ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 227, 2011-03-14 00:00

ראובן ריבלין: אדוני המשנה לראש הממשלה, חברי וחברותי חברי הכנסת, היום יום שני, ח' באדר ב' תשע"א, 14 במרס 2011 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק בתי-הדין הדתיים הדרוזיים (תיקון מס' 18), התשע”א–2011, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) (תיקון מס' 5), התשע”א–2011.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 112) (העלאת גיל המושגח), התשע”א–2011, של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 41) (מיסוי על בסיס מזומן), התשע”א–2011, של חברי הכנסת אלכס מילר ורוחמה אברהם-בלילא; הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 21) (הארכת רשיון לעובד זר בתחום הסיעוד), התשע”א–2011, של חבר הכנסת דוד אזולאי וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/3045/18 וכלה בהצעת חוק פ/3063/18 – הצעת חוק איסור כריתת הסכם ויתור על שטחים עם מדינות בעלות משטר טוטליטרי, התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת מיכאל בן-ארי ואריה אלדד וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק איסור השקעה בתאגידים המקיימים קשר עסקי עם אירן (תיקון – איסור התקשרות), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת כרמל שאמה, נחמן שי, עתניאל שנלר, , מירי רגב, רוברט טיבייב, אריה אלדד ואיתן כבל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון – תנועות גוף שאין למנוע מבעלי-חיים), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת דב חנין ואיתן כבל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חובת התקנת חיישנים והתרעת שמע לנסיעה לאחור), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת רוברט טיבייב, כרמל שאמה, אריה ביבי, משה גפני, מירי רגב, זאב בילסקי וישראל חסון; הצעת חוק המפלגות (תיקון – איסור תרומה מגורם זר), התשע”א–2011, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (תיקון – אתר החרמון), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת דני דנון; הצעת חוק העונשין (תיקון – חובת טיפול בק למי שנוהג באלימות כלפי בן משפחה), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת ציפי חוטובלי ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק הארכת חופשת לידה בתשלום (תיקוני חקיקה), התשע”א–2011, מאת חברת הכנסת ציפי חוטובלי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – זכאות לגמלת נכות לתושב חוזר), התשע”א–2011, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (עידוד הצמיחה לעסקים קטנים ובינוניים), התשע”א–2011, מאת חברות הכנסת רוחמה אברהם-בלילא וליה שמטוב; הצעת חוק העונשין (תיקון – חובת דיווח על אלימות בין בני-זוג), התשע”א–2011, מאת חברות הכנסת ציפי חוטובלי ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – פטור לסטודנטים מתשלום דמי ביטוח לאומי), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה וחנין זועבי; הצעת חוק זכויות תעסוקה לבני משפחות שכולות (תיקוני חקיקה), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת מירי רגב, דב חנין ואנסטסיה מיכאלי וקבוצת חברי הכנסת;

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק מעונות-יום שיקומיים (תיקון – הרחבת גיל הזכאים), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת עפו אגבאריה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת הרופאים (הוראות לעניין בחינות לסטאז'רים), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק זכאות בגין הדרכת הורות, התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת דני דנון; הצעת חוק שוויון הזדמנויות במקום מגורים, התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת , דניאל בן-סימון, , חנא סוייד ועפו אגבאריה; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – זכאות לגמלה למי שיצא את ישראל כדי לקיים מצווה דתית), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה וחנין זועבי; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – העברת טופס 17 ישירות בין קופת-חולים לנותן שירותים), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת מאיר שטרית, רונית תירוש, איתן כבל, אורית זוארץ, זאב בילסקי, יוחנן פלסנר ושלמה מולה.

ירדנה מלר-הורוביץ: נוסח מתוקן של הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – הפחתת כאב בעת מתן טיפול רפואי לקטין), התשע”א–2011, פ/3041/18, של חבר הכנסת אורי אורבך.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת הכנסת בדבר שלילת תשלומים מחבר הכנסת לשעבר עזמי בשארה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה למזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: הרצח באיתמר

ראובן ריבלין: רבותי, סיעות האופוזיציה, אשר הגישו עוד ביום רביעי הצעות אי-אמון, ביקשו למשוך את ההצעות, שכן הם לא רוצים בשבוע קשה זה לקיים דיונים שהם בעליל במחלוקת.

ראובן ריבלין: ואנחנו בנשיאות הכנסת החלטנו כולנו יחד בהסכמה עם הסיעות עצמן, שאנחנו נקיים היום הצעות דחופות לסדר-היום מס' 5345, 5347, 5357, 5366, 5374, 5385, 5387, 5388, 5390, 5401, 5402, 5403 ו-5404 בנושא: הרצח באיתמר, וישתתפו נציגי כל הסיעות.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים יהיה חבר הכנסת יריב לוין.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת זבולון אורלב וכן הלאה וכן הלאה, נכריז בהמשך הדיון.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת יריב לוין להיות ראשון הדוברים.

ראובן ריבלין: אני בא וקובע מראש ארבע דקות לחבר כנסת, כדי שלא ניגרר למצב שבו בלאו הכי אנחנו נותנים זמן לאחר שלוש הדקות.

ראובן ריבלין: ארבע דקות מראש, לא יותר, וכמובן, כל אחד יכול – ישיב, כמובן, המשנה לראש הממשלה, השר משה בוגי יעלון.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד המשנה לראש הממשלה, שר הביטחון, חברות וחברי הכנסת, אין לי אלא לפתוח, אני משוכנע בשם הכנסת כולה, בהשתתפות בצער המשפחות אחרי הטבח הבאמת נורא הזה, שהתרחש שם באיתמר.

יריב לוין: אני מאוד מקווה שיהיה במעשינו ובהתנה

יריב לוין: לותנו כדי להוכיח ולו במידה מסוימת שאנחנו ראויים לקורבן העצום שאותן משפחות מקריבות והקריבו גם במקרה הזה, ולצערי, אין זו הפעם הראשונה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהאירוע הזה באיתמר, הטבח הנורא הזה, איננו משהו שצריך לחדש דבר.

יריב לוין: זאת האמת.

יריב לוין: הזעזוע הוא זעזוע, המקרה הוא נורא, אבל המציאות, חברות וחברי הכנסת, היא אותה מציאות כמו שהיתה גם קודם.

יריב לוין: זה לא שחל שינוי, זה לא שנחשפנו פתאום למשהו שלא ידענו קודם, זה לא שלפתע פתאום התגלה הפרטנר כאיזה אויב אכזר.

יריב לוין: זו המציאות, רבותי.

יריב לוין: עם זה יש לנו עסק.

יריב לוין: ועם מציאות כזאת צריך להתמודד באומץ, בנחישות, להישיר אליה מבט, לומר קודם כול לעצמנו את האמת, וכאשר נאמר לעצמנו את האמת וגם נלך בה בדרך עקבית, אני חושב שנתחיל לשכנע גם אחרים.

יריב לוין: היה כאן פעם ראש ממשלה שאמר "דין נצרים כדין תל-אביב".

יריב לוין: מה הוא עשה לנצרים כולנו יודעים.

יריב לוין: ואני שואל אתכם, איך תהיה ההסברה הישראלית בחוץ-לארץ, מה צריך לחשוב אותו אדם בשבדיה או במקום אחר על דינה של תל-אביב?

יריב לוין: הרי אנחנו אמרנו, ראש הממשלה שלנו אמר, לא מישהו אחר.

יריב לוין: ולכן, אם אנחנו רוצים שתהיה לנו הסברה, כדאי שקודם כול נאמר לעצמנו את האמת ונלך אנחנו בקו עקבי.

יריב לוין: נעמוד על שלנו, לא נשנה מדיניות מדי שבוע, לא נטולטל מצד אחד בגלל אירוע נורא כזה או לצד אחר בגלל איזו אמירה של גורם כזה או אחר, שפתאום גילה את נפלאות השלום לאיזה רגע או לאבחה קלה.

יריב לוין: רבותי, ההבחנה שאנחנו עושים בין ה"חמאס" לבין הרשות הפלסטינית היא הבחנה מלאכותית.

יריב לוין: היא הבחנה שמתעלמת מהמציאות.

יריב לוין: היא הבחנה שמנסה לייצר לנו שותף או פרטנר במקום שהוא איננו קיים.

יריב לוין: ההבחנה הזו לא באה לידי ביטוי אפילו ברטוריקה שלהם עצמם.

יריב לוין: יש ביניהם מאבקי כוחות, מאבקי שליטה, אין ביניהם מחלוקת על דבר אחד, על כך שהארץ הזו כולה, לא רק יהודה ושומרון, כולה שלהם, עד הבית האחרון ועד המטר האחרון.

יריב לוין: אומר שר ברשות הפלסטינית, שהפיגוע הזה, הטבח הזה הוא בכלל פעולה שאנחנו עשינו, שממשלת ישראל עשתה והובילה.

יריב לוין: זה אומר שר ברשות הפלסטינית המתונה, לא איזה איש "חמאס".

יריב לוין: אפילו הם לא מעזים לטעון מין טענה כזו.

יריב לוין: והדבר הזה מעיד לא רק על האבסורדיות, אלא הוא מעיד קודם כול על מה שהאנשים האלה חושבים באמת.

יריב לוין: רבותי, אם אנחנו לא היינו מחזיקים את אבו מאזן בכוחותינו שלנו, הוא כבר לא היה שם מזמן, כי כשעשו בחירות עלה ה"חמאס", וכאשר ה"חמאס" עלה, הוא עלה לא משום שהיו בחירות שבהן אלטרנטיבה אחת היתה אלטרנטיבה שלו והשנייה היתה השלום הפורץ.

יריב לוין: לא.

יריב לוין: לא משום שמישהו אמר: אנחנו צריכים לעשות ויתורים בצד הפלסטיני לראייתם, בירושלים, בחלקים מיהודה ושומרון, בגושי ההתיישבות.

יריב לוין: לא, שום דבר מכל הדברים האלה לא נאמר, ולמרות זאת ה"חמאס" עלה לשלטון בבחירות דמוקרטיות.

יריב לוין: וכך כולנו יודעים קרה עכשיו באל-בירה והיה קורה בכל מקום שבו היו מתאפשרות בחירות אמיתיות.

יריב לוין: ולכן אני חושב שהגיע הזמן שאנחנו נסתכל על עצמנו ולעצמנו בעיניים ונאמר לציבור בצורה הברורה ביותר: יש עלינו לחצים בין-לאומיים גדולים שאנחנו צריכים לדעת להתמודד אתם, אבל צריך להתמודד אתם מתוך נקודת מוצא שהארץ היא שלנו, הזכויות הן שלנו.

יריב לוין: אנחנו מתמודדים מול איום של גורם פלסטיני, שמונהג על-ידי הנהגה שמבקשת את הארץ כולה.

יריב לוין: וכאשר אנחנו נבנה וניאחז בקרקע, כפי שעשינו מראשית ימי הציונות, יכבדו אותנו, יקשיבו לנו.

יריב לוין: בסוף גם נשכנע.

יריב לוין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נחמן שי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יריב לוין ניצל חמש דקות, כך יהיה גם לך.

ראובן ריבלין: אני מבקש שהבא אחריך לא יהיו לו שש דקות.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, כולנו מרכינים היום ראש בצער על מעשה הרצח באיתמר ועל מותם של אודי ורותי, של יואב, אלעד והדס.

נחמן שי: זהו רגע שמאחד כל אדם באשר הוא, כל מי שמאמין כי אנשים נולדו לחיות ולא לאבד את חייהם באבחת סכין באמצע הלילה.

נחמן שי: אין סליחה ואין מחילה.

נחמן שי: אני מנסה, בין התמונות הקשות והקולות העולים מאיתמר, להתרכז בשלוש נקודות או בשלוש הערות.

נחמן שי: הראשונה – צה"ל וכוחות הביטחון למיניהם.

נחמן שי: אין כל ספק כי הרוצחים הללו יימצאו ויבואו על עונשם.

נחמן שי: הניסיון מלמד כי זרועות הביטחון מגיעות רחוק ועמוק בסופו של דבר, ואכן ישיגו את הרוצחים.

נחמן שי: אני מדגיש את הדברים האלה, מפני שהיו שהטילו ספק באמצעי הביטחון שננקטו, וגם מפני שהיו וישנם מי שאינם מעריכים את עומק ואיכות העבודה הנעשית בידי צה"ל ושירות הביטחון הכללי, כדי להבטיח שישרור שקט, ושהתנועה תהיה בטוחה, ושהחיים יימשכו במרחבי יהודה ושומרון.

נחמן שי: זהו הישג בלתי רגיל, ואני רוצה לשלוח מפה דברי עידוד למפקדים ולחיילים של צה"ל, לרכזי השטח ולמפקדיהם בשירות הביטחון הכללי הפועלים בשמנו.

נחמן שי: נקודה שנייה – מה עושים הלאה?

נחמן שי: נגזר עלינו לחיות עם הפלסטינים.

נחמן שי: 100 שנה ויותר של מאבק, ברובו הגדול אלים, יהיה חייב להגיע יום אחד לסיומו; אולי לא ביום אחד, בהדרגה.

נחמן שי: אבל נזכור: הם יהיו פה ואנחנו נהיה פה, ועל האדמה הטובה והיקרה הזאת נחיה אתם זה לצד זה.

נחמן שי: המחשבה שבמטה קסם הם ייעלמו וכי ארץ-ישראל כולה תיפול לידינו, היא חלום שלעולם לא יתגשם.

נחמן שי: חיים שם אנשים, וגם פה, כל אחד בדרכו ובאמונתו וברצונותיו, ונצטרך לחלק ולהתחלק.

נחמן שי: אסור לאבד את האמונה כי אכן יגיע הסדר ופה יקומו שתי מדינות לשני עמים.

נחמן שי: ייתכן שנוכל אפילו לקרוא לו שלום, בהיסוס, אבל יהיה.

נחמן שי: אפילו אולי שלום.

נחמן שי: וגם אם לא נצליח להגיע אליו יהיו פה חיים משותפים, כי אנחנו פה והם פה לתמיד.

נחמן שי: ומלה שלישית ואחרונה לקהילה הבין-לאומית.

נחמן שי: אינני נמנה עם אלה שטוענים, קצת אפילו בהנאה, כי העולם הוא נגדנו.

נחמן שי: זה עוזר כדי להצדיק לפרקים מעשים חריגים ופעולות לא נכונות ולא רצויות, אבל זה לא המקרה שלפנינו.

נחמן שי: במקום שאנשים נטבחים בידי מרצח או מרצחים צריכה לבוא אמירה ברורה ופשוטה: עם הרוצחים אין מדברים ולרוצחים יש רק מקום אחד ודרך אחת.

נחמן שי: מי שמנסה, גם ברגעים הללו, להופיע עם ססמאות מורכבות, עם משוואות ועם הודעות כאלה או אחרות, מאבד את הרוב המכריע של תושבי הארץ הזאת שאכן מעוניין בפשרה ואכן רוצה לראות את הקהילה הבין-לאומית תומכת בה ומגינה עליה.

נחמן שי: הקולות ששמענו עד כה, כולל בתקשורת – ואני אומר זאת באכזבה – מעוררים דאגה שמא יש מי המנסה להצביע עלינו כאשמים ומחפש דרך להסתייג ולהתחמק מאמירה פשוטה שאינה משתמעת לשני פנים מהמעשה הזה.

נחמן שי: ומן הקהילה הבין-לאומית אני תובע לומר בדרך שאי-אפשר לפרש אותה אחרת – להסתייג מהרצח, להכיר בעובדה כי ישראל אכן מציעה שלום ולומר לרוצחים הללו כי מקומם ברור, אחד ויחיד.

נחמן שי: אני שולח שוב את תנחומי למשפחת פוגל ולתושבי איתמר.

נחמן שי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זבולון אורלב, ואחריו – חבר הכנסת משה גפני.

ראובן ריבלין: גם לרשותך חמש דקות.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בראשית דברי גם אני מבקש לשלוח תנחומים מעומק הלב למשפחת פוגל ולמשפחת בן-ישי ששכלו את אהוד ורות, יואב, אלעד והדס, מטובי בניה של הציונות הדתית, משפחה שבהשקפתה, באורח חייה, בדרכה, שיקפה את המיטב של הדרך הציונית, של אהבת הארץ, אהבת המדינה, אהבת התורה והגשמה אישית.

זבולון אורלב: השכול אינו רק של המשפחות פוגל ובן-ישי ושל בית איתמר.

זבולון אורלב: השכול והכאב הם של העם כולו, מפני שמשפחת פוגל לא נרצחה מפני שקוראים לה משפחת פוגל.

זבולון אורלב: לא היה כאן עניין אישי, לא היה כאן סכסוך אישי.

זבולון אורלב: הם נרצחו אך ורק מפני היותם מתיישבים, בני העם היהודי, בשומרון.

זבולון אורלב: וככזה, האסון והשכול הם לא פרטיים, אלא של העם כולו, והשם ייקום דמם.

זבולון אורלב: רצח מתועב, חייתי וברברי שכזה, כפי שאמרתי, של יהודים, רצח בגלל סיבות של ריבונות, של לאום, של מימוש לאומי, אסור שיעבור לסדר-יום של מרדף אחרי הרוצחים, תפיסתם ומיצוי הדין אתם.

זבולון אורלב: את זה צריך לעשות, אבל לא רק זה העניין.

זבולון אורלב: יש גם לעשות חשבון נפש עמוק ומקיף היכן החורים ברשת הביטחון, היכן החורים ברשת המדינית?

זבולון אורלב: האם הגורם הוא רק ההסתה הפלסטינית בבתי-הספר, במסגדים, בתקשורת הפלסטינית?

זבולון אורלב: האם הכשל הוא בכפל הדיבור של ההנהגה הפלסטינית שמדברת באנגלית במשמעות אחת, בערבית משמעות שנייה, מגנים באנגלית או בערבית ב"קול ישראל"?

