טרומפלדור בתל-חי, והירצחם של עוד שבעה מחבריו.

מיכאל בן-ארי: יום י"א באדר נחשב כבר יותר מ-90 שנה כיום תל-חי.

מיכאל בן-ארי: בתרבות העכשווית שלנו, של "האח הגדול", ו"החנונים", וכן הלאה, לצערנו הרב המורשת הזאת נשכחת.

מיכאל בן-ארי: יוסף טרומפלדור, שהיה חייל בצבא זר, החליט לבוא, אחרי שכבר היה גידם בידו, ולהגן על הארץ הזאת, ולהילחם עליה, ולומר: פה בארץ הזאת אני כבר לא אהיה זר.

מיכאל בן-ארי: בארץ הזאת – הוא כותב במלים האלה: אם תפרוץ מלחמה בארץ-ישראל, בוודאי יכתירוני שם בתואר מפקד, אף-על-פי שאני מוכן לשרת שם גם כחייל פשוט.

מיכאל בן-ארי: הן שם נהיה בבית, לא אצל זרים.

מיכאל בן-ארי: מאמין אני, יום יבוא, ואני עייף ומיוגע, אשקיף בשמחה ובגיל על שדותי שלי, בארצי שלי, ולא יאמר לי איש: לך לך מזה, זר הינך בארץ הזאת.

מיכאל בן-ארי: ואם יאמר לי איש כך, בכוח ובחרב אגן על שדותי וזכויותי.

מיכאל בן-ארי: ואם אפול בקרב, מאושר אהיה, אדע לשם מה אני נופל.

מיכאל בן-ארי: כך כותב יוסף טרומפלדור טרם עלייתו ארצה.

מיכאל בן-ארי: כידוע, באותו מבנה, באותו מתחם שהם גרו בו בתל-חי – באו לשם כוחות של האויב הערבי ואמרו שהם מחפשים צרפתים, באמתלות שקר נכנסו, וברגע שהם פגשו את הבחורים הצעירים המתיישבים באצבע-הגליל, פתחו לעברם בירי שנגמר בנפילתם של כמה וכמה מחבריו של יוסף טרומפלדור, שעל שמם נקראה לימים העיר קריית-שמונה – על שם אותם שמונה נופלים.

מיכאל בן-ארי: השבוע, כשהייתי בלוויה של הקדושים, פגשתי חבר שסיפר לי על הבת המאומצת שלו, שלומדת בכיתה עם תמר, תמר פוגל, אותה בת שהפכה להיות גיבורה על-כורחה השבוע.

מיכאל בן-ארי: הוא מספר לי: היא סיפרה לבת המאומצת שלי לפני שבועיים – היא לומדת אתה בכיתה – היא סיפרה לה לפני שבועיים שהיא חלמה שההורים שלה מתו.

מיכאל בן-ארי: אז אמרה לה אותה ילדה, ולילדה המאומצת קוראים רבקה – להורים שלה קראו בנימין וטליה כהנא.

מיכאל בן-ארי: גם הם נרצחו.

מיכאל בן-ארי: רבקה ניצלה, גם היא היתה באותה התקפת ירי של שלושה מרצחים, ששלח אותם מרואן ברגותי, לפי הדיווחים של השב"כ – ירו על רכב ובו זוג הורים וחמש בנות, מששת הילדים שלהם, ובה נהרגו ובנימין וטליה כהנא.

מיכאל בן-ארי: ובאותה כיתה היא לומדת, שוב, עם ילדה שהיא לא רק יתומה מאב ומאם, אלא גם שכלה את שלוש אחיותיה.

מיכאל בן-ארי: מחיר הדמים שאנחנו משלמים על המאבק בארץ הזאת הוא מחיר דמים כבד מאוד, אבל העוצמות שאנחנו לוקחים הן אותן עוצמות שהניח בנו יוסף טרומפלדור, אדוני היושב-ראש, שלימד אותנו, באותם משפטים עזים, שאנחנו יודעים שאין לנו ארץ אחרת, שזה הבית שלנו, ואנחנו לא נופלים בארצות נכר.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה מהמקום הזה לשלוח לילדי איתמר, לתושבי איתמר, לאנשים האלה, שיודעים שכול ונפילות של חבריהם, לצערנו הרב, בצורה בלתי מתקבלת על הדעת – החוזק שלכם, העוצמה שלכם היא העוצמה של עם ישראל.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

מגלי והבה: אני מזמין את הדובר הבא, ולצערי – אני אקריא את שמותיהם: חבר הכנסת יעקב כץ, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – לא נמצאים פה.

מגלי והבה: אם כך, חברי חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה על הצעת החוק בקריאה ראשונה.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הגנת השכר (תיקון מס' 27) (ניכויים בעד פעילות רווחה), התשע"א–2011, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 9, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מגלי והבה: אני קובע שהצעת החוק הגנת השכר (תיקון מס' 27) (ניכויים בעד פעילות רווחה), התשע"א–2011, עברה בקריאה ראשונה ותועבר להכנתה לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

מגלי והבה: מובן שהוועדה שתדון בהצעת החוק היא ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מגלי והבה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/376).

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת החוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 21) (הארכת רשיון לעובד זר בתחום הסיעוד), התשע"א–2011, קריאה ראשונה.

מגלי והבה: יציג לנו את הצעת החוק חבר הכנסת דוד אזולאי, יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

מגלי והבה: כמובן, אם נרשמו עוד דוברים אז גם, ואם לא – נצביע על הצעת החוק.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, ראשית אני רוצה להודות ליושב-ראש הנהלת הקואליציה זאב אלקין, ליושב-ראש הכנסת חבר הכנסת רובי ריבלין וליושב-ראש האופוזיציה, שניאותו לאפשר לי להעלות ההצעה הזאת היום לקריאה ראשונה, כדי שנוכל לגמור אותה לפני סוף מושב החורף.

דוד אזולאי: להצעה זאת שותפים חברי איתן כבל, עמיר פרץ, ויעקב כץ.

דוד אזולאי: זו הצעה שהייתי אומר ומגדיר אותה מעשה חסד עם אותם חולים סיעודיים, שלפעמים, לצערנו הרב, נגזר עליהם לסבול.

דוד אזולאי: בהצעת החוק הזאת אנחנו יכולים, במעט מאוד, לעזור להם.

דוד אזולאי: הדברים הגיעו לידי כך שלא פעם נתקלתי בבקשות של אנשים שפנו וביקשו – הם מסתדרים עם העובד הזר שלהם, הם מבקשים להאריך לו את השהות, אבל החוק לא מאפשר, כי הוא עבר את המכסה, ואז התוצאה היתה שהיו נאלצים להיפרד – העובד סובל, והמעסיק, שהוא הסיעודי, גם הוא סובל, או שלפעמים, מחוסר ברירה, מעסיקים את אותו עובד זר בצורה בלתי חוקית.

דוד אזולאי: לכן חשבתי לנכון למצוא איזושהי דרך על מנת לפתור את הבעיה הזאת בכך שתוקם במשרד הפנים ועדה בראשות שופט שתבדוק כל מקרה לגופו של עניין, והיא תמליץ לשר אם לאשר הארכתו של החוזה לעובד הזר.

דוד אזולאי: וגם פה הגבלנו את זה: הוועדה והשר לא יכולים לתת כמה שהם רוצים.