זבולון אורלב: האם המכשול הוא בתיאום ובשיתוף הפעולה עם הרשות הפלסטינית בענייני ביטחון, במובן זה שביטחונם של יהודים מופקד בין היתר גם בידי אנשי ביטחון פלסטינים?

זבולון אורלב: האם הבעיה היא בהקלות הנוספות?

זבולון אורלב: האם יש קושי בגיבוש ובהצבה של אמצעי הביטחון היישוביים, אמצעי הביטחון הפסיביים והאקטיביים, ולא רק ביישובים או גם בדרכים?

זבולון אורלב: בהחלט, יש לעשות חשבון נפש כזה, אבל גם חשבון מדיני – מה שידרנו, מה היה המסר שלנו בשנה, שנתיים, שלוש, ארבע, חמש השנים האחרונות, לפלסטינים?

זבולון אורלב: האם מישהו מהם הבין שבטרור וברצח יגרשו אותנו מארצנו?

זבולון אורלב: האם חטאנו בכך שהשלינו ונתנו להבין למישהו שבטרור ובשחיטת תינוקות אנחנו נשנה את דעתנו ונקבע על-פי זה את גבולנו?

זבולון אורלב: עם נורמלי מוכן לפעול בכל דרך להגן על ילדיו.

זבולון אורלב: עם נורמלי אינו יכול לסלוח או למחול על רצח ושחיטת תינוקותיו.

זבולון אורלב: ואל נפטור את עצמנו, רבותי השרים, בכך שהיו שני טרוריסטים, משוגעים תורנים, שלא שייכים לארגון כזה או ארגון אחר.

זבולון אורלב: זהו רצח שצמח בערוגה או בחממה של טרור שלא נעקר עדיין מיסודו.

זבולון אורלב: עלינו גם לתבוע תביעה אולטימטיבית מהרשות הפלסטינית בסדרת הדברים שציינתי אותם, שקשורה גם להסתה ולאי-נכונות להתעמת באופן ישיר עם יסודות הטרור.

זבולון אורלב: אסיים ואומר, אדוני היושב-ראש, שיהיה הוויכוח המדיני בינינו אשר יהיה, חריף ככל האפשר, אבל, אדוני היושב-ראש, אסור שיהיה ויכוח על הצורך לשמור על ביטחונם של אזרחי ישראל וילדיהם בכל מקום, וללא שיור.

זבולון אורלב: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת משה גפני, ואחריו יישא דברים חבר הכנסת נסים זאב, ואם לא יהיה נוכח – חבר הכנסת עמיר פרץ.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו מראש נתנו חמש דקות לכל אחד, אף שהתכוונו ארבע דקות.

ראובן ריבלין: אני מבקש לעמוד בלוח הזמנים.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, רבותי השרים, יש מעשים או דברים ששכל ומוח של בן-אנוש אינם יכולים לקלוט, אינם יכולים להבין.

משה גפני: במוצאי-שבת, כשנודע לנו, תושבי מרכז הארץ – התושבים שאינם שומעים רדיו בשבת – כששמענו על הטבח הנורא הזה, לא היה אפשר להאמין שדבר כזה קורה.

משה גפני: בליל שבת, הורים שישנים וילדיהם, הגדול בן 11 ותינוקת בת ארבעה חודשים, שמשספים אותם, שטובחים בהם, שהורגים אותם בדרך הזאת – זה דבר שלא ניתן להבין.

משה גפני: אי-אפשר להאמין שזה קורה, אבל זה קרה.

משה גפני: זה קרה, וזה נורא ואיום.

משה גפני: אני שמעתי את יושב-ראש הרשות הפלסטינית.

משה גפני: הוא מגנה את זה, הוא גינה את זה ב"קול ישראל".

משה גפני: זה לא מספיק.

משה גפני: יש דברים שהפעולה שצריכה להיעשות וחייבת להיעשות בהתאם לאירוע הנורא הזה צריכה להיות הרבה יותר מכך.

משה גפני: מי שאיננו רוצה לאבד לחלוטין את צלם האנוש שלו – ואי-אפשר לומר שמדובר בשני מחבלים טרוריסטים שאינם משקפים ואינם נשלחים על-ידי אף אחד; האמירה הזאת במקרה הזה איננה מספקת, היא אמירה שלא עונה על מה שהעולם המתורבת היה מצפה שייעשה.

משה גפני: קשה להאמין, רבותי חברי הכנסת, שהדבר הזה קרה.

משה גפני: זה עשה נזק עצום, עצום, לעם הפלסטיני.

משה גפני: נזק עצום.

משה גפני: זה פגע בנו, העם היהודי, בכל מקום בארץ ובכל מקום בעולם.

משה גפני: זה פגע בנו במישרין; כל אחד הרגיש כאילו אלה הילדים שלו.

משה גפני: אבל זה פגע בעם הפלסטיני, כאשר בכל העולם רואים שיכולים לצאת כאלה אנשים, שזה נורא ואיום.

משה גפני: זה דבר שאין לו אח ורע, לא בזמן מלחמה, לא בין אנשי צבא – אפילו לא רק אנשים מבוגרים, תינוקת בת ארבעה חודשים, תינוקת.

משה גפני: מה פשעה ומה חטאה?

משה גפני: איך מסוגלים?

משה גפני: איך אדם שהולך על שניים מסוגל לעשות דבר נורא כזה?

משה גפני: הלב ממאן להאמין.

משה גפני: אני לא חושב שזה הזמן להסיק מסקנות; אני לא חושב שזה הזמן.

משה גפני: זה הזמן להיות עם המשפחה – מה שנותר מהמשפחה.

משה גפני: זה הזמן לשלוח את התנחומים הכנים והכואבים למשפחה הזאת, שהיום כולנו אתם, כולנו ללא יוצא מן הכלל.

משה גפני: שהמקום ינחם אותם בתוך שאר אבלי ציון וירושלים, ואת המסקנות נצטרך להסיק לאחר תום ימי השבעה.

משה גפני: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת משה גפני.

ראובן ריבלין: יעלה חבר הכנסת עמיר פרץ, אחריו יעלה חבר הכנסת דב חנין, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – ניצן הורוביץ.

ראובן ריבלין: ניצן, אתה הבא אחריו שנוכח באולם.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת עינת וילף גם.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השרים, ביום שישי ישבו בית ישראל, כל אחד עם משפחתו, סיימו את ארוחת השבת, וכל אחד המשיך את הלילה ההוא בדרכו.

עמיר פרץ: באותה עת חדרו מחבלים מרצחים, בני בליעל, אחוזי טירוף והסתה, עיניהם שצפו על המתרחש ביישוב בוודאי היו אחוזות בניצוץ אכזרי, מטורף, של חיות טרף המשחרות אל קורבנן.

עמיר פרץ: אט-אט זרמו להן השמועות, שלפנות בוקר הפכו לידיעה קשה ומזעזעת: ביישוב איתמר נרצחו ונטבחו חמישה בני משפחה אחת.

עמיר פרץ: הידיעה זעזעה, הדהדה מקצה ארץ אחד ועד קצה ארץ שני.

עמיר פרץ: לא היה בית בישראל שלא בכה, וזה לא משנה מה עמדתו הפוליטית.

עמיר פרץ: כל השאלות הפוליטיות, כל הוויכוחים, כל הדיונים, מאבדים את ערכם אל מול הטרגדיה הנוראית הזאת.

עמיר פרץ: כי מה זה משנה איזו חלקת ארץ יחזיק כל אחד, אם חלקת הארץ מדממת, אם חלקת הארץ מייצרת בתוכה מעשים הנוגדים כל ערך אנושי?

עמיר פרץ: שמעתי את המתאבלים שליוו את בני המשפחה, את הקינות שבוודאי הדהדו בכל אתר ואתר במדינת ישראל, ובוודאי הבקיעו גם רקיעי – שערי שמים.

עמיר פרץ: אין כל ספק כי כל אחד מאתנו היה רוצה שיתקיים שיח אחר על עתיד האזור, ולא שיח מדמם בדמם של הורים חפים, ילדים זכים ותינוקת רכה.

עמיר פרץ: הקריאה "נקמת דם ילד קטן עוד לא ברא השטן" נכונה היום שבעתיים, ואסור לתת לרוצחים לחמוק.

עמיר פרץ: אני מנסה לחשוב מה מניע רוצחים כאלה, מה הם רצו להשיג, איזו אידיאולוגיה מנחה אותם.

עמיר פרץ: האם הם חשבו שבכך יפחידו את עם ישראל?

עמיר פרץ: הרי הם משיגים את ההיפך בדיוק, כי אין שום מורא ופחד ולא מורך לב.

עמיר פרץ: הרוצחים האלה, שדינם להיתפס, ניסו להצית אש במזרח התיכון; לא סתם אש, אלא אש מאכלת.

עמיר פרץ: הם מייחלים לכך שיימצאו קיצוניים בתוכנו שלא ישלטו בעצמם ויבצעו מעשה מטורף כנקמה, וכך תפרוץ ההסלמה שתתבע קורבנות נוספים.

עמיר פרץ: אני קורא לכל האזרחים: אל תשרתו את הרוצחים, אל תדמו להם ואל תיקחו את החוק לידיים.

עמיר פרץ: צריך לתת לצה"ל ולכוחות הביטחון לבצע את מלאכתם.

עמיר פרץ: היום אנו עושים הכול כדי להניח לוויכוחים הפוליטיים הצדה.

עמיר פרץ: אסור לתת להם להשכיח את האסון, ואנו מדברים בחרדת קודש, בקול שקט ורועד.

עמיר פרץ: אך דווקא בגלל זה אני חושב כי חייב להיאמר כאן שהמשוואה החדשה שיצרה ממשלת ישראל, בניית בתים כתגובה לרוצחים – אינה במקומה.

עמיר פרץ: הרוצחים חייבים להיתפס ולשלם על מעשיהם הבלתי-אנושיים.

עמיר פרץ: הוויכוח על הבנייה בשטחים הוא ויכוח ציבורי.

עמיר פרץ: רוצה ממשלה ריבונית לבנות, זכותה.

עמיר פרץ: זכותה לקבל החלטה, והוויכוח יתנהל כאן בכנסת.

עמיר פרץ: העובדה שההחלטה על הבנייה יצרה בעולם החופשי שיח כפול – מצד אחד גינוי הרצח ומצד שני הסתייגות מההחלטה – רק עמעמה את עוצמת האובדן.

עמיר פרץ: היו צריכים לתת לשבעת ימי האבל לעבור, לתת לכולנו להישאר מאוחדים סביב משפחת פוגל, לתת לכולנו לחזק את הערכים המשותפים, שבלעדיהם לא נוכל להתקיים.

עמיר פרץ: אני בטוח כי היום כולנו מרכינים ראש.

עמיר פרץ: כל אדם בישראל משאיר את התגובות האחרות לתום ימי השבעה, כי כרגע גם אנחנו כולנו, גם אנחנו כאן, רוצים לבכות להם ולבכות אתם.

עמיר פרץ: משפחת פוגל היא המשפחה של כולנו.

עמיר פרץ: יהי זכרם ברוך.

כן.

יש עוד כאלה, מהמחנה האחר, חבר הכנסת עמיר פרץ, שלא חושבים שבנייה ביהודה ושומרון היא פעולת תגמול ואסור שתהיה כזאת.

או שהיא מוצדקת, או שחלילה חושבים שהיא לא מוצדקת.

על כל פנים, אנחנו לא בנינו את ארצנו כפעולת תגמול.

אנחנו חזרנו לארצנו ולמולדתנו.

חבר הכנסת דב חנין, חמש דקות יעמדו לרשותך, אדוני, ולאחר מכן תעלה חברת הכנסת עינת וילף.

אחריה – אורלי לוי אבקסיס, אחריה – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה ואחריו – חבר הכנסת הורוביץ.

אה, סליחה, חבר הכנסת אחמד טיבי לפני כן.

אחרי חבר הכנסת דב חנין יבוא במקום טלב אלסאנע חבר הכנסת אחמד טיבי.

לא במקום – הוא נרשם, אז זה במקומה של הסיעה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, רצח בני משפחת פוגל הוא מזוויע ומזעזע.

דב חנין: סיעת חד"ש מוקיעה את המעשה הזה ואת מי שעשה אותו.

דב חנין: ברגע הזה, עמיתי חברי הכנסת, נכונים דבריו של המשורר שכתב – ואני מציע לכולכם להקשיב: האם יודע מי שעומד על גופת קורבנו – אחיו – / וצועק: אללה אכבר, שהוא כופר?

דב חנין: / כי הלוא הוא רואה את אלוהיו בצלמו הוא / יצור קטן מכל בן אנוש.

דב חנין: את הדברים האלה כתב המשורר הלאומי הפלסטיני מחמוד דרוויש.

דב חנין: והדברים האלה נכונים, מדויקים ומבטאים, לטעמי, את רוחו של העם שחי בצדנו תחת כיבוש ובתנאים קשים, הרבה יותר מאשר מעשים איומים, מזעזעים ופושעים כמו המעשה האחרון.

דב חנין: המשורר הלאומי שלנו, חיים נחמן ביאליק, כתב את השורות הידועות בשירו "על השחיטה"; הוא כתב: "וארור האומר: נקום! / נקמה כזאת, נקמת דם ילד קטן / לא ברא השטן".

דב חנין: אנחנו מרבים לצטט את השורות האלה.

דב חנין: לא תמיד אנחנו, לדעתי, נותנים להן את מלוא החשיבה והמשמעות.

דב חנין: נדמה לי – ואני מתייחס, אדוני היושב-ראש, גם לדבריך קודם, שבהחלטת הממשלה, אתה אומר, לא היה מעשה תגמול.

דב חנין: היה גם מעשה תגמול וגם מעשה נקם.

דב חנין: והנקם הוא לא רק נקם בפלסטינים, שמקימים להם עוד כמה מאות יחידות בהתנחלויות; הנקם הוא בכולנו.

דב חנין: הנקם הוא ביכולת שלנו להגיע, בארץ הזאת, בעתיד, לשלום, להסדר של שתי מדינות לשני העמים.

דב חנין: כן, המעשה הזה שהממשלה בחרה לנקוט לא נועד להתמודד עם ההחרפה הקיצונית הזאת בשנאה ובעימות שמעשה כמו המעשה הנורא האחרון מייצר, אלא הוא עוד אסקלציה באותו מעגל של תגובות ותגובות נגד, ומעשי תגמול ומעשי תגמול שכנגד.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, האתגר הגדול והקשה שעומד בפנינו הוא המעשה של ניתוק השרשרת הזאת של דם וסבל ופגיעה בחפים מפשע.

דב חנין: המעשה הגדול שעומד לפתחנו, עמיתי חברי הכנסת, הוא מעשה של התקדמות למקום אחר – למקום של שלום, של הידברות, של התחשבות בצד השני.

דוד רותם: עם מי אתה רוצה לדבר, עם רוצחי תינוקות?

דוד רותם: האם אין גבול לשערורייה?

דב חנין: חבר הכנסת רותם – – –

אנחנו באווירה של הזדהות, כולנו.

לכן אני מבקש: לא.

דב חנין: חבר הכנסת רותם, אני רוצה לדבר עם העם השכן שנמצא לידנו, עם מנהיגיו של העם השכן שנמצא לידנו – אגב, שמעתי את דבריו של יושב-ראש הרשות הפלסטינית אבו מאזן, שגינה במלים חד-משמעיות את מעשה הרצח.

גאלב מג'אדלה: ואפילו בעברית.

גאלב מג'אדלה: בערבית ובעברית.

דב חנין: גינה אותם, אכן, בערבית ובעברית.

דב חנין: אבל אצלנו יש לעתים אנשים שרק מחפשים תירוצים למדיניות שהם כבר החליטו עליה.

דב חנין: לא צריך תירוצים למדיניות של התנחלות.

דב חנין: אפשר לבצע מדיניות של התנחלות גם בלי תירוצים.

נכון.

דב חנין: ולא צריך תירוצים כדי להגיד: לא רוצים להידבר עם אבו מאזן, כי לא משנה הרי מה אבו מאזן יגיד, הוא בעיני חלק מהיושבים בבית הזה מראש פסול, כי הוא מנהיגו של העם הפלסטיני, הוא ראש אש"ף, ולכן לא רוצים להידבר אתו; כי לא רוצים להגיע להסדר עם העם הפלסטיני, ולא רוצים את הכיוון שעליו אני וחברי מדברים, שהוא כיוון של שלום, חיסול הכיבוש, השתחררות מהעול הזה של ההתנחלויות ופתח לעתיד אמיתי של ביטחון, של שלום, של חיים, גם ליהודים וגם לערבים בארץ הזאת.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אלה הם רגעים קשים, עצובים, מזעזעים.

דב חנין: לבו של מי לא נחמץ כשהוא רואה את התמונות, או כשהוא שומע את הקולות של אלה שנותרו מהמשפחה הזאת – – –

דוד רותם: של אלה שבעזה רקדו.

דב חנין: אדוני, אתה רוצה להזכיר אנשים שעושים מעשים שלא ייעשו?

דב חנין: הרשימה היא ארוכה.

אדוני חבר הכנסת רותם, חבר הכנסת רותם – – –

חנא סוייד: – – –

אחמד טיבי: אתה משקר.

אחמד טיבי: אתה משקר במצח נחושה.

חבר הכנסת חנא סוייד.

יריב לוין: – – –

חנא סוייד: – – –

חבר הכנסת רותם, אתה רוצה להרעיל את הישיבה הזאת?

אין בעיה.

חבר הכנסת יריב לוין, אנחנו ביקשנו להזדהות עם הקורבנות, וכך עשו כל הנואמים.

נבקש להבהיר את העניין.

כמובן, כל אחד יכול לומר מה שהוא רוצה.

אחר כך תעלה חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, ודאי תביע את עמדתך.

דב חנין: צר לי, אדוני היושב-ראש – – –

יריב לוין: לא הבנתי – – –

גאלב מג'אדלה: – – –

מרגע זה שלוש דקות לנואם.

חנא סוייד: – – –

מרגע זה שלוש דקות לנואם.