דוד אזולאי: גם פה תוגבל המכסה למשך שנה על-ידי השר.

דוד אזולאי: כלומר, גם המקרים ההומניטריים האלה יוגבלו לתקופה מסוימת, ויכול להיות שבעוד שנה, אם נראה שהמצב באמת – יש דרישה ויש היענות והעסק הזה עובד כמו שצריך, אז יצטרכו להגדיל את המכסה.

דוד אזולאי: בשלב זה אני חושב שטוב נעשה אם נגביל, על מנת להראות שיש כאן איזשהם בקרה ופיקוח, ולא לכל דכפין נותנים את האפשרות הזאת.

דוד אזולאי: יחד עם זה, אני מאוד מקווה שאם נצליח להעביר את החוק הזה עוד במושב הנוכחי, נוכל לבוא בבשורה לאותם אנשים שזקוקים לשירות הזה, ונוכל להגיד: תרמנו להם, ולו במעט, במצוקה הקשה שבה הם שרויים.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

מגלי והבה: תודה ליושב-ראש והגנת הסביבה.

מגלי והבה: נרשם מתדיין אחד, אלא אם הוא רוצה לוותר – לא.

מגלי והבה: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, בבקשה, ולאחר מכן נעבור להצבעה.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי יושב-ראש ועדת הפנים חבר הכנסת דוד אזולאי, מכובדי, יש לומר; הרמח"ל, רבי משה חיים לוצאטו, בספרו החשוב ביותר, "מסילת ישרים", בין יתר ספריו החשובים, כשהוא מדבר על החסידות, על דרגת החסידות, יש לו שם פרק שנקרא: משקל החסידות.

מיכאל בן-ארי: ואם אני רוצה לומר את הדברים במשפט וחצי: על כל חסידות מישהו משלם את המחיר.

מיכאל בן-ארי: אם אני מתנהג בחסידות מסוימת ומשהו מסוים אני לא עושה, ומישהו אחר צריך לעשות את זה במקומי, אז אני, בתור חסידות גדולה שלי, גורם למישהו אחר נזק, אני גורם למישהו אחר מעמסה.

מיכאל בן-ארי: לכן, אומרים לכל חסיד: אם אתה חסיד, תהיה על חשבונך.

מיכאל בן-ארי: אל תהיה חסיד – חסיד זה מה שעושים מעבר.

מיכאל בן-ארי: חסד זה מעבר למצופה, מעבר לנורמל.

מיכאל בן-ארי: זה המושג של חסד.

מיכאל בן-ארי: זו ההגדרה של חסד.

מיכאל בן-ארי: חסד זה לא צדק.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה להפנות את תשומת לבך לצרה צרורה, של המחיר של זרים שנכנסים לארץ באמתלאות כאלה ואחרות, ובין היתר באמתלה הזאת.

מיכאל בן-ארי: אני לא נגד בואם של עובדים סיעודיים, אבל אני אומר – ואני גם הצעתי הצעת חוק כזאת, שאני מקווה שתונח על שולחן הכנסת בקרוב – שכל העובדים הסיעודיים האלה צריכים להיות בגיל שבו מרכז החיים שלהם הוא בארץ אחרת.

מיכאל בן-ארי: הם באו לכאן לשנתיים, לשלוש, ואם נרצה להאריך – לארבע שנים.

מיכאל בן-ארי: ואנחנו יודעים שבתום ארבע השנים הוא יחזור למקום שממנו הוא בא.

מיכאל בן-ארי: אגב, הדברים האלה, אנחנו רואים אותם בארצות שהן פחות או יותר מפותחות, שבאים עובדים סיעודיים מן הסוג הזה מארצות אירופה, כמו הונגריה ואחרות, ובאות בדרך כלל נשים מבוגרות.

מיכאל בן-ארי: הן עושות פה העבודה מסורה ביותר – ואני מכיר – הן שולחות את השכר שהן מרוויחות, וזה פי כמה וכמה ממה שהן מרוויחות בארצן; שולחות את הכסף הזה למשפחותיהן, לילדים שלהן, לנכדים שלהן.

מיכאל בן-ארי: ובתום התקופה שהן עשו חסד עם אותו אדם שצריך לעשות אתו, הן חזרו לארצות מוצאן.

מיכאל בן-ארי: מה שאתם עושים עכשיו, אתם גורמים לכך – באות לפה בחורות צעירות, מנפאל, מהפיליפינים, מהודו.

מיכאל בן-ארי: פתאום ארץ מפותחת, ארץ רווחה, מאוד נחמד.

מיכאל בן-ארי: מהו הגבול?

מיכאל בן-ארי: כשאני נמצא בלשכה שלי בשכונת התקווה ואני שומע כל פעם את המחיר הכבד שאנחנו משלמים בגלל כל מיני מניפולציות של כל מיני צדיקים פה, שמביאים לפה ומכשירים פה אלפים, אלפים, אלפים של פולשים.

מיכאל בן-ארי: ואנשים בוכים, מיררו את חייהם, הפכו להיות זרים בארצם.

מיכאל בן-ארי: אז היא באה צעירה, היא תכיר פה בחור נחמד – אולי כזה, אולי אחר – תביא ילד לעולם, ותגיד: מגרשים פה ילדים; עם כל המניפולציות, הם זכו באוסקר.

מיכאל בן-ארי: לכן, אני אומר לך, אדוני חבר הכנסת דוד אזולאי: אני איאלץ עכשיו להתנגד לחוק, ואני מעריך שזה יבוא אליך, לאחר מכן, לדיון, ואני רוצה שאנחנו נדאג לכך שמדובר באנשים שאנחנו מאריכים להם, אבל החיים שלהם ומרכז הכובד שלהם אינם כאן אלא בארץ מוצאם.

מיכאל בן-ארי: הם יעבדו פה לפרנסתם, ירוויחו אותה בכבוד ויחזרו למקומם.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

מגלי והבה: אם כך, חברי חברי הכנסת, נעבור להצבעה על הצעת החוק.

מגלי והבה: חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 21) (הארכת רשיון לעובד זר בתחום הסיעוד), התשע"א–2011 – קריאה ראשונה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 6 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 21) (הארכת רשיון לעובד זר בתחום הסיעוד), התשע"א–2011, לו והגנת הסביבה נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 6, מתנגד אחד.

מגלי והבה: אני קובע שהצעת החוק, כפי שהקראתי אותה, הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 21), אושרה בקריאה ראשונה, והיא תעבור לו והגנת הסביבה להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מגלי והבה: סקר ה-BBC שלפיו ישראל היא מהמדינות השנואות בעולם

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים, לפי הסדר שלנו, להצעות לסדר-היום.

מגלי והבה: הצעה לסדר-היום בנושא: סקר ה-BBC שלפיו ישראל היא מהמדינות השנואות בעולם, שמספרה 5369, של חבר הכנסת דניאל בן-סימון.

מגלי והבה: ישיב לו, כמובן, שר ההסברה והתפוצות, חבר הכנסת יואל אדלשטיין.

מגלי והבה: בבקשה, חבר הכנסת בן-סימון.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר, הדיון הזה נועד לאתמול, אבל הוא נדחה להיום, ולכן אני מתנצל אם זה גרם להטרדה כלשהי.

דניאל בן-סימון: אני מביא את הנושא הזה, לא כי זה סקר של ה-BBC, אלא ה- BBCכמטאפורה על היחסים שלנו עם העולם.

דניאל בן-סימון: מכיוון שאתה שר ההסברה, אני חושב שחשוב שנדע על איזו קרקע אנחנו עומדים ואיך נתייחס לעולם בעתיד, איך אנחנו מתייחסים אליו היום, והאם אפשר לוותר על העולם.

דניאל בן-סימון: ומכיוון שאתה שר ההסברה, יש לך משימה יוצאת דופן.

דניאל בן-סימון: מעשה שעשית אתמול או שלשום יש לו השלכות; מעשה שלא תעשה יהיו לו השלכות, כי אנחנו כרגע בסכסוך עם העולם.

דניאל בן-סימון: ותודה: לא חשוב מה הנסיבות, ישראל נמצאת בסכסוך עם הקהילה הבין-לאומית, רובה.

דניאל בן-סימון: ולכן הסקר של ה-BBC הוא מטאפורה לאיזשהו מצב קלוקל שיש בינינו לבין העולם, ולדעתי לא כך צריך להיות, אפשר לתקן אותו.

דניאל בן-סימון: זו לא קללה.

דניאל בן-סימון: זה לא משהו דטרמיניסטי, שמדינת ישראל מוקפת אויבים וצריכים לעשות הכול כדי להדוף את העולם.

דניאל בן-סימון: אני רוצה לתת לך דעה שלי, אישית, שאני בטוח שהיא מייצגת את הכיוון הפוליטי שאני בא ממנו – אני לא מתכוון, אדוני השר, לגשר על ההבדלים בינינו.

דניאל בן-סימון: כל אחד מביא אתו את המטען האישי, הפוליטי, הרוחני, החברתי, המשפחתי, הכול.

דניאל בן-סימון: ונקלענו למצב שמעיק על כולנו, וזה המצב שהמדינה הזאת, שעמלו עליה כל כך קשה, שנמצאת במאבק קיומי, שמוקפת אויבים ומדינות שחורשות רע בכל מקום, היא הגיעה למצב שהיא מואשמת במצב הזה.

דניאל בן-סימון: כלומר, אתה מבין?

דניאל בן-סימון: התפיסה הזאת, שלך ושל רבים שיושבים בצד השמאלי שלי, מפה, שרואים את ישראל כקורבן – היא נתפסת בעולם כמי שאשמה במצב שאליו נקלעה.

דניאל בן-סימון: ואני אומר לך שזה לא מצב דטרמיניסטי.

דניאל בן-סימון: אני זוכר מצבים אחרים.

דניאל בן-סימון: אני זוכר מצבים אחרים, גם בשנות ה-50 וה-60 וה-70, בתקופה שבה אתה ואני עלינו לארץ.

דניאל בן-סימון: עצם העובדה – ישראל היתה מקום שבאמת נהרו אליו.

דניאל בן-סימון: במטוס שבו הייתי היו 300 צעירים מכל העולם.

דניאל בן-סימון: עזבו משפחה, עזבו תרבות, עזבו שפה, כדי לבוא לפרויקט הזה.

דניאל בן-סימון: הלכו לקיבוצים, הלכו למושבים, והיתה תחושה שאין לאף אחד אחר בעולם, וזה שפה, בניגוד למקום אחר, אתה בונה מדינה.

דניאל בן-סימון: לאלה מהמשפחה שלי שנשארו בצרפת או במרוקו, אין להם דבר כזה.

דניאל בן-סימון: לי יש.

דניאל בן-סימון: אני שותף להקמת מדינה.

דניאל בן-סימון: והתחושה הזאת רשומה לכל אחד מאתנו בתעודת הזהות שלו, כי באנו למדינה לא מוכנה, אבל עם איזשהו רעיון, ואתוס, וצדקת דרך.

דניאל בן-סימון: ושמנו את מיטב האנשים שלנו, אם אתה זוכר, בחלון הראווה של ישראל, שייצגו אותנו בעולם, כי החשבנו את העולם כמקום חשוב.

דניאל בן-סימון: שמנו את האנשים בעלי היכולת הכי טובה להיות שגרירים, להיות שרי חוץ, כי העולם הצטייר כפרטנר של ישראל.

דניאל בן-סימון: מיום הכרזתה של המדינה ועד לשנים האחרונות, העולם היה אתנו.

דניאל בן-סימון: ואיפה העולם לא היה אתנו?

גאלב מג'אדלה: מה קרה?

גאלב מג'אדלה: – – –

דניאל בן-סימון: לדעתי, לא בגלל מה שאנחנו, אלא שאני באמת חושב – ושוב, זו דעה פוליטית שלי, שהיא שונה משלך, וזכותו של כל אדם, ולכן אנחנו יושבים משני צדי המתרס.

דניאל בן-סימון: אני באמת חושב, השר אדלשטיין, שהעולם עדיין אוהב אותך, מעריך אותך ומעריץ אותך, והוא רק כועס על חלק מהדברים שאתה עושה.

דניאל בן-סימון: הוא כועס, וראש הממשלה יודע את זה.

דניאל בן-סימון: זאת הסיבה שלפני שנה הוא התייצב בבר-אילן ואמר "אני מקבל את צו העולם".

דניאל בן-סימון: אני הייתי שם.

דניאל בן-סימון: אתה לא היית שם.

דניאל בן-סימון: אתה נגד שתי מדינות, אבל אני ראיתי את ראש הממשלה הזה, ואני אומר לך שישבתי מולו, והוא אמר: "אני מקבל את העניין".

דניאל בן-סימון: ההתנגדות של העולם היא לא על היותך יהודי – לא יהודי מאמין, לא יהודי עולה, לא יהודי מיישב ולא יהודי שיוצר – אלא על חלק מהמעשים, שאנחנו חייבים לתת עליהם דין-וחשבון.

דניאל בן-סימון: ואני אומר לך שחייבים לתת עליהם דין-וחשבון, ואני שמח שהתובנה הזאת, שהיתה נחלה של חלק מהמפה הפוליטית, נכנסה לתוך חלק מהמחנה שיושב לשולחן הזה, כולל השר שיצא עכשיו, כרגע, מפה, השר דן מרידור.

דניאל בן-סימון: אולי בבוא היום זה יבוא גם אליך.

דניאל בן-סימון: ומה אני אומר?

דניאל בן-סימון: אני אומר שהיחס לישראל הוא תלוי מדיניות, ואני זוכר – ואני זוכר שמנחם בגין, גדול הנצים בעולם, כרת שלום עם מצרים – תשמע, אני לא יודע איפה היית, אבל רחובות המדינה, במיוחד בדרך מבן-גוריון לירושלים, בתוך ירושלים, מאות אלפי אנשים עמדו ונופפו בידיהם, אדוני היושב-ראש.

דניאל בן-סימון: היה אקט יוצא דופן.

דניאל בן-סימון: לפתע האיש הזה, שנתפס כאיש שמחרחר מלחמה, עשה שלום עם מצרים, ושינה את פני המדינה.

דניאל בן-סימון: אקט אחד, וזה שינוי דרמטי.

דניאל בן-סימון: הוא נסע לארצות-הברית אחרי זה והתקבל כמו גיבור – "טיים מגזין", "ניוזוויק" וכולם – כי העולם אוהב אנשים שמשנים את המדיניות, שמוכנים לזוז מצד לצד.