לא אתן לכם להבעיר את הבית הזה גם ברגעים שבהם כולנו רוצים להזדהות.

לא אתן לך.

בבקשה.

דב חנין: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

נא לסיים.

דב חנין: מאה אחוז.

דב חנין: אני רוצה לומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, זה הרגע שבו כולנו, בוודאי כמנהיגי ציבור, צריכים להשמיע קול של שפיות, קול של מתינות, קול של התעקשות על הפרספקטיבה של חיים משותפים ועתיד משותף של בני-האדם בארץ הזאת, יהודים וערבים; קול של התנגדות למעשים אלימים וקיצוניים שרק מדרדרים את כולנו לחורבן כאן; קול של תמיכה בהתקדמות לשלום אמיתי, שהוא יהיה רק שלום שמבוסס על צדק, על כבוד הדדי, על זכויות הדדיות.

דב חנין: זה לא יעזור, הרי אם לא נגיע למקום הזה, אנחנו רק נתגל

דב חנין: גל – ואני אומר את זה בצער ובכאב – ממעשה נורא אחד למעשה נורא נוסף.

דב חנין: השאלה הגדולה היא – – –

מיכאל בן-ארי: אתה מאיים, אתה מאיים עלינו?

מיכאל בן-ארי: שתמשיכו לרצוח אותנו, החברים שלך?

מיכאל בן-ארי: אתה מאיים.

מיכאל בן-ארי: אתה מאיים.

חבר הכנסת בן-ארי, לא שמעתי שום איום בדבריו.

מיכאל בן-ארי: הוא מאיים.

הוא לא – הוא איים על כולם.

מיכאל בן-ארי: הוא מאיים.

הוא איים על כולם.

מיכאל בן-ארי: הוא חבר של הרוצחים.

חבר הכנסת בן-ארי, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

פעם שנייה.

בבקשה.

דב חנין: אני אומר את הדברים בצער ובכאב.

דב חנין: אנחנו, עמיתי חברי הכנסת, חייבים לקחת – אני מסיים בזה – לקחת את האחריות על עצמנו ועל הציבור שאותו אנחנו מובילים, ולהוביל את האנשים בארץ הזאת – את הישראלים, את הפלסטינים – לעתיד אחר, עתיד שאנחנו ראויים לו, עתיד שגם הם ראויים לו.

דב חנין: תודה רבה.

תודה רבה.

אני מזמין את חברת הכנסת עינת וילף.

הרשימה לא הורכבה על-פי גודל הסיעות אלא על-פי הזמן שבו הגישו הסיעות את – לכן, חבר הכנסת טיבי ביקש שאת תהיי לפניו.

בבקשה.

חברת הכנסת עינת וילף, לרשותך חמש דקות.

אחריה – חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

עינת וילף: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, גם על כך שאתה מאפשר לקיים את הדיון הזה בצורה הראויה ולתת את הזמן המתאים.

עינת וילף: רבותי השרים ועמיתי חברי הכנסת, הראש והלב והגוף נמצאים היום עם משפחת פוגל, וכך מרגישים כולנו.

עינת וילף: כשמסתכלים על הרצח, חושבים עליו, מרגישים אותו, הזעם עולה מייד.

עינת וילף: ומייד ברור שלא מדובר כאן במאבקו של עם חלש לעצמאות, במאבקם של אנשים מדוכאים לכבוד עצמי.

עינת וילף: הטבח הזה הוא מעשה של מוגי לב, של פחדנים, שאין להם דבר מולם מלבד השנאה – לא אידיאל, לא שאיפה, לא רצון להשיג משהו שאפשר לכבד.

עינת וילף: מי שמחכים מחוץ לבית עד שיכבו האורות, מחכים שמשפחה תלך לישון ואז נכנסים, רוצחים ושוחטים ילדים ותינוקות בשנתם, אינם לוחמים.

עינת וילף: אלה אנשים אחוזי פחד, שאינם יודעים כיצד מנהלים מאבק של עם המבקש עצמאות ומבקש כי יכבדו אותו.

עינת וילף: כשאנחנו בישראל מסתכלים, אנחנו אומרים: בעצם, איך אפשר להמשיך להיאחז בתקווה כשרואים דבר כזה?

עינת וילף: והרי אנחנו רוצים בכל זאת להמשיך להיאחז בתקווה.

עינת וילף: להאמין שלנצח תאכל חרב?

עינת וילף: שאין ברירה?

עינת וילף: שלכך נידונו?

עינת וילף: ובכל זאת, היתה תקופה שבה היינו במשא-ומתן, שבה האמנו בשלום, האמנו שהוא מעבר לפינה, רק או-טו-טו – ומזרח תיכון חדש.

עינת וילף: ואז, בכל פעם שהיה קורה מעשה קשה, רצח, היינו אומרים שאלה קורבנות השלום, שלא ניתן הפעם לקיצונים להרוס את השלום.

עינת וילף: ושוב ושוב ושוב אמרנו את המשפטים האלה, נאחזים בכל דרך אפשרית בתקווה, רוצים שיקיץ הקץ על הסכסוך המדמם הזה.

עינת וילף: בסופו של דבר, ראינו שאי-אפשר להמשיך להתעלם; שהסכסוך הזה עמוק, והרבה פעמים גדול מהרצון של כל אחד מאתנו להאמין שאפשר אחרת, ועם השנים נעשה קשה יותר ויותר להמשיך להיאחז בתקווה.

עינת וילף: קשה יותר ויותר להמשיך להאמין שבסך הכול מדובר כאן בסכסוך שרק צריך למצוא איפה עובר הגבול, והנה הוא ייפתר מחר.

עינת וילף: אבל אנחנו עדיין מאוד רוצים, אני מאוד רוצה, הייתי רוצה להאמין שזה אפשרי, שאפשר להגיע להסדר, שיש תקווה, שרק אם נשב, ננהל משא-ומתן, נמצא את הדרך לחלק את הארץ, והנה יהיה שלום; הנה נמצא את הדרך לכבד האחד את השני.

עינת וילף: אבל אני מודה שלי עצמי קשה עם השנים.

עינת וילף: קשה לאטום את האוזניים ואת הלב ואת הגוף ואת הרגש למה שקורה, למעשים פחדניים כגון אלה.

עינת וילף: וזה מוזר, כי פעם – ואני בטוחה שהרבה אנשים הרגישו בכך הפעם – הרי פעם אם היה קורה משהו כזה, כל אחד היה מייד מסתדר בבית הפוליטי שלו, ומייד אומר: זה קרה בגלל ככה, ובגלל ככה, ושלא היה שלום, ולא חילקנו, וההתיישבות, ולא צריך להיות פה.

עינת וילף: משום מה, הפעם זה היה אחרת, התחושה היתה של אחדות.

עינת וילף: התחושה היתה שקרה כאן משהו שונה וחריג, שאף אחד לא יכול למצוא את עצמו בנוחות בבית הפוליטי ורק להגיד: אני ממשיך עדיין להאמין באותם דברים שהאמנתי בהם יום קודם, ואני מסדר את מה שקרה לפי האמונה הזאת.

עינת וילף: ולכן, צריך להבין שדברים כאלה לא עוזרים גם לאלה שרוצים להמשיך להאמין, ושפעם מאוד האמינו.

עינת וילף: הייתי פעם בטוחה, משוכנעת, שהנה רק ננהל את המשא-ומתן, הנה נמצא איפה עובר הגבול, ויהיה שלום.

עינת וילף: והיום קשה לי, הרבה יותר קשה לי כבר להאמין בכך, ועוד יותר קשה לי כשאני רואה את הטבח באיתמר.

עינת וילף: ולכן אנחנו נמצאים היום במקום שבו עוד נותרו מעט שממשיכים לאחוז בתקווה.

עינת וילף: אבל כשבאים ואומרים שישראלים, בכלל ישראל, נעה ימינה – היא לא נעה ימינה.

עינת וילף: אנשים עדיין מוכנים להאמין בשלום, רוצים להגיע להסדר, מוכנים להגיע לפשרה, יותר מאי-פעם.

עינת וילף: אבל חלק גדול מאתנו, רובנו, והרבה שהאמינו פעם, מתחילים לתהות האם באמת עומדים מולנו אנשים שמבקשים עצמאות וכבוד, או פחדנים שאין בלבם דבר מלבד השנאה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת עינת וילף.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

ראובן ריבלין: אחריה – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, חבר הכנסת נסים זאב גם יהיה – פשוט אני קראתי בשמו, אבל גם הוא.

ראובן ריבלין: אתה תהיה אחרון הדוברים, כרגיל, ואריה אלדד.

ראובן ריבלין: בבקשה, כבוד חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מעשה זוועה נורא התרחש באיתמר.

אחמד טיבי: פחדן מוג לב נכנס לתוך בית בשעות לילה עם סכין, כנראה, הביט בקורבנות בשנתם בבית והרג משפחה שלמה – אמא אבא וילדים.

אחמד טיבי: וילדים.

אחמד טיבי: אני תוהה ושואל את עצמי בקול רם מה חשב אותו איש כאשר הוא ראה פנים של תינוקת ודקר אותה.

אחמד טיבי: בשם מי הוא עשה את המעשה הזה?

אחמד טיבי: אם הוא חושב שיקראו לו גיבור הוא טועה, כי הוא מוג לב, פחדן.

אחמד טיבי: הוא לא עשה זאת בשם העם הפלסטיני.

אחמד טיבי: העם הפלסטיני מרגיש מבויש באנשים כאלה, שמעוותים את דמותו ואת ה-case הצודק של המאבק לשחרור מעול הכיבוש.

אחמד טיבי: מאבק חייב להיות ערכי, מצפוני, הגון.

אחמד טיבי: יש כללים למאבק נגד כיבוש.

אחמד טיבי: פגיעה באזרחים היא לא אחת מהם, לרבות ילדים בשנתם, בבית, תינוקות.

אחמד טיבי: הוא לא פעל ממניע דתי, כי האסלאם מתנגד בתקיפות לפגיעה בילדים.

אחמד טיבי: הוא לא פגע בילד ממניע לאומי, כי כל התרבות הלאומית הפלסטינית מדברת על האיסור לפגוע בילד.

אחמד טיבי: הוא לא קרא את מחמוד דרוויש כנראה, לא קרא את תופיק זיאד, לא קרא את מועין בסיסו, ולא קרא את עז א-דין מנסורה.

אחמד טיבי: תופיק זיאד עליו השלום הוא שאמר: אתן את מחצית מחיי כדי להפוך ילד בוכה לילד צוחק.

אחמד טיבי: מי שעשה זאת, עשה זאת בשם עצמו, פגע במשפחה, פשע נתעב, ופגע בעם שלו בכללותו וב-case הצודק שלו.

אחמד טיבי: מה היא התנגדות לכיבוש?

אחמד טיבי: היא מעשה שמקרב את השחרור, לא מעשה שמחזיר את ה-case אחורה.

אחמד טיבי: זה סוג המעשה הזה.

אחמד טיבי: הוא פוגע בעם שלו ומחזיר את ה-case אחורה.

אחמד טיבי: מי שרוצה שיגלו אמפתיה בכל פעם שאני זועק מכאן ומכל מקום נגד פגיעה בילדים פלסטינים, חייב להשמיע קול, והשמענו קול מיידי כבר בשבת.

אחמד טיבי: אני כבר בשבת באתר שלי, ב"טוויטר", בצורה הברורה ביותר, התקיפה ביותר.

אחמד טיבי: אתמול גם ברשת ב', וב"גלי צה"ל".

אחמד טיבי: כי ניסו אנשים לדוג במים העכורים – איפה חברי הכנסת הערבים?

אחמד טיבי: כי יש מי שרוצה לרקוד על הדם, לספסר בדם הזה – דם ילדים.

אחמד טיבי: הדבר החמור ביותר הוא מי שמשווה את חייו של ילד ל-1,000 יחידות דיור, או ל-250, או ל-200 – זילות חיי ילדים.

אחמד טיבי: אני מרגיש זעם רב כלפי הפושע הזה שעשה את המעשה.

אחמד טיבי: הוא ראוי לכל הוקעה מוסרית, פוליטית, לאומית.

אחמד טיבי: אבל אני בא לכאן בידיים נקיות, כי תמיד תמיד גינינו פגיעה באזרחים והתנגדנו לפגיעה באזרחים וחסרי ישע, לרבות ילדים.

אחמד טיבי: אני תמיד רוצה לשמוע, בכל פעם שנופל ילד, נהרג, או נטבח – יהודי או ערבי – קולות של הזדהות וקולות של גינוי.

אחמד טיבי: לא קולות של הבעת צער, אלא התנצלות אמיתית של מי שמבצע את המעשה.

אחמד טיבי: ולילדים האלה ולמשפחה יש שמות.

אחמד טיבי: נכון, יש לי ויכוח קשה, יש לנו ויכוח קשה עם המתנחלים וההתנחלויות.

אחמד טיבי: דעתי היא שצריך לפרק אותן, להחזיר את המתנחלים לתוך מדינת ישראל.

אחמד טיבי: אבל הרג של ילדים, רצח של ילדים, הוא הרבה מעבר לקו האדום.

מיכאל בן-ארי: אתה קראת להם לוחמי חופש לפני שבוע.

מיכאל בן-ארי: אתה קראת להם לוחמי חופש לפני שבוע.

אחמד טיבי: הרבה מעבר – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, אתה מבייש אותנו.

ראובן ריבלין: פשוט מבייש אותנו.

מיכאל בן-ארי: – – –

ראובן ריבלין: אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

ראובן ריבלין: להוציא אותו מייד.

מיכאל בן-ארי: – – –

ראובן ריבלין: להוציא אותו מייד.

ראובן ריבלין: מייד להוציא אותו.

מיכאל בן-ארי: – – –

ראובן ריבלין: להוציא אותו, הוא פרובוקטור.

מיכאל בן-ארי: הוא קרא להם לוחמי חופש.

ראובן ריבלין: לך מפה.

ראובן ריבלין: אתה מבייש אותנו, אתה מבייש את כנסת ישראל.

מיכאל בן-ארי: – – – אותך – – –

ראובן ריבלין: אתה מבייש.

מיכאל בן-ארי: – – –

ראובן ריבלין: אתה לא שומע מה הוא אומר, ואתה נכנס.

ראובן ריבלין: אתה מבייש אותנו.

ראובן ריבלין: (חבר הכנסת מיכאל בן-ארי יוצא מאולם המליאה.

ראובן ריבלין: )

קריאה: זה לא חדש.

ראובן ריבלין: מספיק.

אחמד טיבי: למרות חילוקי הדעות, לאנשים האלה, כפי שאמרתי, אדוני היושב-ראש – וצר לי על חילוקי הדעות במצב שלא צריכים להיות בו חילוקי דעות – לאנשים האלה יש שמות: אודי ורות פוגל, ולילדים האלה יש שמות: יואב, אלעד והדס.

אחמד טיבי: פשע נתעב בוצע, והם איבדו את חייהם הזכים – ילדים טהורים – בביתם.

אחמד טיבי: האיש הזה הוא איש מוג-לב.

אחמד טיבי: הוא לא פעל בשם העם הפלסטיני, ובערבית אומרים: אל-שַעְבּ אל-פַלַסְטִינִי מִנְה בַּרַאא.

אחמד טיבי: אין קשר – –

ראובן ריבלין: אין קשר.

אחמד טיבי: – – לכלל של העם הפלסטיני עם המעשה הנפשע והבזוי הזה.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריה – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

ראובן ריבלין: אחריו – ניצן הורוביץ, ויסיים חבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: חמש דקות.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, צריך לבוא ולהזכיר ולומר שמבצעי הטבח הנורא באיתמר, פראי האדם האלו, חיות הטרף הללו, אלו הבאים באישון לילה לשחוט ילדים בשנתם ולטבוח בהוריהם, צריך לומר שבעצם גזרו את דינם.

אורלי לוי אבקסיס: הם אינם יכולים להיות עוד בני משפט.

אורלי לוי אבקסיס: הם אינם ראויים לשום הליך אנושי, ואחת דינם – לשלם את המחיר המקסימלי על החיים שהם קטעו באבם, על חיי משפחת פוגל, ההורים אודי ורות, והילדים, יואב שנשחט בשנתו, אלעד בן הארבע שנדקר בחזהו והתבוסס בדמו עוד שעה לפחות עד שהגיע כוח החירום ועוד מצא אותו נושם את נשימותיו האחרונות, ולא יכול היה להועיל ולהושיע אותו.

אורלי לוי אבקסיס: חושבת אני רק על הדקות האלה שעברו עליו.

אורלי לוי אבקסיס: הדס – רק בת שלושה חודשים היתה במותה, בהירצחה, השם ייקום דמם.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אל לנו לשכוח את כל אלה שנשארו, אלו שבאחת חרב עליהם עולמם, אלה שייאלצו לסחוב את הטראומה הזו לכל אורך חייהם.

אורלי לוי אבקסיס: את תמר בת ה-12, שברגע אחד הפכה לא רק ליתומה, אלא גם לאם לשני אחיה הקטנים: לרועי בן השמונה ולישי בן השנתיים וחצי, שניער את הוריו כאשר הם מתבוססים בדמם, ולא הבין מדוע הם אינם עונים לו, מדוע אינו שומע קול.

אורלי לוי אבקסיס: זה ירדוף אותו כל חייו כנראה.

אורלי לוי אבקסיס: דמם השפוך של הקורבנות זועק מן האדמה, ויש לקיים במקרה נורא זה את הכלל: עין תחת עין, חיים תחת חיים.

אורלי לוי אבקסיס: המרצחים האלו אינם ראויים שיובאו בפני ערכאות משפטיות.

אורלי לוי אבקסיס: אסור להביא אותם בפני שופטים.

אורלי לוי אבקסיס: הם אינם ראויים להישפט כאחד האדם.

אורלי לוי אבקסיס: במקרים אלה לא נתפסת גישה, לא של הכרעת דין או גזר-דין.