דניאל בן-סימון: אם תעשה את זה, זה גם יקרה לך.

דניאל בן-סימון: זה נכון.

יולי יואל אדלשטיין: זו המלה הראשונה שאני מסכים לה.

גאלב מג'אדלה: מה זה עכשיו, משא-ומתן?

דניאל בן-סימון: לא.

דניאל בן-סימון: אני מנסה – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: הוא רצה שיהיה משהו שאני מסכים אתו מאה אחוז.

יולי יואל אדלשטיין: אם אני עכשיו עובר לשמאל – – –

מגלי והבה: לא לא לא, לא לזה התכוונתי.

מגלי והבה: אדוני השר, אני אומר – – –

גאלב מג'אדלה: הוא רוצה אותך ימין – – –

יולי יואל אדלשטיין: אם אתה עובר לימין, אתה – – –

גאלב מג'אדלה: לא.

גאלב מג'אדלה: הוא רוצה אותך ימין – – –

דניאל בן-סימון: אדוני השר, אני מדבר אתך בנימה ידידותית.

דניאל בן-סימון: אנחנו באווירה אינטימית, כמעט מועדון לילה פה, ואפשר לדבר חופשי כדבר איש – באמת, בצורה של לא ימין ולא שמאל.

דניאל בן-סימון: לכן, זה לא עניין של קריאות ביניים.

דניאל בן-סימון: זה עניין של אמונה, ואיך הגענו למצב הזה.

דניאל בן-סימון: אני אומר לך שאני מסתובב בעולם, כפי שאתה מסתובב, ואני מדבר את השפות כפי שאתה מדבר.

דניאל בן-סימון: אני פשוט מתחלחל מול העובדה שאנחנו מאבדים מדינה אחרי מדינה.

דניאל בן-סימון: לא יכול להיות מצב כזה שאין לנו כניסה לבית הלבן.

דניאל בן-סימון: לא יכול להיות מצב כזה שאין לנו כניסה לאנגלה מרקל, שצועקת על ראש הממשלה.

דניאל בן-סימון: לכן, אני מעריץ את מעשי ההסברה שלך, אבל הם כמו עלה נידף ברוח שסוחפת את המדיניות שלנו למקומות אחרים.

דניאל בן-סימון: חוץ ממנחם בגין, אני זוכר שהיה אוסלו, שאפשר לקבל אותו או לא לקבל אותו – אדם שעשה, יצחק רבין, והייתי בין אלה שהיו בהלוויה שלו, והיו קרוב ל-90 ראשי מדינות שבאו לחלוק כבוד לאדם שנרצח על דעותיו.

דניאל בן-סימון: ראיתי את אריאל שרון חודש-חודשיים אחרי ההתנתקות, ולא חשוב מה יצא ממנה – הגיע לארצות-הברית, ואני אומר לך – ראשי מדינות התחרו זה בזה לא כדי לפגוש אותו, כי הוא היה עייף.

דניאל בן-סימון: בספטמבר 2005, חודש אחרי ההתנתקות, הוא הגיע לניו-יורק, אדוני היושב-ראש, והתקבל כמו יוליוס קיסר, ורצו רק להצטלם אתו, כי העולם אוהב את המנהיגים האלה, וגם אוהב את ישראל עושה שלום.

דניאל בן-סימון: לכן, אני אומר לך שבמצב כזה, כשהמדיניות הישראלית מתקדמת לכיוון הנכון, אתה חוזר להיות בן התפנוקים של העולם.

דניאל בן-סימון: כשאתה נכנס עם הראש בקיר, אתה נתקל בקיר.

דניאל בן-סימון: ואתה כרגע נכנס עם הראש בקיר.

דניאל בן-סימון: לכן, אני אומר לך: אני לא יודע מה ראש הממשלה הולך לעשות.

דניאל בן-סימון: הוא אומר שיש נאום מדיני.

דניאל בן-סימון: אתה יודע על זה משהו?

דניאל בן-סימון: יכול להיות שהוא יבוא ויגיד דברים דרמטיים.

דניאל בן-סימון: אבל דע לך, אתה לא תקנה את העולם בכל מיני טריקים כאלה, של תמונות כאלה ואחרות, זוועתיות כמו שהן זוועתיות, כי אנשים הם אינטליגנטים.

דניאל בן-סימון: יש פה סכסוך שלא נפתר, הסכסוך הוותיק ביותר בעולם.

דניאל בן-סימון: יש לך פתרון?

דניאל בן-סימון: תגיד אותו.

דניאל בן-סימון: תעמוד פה עכשיו ותגיד אותו, ונדע ונלך כולנו לציבור עם זה.

דניאל בן-סימון: אבל אתה לא יכול ללכת לציבור עם איזו פשרה כלשהי, כי אתה חייב לבוא עם פתרון.

דניאל בן-סימון: לכן, היעדר הפתרון מביא לכך שהעולם כועס עליך, כי אתה תקוע.

דניאל בן-סימון: אתה תקוע.

דניאל בן-סימון: אנחנו תקועים.

דניאל בן-סימון: הדור שלנו תקוע.

דניאל בן-סימון: וכל האינתיפאדה הראשונה, האינתיפאדה השנייה, ואולי הפרשנים כבר מדברים על האינתיפאדה הבאה – ואתה תקוע.

דניאל בן-סימון: לכן אני אומר לך שהבעיה היא לא מה תאמר, איך תאמר, באיזו שפה תאמר ובאיזו אנגלית, אוקספורדית, של קיימברידג' או של NYU – אלא זה המעשה.

דניאל בן-סימון: המעשה ירחיק אותך והמעשה יקרב אותך.

דניאל בן-סימון: העצה שלי לך – יש לך תפקיד קשה, וקשה לי לשמוע חברים ולקבל מיילים שכועסים עלינו, כי זה באמת מקום שאתה רוצה להיות צודק כל הזמן.

דניאל בן-סימון: אני אומר לך את זה בשיא הידידות – ייתכן שההיסטוריונים יאמרו שאתה צודק, שצדקת בדרך הסרבנית שלך; ייתכן שצדקתי וייתכן שגם טעיתי, אבל שתדע, שהיחס לעולם הוא תלוי ההתנהגות שלך.

דניאל בן-סימון: מה אתה אומר?

דניאל בן-סימון: קשה להבין את זה?

נחמן שי: זה יפה, מה שאמרת.

דניאל בן-סימון: זה פשוט ככה.

דניאל בן-סימון: יש מדינות – יש מדינות שהעולם לא אכפת לו איך הן מתנהגות.

דניאל בן-סימון: אבל אתה יושב במקום כזה שכל תנועה שלך יוצרת גלי צונאמי מדיניים בכל העולם.

דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר לך, אדוני השר, בצניעות: תחשוב לא רק איך להסביר את המדיניות, אלא איך לייצר רעיון חדש.

דניאל בן-סימון: כשאתה נוסע לניו-יורק ומדבר עם היהודים, ואתה נוסע למקומות אחרים, תגיד להם: אתם יודעים מה, יכול להיות שאנחנו נשנה.

דניאל בן-סימון: וזה לא אקט רופס, לא אקט אנטי-יהודי ולא אקט אנטי-משהו.

דניאל בן-סימון: זה אקט ישראלי פטריוטי גם לשנות דעה.

מגלי והבה: לסיכום.