אורלי לוי אבקסיס: אסור שיגיעו כלל להליך כלשהו, הם לא ראויים לו.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, צריך שבעניין זה, על האכזריות הנוראה שבה ביצעו את זממם, הם ראויים רק לדין אחד.

אורלי לוי אבקסיס: כן, ואני לא מתביישת לומר זאת כאן, דין שדה על-ידי אלה המופקדים כחוק להבטיח את ביטחון אזרחינו.

אורלי לוי אבקסיס: חזקה שעושים ויעשו את הכול לתפוס את המרצחים השפלים האלו ולבוא אתם חשבון, ואני מתכוונת לסגור חשבון במקום.

אורלי לוי אבקסיס: אינני מדברת כלל חלילה לא על הכללות, ובוודאי לא שמאן דהוא ייקח את החוק בידיו חלילה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אלו המופקדים כחוק על הביטחון שלנו – אליהם אני מתכוונת, ולהם אני קוראת.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, לצערי הרב העם שלנו למוד פיגועים, ובמקרים נוראים שלצערנו פוקדים אותנו חדשים לבקרים על מחירם הנורא והכבד, אנו נוהגים להזכיר את המשפט משירו של ביאליק בהקשר של פרעות קישינב: נקמת דם ילד קטן לא ברא השטן.

אורלי לוי אבקסיס: לצערי הרב, לנוכח הטבח הנורא הזה עלינו להוסיף ביטוי נוסף, ואם תרשו לי: רצח אם על בנים לא בראו השדים.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

ראובן ריבלין: תודה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – בבקשה, אדוני – ואחריו – את ניצן הורוביץ.

ראובן ריבלין: גם אריה אלדד, שביקש לדבר אחרון, ידבר לפני אחרון כי חבר הכנסת נסים זאב ידבר.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ראשית, ברצוני להביע את השתתפותי בצערה של המשפחה, ואני שולח תנחומים לקרובי המשפחה, ובעצם לכולם, כי המעשה מזעזע כל בן-אנוש וכל בן-תרבות.

ג'מאל זחאלקה: זהו מעשה מזוויע, מזעזע, ובסופו של דבר, ילד הוא ילד ורצח הוא רצח.

ג'מאל זחאלקה: הדמיון לפעמים עוזר לאדם, ולפעמים הוא בעוכריו.

ג'מאל זחאלקה: כאשר אתה מדמיין מה קרה וחושב שזה יכול להיות הבן שלך, הבת שלך, האח שלך, האחות שלך, השכן שלך, כשאתה חושב איזה רגשות יש לבני-אדם באשר הם, ולהורים כלפי ילדים בני שלושה חודשים ופחות משנה או שיותר משנה, ממדי הזוועה רק מתעצמים.

ג'מאל זחאלקה: במקרים כאלה לפעמים אנחנו מנסים להגיד שיש לעניין פן פוליטי, פן מוסרי ופן אנושי.

ג'מאל זחאלקה: ואני מוכן, אף שאני עושה את זה בתדירות, ואני עושה את זה הרבה פעמים, ומנסה לפלס לעצמי הבנה של המציאות בדרך של אנליזה שנעזרת בכלים האלה, אני לא מצליח להפריד.

ג'מאל זחאלקה: זהו מקרה אחד, והשאלה, כבוד היושב-ראש, מה הציווי הפוליטי, המוסרי האנושי בעקבות מקרה כזה.

ג'מאל זחאלקה: ואני מוכרח להתוודות שאנחנו כאן לא ממציאים את הגלגל.

ג'מאל זחאלקה: לאורך ההיסטוריה האנושית, בעצם, תמיד היו שני סוגים של תגובות.

ג'מאל זחאלקה: תגובה אחת ביקשה נקם, ביקשה לספק את יצר הנקם, והוא קיים אצל כל בן-אדם כמעט, כי אנחנו בסופו של דבר בני-אדם.

ג'מאל זחאלקה: והתוצאה תמיד היתה ששופכים שמן על מדורת האלימות, מדורת השנאה, מדורת המוות ושפיכות הדמים.

ג'מאל זחאלקה: יש תגובה אחרת, שאני רוצה להמליץ עליה כאן, והיא לעשות הכול, אבל הכול, כדי שמקרה כזה לא יקרה שוב.

ג'מאל זחאלקה: כדי לצאת מהמעגל של האלימות ושפיכות הדמים ולעלות על דרך השלום והפיוס.

ג'מאל זחאלקה: לדעתי זה הצו הפוליטי, או זה הציווי הפוליטי והמוסרי שאנחנו מצווים בו.

ג'מאל זחאלקה: אני נהגתי תמיד לצטט את אחד מגדולי הוגי הדעות של המאה ה-20, מישל פוקו, שאמר: אסור לתת לפוליטיקה להשאיר מאחוריה שובל אילם של אומללות, של סבל.

ג'מאל זחאלקה: וזהו בדיוק תפקידנו כפוליטיקאים.

ג'מאל זחאלקה: אני יכול לחזור שוב לאותו לילה על מה שקרה בו, על הזוועה הנוראית, ולחשוב שוב ושוב, בצד הבעת הכאב והצער, והלב נמס והכאב גדל כל פעם שאתה מנסה לדמיין לעצמך מה קרה – ואמרתי כבר בהתחלה, שהדמיון לפעמים הוא מפלטו של אדם מכאבים, ולפעמים הוא רק מעצים את הכאב והוא בעוכריו של אדם.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב, כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, שהמסקנה, אם אפשר להתבטא במלה כזו ברגע כזה, היא שאנחנו נעשה הכול, אבל הכול, כדי למנוע חזרה של מקרה כזה; אף שלפעמים השטן מכוון אותנו אל דרך הנקם.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת אריה אלדד, ויסיים חבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: גם לרשותך חמש דקות.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, אני חושב שטוב וראוי שאתה החלטת לקיים את הדיון הזה במתכונת הזאת היום.

ניצן הורוביץ: היתה לנו הצעת אי-אמון בממשלה, וחשבנו שזה לא היום וזה לא הזמן.

ניצן הורוביץ: אין שום טעם במאבק לשחרור, גם במאבק לשחרור לאומי, אם תוך כדי כך פוגעים בחפים מפשע.

ניצן הורוביץ: שום עם לא יכול לסלול את דרכו לחירות על גוויות של תינוקות שנטבחים בסכין.

ניצן הורוביץ: רצח הוא רצח, והוא פסול ומגונה, ואין שום דרך להצדיק אותו.

ניצן הורוביץ: רצח הוא לא מאבק לשחרור, והגינוי שלנו לטבח הזה באיתמר הוא חד-משמעי, הוא נחרץ, בלי שום אמירות נלוות ובלי שום סייגים.

ניצן הורוביץ: אני שולח מכאן תנחומים למשפחת פוגל, למי שנשאר מהמשפחה הזאת, וקורא להנהגה הפלסטינית להוקיע בכל צורה ולשתף פעולה באופן מלא בלכידת הרוצח או הרוצחים.

ניצן הורוביץ: שמעתי את הגינויים עד כה של נשיא הרשות הפלסטינית ואחרים.

ניצן הורוביץ: אני חושב שאסור להסתפק בכך, הם צריכים לקחת חלק פעיל.

ניצן הורוביץ: אני מקווה שהם עושים את זה.

ניצן הורוביץ: הרוצחים האלה צריכים להיתפס במהרה, להיות מובאים לדין, ויש למצות אתם את הדין בכל החומרה הראויה.

ניצן הורוביץ: הייתי, אדוני היושב-ראש, מסתפק בכך ועוצר כאן את הדברים, היינו כולנו יכולים להתאחד סביב הגינוי לרצח, לולא החליטה הממשלה אתמול על בנייה של 500 בתים או דירות או יחידות בינוי בשטחים, וזו טעות חמורה.

ניצן הורוביץ: אפילו לשיטתם של תומכי ההתנחלות זו טעות חמורה.

ניצן הורוביץ: זה אומר שאם יש רצח בונים ואם אין רצח לא בונים.

ניצן הורוביץ: זה אומר שיש איזה מפתח של דירות או בתים פר-נרצח, ובעיקר זה מעיד על חוסר מנהיגות.

ניצן הורוביץ: אם צריך לבנות לשיטתכם, תבנו; אם לא צריך, אל תבנו.

ניצן הורוביץ: אבל לנצל אירוע כזה, ובאופן פבלובי או אוטומטי, סוג של אוטומטיזם, ללכת לפעולה כזאת של בנייה, זו פעולה חמורה.

ניצן הורוביץ: אמר, אני חושב חבר הכנסת ישראל חסון בבוקר, שזה ריקוד ציני על הדם.

ניצן הורוביץ: אני לא חושב.

ניצן הורוביץ: ציניות מעידה על תחכום.

ניצן הורוביץ: זה פשוט חוסר מנהיגות, סוג של פעולת תגמול שמסיטה את כל העניין לאפיקים לא ראויים.

ניצן הורוביץ: האמת היא, חברי חברי הכנסת, שלא צריך לבנות בהתנחלויות, ואני לא רוצה לפרוט את זה לפרוטות פוליטיות.

ניצן הורוביץ: אני לא רוצה לרקוד על הדם, ואני אומר כך: הטרור חותר תחת האינטרסים העמוקים של שני העמים, של הישראלים ושל הפלסטינים, והאינטרסים העמוקים של שני העמים הם לשלום ולביטחון.

ניצן הורוביץ: וכל אדם בחלקת הארץ הזו שבין הים התיכון לירדן זכאי לשלום ולביטחון, בין שהוא ישראלי ובין שהוא פלסטיני.

ניצן הורוביץ: ורצח הוא הדבר המתועב ביותר שקיים.

ניצן הורוביץ: ואני מאמין שהדרך להסדיר את הזכות המשותפת של ערבים ויהודים על הארץ הזו היא באמצעות תהליך מדיני שיוביל לחלוקת הארץ, וכך אני מאמין.

ניצן הורוביץ: אמרה כאן חברת הכנסת עינת וילף, הקשבתי לנאומה בקפידה, שהיא קצת נואשה או מתוסכלת מהדברים ויש לה מחשבות שניות.

ניצן הורוביץ: נכון, קשה לממש את החזון הזה.

ניצן הורוביץ: נכון, קשה ליישב את הזכויות.

ניצן הורוביץ: נכון שלא קל לקדם את הפתרון המדיני.

ניצן הורוביץ: אבל אני לא נואשתי מלהאמין בו.

ניצן הורוביץ: אני לא מאבד את התקווה, ובוודאי שרצח מתועב כזה לא יגרום לי לאבד את התקווה לשלום.

ניצן הורוביץ: וזו לא נאיביות וזו לא איזו מחשבה מופרכת.

ניצן הורוביץ: זו הדרך היחידה לקיום משותף במדינה הזו, בארץ הזו, של שני עמים.

ניצן הורוביץ: הפושע הזה, הרוצח – לא ניתן לו לקחת לאחור לא את העם שלו, את העם הפלסטיני, ולא אותנו.

ניצן הורוביץ: אנחנו לא צריכים להגיב בצורה של אוטומטיזם על רצח כזה.

ניצן הורוביץ: את הרוצח או הרוצחים צריך לתפוס ולהעמיד לדין ולמצות אתם את הדין, ובתהליך המדיני חייבים להמשיך.

ניצן הורוביץ: אסור לכרוך את הדברים זה בזה.

ניצן הורוביץ: אני, חברת הכנסת וילף, לא נואשתי מהשלום, כי מה האופציה?

ניצן הורוביץ: מה האופציה?

ניצן הורוביץ: נניח שנואשת, נניח שנקבל, מה האופציה, מה התקווה שנותנים?

אורי אורבך: האופציה זה לחיות.

אופיר אקוניס: נא לסיים, חבר הכנסת הורוביץ.

ניצן הורוביץ: אני מאמין שהדרך לחיות – ואני מקבל שהשאיפה שלנו צריכה להיות לחיות, ואנחנו צריכים להעמיד את החיים בראש סדר העדיפויות שלנו.

ניצן הורוביץ: כדי שבארץ הזו יוכלו לחיות אנשים בשלום ובביטחון, צריך לדבר האחד עם השני, צריך להתקרב האחד אל השני וצריך לבצע פשרות.

ניצן הורוביץ: אני רוצה לסיים את הדברים האלה על האירוע הקשה הזה בתקווה לשלום, לפיוס ולהבנה.

ניצן הורוביץ: תודה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אריה אלדד, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב, שהוא אחרון הדוברים.

אופיר אקוניס: אחרי דבריו של חבר הכנסת נסים זאב יענה השר משה יעלון.

אופיר אקוניס: חמש דקות, חבר הכנסת אלדד.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, בני משפחת פוגל נרצחו כיוון שהיו יהודים, יהודים בארץ-ישראל.

אריה אלדד: הרוצחים, עוד איננו יודעים את שמם, אבל נצר לשושלת ארוכה של רוצחים – כמעט 100 שנה קמים ערבים לרצוח יהודים בארץ הזאת.

אריה אלדד: ויש להם הסגנון שלהם, אי-אפשר לקחת את זה מהם.

אריה אלדד: הם אוהבים את הרצח שלהם חם ומהביל בידיים.

אריה אלדד: באויב כזה צריך להילחם; אויב כזה צריך להרוג.

אריה אלדד: אבל בבית הנורא ההוא באיתמר נרצחו חמישה, ועוד לפני שיבואו הרוצחים על עונשם צריכים ראשי העם לבוא ולהצהיר: ידינו לא שפכו את הדם.

אריה אלדד: אחרי שכבר לכאורה הדברנו את הטרור והכרענו אותו, אנו עדים לתחייתו.

אריה אלדד: מה הפיח בו רוח חיים לאחרונה?

אריה אלדד: לא רק כישלון נקודתי כזה או אחר של מנגנוני ביטחון שלנו, או להבדיל שלהם – התרעה, גדר, שומרים.

אריה אלדד: רוח החיים בטרור הרצחני הזה הופחה משום ששוב התעוררה התקווה של ארגוני הטרור להקים מדינה שלמה, מדינת טרור בלב הארץ.

אריה אלדד: שוב ושוב הם שומעים ומבינים כי היהודים בנסיגה, בבריחה, בלחץ להציע הצעות מדיניות חדשות, ויתורים מדיניים חדשים כדי להקים להם מדינת טרור בלב הארץ.

אריה אלדד: התוכניות המדיניות הללו – זו הרוח החיה במפרשי הטרור.

אריה אלדד: יש לה שמות רבים: שתי מדינות, נסיגה חד-צדדית, הכרה בהכרזה חד-צדדית, מדינה פלסטינית בגבולות זמניים; הכול היינו הך – מדינת טרור בלב הארץ.

אריה אלדד: מי ממנהיגי ישראל היום יכול לבוא ולומר: ידי לא שפכו את הדם הזה של מדינה פלסטינית בלב הארץ?

אריה אלדד: שמענו היום את שר החוץ אומר שלהערכתו, באותה רשות פלסטינית ה"חמאס" חזק מה"פתח", ואם הם יקימו מדינה שם, אז הם ודאי יעלו לשלטון.

אריה אלדד: אני חושב שהוא צודק בהערכותיו.

אריה אלדד: אז כל מי שמוכן לתת יד להקמת מדינה כזאת הוא שמפיח רוח חיה במפרשי הרוצחים.

אריה אלדד: ועוד דם שנשפך, והוא אותו הדם, הוא הדם ששופכים כל אלה שעושים דה-לגיטימציה לציבור המתיישבים.

אריה אלדד: גם אני יודע לגנות את מעשי "תג מחיר".

אריה אלדד: הם לא מוסריים, הם פוגעים בהתיישבות, הם פוגעים בחפים מפשע.

אריה אלדד: אבל בשם הפעולות נגד פורעים כאלה או אחרים עושים דה-לגיטימציה לציבור שלם של מתנחלים.

אריה אלדד: עמד כאן השר לביטחון העורף לפני שבוע ואמר, שמתנחל שמחזיק סכין על צווארו של חייל צה"ל, ולכן באימון לקראת תע"מ יורים בו והורגים בו, זה תרחיש סביר.

אריה אלדד: חלפו 48 שעות, ושוב למדנו מי מחזיק סכין בארץ הזאת ומי השוחט.

אריה אלדד: לבוא מהבמה הזאת ולעשות דה-לגיטימציה לציבור שלם ולהגיד: כן, ממנו עלולים לצאת אוחזי סכינים על צווארם של חיילים?

אריה אלדד: השר וילנאי, איך לא התביישת לומר את המלים האלה מעל הדוכן?

אריה אלדד: איך?

אריה אלדד: איך מלאך לבך – – –

מתן וילנאי: – – – אתה יודע את זה היטב.

מתן וילנאי: אתה אמרת את זה.

אריה אלדד: התרחיש שלך היה סביר, להערכתך, ולכן יש צורך לתרגל אותו.

מתן וילנאי: אתה אמרת, לא אני.

אופיר אקוניס: הוא מייד יסיים ואתה תוכל להשיב לו.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: תוכל להבהיר את הדברים מהבמה.

אריה אלדד: וכשיורים כדורי צבע או גומי במתיישבים עושים להם דה-לגיטימציה, כי במי יורים?

אריה אלדד: יורים באויבים.

אריה אלדד: וכשכולאים חייל שבא ואומר: אני חוזר לבנות את ביתי – את מי כולאים?

אריה אלדד: כולאים פושעים.

אריה אלדד: גם את הדם הזה שופכים.

אריה אלדד: שופכים ועושים דה-לגיטימציה למתיישבים, שהם בחייהם ובמותם בונים את ארץ ישראל.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת אלדד.

אופיר אקוניס: השר וילנאי, אתה רוצה להבהיר?

מתן וילנאי: אני חושב שאמרתי דברים ברורים.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו יעלה ויבוא השר משה יעלון.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, השבת זו שבת זכור – את אשר עשה לך עמלק, ועם עמלק אין משא-ומתן.

נסים זאב: יש דבר אחד: תמחה את זכר עמלק; לא תשכח.

נסים זאב: עמלק היה תכמן גדול, ידע מתי לצאת למלחמה נגד עם ישראל.

נסים זאב: ואתה עייף ויגע – כשעם ישראל, קצת תש כוחם, הוא ניצל את ההזדמנויות כדי להכות בהם.

נסים זאב: הרצח, שהיה אכזרי, ברברי, של אותם רוצחים בני-בליעל שפלים, שבליל שבת באים ופשוט שוחטים תינוקות במיטתם, האכזריות הנוראה הזאת – זה לא קיים.

נסים זאב: אנחנו אפילו לא יכולים בתפיסה האנושית שלנו להבין איך אנשים יכולים לעשות זאת.

נסים זאב: אבל אולי אנחנו שוכחים את ההיסטוריה, אולי אנחנו קצת חיים בקהות חושים.

נסים זאב: כל האינתיפאדה, במשך שנים, רצחו תינוקות, נכנסו למסעדות, התפוצצו עם אוטובוסים שלמים, תינוקות, עגלות, ראינו דם נשפך בלי סוף במשך שנים.

נסים זאב: ובסופו של דבר, אדוני היושב-ראש – ראש הממשלה, אני מאוד מעריך אותו, אבל הוא נותן מוסר ואומר, ובצדק, שההסתה ברשות הפלסטינית מתמשכת בבתי-הספר.

נסים זאב: אבל אני רוצה לומר לעצמנו: טול קורה מבין עיניך.

נסים זאב: מי שקרא את הכתבה ומכיר את זה – כבר היו הרבה דיונים בעניין הזה – שלוחמי המילואים שלחמו בג'נין מנהלים תשע שנים מאבק לטיהור שמם.

נסים זאב: ועל מה המאבק?

נסים זאב: המאבק הוא שמציגים אותם כרוצחים, כנאצים.

נסים זאב: הם שואלים אותנו – לא את הרשות הפלסטינית, אותנו: איפה המדינה?

נסים זאב: איפה הצבא?

נסים זאב: איפה החברה?

נסים זאב: היכן הפרקליטות?

נסים זאב: פתאום אף אחד לא מכיר אותנו.

נסים זאב: הרופא החטיבתי של הכוח שלחם בג'נין – לא נשכח את 23 ההרוגים.

נסים זאב: ואני זוכר, אדוני היושב-ראש, כאשר פואד אמר: אני מאוד התלבטתי, אבל אני לא מתחרט.

נסים זאב: זה כאב לי המשפט הזה שהוא אמר, ש-12 חיילים נהרגו, כשהוא יכול היה להרוס כליל את אותו בית שהיו בו מחבלים.

נסים זאב: זאת אומרת, על-פי חוקי המשפט לא היתה שום בעיה להרוס את הבית, אותו בניין שיצאה משם אש וניסתה להרוג את חיילי צה"ל – – –

אופיר אקוניס: במבצע "חומת מגן".

נסים זאב: ודאי, זה מבצע "חומת מגן".

נסים זאב: במקום הזה היתה מלכודת מוות, ו-12 חיילים נהרגו בבית הזה.

נסים זאב: מלחמת ג'נין, שיצאה להגן, לאחר הטבח בערב חג הפסח במלון "פארק" בתל-אביב – – –

אופיר אקוניס: בנתניה.

נסים זאב: בנתניה, סליחה.

נסים זאב: הסרט "ג'נין ג'נין" של מוחמד בכרי – בג"ץ בעצם התיר את הקרנתו בישראל.

נסים זאב: אבל מה הבעיה של הסרט?

נסים זאב: הסרט הוא רק סרט – שחקנים ובמאי אתה יכול לראות – אבל הוא כולו מלא דברי נאצה, דברי בלע והסתה ושנאה, והוא קובע שהיה טבח בג'נין.

נסים זאב: הסרט קובע שבית-החולים בג'נין נהרס, נמצאה שם גופה של ילד בן שמונה, שנשים הרות גולגולתן רוצצה, ושנמצאו בורות-בורות שמולאו בגופות אזרחים, ושגופה אחת של אשה נרמסה על-ידי טנק.

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם: רבותי, אם אנחנו לא מבינים שבעיר ג'נין, עיר המתאבדים – ורוב המתאבדים יצאו משכם ומג'נין – התנהל קרב ארוך, מסובך ועקוב מדם, ונהרגו עשרות פלסטינים, אבל כמעט כולם היו מחבלים.

נסים זאב: הסרט הזה מכתים את צה"ל, את המדינה, את ערכיה, והוא משריש את השנאה שמתפשטת בעולם ומשמש חומר גלם לגולדסטונים למיניהם.

נסים זאב: אז אין פלא, אדוני היושב-ראש, שאנחנו רואים אפילו סטודנטים, סטודנטיות, בארצות-הברית, באירופה, שמציגים את חיילי צה"ל כקלגסים.

נסים זאב: לכן אני חושב, אדוני היושב-ראש, ההצהרה של ראש הממשלה, כאשר הוא בא ואמר שבעקבות הפיגוע צריך לשנות מדיניות ולתת עוד בנייה; הם רוצחים ואנחנו בונים – אנחנו צריכים לבנות בלי שום קשר.

נסים זאב: המדיניות של ממשלת ישראל צריכה להיות ברורה לפחות בדבר שיש בו קונסנזוס, לגבי אריאל, לגבי אותן ערים, מעלה-אדומים, ירושלים, שעל כך אין חולקים.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

נסים זאב: אני בעד לבנות בכל מקום, אבל אני אומר, איפה שיש קונסנזוס בתוך הממשלה ואין חולקים בעניין הזה.

נסים זאב: אני רוצה לקוות שהרצח הזה, הנורא והמזעזע – ועם ישראל שותף באבל הכבד הזה – ילמד לקח, אותנו קודם כול, שנפנים את זה עמוק ונדע שעם רוצחים כאלה אין משא-ומתן.

נסים זאב: ועם כל הרצון אולי של הרשות הפלסטינית, שרוצה אולי לעשות שלום, כל עוד יש ארגוני טרור שהם מובילים אותה, באמת הבעיה היא חמורה שבעתיים.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: השר משה יַעֲ‏לוֹ‏ן, תיקנו אותי פה.

אופיר אקוניס: אמרו לי שזה יַעֲ‏לוֹ‏ן ולא יֵעֱלון.

אופיר אקוניס: זה הגיע ב-אס.

אופיר אקוניס: אם.

אופיר אקוניס: אס מצופה שראה את השידור שלנו ומתקן אותי בניקוד.

אופיר אקוניס: מדהים הדבר הזה.

עינת וילף: – – –

אופיר אקוניס: מה זה?

עינת וילף: מזל שיש מי שמקפיד.

אופיר אקוניס: כן, יש שם מצלמות.

אופיר אקוניס: מצלמות האח הגדול.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני השר.

משה יעלון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשעה קשה זו כל חברי הבית, כפי שגם נשמע כאן, מאוחדים בגינוי הרצח הנתעב שאירע באיתמר, ומאוחדים בתנחומים למשפחות פוגל ובן-ישי ולבית איתמר על הירצחם של אודי, רות וילדיהם: יואב בן ה-11, אלעד בן הארבע והדס, שעוד לא מלאו לה ארבעה חודשים.

משה יעלון: מניסיוני אני משוכנע שצה"ל וכוחות הביטחון ירדפו וישיגו את הרוצחים, איש מהם לא יינקה.

משה יעלון: אני משוכנע שצה"ל ידע גם לתחקר את האירוע ולהפיק ממנו לקחים.

משה יעלון: אני חייב בהזדמנות הזאת לשבח את פעילותו של צה"ל בשנה האחרונה, בשנים האחרונות, באופן שהתרגלנו לכך שאירוע מן הסוג הזה איננו עניין שבשגרה, כפי שלצערנו חווינו בתחילת העשור הקודם לנוכח מתקפת הטרור הפלסטינית עם למעלה מ-1,000 הרוגים.

משה יעלון: כמי שמכיר את ההתמודדות עם הטרור, עוד בהיותי במדים השתכנעתי שטרור איננו צומח בחלל ריק, וגם במקרה הזה תשתית הטרור מתחילה בחינוך.

משה יעלון: יכול להיות המאבק הזה לאומי, דתי – אנחנו למודי מאבקים כעם יהודי, כמדינת ישראל – אך כדי להגיע לשפל מדרגה כזה נדרש הסבר לגבי אותו בית-גידול שבו גדל אותו מרצח או גדלו אותם מרצחים.

משה יעלון: ואני אומר את זה בצער, כמי שעוקב אחרי הסכסוך הישראלי–פלסטיני, מתוך מגע אישי, מאז היותי מפקד אוגדת יהודה ושומרון, טרם אוסלו, ומאז היותי ראש אמ"ן, לאחר אוסלו.

משה יעלון: וכבר בקיץ 1995, חודשיים לאחר התמנותי לראש אמ"ן, נכנסתי לראש הממשלה רבין, זיכרונו לברכה, עם אמירה מאוד פשוטה: אדוני ראש הממשלה, אני חייב להתריע בפניך התרעה אסטרטגית.

משה יעלון: אינני רואה את יושב-ראש הרשות הפלסטינית דאז, ערפאת – – –

גאלב מג'אדלה: לא שומעים, אדוני היושב-ראש.

משה יעלון: – – – איננו מכין את עמו לדו-קיום אתנו, עם מדינת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי, אלא להיפך.

משה יעלון: וכדי להגיע למסקנה הזאת לא הייתי זקוק למקורות המודיעין המתוחכמים, די היה לי לצפות בתקשורת פלסטינית או לפתוח ספרי לימוד, כפי שמשרדי עושה גם למעלה משנה.

משה יעלון: ולצערי, גם בעת הזאת אינני איש בשורה לגבי אותה קרקע גידול שבה צומחים מרצחים, משום שכאשר מתקיימת הכחשה גורפת של זיקת העם היהודי לארץ-ישראל; כאשר יש הכחשה אפילו לגבי קיומו של עם יהודי, משום שיהדות היא דת, היא איננה לאום, היא איננה עם – ועל כך התעקש אבו מאזן שלא להכריז על שתי מדינות לשני עמים גם באנאפוליס לא כל כך מזמן – כאשר מתחנך דור צעיר, מגיל שלוש, לשנאה; כאשר ילדים בני שלוש כבר חוגרים חגורות נפץ, מעריצים את המחבלים המתאבדים, השהידים, וכאשר כיכרות נקראות על שמם, יש הערצה כלפיהם – על הקרקע הזאת לא צומחים, לצערי, דו-קיום ותרבות של שלום.

משה יעלון: גם מה ששמענו כתגובה על הרצח, עם הניסיונות של ההנהגה הפלסטינית לתקן נוכח הנזק שנגרם להם בזירה הבין-לאומית באשר לאופי הרצח וטבעו, זה איננו משביע רצון.

משה יעלון: דברים צריכים להיאמר בצורה ברורה על-ידי הנהגה לעם באמצעי התקשורת שלהם.

משה יעלון: כמובן לגנות מייד כל ניסיון של שרים כאלה ואחרים שם להטיל את האחריות לרצח על יהודים שעשו את זה בכוונה כפרובוקציה, או במקרה אחר, להכחיש בכלל רצח של ילדים מתישהו, מעולם.

משה יעלון: גם פה, לצערי, לא המקרה הראשון שאני חווה – – –

אופיר אקוניס: היתה אמירה של שר בממשלת הרשות הפלסטינית שהאשים יהודים ברצח הזה?

משה יעלון: היתה אמירה כזאת, שזו פרובוקציה, וכנראה המתנחלים עשו.

אופיר אקוניס: זה גינוי – – –

פניה קירשנבאום: לא שומעים.

פניה קירשנבאום: לא שומעים.

 משה (מוץ) מטלון: לא שומעים אותך.

אופיר אקוניס: אני שואל – לפי מה שהוא אומר – היתה אמירה של שר ברשות הפלסטינית, שהאשים יהודים כסוג של פרובוקציה בטבח הנוראי הזה – –

משה יעלון: היתה אמירה שהמעשה הזה – – –

אופיר אקוניס: – – מעבר לחוסר הגינוי ששמעתי בנפרד?

משה יעלון: האמירה הזאת – גם ראש הממשלה ציטט ממנה היום בתחילת ישיבת הסיעה – של שר ברשות הפלסטינית, שטען שזו פרובוקציה של המתנחלים וזה לא נעשה על-ידי פלסטינים; ושר אחר טען שלא יכול להיות שהפלסטינים עשו את זה, הם מעולם לא רצחו ילדים.

משה יעלון: ואני ראיתי ילדים נרצחים במצר, באותו פיגוע שבו אם ושני ילדים ועוד שני אזרחים נרצחו, וראיתי משפחה שנטבחה באלון-מורה, וכמובן, ראיתי את פיגועי ההתאבדות הקשים, שלא הבחינו בין נשים, גברים וטף, באוטובוסים, בבתי-קפה, במסעדות וכן הלאה.

משה יעלון: ולכן, כל עוד הקרקע הזאת אינה משתנה – ואני מכוון לשם בכוונה – אז באמת קשה לראות את השלום מעבר לפינה.

משה יעלון: ואני אומר את זה כמי שמאוד רוצה שלום, מייצג ממשלה שמאוד רוצה שלום, עם כל ההתקפות עליה.

משה יעלון: כמי שחווה מלחמות, אני מת שיהיה שלום, אבל איני משלה את עצמי.

משה יעלון: כמי שאפילו היה מוכן, טרם התוודעותי לעומק הבעייתיות של הסכם אוסלו – האמנתי בפשרה טריטוריאלית.

משה יעלון: כמי שעד היום מקדש חיי אדם מעל אדמה, לנוכח מה שגיליתי אז, ואשר לצערי לא השתנה בצורה משמעותית עד היום, כל עוד הצד השני איננו מכיר בזכותנו לחיות כמדינת הלאום של העם היהודי כאן ומטמיע את זה במערכת החינוך שלו, כל הסכם שנחתום צפוי לסוף כמו הסוף של התהליך אחרי קמפ-דייוויד, בפתיחת מלחמת הטרור הפלסטינית בספטמבר 2000, ועוד כהנה וכהנה אפשרויות, אך ודאי לא לדו-קיום בין שני עמים בחלק הארץ הזה.

משה יעלון: באשר לביקורת שנשמעה כאן על מדיניות הממשלה בעניין הבנייה ביהודה ושומרון, אני לא רואה בהחלטה שקיבלנו במוצאי-שבת תגובה ספציפית על הרצח, ודאי לא "תג מחיר" לרצח.

משה יעלון: אנחנו כממשלה, מסיבות כאלה ואחרות, אף שאנחנו דבקים בזכותנו לחיות בארץ הזאת, לבנות בארץ הזאת, קיבלנו על עצמנו כמה הגבלות.

משה יעלון: קודם כול, הן הגבלות שקיבלו ממשלות קודמות, כמו למשל לא להקים יישובים יהודיים חדשים ביהודה ושומרון.

משה יעלון: זאת היתה ההבנה בין שרון לבוש, כשממשלת ישראל דאז קיבלה את מפת הדרכים.

משה יעלון: אך באותה נשימה נאמר שלא ניתן להקפיא חיים ביהודה ושומרון, ולכן תתאפשר בנייה שתאפשר התפתחות טבעית, המאפשרת חיים נורמליים.

משה יעלון: עם האמירה הזאת ועם המדיניות הזאת התחלנו את דרכנו כממשלה, ונתקלנו באמירה אמריקנית בעניין הצורך לנסות להביא קודם כול את העולם הערבי – כבר שכחנו את זה; רצינו מאוד את העולם הערבי סביב השולחן, וכדי להביא את העולם הערבי לקחנו על עצמנו התחייבות לאפשרות של הקפאת בנייה.

משה יעלון: אז העולם הערבי לא בא.

משה יעלון: הסירוב היה בערב-הסעודית, למי שכבר שכח, כשהנשיא אובמה הגיע לריאד, והמלך עבדאללה סירב בפניו פעמיים תמורת אותו פיקדון של הקפאה להתייצב למשא-ומתן אזורי, כמי שאמור לשבת לשולחן.

משה יעלון: ואחר כך ניסו לשכנע אותנו להביא את הפלסטינים לשולחן דרך אותה החלטה על השהיית הבנייה, או הקפאה, כפי שקוראים לזה, במשך עשרה חודשים, גם זה לא עזר.

משה יעלון: ואף-על-פי-כן, אף שעברנו את התקופה, ולא התקבלה החלטה חדשה על הקפאה, לקחנו על עצמנו כמה ריסונים, לצורך העניין, מטעמי רגישות, מטעמי הידברות, בעיקר עם ידידינו שמעבר לאוקיינוס, והדבר לא עזר.

משה יעלון: מה שקרה בסוף השבוע הגדיש את הסאה: גם לא באים לשולחן, גם לא מוכנים לנהל משא-ומתן ישיר, ואנחנו סופגים וסופגים וסופגים.

משה יעלון: בעצם בהחלטתנו חזרנו, מבחינתי, להבנות שהיו בין בוש לשרון.

משה יעלון: זה משקף, לצערי, גם את ההבדל בין האתוס הציוני לאתוס הפלסטיני.

משה יעלון: שניהם קשורים למדינת ישראל.

משה יעלון: האתוס הציוני הוא אתוס של בנייתה, והאתוס הפלסטיני הוא אתוס של הריסתה.

משה יעלון: כן, אנחנו דוגלים בבנייה, בפיתוח, בהפרחת שממה, בתרומה מדעית לעולם, בתורה, בדרך ארץ, לבנות ולהיבנות.

משה יעלון: זה האתוס שלפיו חיו וגידלו את ילדיהם אודי ורות פוגל ז"ל, וזה האתוס שלפיו פועלת ממשלת ישראל.

משה יעלון: יהי זכרם של הנרצחים ברוך.

אופיר אקוניס: תודה רבה, אדוני.

אופיר אקוניס: אתה מציע להסתפק בתשובתך?

אופיר אקוניס: זאת הצעה לסדר-היום.

אופיר אקוניס: אין הצעות אחרות, אז אנחנו לא צריכים להצביע על כך.