דניאל בן-סימון: אתה בא ממחנה ששינה פה ושם דעה.

דניאל בן-סימון: לכן, אדוני השר, אני אומר לך שזה זה.

דניאל בן-סימון: זה לא ה-BBC.

דניאל בן-סימון: זה לא שהעולם שונא אותנו, אלא העולם כועס.

דניאל בן-סימון: לכן, הוא רוצה שתבוא עם משהו יצירתי, כדי לשנות את התמונה.

דניאל בן-סימון: תודה רבה לך.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת דניאל בן-סימון.

מגלי והבה: אני מזמין את שר ההסברה והתפוצות חבר הכנסת יולי אדלשטיין.

מגלי והבה: אדוני, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אדוני המציע, קודם כול, אני שמח מאוד על הצגת הדברים, כי אני כבר חשבתי שהשיחה שלנו – וודאי שאני חס ושלום לא רואה בזה שום מטרד, הנושא שהעלית הוא נושא חשוב מאוד, אתמול לא הסתייע, אז היום נדון עליו.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי שאני שמח על הצגת הדברים, כי חשבתי שאתה באמת ברצינות תתחיל לנתח יחד אתי את הסקר הזה של ה-BBC.

יולי יואל אדלשטיין: כי אז הייתי אומר לך, תסתכל על הסקר.

יולי יואל אדלשטיין: הלוואי שהנתונים של, למשל, מדינות "בלתי חשובות" כמו ארצות-הברית או רוסיה, היו קובעים בשביל הסקר.

יולי יואל אדלשטיין: שם התמיכה בנו מצוינת.

יולי יואל אדלשטיין: איפה הבעיה ומה גורר אותנו כלפי מטה?

יולי יואל אדלשטיין: אינדונזיה, סעודיה, מה עוד שם – לוב, אני כבר לא זוכר בדיוק את רשימת המדינות איפה שהאחוזים – הרי סטטיסטיקה, כולנו מבינים, אפשר לשחק אתה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שאתה תסכים אתי שגם אם נעמוד על הראש כולנו, ונעשה פירמידות, האחוזים באינדונזיה ובסעודיה לא בדיוק ישתנו לטובה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן בוא ונדבר באמת מה קורה עם התדמית, ואיך לשנות אותה.

יולי יואל אדלשטיין: הצגת תיאוריה מעניינת – אני מכיר אותה – שאומרת: אם תעשו מדיניות נכונה, התדמית תשתנה לטובה.

יולי יואל אדלשטיין: הבעיה שלי עם התיאוריה הזאת, כפי שגם דרך אגב משתמע מדבריך, היא שהיא פשוט לא עובדת.

יולי יואל אדלשטיין: תיקח את הדוגמה, למשל, הנושא המפורסם שאומרים – כי נוח לאנשים מסוימים להציג את זה כך: כל הצרות שלכם זה הכיבוש.

יולי יואל אדלשטיין: מזה הידרדרתם, מזה הגעתם.

יולי יואל אדלשטיין: אמרת לי עכשיו, ואני מסכים אתך במאה אחוז: לא היו ימים יפים לישראל כמו סוף שנות ה-60, תחילת שנות ה-70.

יולי יואל אדלשטיין: זאת אומרת, לאחר שלכאורה – ואני אומר את זה ודאי במירכאות, אני לא משתמש במלה הזאת – "כבשנו" את, עוד הפעם, "השטחים" – – –

נחמן שי: באותה תקופה עוד האמינו שאנחנו רוצים לעשות שלום.

יולי יואל אדלשטיין: אה, יפה מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: זאת אומרת, שהגענו עם חבר הכנסת נחמן שי כבר לתובנה אחת, שכנראה לא עצם המעשה של so called כיבוש, זה מה שגרם לבעיות.

נחמן שי: נכונות לעשות שלום – זאת היתה – – –

יולי יואל אדלשטיין: ב-1968, כשכולם פה עמדו ושרו "נאצר מחכה לרבין, איי-איי-איי" ו"שארם-א-שיח', חזרנו אלייך שנית", ו"אנחנו נעבור", וטא-טא-טא – אני לא בטוח שהשירים האלה מבטאים את הנכונות לשלום, אלא אם אני ממש נכשלתי בהבנת הנקרא.

נחמן שי: זה היה ב-1967.

נחמן שי: ב-1968 הפסקנו לשיר.

יולי יואל אדלשטיין: הפסקנו לשיר – כן, כי שרנו כבר שירי זלזול, אפילו לא שירי ניצחון.

יולי יואל אדלשטיין: אבל יחד עם זה, אני אומר, נתת דוגמה הרבה יותר כואבת, ואני זוכר אותה.

יולי יואל אדלשטיין: מה אמר לי לא פעם אריאל שרון, כשעוד ניסה לשכנע אותי בצדקת מעשיו?

יולי יואל אדלשטיין: אמר: חייבים לעשות משהו, תראה לאן אנחנו מידרדרים, צריכים לעשות איזה מהלך, זה יוציא אותנו מן הבידוד, זה יוציא אותנו, תראה איך אנחנו ניראה בעולם, וכן הלאה, וכן הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מסכים אתך, נראינו טוב בעולם.

יולי יואל אדלשטיין: אני זוכר שכולם רצו להצטלם עם אריאל שרון.

יולי יואל אדלשטיין: כמה?

יולי יואל אדלשטיין: שבועיים, חודשיים.

יולי יואל אדלשטיין: הביזנס הזה של קניית זמן – הרי אתם מגנים אותו כל הזמן.

יולי יואל אדלשטיין: אתם אומרים: נתניהו מנסה לשחק על זמן, לקנות זמן.

יולי יואל אדלשטיין: ההתנתקות – אתה יודע מה, אני לא מאמין שאדם אינטליגנטי באמת חשב שההתנתקות תצליח.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יכול להאמין; לא יכול להאמין שמישהו עם כושר ניתוח בסיסי חשב שהתנתקות יכולה להצליח.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אמרו: טוב, היסטריה, צריך לעשות משהו, בואו נעשה איזה מעשה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בבידוד, לוחצים עלינו, צריך לצאת מזה – עשו.

יולי יואל אדלשטיין: התוצאה היתה ידועה מראש, וגם כרגע היא כבר מאחורינו – היא לא מאחורינו, היא עדיין מתגלגלת.

יולי יואל אדלשטיין: בשנת 2009, כפי שאתם יודעים – דווקא במקרה יושבים פה שני ח"כים שמאוד מתמצאים בחומר – שנת 2009 היתה הכי גרועה ב-20 השנים האחרונות.

יולי יואל אדלשטיין: למה 20?

יולי יואל אדלשטיין: כי ב-20 השנים האחרונות נמדד מה שנקרא מדד האנטישמיות ברחבי העולם.

יולי יואל אדלשטיין: לא היתה שנה כמו שנת 2009.

יולי יואל אדלשטיין: אז איפה הפריחה והצמיחה והחיבוקים?

יולי יואל אדלשטיין: כשהמעשה לא מבוסס על שום דבר מציאותי ועל שום תיאוריה שיכולה להתקיים אלא על היסטריה לעשות משהו כי אנחנו בבידוד ולוחצים עלינו, אז זאת התוצאה; לא יכולה להיות תוצאה אחרת, מן הניתוחים המעטים שאני יכול לעשות.