אופיר אקוניס: מסתפקים בתשובת השר.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: עוברים להצעות חוק?

אורי אריאל: אין הצבעה?

אופיר אקוניס: מכיוון שמסתפקים בהצעת המציעים.

אופיר אקוניס: האם כל המציעים, כל המציעים שנמצאים פה, מסתפקים בתשובת השר?

אופיר אקוניס: התשובה היא: כן.

אופיר אקוניס: אף אחד לא אומר שלא, חבר הכנסת בן-ארי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אלדד, אתה לא מסתפק?

אופיר אקוניס: אתה לא מסתפק.

אופיר אקוניס: מה אתה מציע?

אריה אלדד: דיון במליאה.

אריה אלדד: אני לא יכול להציע משהו אחר.

אופיר אקוניס: טוב.

אופיר אקוניס: השר ביקש להסתפק בדבריו.

אופיר אקוניס: יש הצעה אחרת.

אופיר אקוניס: השר, חבר הכנסת אלדד מבקש דיון במליאה.

אופיר אקוניס: אם אין לך התנגדות, אז אפשר לתת שתי הצעות אחרות.

אופיר אקוניס: דיון במליאה.

אופיר אקוניס: הדיון התבצע, זה היה דיון, אבל פורמלית יש הליך של העברת ההצעה לסדר-היום לדיון במליאה.

אופיר אקוניס: הדיון התקיים בפועל.

אופיר אקוניס: ובכן, יש שתי הצעות.

אופיר אקוניס: אם כך, אנחנו יכולים לתת לחבר הכנסת עזרא ולחבר הכנסת בן-ארי, שביקשו עמדות נוספות, לאחר תשובת השר.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת גדעון עזרא – דקה, ולאחר מכן חבר הכנסת בן-ארי – דקה.

אופיר אקוניס: מהצד, כמובן.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מוכרח לומר, שמעבר לגינוי החד-משמעי לפיגוע הזה, סגן ראש הממשלה, המשנה לראש הממשלה, בוגי יעלון – יצא לי להיות אתו ביהודה ושומרון, בשטחים שבהם אנחנו מדברים עכשיו, ואני מוכרח לומר כמה דברים.

גדעון עזרא: לפני כמה חודשים היה פיגוע בבית-חגי, ושם נהרגו – זה היה בני-נעים, אבל התושבים מבית-חגי.

גדעון עזרא: זה היה בדרום יהודה.

גדעון עזרא: עכשיו הפיגוע היה בשומרון, אזור פרובלמטי מאז ומתמיד.

גדעון עזרא: אני בטוח ששירותי הביטחון וצה"ל ימצאו את מי שביצע את הפיגוע הזה, אבל אני לא בטוח שאנחנו לא צפויים לאירועים דומים בעתיד.

גדעון עזרא: נדמה לי שהפתרונות – אני לא שומע פתרונות לעשרות-אלפי מתנחלים שנעים יום-יום בדרכי יהודה ושומרון; אני לא שומע להרבה מאוד יישובים שאין בהם גדרות – מה שכן היה באיתמר.

גדעון עזרא: אני, בצד הדברים האלה שנעשים כיום, הייתי שמח לקבל גם הצעות לפתרונות.

גדעון עזרא: אני לא חושב שהדרך היא שאחרי כל פיגוע אנחנו צריכים לסגת, אבל אני גם בטוח שעמדת ראש הממשלה על בניית 400 דירות לא משפרת את מצבנו כהוא-זה בשום מקום, כולל ארצות-הברית.

גדעון עזרא: אני מצפה מאוד מהממשלה שנהיה מעשיים, ונלך קדימה בתוכנית שראש הממשלה אמר שהוא בונה כרגע.

גדעון עזרא: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת גדעון עזרא.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בן-ארי, לפני שאתה הולך – או אתה לא הולך, למען האמת – מכיוון שבדקתי עם יושב-ראש הכנסת, שניהל את הישיבה בין 16:00 ל-17:00, ואתה הוצאת על-ידו, כך נמסר לי.

אופיר אקוניס: אני לא הייתי בחלק הזה של הישיבה, הוא הוציא אותך.

אופיר אקוניס: אתה יכול לחזור – – –

דוד רותם: הוא לא הוציא אותו.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת רותם, אני מדבר.

אופיר אקוניס: אם כשאסיים לדבר יהיה לך משהו לומר, אתן לך.

אופיר אקוניס: בדקנו את הדבר על-ידי מזכירת הכנסת, לא על-ידי; לי אין קשר פה.

אופיר אקוניס: נאמר לי שאתה הוצאת מהדיון על-ידי יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת ראובן ריבלין, שניהל את הישיבה, ולכן, לפי תקנון הכנסת, כיוון שאין הצבעה – אתה יכול לחזור להצבעה, אבל כיוון שיש כאן הסכמה, קודם כול, אתה לא יכול לדבר ב-60 שניות שיש לך, או אין לך, כפי שאמרתי.

מיכאל בן-ארי: – – –

אופיר אקוניס: ודאי.

מיכאל בן-ארי: – – – זכות הדיבור – – –

אופיר אקוניס: לא, לא, לא.

אופיר אקוניס: קודם כול, הכללים הם בוודאי לכולם.

אופיר אקוניס: זה ברור כשמש.

מיכאל בן-ארי: – – – אם רובי ריבלין, שאומר לי "לך מפה", יש לו דין אחד לבן-ארי או שזה גם לאויבים?

מיכאל בן-ארי: גם לאויבים?

אופיר אקוניס: זה תשאל אותו.

אופיר אקוניס: אדוני, אני אקריא לך: "קריאה לסדר והוצאה מישיבה".

מיכאל בן-ארי: – – –

אופיר אקוניס: "הוצא חבר כנסת מישיבת הכנסת כאמור בסעיף קטן זה, רשאי הוא להיכנס לאותה ישיבה אם הרשה זאת יושב-ראש הישיבה או לצורך הצבעה בלבד".

אופיר אקוניס: ובכן, אין לך, אני מצטער.

אופיר אקוניס: יש תקנון.

מיכאל בן-ארי: אנחנו נבדוק את האלמנט הזה.

ג'מאל זחאלקה: תבוא להצבעה, תבוא להצבעה.

מיכאל בן-ארי: מי שאל אותך בכלל?

אופיר אקוניס: אני לא – בסדר, תזכור מה שאתה רוצה.

אופיר אקוניס: אני מצטער, אני לא קובע כאן את הדברים.

אופיר אקוניס: אנחנו צריכים להצביע או שלא?

אופיר אקוניס: מישהו מבקש להצביע על כך שההצעה לסדר-היום על הרצח באיתמר תובא לדיון במליאה כפי שהציע חבר הכנסת אלדד, או שכולם מסכימים?

אופיר אקוניס: אפשר להצביע, כולם יהיו, אני עובר להצבעה.

אופיר אקוניס: אין בעיה.

אופיר אקוניס: נעבור, הכי טוב, נצביע.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אלדד מציע להעביר למליאה.

אופיר אקוניס: ובכן, אנחנו נעבור להצבעה למען הסדר הטוב.

אופיר אקוניס: מי בעד, מי נגד, מי נמנע?

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 16 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

אופיר אקוניס: ובכן, 16 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: ההצעות לסדר-היום בנושא: הרצח באיתמר, תובאנה לדיון במליאת הכנסת.

אופיר אקוניס: [מס' מ/533; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ל"ו, עמ' 12209; נספחות.

אופיר אקוניס: ]

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים עכשיו, חברי וחברות הכנסת, להצעות חוק.

אופיר אקוניס: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (תיקון מס' 8), התשע"א–2011, קריאה השנייה וקריאה השלישית.

אופיר אקוניס: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת .

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להתחיל את דברי במשלוח תנחומים לידידי, משפחות פוגל ובן-ישי, ואני מוכרח לומר שאחרי הדיון שנתקיים פה נזכרתי בדבריו של אורי צבי גרינברג, שכתב: לפעמים אין ביטוי במלים וצריך האדם לזעוק מעוצמת מכאובים נאמנים.

דוד רותם: לכן אז נושך האדם את שפתיו עד דם והוא מחריש או חורק בשיניו הזועם.

דוד רותם: אנחנו מחרישים כי נשכנו את שפתנו עד דם, כי הכאב אדיר הוא.

דוד רותם: רבותי חברי הכנסת, הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (תיקון מס' 8) עוסקת בערר שני ברשות והארכת מעצר או חידושו.

דוד רותם: הצעת החוק מבקשת לצמצם במידה את מספר הדיונים המתקיימים בבית-המשפט העליון, שניתן לצמצמם בלא פגיעה בזכויות הנאשם, וזאת בשני תחומים בדין הפלילי: ערר שני על החלטות הנוגעות למעצר ובקשות להארכת מעצר של נאשם מעבר לתשעה חדשים.

דוד רותם: אנו קודם מציעים לבטל את הזכות לערר שני לבית-המשפט העליון, שהיום מוקנית לצדדים במקרים של החלטות בעניין מעצר, ולאפשר לצדדים לבקש רשות מבית-המשפט העליון להגיש ערר שני בענייני מעצר.

דוד רותם: בקשת רשות תאפשר דיון בערכאה הגבוהה ביותר ובחינה של שלוש ערכאות בענייני מעצר, אך רק במקרים המתאימים.

דוד רותם: בתיקים הרגילים די בכך שהחלטת מעצר נבחנת בערר אחד, בדיוק כמו שנבחן ערעור על פסק דין פלילי.

דוד רותם: שנית, מוצע לאפשר לבית-המשפט שמרשיע נאשם שהיה עצור מעבר לתשעה חודשים לעצור את המורשע עד לגזר-הדין, זאת בניגוד לנוהג היום, שבו כל הארכת מעצר מעבר לתשעה חודשים היא בסמכות בית-המשפט העליון, אפילו לאחר הכרעת הדין.

דוד רותם: במקרה שבו הנאשם מורשע מדובר בהארכת מעצר קצרה עד גזר-הדין ואין צורך להגיע עד לבית-המשפט העליון לשם כך.

דוד רותם: היום מוסמך בית-המשפט העליון להאריך את מעצרו של נאשם ב-90 יום כל פעם כאשר הנאשם נמצא במעצר לתקופה העולה על תשעה חודשים.

דוד רותם: מוצע לתקן את החוק ולאפשר לבית-המשפט, במקרים מתאימים, להאריך את המעצר ב-150 ימים כל פעם.

דוד רותם: המדובר במקרים מסובכים ומורכבים שבהם מעריך בית-המשפט שהדיון יארך זמן.

דוד רותם: לבסוף, מוצע לקבוע כי לבית-המשפט הסמכות לצוות על מעצר "גישור" שלא יעלה על 72 שעות, אם הנאשם היה בעבר במעצר מעבר לתשעה חדשים והיום אינו עצור או עומד להשתחרר, כדי לאפשר לתביעה להגיש בקשה לבית-המשפט העליון לחדש את המעצר.

דוד רותם: קבוצת חד"ש מציעה כמה הסתייגויות אשר מבקשות לא לבטל את הזכות לערר שני בהחלטות בענייני מעצר ולאפשר הארכת מעצר מעבר לתשעה חודשים ב-100 ימים, במקום 150 המוצעים על-ידי הוועדה, ולאפשר מעצר "גישור" של 36 שעות במקום 72.

דוד רותם: אנחנו מבקשים לדחות את ההסתייגויות, באשר הן מפירות את האיזון שבין ייעול ההליכים בבית-המשפט לבין זכויות העצור.

דוד רותם: אני קורא למליאה לדחות את ההסתייגויות ולאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה והשלישית בנוסח אשר אישרה הוועדה.

דוד רותם: אני רוצה להודות למנהלת הוועדה, הגברת דורית ואג, לצוות הוועדה, לעורכת-הדין אפרת חקאק, היועצת המשפטית אשר טיפלה בחוק ואשר היתה זו שהביאה אותנו לאיזונים הנכונים.

דוד רותם: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מודה לך.

אופיר אקוניס: חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה, קבוצת סיעת חד"ש, הגישו חמש הסתייגויות.

אופיר אקוניס: האם תסתפק, אדוני, בחמש דקות על כל ההסתייגויות?

דב חנין: לא אוכל.

אופיר אקוניס: לא תוכל.

אופיר אקוניס: טוב.

אופיר אקוניס: בעשר דקות?

אופיר אקוניס: עשר דקות על כל ההסתייגויות?

אופיר אקוניס: מספיק?

אופיר אקוניס: על כל ההסתייגויות.

אופיר אקוניס: אני מודה לך.

אופיר אקוניס: יופי, אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: בבקשה.

דב חנין: תודה רבה לך, אדוני.

דב חנין: אני אכן אנמק את כל ההסתייגויות של קבוצת חד"ש במסגרת זמן של עשר דקות.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

דב חנין: אף שההסתייגויות שלנו מהצעת החוק הזו הן הסתייגויות עקרוניות, עמיתי חברי הכנסת – ואני מציע לכולכם להקשיב ולשמוע אותן בקשב רב.

דב חנין: כולנו שותפים, עמיתי חברי הכנסת, ברצון להקל את העומס בבתי-המשפט.

דב חנין: זו תכלית שהיא ללא ספק חשובה וראויה.

דב חנין: אבל עם כל החשיבות של התכלית הזאת, אין הצדקה לפי דעתנו להתנות את זכותו של עצור לערר לבית-המשפט העליון על החלטה של בית-המשפט המחוזי בערר בקבלת רשות מיוחדת.

דב חנין: חוק המעצרים, אני מזכיר לכולם, נחקק בשנת 1996 כדי לתת ביטוי למהפכה החוקתית ולמעמדה העילאי של הזכות לחירות בהליך הפלילי.

דב חנין: החוק ביקש להבטיח כי השימוש במעצר, שהוא כלי קיצוני שמאפשר שלילת חירות של אדם עוד טרם הוכחה אשמתו במשפט הוגן – במקרים רבים, אגב, עוד לפני הגשת כתב אישום נגדו אפילו – שהשימוש הזה במעצר לא יעלה על הנדרש באופן הכרחי.

דב חנין: הזכות החריגה והייחודית להגיש ערר שני לבית-המשפט העליון נועדה בהקשר הזה לשמור בקפדנות יתירה על עקרון המידתיות ועל העיקרון שהמעצר הוא לעולם בגדר חריג.

דב חנין: בפועל, עמיתי חברי הכנסת, תכליתו החשובה של חוק המעצרים לא הוגשמה.

דב חנין: במקום להפוך לנדיר יותר, השימוש בכלי המעצר הפך בשנים האחרונות לרווח יותר.

דב חנין: כך, בעוד בשנת 1998 היו 40,345 מעצרים, בשנת 2008 היו, שימו לב, 58,018 מעצרים.

דב חנין: בעוד בשנת 1998 היו 6,800 מעצרים עד תום ההליכים ומעצרים עד למתן החלטה אחרת, בשנת 2008, שימו לב, היו 15,110.

דב חנין: אלה המספרים שבפני.

דוד רותם: – – – אנחנו צריכים לדעת כמה עררים הוגשו כערר שני לעליון וכמה מהם התקבלו וכמה נדחו.

דב חנין: אדוני מעיר הערה נכונה בהחלט.

דב חנין: אכן, אדוני יכול להגיד שרוב העררים שמוגשים לבית-המשפט העליון נדחים, ובכל זאת, זה עדיין לא מונע את הזכות של אנשים להגיע עד בית-המשפט העליון.

דב חנין: אני מזכיר לכם, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו מדברים על אנשים שהם לא רק בינתיים חפים מפשע לפי חזקת החפות, כי שום בית-משפט לא הרשיע אותם בשום דבר, אנחנו מדברים לעתים גם על מצבים שבהם עדיין אין אפילו כתב אישום.

דב חנין: עדיין אין אפילו כתב אישום.

דב חנין: זה מצב שבו אדם נעצר לצורך חקירה, ואנחנו מדברים על ביקורת שיפוטית ביחס לאדם שהוא עדיין אפילו לא נאשם; לא רק שהוא לא מורשע, הוא עדיין אפילו לא נאשם.

דב חנין: כאשר אני הצבעתי על העלייה הדרמטית במספרם של המעצרים ובמספרם של המעצרים עד תום ההליכים, העלייה הזאת לא משקפת עלייה בפשיעה המדווחת.

דב חנין: לפי הנתונים של אתר משטרת ישראל, המגמה היא הפוכה לגמרי.

דב חנין: בין 1999 ל-2008 חלה ירידה משמעותית בתחומים רבים ומגוונים בשיעור הפשיעה ל-1,000 נפש.

דב חנין: לנוכח האופי הקיצוני הזה של כלי המעצר – אופי שאנחנו רואים, למרבה הצער, שיש בו שימוש שגרתי ורווח – חשוב, והייתי אומר גם חיוני, לשמור על המנגנונים המיוחדים שנועדו למנוע החלטות שגויות.

דב חנין: עצם העובדה שלאדם מוקנית הזכות לפנות לערכאה השיפוטית הגבוהה ביותר כדי למנוע פגיעה בלתי מוצדקת בחירותו, משדרת מסר חשוב מאין כמותו למערכת כולה בדבר הזהירות הכפולה והמכופלת הדרושה בהקשר זה.

דב חנין: כדי להצדיק התערבות של בית-המשפט העליון בהחלטת מעצרים, גם זו הניתנת בערר, די בכך שההחלטה לגופה אינה ראויה או אינה מקיימת את התנאים הקפדניים הדרושים כדי לשלול את חירותו של אדם שעדיין מוחזק כחף מפשע.

דב חנין: אין מקום לדרוש, כתנאי להתערבות זו, כי יקוימו המבחנים המיוחדים הנדרשים בדרך כלל כדי להצדיק מתן רשות ערעור – קיומה של שאלה משפטית מיוחדת, סוגיה עקרונית וכדומה.

דב חנין: עצור הנהנה מחזקת החפות זכאי לכך שערערו יידון בבית-המשפט העליון, גם אם נראה על פני הדברים כי הערר מגלה רק עילה שגרתית להתערבות בהחלטת הערכאה הקודמת.

דב חנין: זו, עמיתי חברי הכנסת, גם עמדתה של הסניגוריה הציבורית: אין לייעל את המערכת על-ידי כרסום בזכויותיהם של חשודים ונאשמים, בוודאי ובוודאי לפני שלא מוצו כל האפשרויות האחרות.

דב חנין: החוק הזה מציע להסמיך את בית-המשפט העליון להאריך את מעצרו של אדם אשר שהה במעצר מעבר לתשעה חודשים בקשר עם משפט שעודנו מתנהל ב-150 ימים במקום ב-90.

דב חנין: לטעמנו זו השלמה בעייתית עם המצב הבלתי-נסבל שבו עצורים רבים מדי מוחזקים בכלא מעבר לתשעה חודשים.

דב חנין: שוב, חוק המעצרים, החרד לזכות לחירות, לעקרון חזקת החפות ולזכותו של אדם להישפט בתוך זמן סביר, קבע סד זמנים הדוק בהקשר הזה.

דב חנין: הסמכות להאריך את מעצרו של אדם מעבר לתשעה חודשים אמורה להיות בבחינת החריג שבחריגים, ובשום פנים ואופן אינה אמורה להפוך לעניין שגרתי.

דב חנין: מכאן שהדרך להקל את העומס המוטל על בית-המשפט העליון בהקשר זה אינה לאפשר לו להאריך את המעצר לתקופות ממושכות יותר, אלא לנקוט צעדים מערכתיים דרושים, כולל השקעת משאבים, כדי להבטיח שבפועל יהיו פחות תיקים כאלה.

דב חנין: סד הזמנים הקבוע בחוק המעצרים בהקשר זה מצטרף לעיקרון החשוב הקבוע בסעיף 125 לחוק סדר הדין הפלילי [נוסח משולב], התשמ"ב–1982 – זה עיקרון שמוכר, לצערנו, בעיקר בהפרתו – שלפיו כל עוד לא הוחל בגביית ראיות, רשאי בית-המשפט מזמן לזמן לדחות את מועד תחילת המשפט או המשכו כפי הצורך.

דב חנין: הוחל בגביית הראיות – ימשיך ברציפות יום-יום עד גמירא, זולת אם ראה, מטעמים שיירשמו, כי אין כל אפשרות לנהוג כך.

דב חנין: במובן זה הוא בא לא רק כדי להגן על אדם מפני פגיעה בלתי מידתית בזכויותיו, אלא גם כדי להבטיח שעצור יישפט בתוך זמן סביר.

דב חנין: הזכות להישפט בתוך זמן סביר היא זכות יסוד חוקתית הנגזרת מהזכויות לכבוד ולחירות והמוכרת במשפט הבין-לאומי.

דב חנין: אני מפנה בהקשר זה לאמנה בדבר זכויות מדיניות ואזרחיות, אשר נחתמה ואושררה על-ידי מדינת ישראל, שמדגישה את זכותו של אדם To be tried without undue delay.

דב חנין: כאשר משפט מתנהל בעצלתיים, עם המתנות של שבועות וחודשים בין דיון לדיון, נגרם עינוי דין קשה מנשוא לנאשם ולנפגע העבירה ונזק חמור למלאכת עשיית הצדק.

דב חנין: חקירתם הנגדית של עדים פחות יעילה ויכולתם של שופטים לזכור את פרטי העדויות מדיון לדיון נפגעת בצורה קשה.

דב חנין: אין צורך לומר שכאשר הנאשם במעצר, הפגיעה הזאת חמורה הרבה יותר.

דב חנין: הסניגוריה הציבורית, אגב, מדגישה במכתב שהיא העבירה בהקשר הזה, שהפיקוח התקופתי ההדוק על מעצרים מעבר לתשעה חודשים פעל בין היתר לזירוז ההליכים המתנהלים, ובאותו הקשר היא תיארה גם כל מיני צעדים שננקטו בתקופה האחרונה לייעול מערכת המשפט, אם הקמת בית-המשפט המחוזי במחוז המרכז ואם הוספת תקני שיפוט.

דב חנין: חבר הכנסת רותם, אתה תאמר לי, ובצדק, שזה רחוק מלספק, ואני מסכים אתך בהקשר הזה, והייתי רוצה שיהיו יותר תקני שיפוט, אבל עדיין הפתרון לא יכול להיות על חשבון זכויותיהם של עצורים ושל אנשים שעדיין לא הורשעו בדין.

דב חנין: אני אומר, עמיתי חברי הכנסת, שאני ער לכך שגם אם יושקעו המשאבים הדרושים בהגדלת מספר השופטים, וגם אם המערכת תתייעל בצורה מיטבית, עדיין יישארו מקרים חריגים שבהם לא ניתן יהיה לסיים את התיק בתוך תשעה חודשים.

דב חנין: אולם דווקא במקרים החריגים האלה חשוב להבטיח פיקוח צמוד של בית-המשפט העליון.

דב חנין: אם הצעד הקיצוני של הארכת מעצר כל כך ממושכת יישאר בגדר מוצא אחרון, כפי שהוא אמור להיות, ממילא העיון התקופתי במעצרים אלה לא יעמיס על בית-המשפט מעבר לנדרש.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, הגשנו כמובן הסתייגויות נקודתיות, אבל בעצם, בגדול, ההסתייגות שלנו היא מהרציונל ומהרעיון הבסיסי של החוק.

דב חנין: ההסתייגויות שלנו מכוונות לרכך את גודל המכה הקשה שיש בחוק הזה – לטעמנו מכה קשה ביחס לזכויותיהם של עצירים, של עצורים ושל נאשמים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, צריך לזכור שזכויות האדם לא נעצרות בשעריו החיצוניים של בית-המשפט הפלילי.

דב חנין: גם מי שמובל לבית-המשפט כחשוד, כעצור, כנאשם, זכאי לזכויות אדם.

דב חנין: זכויות אדם טומנות בחובן את הזכות המרכזית, החשובה, החיונית, לחירות.

דב חנין: אנחנו פוגעים בזכות הזאת, עמיתי חברי הכנסת, בהצעת החוק הזאת, בחוק שמובא היום לאישור בקריאה שנייה ושלישית, הרחק הרחק מעבר למה שצריך, מעבר למה שראוי, מעבר למה שמותר למדינה דמוקרטית.

דב חנין: כדי להגן על האופי הדמוקרטי של מדינת ישראל, את החוק הזה וחוקים דומים לו צריך לדחות על הסף.

אופיר אקוניס: אני מאוד מאוד מודה לך, גם עמדת בזמן ובסיכום.

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק סדר הדין – – –

דוד רותם: – – –

אופיר אקוניס: אתה רוצה להשיב, אדוני היושב-ראש?

אופיר אקוניס: לא, לא, חבר הכנסת אלקין – – –

זאב בילסקי: הוא לא רוצה, הוא לא רוצה להשיב.

זאב בילסקי: הוא שינה את דעתו.

אופיר אקוניס: הוא לא רוצה.

אופיר אקוניס: אנחנו מייד נעבור להצבעה.

אופיר אקוניס: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, אני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון מס' 11), התשע"א–2011, שהועברה מוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

אופיר אקוניס: ובכן, עכשיו נעבור להצבעה על הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (תיקון מס' 8), התשע"א–2011.

אופיר אקוניס: אנחנו מצביעים עכשיו על ההסתייגות של חברי הכנסת דב חנין, ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה, להלן: קבוצת סיעת חד"ש, לסעיף 1.

אופיר אקוניס: מי בעד? מי נגד?

אופיר אקוניס: נא להצביע.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 2 בעד ההסתייגות – 2 נגד – 34 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת חד"ש לסעיף 1 לא נתקבלה.

אופיר אקוניס: בעד – 2, נגד – 34, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: ההסתייגות לא עברה.

אופיר אקוניס: אנחנו נעבור להצבעה על סעיף 1 כנוסח הוועדה.

אופיר אקוניס: כיוון שלסעיף 2 אין הסתייגויות, אנחנו נצביע על סעיפים 1 ו-2 כנוסח הוועדה, ביחד.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 3 בעד סעיפים 1–2, כהצעת הוועדה – 38 נגד – 3 נמנעים – אין סעיפים 1–2, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

אופיר אקוניס: ובכן, 38 בעד, שלושה מתנגדים, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: סעיפים 1 ו-2 אושרו כנוסח הוועדה.

אופיר אקוניס: לסעיף 3 קבוצת חד"ש מציעה הסתייגות.

אופיר אקוניס: אנחנו מצביעים עכשיו על ההסתייגות.

אופיר אקוניס: נא להצביע.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 4 בעד ההסתייגות – 3 נגד – 36 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת חד"ש לסעיף 3 לא נתקבלה.

אופיר אקוניס: שלושה בעד, 36 מתנגדים.

אופיר אקוניס: ההסתייגות לא עברה.

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים להצבעה על סעיף 3 כנוסח הוועדה.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 5 בעד סעיף 3, כהצעת הוועדה – 37 נגד – 3 נמנעים – אין סעיף 3, כהצעת הוועדה, נתקבל.

אופיר אקוניס: 37 בעד, שלושה מתנגדים.

אופיר אקוניס: סעיף 3 אושר, כנוסח הוועדה.

אופיר אקוניס: לסעיף 4 – הסתייגות קבוצת חד"ש.

רוני בר-און: – – – הסתייגות?

אופיר אקוניס: לא, אין יותר הסתייגויות בלאו הכי – לסעיף 5.

אופיר אקוניס: בואו נסיים את זה.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 6 בעד ההסתייגות – 3 נגד – 32 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת חד"ש לסעיף 4 לא נתקבלה.

אופיר אקוניס: ובכן, שלושה בעד, 32 נגד, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: ההסתייגות לא אושרה.

אופיר אקוניס: אנחנו נעבור להצבעה על סעיפים 4 ו-5.

אופיר אקוניס: סעיף 5 הוא ללא הסתייגויות, חבר הכנסת בר-און, ולכן על סעיף 4 ועל סעיף 5 נצביע ביחד, כנוסח הוועדה.

אופיר אקוניס: בבקשה, נא להצביע.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 7 בעד סעיפים 4–5, כהצעת הוועדה – 36 נגד – 3 נמנעים – אין סעיפים 4–5, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

אופיר אקוניס: ובכן, 36 בעד, שלושה מתנגדים.

אופיר אקוניס: סעיף 4 וסעיף 5 אושרו כנוסח הוועדה.

אופיר אקוניס: האם יושב-ראש הוועדה מסכים להצביע גם בקריאה השלישית?

דוד רותם: – – –

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה השלישית.

אופיר אקוניס: נא להצביע.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 8 בעד החוק – 36 נגד – 3 נמנעים – אין חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (תיקון מס' 8), התשע"א–2011, נתקבל.

אופיר אקוניס: ובכן, 36 בעד, שלושה מתנגדים.

אופיר אקוניס: החוק עבר בקריאה השלישית.

אופיר אקוניס: חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (תיקון מס' 8), התשע"א–2011, אושר בקריאה השנייה ובקריאה השלישית וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: [מס' כ/367; "דברי הכנסת", חוברת י"ח, עמ' 17019; נספחות.

אופיר אקוניס: ]

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים להצעת חוק יישום תוכנית ההתנתקות (תיקון מס' 3), התשע"א–2011, קריאה השנייה וקריאה השלישית.

אופיר אקוניס: יציג את החוק יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת משה גפני.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, השרים, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה השנייה ולקריאה השלישית את הצעת חוק יישום תוכנית ההתנתקות (תיקון מס' 3), התשע"א–2011.

משה גפני: הצעת חוק זו היא הצעת חוק פרטית שהוגשה על-ידי חברי כנסת רבים, ובראשם חברי הכנסת זאב אלקין, אריה אלדד, רוברט אילטוב, זבולון אורלב, אמנון כהן, זאב בילסקי, אנוכי – –

רוני בר-און: אתה קורא את זה במהירות של תפילת ערבית אחרי נעילה.

משה גפני: – – וחברי כנסת נוספים.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: האם הישיבה מתקיימת, אדוני?

משה גפני: אני לא יודע, אני חושב שכן.

משה גפני: אני תיכף אבדוק.

רוני בר-און: גפני – – –

משה גפני: יותר לאט?

אופיר אקוניס: אנחנו מודים לחבר הכנסת בר-און על העצות איך להקריא, באיזה קצב, אבל זה לא עוזר לך להתקדם.

משה גפני: הצעת החוק היא צעד נוסף ביישום מסקנות דוח ועדת החקירה הממלכתית בנושא טיפולן של הרשויות המוסמכות במפוני גוש-קטיף וצפון השומרון, כפי שפורסם ב-6 ביוני 2010.

משה גפני: מטרת הצעת החוק לקבוע מסלול פיצוי לשוכרים פרטיים, בעוד שלשוכרים בדיור הציבורי כבר ניתן מענה בעבר.

משה גפני: במסגרת ההצעה הוחלט לבטל את מקדם ותק המגורים ביישוב מפונה כתנאי סף לקבלת הפיצוי במסלול ב', שהוא מסלול של פיצוי בשל בית-מגורים, שסכומו מחושב לפי סוג בית-המגורים ושטחו.

משה גפני: בנוסף – וזהו ההסדר העיקרי שבהצעת חוק – הוחלט על מסלול פיצוי בדרך של שיפוי בגין רכישת מגרש מגורים והלוואה לבניית בית-המגורים, שתהפוך למענק, על מנת להקל על המפונים שהיו שוכרים פרטיים לרכוש בית.

משה גפני: גובה ההלוואה ייקבע בהתאם לגודל המגרש, מיקומו והתאריך שבו נרכש.

משה גפני: במסגרת ההצעה נקבעו היישובים לפי יישוב המקור שבו התגורר השוכר ובהתאם ליישובי הקבע שאליהם עברו להתגורר המפונים מאותו יישוב מקור, קרי, העתקה קהילתית.

משה גפני: יש לציין כי קבלת הפיצוי תלויה בפינוי הקרווילה – בית-המגורים הזמני.

משה גפני: כמו כן, מוצע להאריך את תקופת הזכאות לשיפוי בגין מס רכישה ששולם בשל בית-מגורים חלופי בחמש שנים נוספות, כך שהתקופה תעמוד על עשר שנים.

משה גפני: במהלך הדיון בוועדה לקראת הקריאה השנייה והשלישית הוחלט על מרכיב פיצוי נוסף שיחול על כלל המפונים, והוא מענק בשל הוצאות בקשר עם תכולת בית-המגורים.

משה גפני: פיצוי זה בא לכסות על נזקים שנגרמו לציוד עקב המעבר או הצורך ברכישת ציוד חדש שיתאים למגורים החלופיים.

משה גפני: כמו כן, הוחלט לקבוע הוראה המתייחסת לשומות המגרשים, שלפיה ניתן יהיה לגבות מבני האזור המפונה אשר ירכשו מגרשים בניצן ובבאר-גנים סכום שיתבסס על ערכי הקרקע באותם היישובים, נכון לחודש דצמבר 2009.

משה גפני: הצעת חוק זו היא הצעה חשובה, שבאה לסייע ולהיטיב את מצבם של שוכרי הדירות המפונים, שחלקם עדיין מתגוררים במגורים הזמניים.

משה גפני: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, לחברי הכנסת – בלי להביע עמדה של חברי הכנסת בעד ההתנתקות או נגד ההתנתקות, או העמדות הפוליטיות שיש לחברי הכנסת – נגרם עוול למתיישבים שהיו בגוש-קטיף ובצפון השומרון.

משה גפני: הם עלו על הקרקע וגרו שם על-פי החלטות ממשלה, הם לא עשו דברים לא חוקיים.

משה גפני: הממשלה היא שהחליטה לפנות אותם משם.

משה גפני: נגרמו להם נזקים שלפי דעתי גם הזמן לא מרפא אותם.

משה גפני: ועל כן, אני גם חתמתי היום, יחד עם חברים נוספים, על הצעת חוק נוספת שתואמת את המסקנות של ועדת החקירה הממלכתית.

משה גפני: החוק הזה שאנחנו מגישים היום לקריאה שנייה ושלישית גם הוא חלק, כפי שאמרתי, מדוח ועדת החקירה הממלכתית.

משה גפני: יש לחוק הזה הסתייגות של חבר הכנסת חיים אורון, שהיא הסתייגות נכונה, ואני לא נגדה, אבל אני בכל אופן מבקש להצביע נגדה, מכיוון שהממשלה הודיעה שהיא מתנגדת להסתייגות הזאת.

משה גפני: היא הסתייגות תקציבית, ואם ההסתייגות הזאת תעבור הממשלה תמשוך את החוק, או על כל פנים תהפוך את זה להצעת חוק תקציבית, ואז החוק כולו לא יעבור.

משה גפני: לכן, עם כל הרצון והסימפתיה, וההסתייגות של חבר הכנסת אורון היא נכונה, אני מבקש להצביע נגדה ולתמוך בחוק בקריאה השנייה והשלישית.

משה גפני: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מודה לך מאוד.

אופיר אקוניס: כפי שאמרת, חבר הכנסת גפני, לחבר הכנסת אורון יש הסתייגות אחת.

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת אורון, חמש דקות.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני הגשתי את ההסתייגות הזאת לא כדי להפיל את החוק כולו.

חיים אורון: החוק יעבור, זו דרכו של הבית הזה.

חיים אורון: מדובר בקבוצה מאוד מוגדרת, של 41 אנשים, שבנו עסקים באזור ארז.

חיים אורון: מי שמצוי בהיסטוריה של העת החדשה יודע: אף אחד לא עשה את זה בגנבה, אף אחד לא עשה את זה בניגוד לעמדת הממשלה.

חיים אורון: הם התפנו ממחסום ארז עוד לפני הפינוי, על-פי הוראה של שר התמ"ת דאז, ראש הממשלה אחר כך, אהוד אולמרט, ומאז – ככה הסתדר העולם – מעבר למעורבות שלי בנושא כל מפוני גוש-קטיף, הפרויקט הזה הפך להיות פרויקט כמעט אישי.