יולי יואל אדלשטיין: ולכן, אני מסכים אתך שקיימת בעיה.

יולי יואל אדלשטיין: הבעיה היא, כמו שלפחות אני משוכנע, לא במדיניות של ישראל – וכאן, גם אם ראש הממשלה, בנסיבות אלו או אחרות, לא יסכים אתי.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שהבעיה לא בכך שאין לי פתרון להציג לך כרגע מן הבמה.

יולי יואל אדלשטיין: הבעיה, של-120 חברי כנסת שיושבים כאן, ולכל הפרופסורים שיושבים בכל האוניברסיטאות בארץ, ולכל הקולגות שלך לשעבר, העיתונאים – אין שום פתרון מיידי להציג כאן.

יולי יואל אדלשטיין: יש נסיבות כאלה, יש צמתים בהיסטוריה, ואנחנו צריכים להתרגל לעובדה הזאת, שאין פתרון מיידי.

יולי יואל אדלשטיין: והדוגמה, עוד פעם: בדרך כלל בנאומים בכנסת בשלוש דקות או אפילו בעשר דקות לא מתפלספים; אני אתן לך דוגמה שאתה דווקא, כאיש רוח ומי שמכיר את הדברים, תבין.

יולי יואל אדלשטיין: אני תמיד, כשמתחילים להסביר לי שצריך מייד למצוא פתרון, אני שואל: תגידו לי, מה דובצ'ק ב-1968 בצ'כוסלובקיה עשה לא נכון?

יולי יואל אדלשטיין: מה הוא עשה לא נכון?

יולי יואל אדלשטיין: הוא היה מנהיג.

יולי יואל אדלשטיין: הוא לא היה איזה פועל ניקיון, הוא היה מנהיג.

יולי יואל אדלשטיין: הוא התכוון לטוב, הוא רצה שהעם שלו יחיה בחופש.

יולי יואל אדלשטיין: העולם היה אתו, הוא לחם למען אידיאה נעלה.

יולי יואל אדלשטיין: מה הוא עשה לא נכון?

יולי יואל אדלשטיין: רק היתה בעיה אחת קטנה: הנסיבות הבין-לאומיות לא נתנו שום היתכנות למהלך הזה.

נחמן שי: רוסים.

יולי יואל אדלשטיין: רוסים, שמוסים, איך שלא תקרא לזה.

יולי יואל אדלשטיין: הנסיבות הבין-לאומיות של ברית-המועצות ומזרח-אירופה באותה תקופה לא אפשרו – לא 1956 בהונגריה, ולא 1968 בצ'כוסלובקיה, ואפילו פולין בסוף שנות ה-80 ממש כבר – בתחילת שנות ה-80, סליחה – ממש הכי קרוב.

יולי יואל אדלשטיין: ודובצ'ק, ברוך השם אני אומר, לא הוצא להורג; היה טבעי ב-1968 להוציא אותו להורג.

יולי יואל אדלשטיין: הוא 20 שנה השקה את הוורדים שם בגינה שלו, בעיירה ששכחתי את שמה.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי 20 שנה הוא יצא מן הבית, והוא פתאום ראה שכל מה שהוא רצה שייעשה ב-1968 נעשה ב-1988 – 20 שנה בול.

יולי יואל אדלשטיין: מכל מה שאני אומר לא משתמע, חס ושלום, אני גם מקווה שלא חושדים בי שאני מציע ש-20 שנה, כפי שאומרים בלועזית "נשב על הידיים".

יולי יואל אדלשטיין: לחפש פתרונות – כן.

יולי יואל אדלשטיין: לעשות דברים שמקרבים אותנו לשלום – כן.

יולי יואל אדלשטיין: לעשות דברים שמרחיקים אותנו מן השלום כמו התנתקות, ואני מקווה שמבינים שזה הרחיק אותנו מן השלום – כי גם אם מחר אבו מאזן יחתום אתנו מכל הלב, מה נעשה עם עזה?

יולי יואל אדלשטיין: אז לכן אני אומר, צעדים אפשר לעשות; להתרגל לעובדה שמחר שום קוסם לא יביא פתרון – גם צריך.

יולי יואל אדלשטיין: בינתיים אמרתי: לחפש פתרונות – כן.

יולי יואל אדלשטיין: לעשות דברים נכונים – כן.

יולי יואל אדלשטיין: שיתופי פעולה עד כמה שאפשר – כן.

יולי יואל אדלשטיין: ובתחום ההסברה, ואתה יודע שאני שמתי את זה למטרה, ובכוחותי הדלים מנסה לעשות את זה.

יולי יואל אדלשטיין: ולפעמים חוטפים – איך אומרים במדינתנו?

יולי יואל אדלשטיין: פטיש חמש קילו – בעברית הקלוקלת, כן?

יולי יואל אדלשטיין: אז חוטפים, למשל, את הטבח הנורא שקרה באיתמר, ובמקום לעסוק בדברים שרוצים לעסוק בהם, עוסקים בפיגוע ובתמונות ובדברים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל ביום-יום כולנו צריכים להציג שלמרות הקונפליקט ולמרות הבעיות – "צריכים", סליחה, זאת לא המלה, רצוי שנציג; אני לא שר ההסברה של מדינות שמחייב מישהו לעשות משהו.

יולי יואל אדלשטיין: אבל רצוי שכולנו כישראלים נציג את ישראל כפי שכולנו מכירים אותה, וכל מי שחושב, ואני חוזר ואומר, כל מי שחושב – אתה אמרת:

יולי יואל אדלשטיין: העולם מבין שיש קונפליקט.

יולי יואל אדלשטיין: העולם לא יודע.

יולי יואל אדלשטיין: 99.9% בעולם, אין להם מושג מהי מדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: איך אני יודע?

יולי יואל אדלשטיין: כי עכשיו מתקיים שבוע האפרטהייד, ולפני שבוע האפרטהייד שלחנו משלחת.

יולי יואל אדלשטיין: ולצערי, יושב-ראש הישיבה הזאת לא היה יכול, מסיבות משפחתיות, להצטרף אלי.

יולי יואל אדלשטיין: הזמנתי אותו יחד אתי להיות באיזה אירוע, כי אין פה עניין של אופוזיציה וקואליציה, כולנו כאן באותה סירה: אף אחד מאתנו לא רוצה לחיות במדינת אפרטהייד.

יולי יואל אדלשטיין: הגיעו צעירים, סטודנטים בוגרי אוניברסיטאות צעירים, עולי אתיופיה, ערבים, דרוזים, נציגי הקהילה ההומו-לסבית – מגוון של אנשים ממדינת ישראל הגיעו לקמפוסים בארצות-הברית.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתבייש לצטט לכם מה שאלו אותם.

יולי יואל אדלשטיין: לא מתבייש בשבילם, מתבייש בשביל השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: כשעולה מאתיופיה נשאלת: מאיפה את?

יולי יואל אדלשטיין: והיא אומרת: אני מתל-אביב.

יולי יואל אדלשטיין: את לא יכולה להיות מתל-אביב.

יולי יואל אדלשטיין: למה אני לא יכולה להיות מתל-אביב?

יולי יואל אדלשטיין: אני מתל-אביב, אני ארכיטקטית בתל-אביב, אדריכלית בתל-אביב.

יולי יואל אדלשטיין: לא, את לא יכולה, את שחורה.

יולי יואל אדלשטיין: בחורה ערבייה מנצרת נשאלת: מאיפה את?

יולי יואל אדלשטיין: מישראל.

יולי יואל אדלשטיין: אה, זאת אומרת, את יהודייה-ערבייה?

יולי יואל אדלשטיין: Arab-Are you Jewish?

יולי יואל אדלשטיין: ככה שואלים אותה: את ערבייה-יהודייה?

יולי יואל אדלשטיין: היא אומרת: לא, אני מוסלמית.

יולי יואל אדלשטיין: היא אומרת: מוסלמית, איך את מישראל?

יולי יואל אדלשטיין: אלה דברים מתועדים, אני לא המצאתי אותם על מנת להשיב לך להצעה.

יולי יואל אדלשטיין: וזה קרה בשבוע שעבר, זה לא קרה לפני x שנים.

יולי יואל אדלשטיין: וזה קרה באוניברסיטאות בארצות-הברית, לא באיזה חור לא יודע איפה.

יולי יואל אדלשטיין: אז לכן אני אומר: חברים, פתרונות – הייתי מאוד שמח אילו הייתי יכול לעמוד כאן, אולי אז הייתי גם ראש ממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הייתי שולף פה איזה פתרון בר-קיימא, והייתי מציג לכולם.

יולי יואל אדלשטיין: לצערי, אני מאוד מסופק אם כל אלה שאומרים שיש להם פתרון, באמת יש להם פתרון ביד.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, במקום לשבת ולקטר, יש לכולנו מלאכה לעשות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עושים אותה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאוד אשמח אם כל 120 חברי הכנסת, בהנחה שרוצים לחיות במדינה מתוקנת, במדינה לא שנואה, כפי שאתה אמרת, אז גם יעשו יחד אתנו את המלאכה, ובעזרת השם כולנו נצליח.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, מלה פרוצדורלית.

יולי יואל אדלשטיין: אם רוצים להמשיך בוועדה – מה שהמציע מעדיף.

יולי יואל אדלשטיין: אני ערוך עם התשובות.

מגלי והבה: אתה מסתפק בדברי השר או – – –?

דניאל בן-סימון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: להסתפק, אין בעיה.

מגלי והבה: אוקיי.

מגלי והבה: מכיוון שהמציע מסתפק בדברי השר, אין עמדה אחרת, אבל אם בעמדה שלך, וגם של אנסטסיה מיכאלי, יש תרומה בנושא הנדון, אני אאפשר לכם, וגם השר ישמח.

מגלי והבה: אז ראשון הדוברים – נחמן שי; כי שמעו אותך, ואני מניח שיהיה להם מה להציע לנו.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, תודה, אני לא אאריך.

נחמן שי: אני אומר ככה: בצד המדיני אנחנו איבדנו את החזון ואת המחשבה לאן אנחנו רוצים ללכת, אדוני השר, ולכן איננו יכולים גם להסביר, כי אין לנו מה להסביר.

נחמן שי: זו הבעיה.

נחמן שי: אנחנו, גם עמיתי, גם אני, גם חברת הכנסת יחימוביץ וגם אתה, נוסעים הרבה.

נחמן שי: נוסעים, פוגשים, שומעים, קולטים – זו הבעיה; שואלים אותנו: לאן אתם הולכים?

נחמן שי: גם יושב-ראש הישיבה יודע – לאן אתם הולכים?

נחמן שי: מה אתם רוצים לעשות?

נחמן שי: זאת נקודה שצריך לקום ולומר סוף-סוף.

נחמן שי: אני מאמין שצריך להכריז ולבצע תוכנית שלום, שתביא להסדר.

נחמן שי: אולי זו לא המחשבה של הממשלה, אבל בכל אופן, זה חסר.

יולי יואל אדלשטיין: היא תוביל לעוד מלחמה, כמו כל תוכניות השלום עד עכשיו.

נחמן שי: העולם מצפה מאתנו לנהוג בדרכי שלום ולחפש שלום.

נחמן שי: הדבר השני שאני חושב שאנחנו עושים ופוגעים בעצמנו זה שאנחנו לא מדגישים את הערכים הדמוקרטיים של מדינת ישראל, כולל מתוך הבית הזה.

נחמן שי: דמוקרטיה היא ערך כל כך מרכזי וחשוב היום בעולם, ומפה, מהבית הזה, ולא רק, אנחנו פוגעים במו-ידינו ביסודות הדמוקרטיה שלנו, ואנחנו לא יכולים להתייצב ולומר: אנחנו הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון וכן הלאה.

נחמן שי: זו נקודה – אתה יושב ליד שולחן הממשלה, אתה צריך לעסוק בעניין הזה.

נחמן שי: הדבר השלישי הוא מה שקרוי העוצמה הרכה שלנו.

נחמן שי: היום צה"ל יירט ספינה.

נחמן שי: עשה את זה בצורה מושלמת, אני מניח שעשה את זה על-פי כללי המשפט הבין-לאומי.

נחמן שי: מצוין.

נחמן שי: אנחנו טובים מאוד בזה.

נחמן שי: אנחנו צריכים ליירט את הספינה של הדה-לגיטימציה, את הסרט שהוקרן אתמול בבניין האו"ם בניו-יורק.

נחמן שי: זה היירוטים של העוצמה הרכה.

נחמן שי: הם שונים.

נחמן שי: כאן אני גם לא רואה את המחשבה, גם לא רואה את התכנון, לא רואה את האמצעים, לא יודע כמה הממשלה מוכנה לתת לך.

נחמן שי: במקום 20 סטודנטים לאנגליה תשלחו 500 סטודנטים, זה לא יעלה מי-יודע-מה יותר.

נחמן שי: גם את ה-20 אתה לא שולח, הם מתנדבים.

נחמן שי: 500 ישראלים שיצאו להילחם באפרטהייד.

יולי יואל אדלשטיין: לא לא, יש תוכניות של מתנדבים, אני – – –

נחמן שי: אני יודע, אתה היית עכשיו בניו-יורק עם קבוצה.

נחמן שי: היום פגשתי קבוצה אחרת.

נחמן שי: להשקיע בזה לא עולה יותר מאשר הפעולות הצבאיות שאנחנו עושים, וזה ייתן תוצאות שיסייעו לנו בסופו של דבר גם כדי להסביר את הפעולות הצבאיות.

נחמן שי: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת נחמן שי, גם על התרומה לדיון.

מגלי והבה: חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי.

אנסטסיה מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, אומנם אין לנו כאן פורום מאוד רחב, כמו שדניאל בן-סימון חברי אמר, יש לנו כאן מועדון לילה.

אנסטסיה מיכאלי: אני חשבתי שאני – – –

מגלי והבה: לא, תסלחי לי, אין לנו פה מועדון לילה, יש פה כנסת עם חברי כנסת ושר בכיר בממשלת – – –

אנסטסיה מיכאלי: תרשה לי להגיב.

אנסטסיה מיכאלי: אני עומדת כאן לא בשביל לבזבז את זמני.

אנסטסיה מיכאלי: תרשה לי לסיים בבקשה.

מגלי והבה: לא, את תגידי מה שאת רוצה, רק אני, כיושב-ראש הישיבה, אני מנהל ישיבת כנסת ישראל, בנוכחות שר בממשלת ישראל וחברי כנסת מכובדים.

מגלי והבה: תודה.

אנסטסיה מיכאלי: אז אני מאוד מצטערת שהתעוררת רק עכשיו ולא אמרת והגבת בצורה כמו שהגבת עכשיו בזמן שדניאל בן-סימון היה על דוכן הנואמים ואמר בדיוק אותו דבר, ואני פשוט חוזרת.

אנסטסיה מיכאלי: תגובתך היא קצת – – –

מגלי והבה: אז תחזרי לפרוטוקול, כי אני מוכן לחזור על מה שהוא אמר.

מגלי והבה: הוא אמר: יש פה אורות לילה.

מגלי והבה: לא אמר "מועדון לילה".

אנסטסיה מיכאלי: אז אני אבדוק את זה.

אנסטסיה מיכאלי: אבל אני אומרת שזה גם פגע בי קצת, ובנוכחות של שר.

אנסטסיה מיכאלי: אני רוצה להגיד שאומנם אין כאן הרבה מאוד אנשים, אבל יש לנו הרבה מאוד צופים בערוץ הזה, וחשוב לומר כמה דברים בנושא של ההסברה של מדינת ישראל.

אנסטסיה מיכאלי: אני מודה על התגובה של שר ההסברה, ואני רוצה להזכיר כמה עובדות של ההיסטוריה של מדינת ישראל.

אנסטסיה מיכאלי: ב-1974, בתאריך מאוד מיוחד, שברוסיה נחשב כיום של צחוק – 1 באפריל, הוקם משרד ההסברה בפעם הראשונה בהיסטוריה של מדינת ישראל, במסגרת של פעילות ההסברה, יחד עם משרד החוץ, והוא עבד אך ורק שנה אחת.

אנסטסיה מיכאלי: והוא גם נסגר באותו יום, יום של צחוק, ב-1 באפריל, ב-1975.

אנסטסיה מיכאלי: אז אני עוד לא נולדתי, דרך אגב.

אנסטסיה מיכאלי: אני מאוד שמחה שעברו שנים, ורק ב-2009 הוקם משרד ההסברה, בשיתוף פעולה עם משרד החוץ, עם לשכת הפרסום הממשלתית, עם העיתונאים, ואני מברכת על הפעילות של השר שעושה בעצם התחלת הדרך – בניית תשתית לעתיד של מדינת ישראל.

אנסטסיה מיכאלי: כשאנחנו כאן דנים בנושא של ההסברה בכל העולם, אני שמחתי מאוד לקרוא אתמול בכל כלי התקשורת של מדינת ישראל, ששר ההסברה נתן הוראה לפרסם תמונות של הנרצחים ביישוב איתמר.

אנסטסיה מיכאלי: אני הייתי היום שם.

אנסטסיה מיכאלי: ביקרתי עם שר החוץ אביגדור ליברמן.

אנסטסיה מיכאלי: ביקרנו במקום, בבית הזה, שנרצחו שם ילדים קטנים, חמישה אנשים – ילדים קטנים, innocent children, innocent family.

אנסטסיה מיכאלי: ואנחנו ראינו גם את ההורים שלהם.

אנסטסיה מיכאלי: נסענו – –

מגלי והבה: אנשים חפים מפשע.

אנסטסיה מיכאלי: – – וביקרנו את אמא ואבא, חיים וצילה, ושמענו את העובדות.

אנסטסיה מיכאלי: וזה אנשים שהם בעצם – בזכותם אנחנו לומדים מה זה נאמנות למדינה, מה זה אהבת המדינה ואהבת הארץ היהודית.

אנסטסיה מיכאלי: וכשאנחנו מדברים על חוקים, אנחנו מחוקקים חוקים מאוד משמעותיים.

אנסטסיה מיכאלי: שמעתי כל מיני הצעות של חברי הכנסת, שאסור לפרסם תמונות עם דם, אסור לפרסם תמונות שהן מאוד מאוד קשות לצפייה, בכל העולם.

אנסטסיה מיכאלי: אני חושבת שהשר יולי אדלשטיין עשה מעשה מאוד מאוד אמיץ.

אנסטסיה מיכאלי: אני, כחברת הכנסת, מקבלת מאות מיילים ביום, ואני רוצה להגיד לכם, חברי הכנסת, שהאימיילים האלה מגיעים מהרבה מאוד ארגונים שמאלניים, ולא רק ממדינת ישראל – ולצערי יש כאלה הרבה מאוד, שעובדים ופועלים כאן – אלא מכל העולם: מגרמניה, משווייץ, מארצות-הברית; יש הרבה, יש יותר מ-180 מדינות בכל העולם, ויש לנו 56 מדינות בערך, שהן מאוד מאוד בעד מדינות אחרות, חוץ ממדינת ישראל.

אנסטסיה מיכאלי: כשאני רואה השוואות בתמונות של העולם שלנו, תמונות של צער של העולם היהודי, שעבר שואה, וליד אותן תמונות – אני יכולה להראות את זה, זה אצלי במחשב, לצערי אצלנו זה לא מצגת, זה בסך הכול כנסת של מדינת ישראל – כשראיתי את זה ביום חמישי בשבוע שעבר היה לי מאוד קשה לצפות בתמונות האלה.

אנסטסיה מיכאלי: רואים תמונות של ילד שהוא כמעט מת, ויש דם, וזה היה בזמן של מחנות ההשמדה.

אנסטסיה מיכאלי: ועכשיו מראים תמונות של אותם ילדים ערבים, שישנים, צובעים בצבע קצת, אדום, וזה תמונות שהן לא אמיתיות, הן לא משקפות את האמת.

מגלי והבה: תודה.

אנסטסיה מיכאלי: ועכשיו אני אומרת שאנחנו חייבים לקחת על עצמנו את הסיטואציה של הרצח באיתמר, וללמוד ממנה, ולא רק מהסיטואציה הזאת.

אנסטסיה מיכאלי: כשיש לנו הרבה מאוד חברי פרלמנט כאן, 120, אנחנו יכולים להתאחד, לאסוף כל האינפורמציה של כל חברי הפרלמנט בכל העולם ולעבוד מולם, אחד מול אחד, לשלוח את זה לבלוגרים בכל העולם, וגם לעיתונאים בכל העולם – זאת עבודה חשובה מאוד, ואני מברכת את השר על פעילותו.

אנסטסיה מיכאלי: תודה.

מגלי והבה: תודה לחברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אם כך – יש הודעה ליושב-ראש הכנסת, ואני אקריא אותה.

מגלי והבה: הריני להודיע

מגלי והבה: כם כי לפי סעיף 124 לתקנון הכנסת החליטה ביום 15 במרס 2001 ועדת הפנים והגנת הסביבה לחדש את דיוניה בהצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 96), התשע"א–2011 – ט' באדר ב' התשע"א, 15 במרס 2011.

מגלי והבה: הודעה למזכיר הכנסת.

מגלי והבה: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק תשלומים לפדויי שבי (תיקון מס' 3), התשע"א–2011, שהחזירה ועדת החוץ והביטחון.

נאזם בדר: תודה.

מגלי והבה: תודה למזכיר.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

מגלי והבה: הישיבה הבאה תתקיים ביום רביעי, י' באדר ב' התשע"א, 16 במרס 2011, בשעה 11:00.

מגלי והבה: ישיבה זו נעולה.

מגלי והבה: תודה לכם.