חיים אורון: ההסתייגות הזאת היא בעצם הודאה בכישלון – שלי, אבל של הכנסת.

חיים אורון: אני לא מכיר אדם אחד, מראש המינהלת הראשון, יונתן בשיא, דרך ממשיכיו – כולל מה שאמר יושב-ראש הוועדה, שיש ממש בתביעה שלהם.

חיים אורון: הם קופחו בפיצוי בממד הנכסי, לא הוכרו המבנים שלהם, אף שישנה מדידה של שמאי ערב הפינוי, משום שהיתה אז מחשבה שאולי מדינה אחרת תקנה את השטח הזה.

חיים אורון: אין בעיה עקרונית, כפי שמנוסח פה, להגיד מה היה גודלו של המבנה של כל אחד ולקבוע שיעור פיצוי מסוים, ואני משאיר את זה אפילו פתוח, מה גובה שיעור הפיצוי.

חיים אורון: אבל, מה אומרים?

חיים אורון: בספרים זה לא מופיע.

חיים אורון: חברי הכנסת, כשאנחנו אחת לכמה זמן פה מתקנים את החוק המקורי, כל הדברים הופיעו בספרים?

חיים אורון: בגוש-קטיף?

חיים אורון: אני אביא פה למליאת הכנסת את כל התשובות על השאילתות שאני קיבלתי, שהסבירו שככה הנוהל.

חיים אורון: כן בנו, לא בנו; כן מדדו, לא מדדו; יש תב"ע, אין תב"ע; יש אישור בנייה, אין אישור בנייה.

חיים אורון: עם ישראל בונה, מה אתה רוצה?

חיים אורון: מה אתה מבלבל את המוח?

חיים אורון: עכשיו, באים האנשים האלה, שהשקיעו את מיטב כספם, ומקבלים פיצויים מגוחכים.

חיים אורון: 100 שקל למטר מרובע, כי זה מה שמופיע בספרים.

חיים אורון: הם אומרים: בנינו עם העובדים שלנו, בנינו בעצמנו, לא רשמנו את הכול – אתם יודעים מה?

חיים אורון: אני בכלל לא הולך לשם.

חיים אורון: אז אומרים לי: איך אתה יכול לתמוך במבנים שלא נבנו על-פי דין?

חיים אורון: איפה הייתם כל השנים האלה?

חיים אורון: אני דיברתי על כך שאין שם דין, גם בגוש וגם במחסום ארז; שכל מיני דברים הולכים "על-יד".

חיים אורון: וכל פעם, כשהנושא עולה, מהחוק המקורי, שש או שבע שנים, אומרים: אי-אפשר.

חיים אורון: הם לא – יש לזה השלכות רוחב והשלכות עומק, והשלכות אהין והשלכות אהער, ועכשיו מביאים הצעת חוק – כמה העלות שלה, חבר הכנסת גפני?

חיים אורון: כמה עשרות מיליונים.

חיים אורון: אני לא מתנגד לה.

חיים אורון: אבל למה אי-אפשר לתת תשובה ל-41 משפחות שמתדפקות על דלתות הבית הזה ועל דלתותיהם של חברי הכנסת?

חיים אורון: אני יודע, זה לא מתחבר עם חלק מהמוטיבציות הפוליטיות של האנשים שמדברים בהם פה.

חיים אורון: אני יודע, זאת הצעה תקציבית, חברי השרים, אין פה 50 חברי כנסת, ואפילו לא יהיו שלושה שיתמכו בהסתייגות שלי, והיא תיפול.

חיים אורון: ואתם תישארו לתת תשובה לאותם אנשים שמסתובבים פה, ואומרים: למה אנחנו לא? למה נגרע חלקנו?

חיים אורון: מה אנחנו לא בסדר?

חיים אורון: אפילו לא התנגדנו לפינוי.

חיים אורון: אפילו לא הלכנו מכות עם חיילים.

חיים אורון: אמרו לנו, הלכנו.

חיים אורון: וזה כנראה מה שקורה.

חיים אורון: אני לא רוצה להגיד: צדיק וטוב לו – פה לא מדובר בצדיקים ולא מדובר בטוב לו.

חיים אורון: מדובר בצדק בסיסי.

חיים אורון: מה שאותי מנחה לאורך כל התקופה, בנושא שאני חלוק עליו פוליטית, שהתנגדתי להתיישבות שמה מהיום הראשון שלה, הפגנתי נגדה, אבל הבנתי שאם מוציאים אנשים מבתיהם, צריך לפחות באופן הוגן לפצות אותם.

חיים אורון: אותו דבר גם עם מחסום ארז.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת אורון.

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק יישום תוכנית ההתנתקות (תיקון מס' 3).

אופיר אקוניס: לסעיפים 1–5 אין הסתייגויות, לכן אנחנו נצביע כהצעת הוועדה על סעיפים 1–5.

אופיר אקוניס: בבקשה, נא להצביע.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 1–5 – 38 נגד – אין נמנעים – 1 סעיפים 1–5 נתקבלו.

אופיר אקוניס: ובכן, 38 בעד, אין מתנגדים, נמנע אחד.

אופיר אקוניס: סעיפים 1–5 אושרו, כהצעת הוועדה.

אופיר אקוניס: אנחנו נצביע כעת על הסתייגותו של חבר הכנסת חיים אורון לאחרי סעיף 5.

אופיר אקוניס: בבקשה, נא להצביע על הסתייגות חבר הכנסת אורון.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 10 בעד ההסתייגות – 4 נגד – 28 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת חיים אורון לאחרי סעיף 5 לא נתקבלה.

אופיר אקוניס: ובכן, ארבעה בעד, 28 נגד, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: ההסתייגות לא התקבלה.

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים לסעיפים 6–8.

אופיר אקוניס: לסעיפים 6–8 אין הסתייגויות.

אופיר אקוניס: מי בעד, מי נגד – נא להצביע.

אופיר אקוניס: כנוסח הוועדה, כמובן.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 11 בעד סעיפים 6–8 – 37 נגד – אין נמנעים – 1 סעיפים 6–8 נתקבלו.

אופיר אקוניס: ובכן, 37 בעד, אין מתנגדים, נמנע אחד.

אופיר אקוניס: סעיפים 6–8 אושרו כנוסח הוועדה.

אופיר אקוניס: אנחנו נעבור, ברשות יושב-ראש ועדת הכספים, לקריאה השלישית.

אופיר אקוניס: אדוני.

משה גפני: – – –

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים לקריאה השלישית, תודה לך.

אופיר אקוניס: נא להצביע.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 12 בעד החוק – 38 נגד – אין נמנעים – 1 חוק יישום תוכנית ההתנתקות (תיקון מס' 3), התשע"א–2011, נתקבל.

אופיר אקוניס: ובכן, 38 בעד, אין מתנגדים, נמנע אחד.

אופיר אקוניס: אני מודיע שהצעת חוק יישום תוכנית ההתנתקות (תיקון מס' 3), התשע"א–2011, עברה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

אופיר אקוניס: החוק ייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: [מס' כ/368; "דברי הכנסת", חוב' י"ח, עמ' 16962; נספחות.

אופיר אקוניס: ]

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים להצעה הבאה: הצעת חוק לפינוי שדות מוקשים, התשע"א–2011.

אופיר אקוניס: החוק יוצג על-ידי חבר הכנסת רוני בר-און, ממלא-מקומו של יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, חבר הכנסת מופז, שאיננו נמצא כאן.

אופיר אקוניס: להצעת החוק הזאת אין הסתייגויות.

אופיר אקוניס: מייד לאחר הדברים שלך אנחנו עוברים לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה וקריאה שלישית את הצעת חוק לפינוי שדות מוקשים, התשע"א–2011, שיזם חבר הכנסת לשעבר צחי הנגבי, יחד עם 72 חברי כנסת נוספים.

רוני בר-און: דומני שלבד משני חברי כנסת שיכולים היו לחתום על החוק, שלא היו סגני שרים ו/או שרים, כל חברי הכנסת כאחד התייצבו מאחורי החוק הנכון הזה.

רוני בר-און: לפני כשנה סערה הארץ כאשר דניאל יובל בן ה-11, שנמצא אתנו כאן ביציע האורחים, נפצע ואיבד את רגלו כשעלה על מוקש ברמת-הגולן.

רוני בר-און: לבד מהצורך לציין את השיקום המופלא של דניאל, שרץ, בועט, משחק כדורגל ומתנהל כאחד הנערים לכל דבר ועניין, ועל כך גאוותו, גאוות משפחתו וגאוותנו אנו, אם מותר, פציעתו של דניאל העלתה על סדר-היום בעיה קשה שמדינת ישראל כשלה עד כה בהתמודדות עמה, הבעיה של שדות המוקשים.

אופיר אקוניס: סליחה.

אופיר אקוניס: סגן השר מוזס, שומעים את כל ההתייעצות הסיעתית שלכם עד פה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

רוני בר-און: הצעת החוק שנאשר, כך אני מקווה, בעוד שעה קלה, נועדה להסדיר את פינוים של כל אותם שדות מוקשים נגד אדם שאינם חיוניים עוד לביטחון המדינה ומהווים מפגע בטיחותי חמור המסכן חיי אדם.

רוני בר-און: זאת ייעשה בתוך זמן קצר ככל האפשר, ובהתחשב במחויבויות הבין-לאומיות של מדינת ישראל.

רוני בר-און: בפינוים של שדות מוקשים אלה טמונה גם תועלת, שלא לומר תועלות נוספות, שכן לאחר הפינוי ניתן יהיה להשתמש בשטחים המפונים לצרכים שונים, כמו הרחבת יישובים, שמורות טבע, שדות חקלאיים, מיזמי תחבורה, תשתיות, תיירות ועוד ועוד.

רוני בר-און: לפי ההצעה, תוקם במשרד הביטחון רשות לפינוי מוקשים.

רוני בר-און: הרשות תכין מפרט לאומי לפינוי מוקשים, שיתאם ככל האפשר את אמות המידה הבין-לאומיות לפינוי מוקשים הומניטרי ויתחשב בנהלים הנהוגים בצבא-הגנה לישראל.

רוני בר-און: הרשות גם תכין תוכנית רב-שנתית ותוכנית שנתית לפינוי שדות מוקשים, שתובאנה לאישור שר הביטחון.

רוני בר-און: כדי להבטיח כי התוכניות מייצגות מגוון רחב של שיקולים לאומיים, תוקם לצד הרשות ועדה מייעצת, שבה יהיו חברים נציגים שונים של משרדי ממשלה ורשויות ציבוריות, שתחווה את דעתה על התוכניות.

רוני בר-און: הפינוי עצמו לא יתבצע בידי הרשות אלא בידי מפעילים שייבחרו לשם כך, ושיעמדו בתנאי המפרט הבין-לאומי.

רוני בר-און: לצד המפעילים יפעלו חברות מפקחות, שיבצעו בקרה וביקורות שוטפות על פעולתם.

רוני בר-און: הרשות תקיים פיקוח על המפעילים ועל החברות המפקחות בהתאם למפרט הלאומי, לרבות פיקוח עליון, והיא גם תהיה אחראית לתאם את פעילות המפעילים והחברות המפקחות מול צה"ל ורשויות המדינה השונות, וכן לבצע ביקורות, סיורים ותיקוני גדר ושילוט בשדות שבהם הם פועלים.

רוני בר-און: ביטול ההכרזה על השדה כשדה מוקשים וכשטח צבאי סגור, שהוא למעשה הפעולה הסופית הנדרשת לשם פתיחת השטח, ייעשה על-ידי המפקד הצבאי רק לאחר שנוכח כי התקיימו אישורים בכתב מהמפעיל, מהחברה המפקחת ומהרשות כי השטח פנוי ממוקשים.

רוני בר-און: בעבר אירעו מקרים מצערים שגם לאחר פינוי שדה מוקשים סירב צה"ל לבטל את ההכרזה על שטח צבאי סגור מחשש שייאלץ לשאת באחריות פלילית לפעולות שלא הוא ביצע.

רוני בר-און: כדי להסיר את החששות האלה קבענו בהצעת החוק סייג לאחריות הפלילית שיפה גם לעובדי הרשות, ולפיו חייל או עובד משרד הביטחון שפעל להסרת צו הסגירה בהתאם להוראות החוק, ייראו אותו כמי שנקט מידה סבירה של זהירות ובקפידה ולא יראו אותו כמי שהתרשל במילוי תפקידו.

רוני בר-און: אחת הסוגיות שהעסיקו את הוועדה היא הבטחת מימון הולם ליישום החוק.

רוני בר-און: הוועדה התרשמה כי גורמים רבים ברחבי העולם, אם ממשלות ואם ארגונים לא ממשלתיים, מגלים עניין בפעולות לפינוי מוקשים, ויהיו נכונים לתרום כספים גדולים למטרה זו.

רוני בר-און: כדי להפיג את חששם של תורמים פוטנציאליים מפני שימושים אחרים בתרומות מוקמת בחוק קרן לפינוי שדות מוקשים שאליה יועברו התרומות, וכל הכספים שיצטברו בה ייועדו לפינוי השדות ולרכישת ציוד ולהתקשרות עם מפעילים וחברות מפקחות.

רוני בר-און: בנוסף – ועל כך נתונה תודתי לממשלת ישראל – כדי להבטיח את מחויבות הממשלה לנושא, הסכמנו עם הממשלה, ואנחנו מציעים להקצות תקציב שלא יפחת מ-27 מיליון שקלים חדשים בשנה בסעיף תקציבי נפרד, וללא כל קשר או תלות בגובה התרומות שיתקבלו.

רוני בר-און: במהלך הדיונים בהצעת החוק התקבלו גם הערות של גופים שונים.

רוני בר-און: בין היתר נקבע, לבקשת המשרד להגנת הסביבה, כי הצעת החוק תחול גם על פינוי מוקשים בים.

רוני בר-און: כמו כן נקבע כי בשמורות טבע ובגנים לאומיים יחולו הוראות חוק גנים לאומיים, מתוך שאיפה לשיתוף פעולה בין רשות הטבע והגנים לבין הרשות לפינוי מוקשים, בדומה לשיתוף הפעולה שיש לרשות הגנים הלאומיים עם צה"ל, שמעוגן באמנות בין הגופים.

רוני בר-און: אני מבקש להודות לכל הגורמים שנטלו חלק בהכנת הצעת החוק.

רוני בר-און: משרדי הממשלה השונים נאלצו לעתים לבצע פשרות כואבות מבחינתם, אך נוכח ההכרה שגילו בחשיבות הנושא נרתמו למאמץ ואפשרו את קידום הצעת החוק והבאתה לקריאה שנייה ושלישית.

רוני בר-און: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, והיא התקבלה פה-אחד ברוב אדיר בקריאה הראשונה.

רוני בר-און: להזכירכם, חתומים עליה 72 חברי כנסת ועוד אחד שפרש בנסיבות שפרש.

רוני בר-און: אני קודם כול מבקש מחברי הכנסת לשוב ולאשר את ההצעה גם בקריאה השנייה וגם בקריאה השלישית.

רוני בר-און: אני מבקש להודות בראש ובראשונה לחברי הכנסת שחתמו על החוק.

רוני בר-און: אני מבקש להודות לראש הממשלה.

רוני בר-און: אדוני ראש הממשלה, אני מבקש להודות לך על ההתערבות היעילה והפעילה שלך בצומת קשה של קבלת החלטות ושל הכרעה בין עמדות נוקשות, גם אם צודקות, הן של משרד הביטחון והן של משרד האוצר.

רוני בר-און: גם לקראת הקריאה הראשונה הכרעת היטב, וגם לקראת הקריאה השנייה, חרף החלטת ועדת השרים, קיבלת החלטה, הכרעת, והתודה בראש ובראשונה נתונה לך, וכמובן גם למי שתיווכה את הסיוע הזה בידיה האמונות, הגברת פרח לרנר, שעל כך אני מודה לה באופן אישי.

רוני בר-און: אני מבקש להודות לגברת אריאלה קלעי ממשרד המשפטים, שבתבונה רבה סייעה בהבאת ההצעה עד הלום; אני מבקש להודות לאנשי משרד הביטחון – לסמנכ"ל בצלאל טרייבר; ליועץ המשפטי למערכת הביטחון, עורך-דין אחז בן-ארי; לעורך-דין נסים זימבר ולעורכת-דין רחלה ארליך; לאנשי צה"ל – לרב-סרן סיון ביבר מענף ייעוץ וחקיקה בפרקליטות; לקצין הנדסה ראשי ולסגנו, שהשתתפו בדיוני הוועדה ותרמו רבות; לאנשי משרד האוצר – ג'קי ברקאי מאגף התקציבים ועורכת-דין פרוקצ'יה מהאגף המשפטי; לאנשי משרד המשפטים – עורכת-דין רביד דקל, עורכת-דין גלי בן-אור ועורכת-דין קרן דהרי; לאנשי משרד החוץ – עורכת-דין מיכל גור-אריה, עורכת-דין קרין דוזורץ וערן יוֹבן ממחלקת בקרת נשק; לאנשי רשות טבע והגנים – עורכת-דין איריס ליגומסקי; לאנשי המשרד להגנת הסביבה – היועצת המשפטית, עורכת-דין דלית דרור, עורכת-דין יעל בן-עמוס, עורכת-דין ליאורה עופרי ועורכת-דין נטע דרורי.

רוני בר-און: אני רוצה להודות תודה מיוחדת לאנשי "הקואליציה למען ישראל נקייה ממוקשים" – לחתן פרס נובל מר ג'רי וייט, שנמצא כאן היום, ג'רי, שלא עזב ולא הרפה עד שהוא רואה את המלאכה נשלמת היום, ולמי שהיה נציגו בארץ דיאן אור, וכמובן למשפחת יובל ולדניאל, שתרם רבות בהסברה וגם בפריצת הדרך.

רוני בר-און: אני רוצה להודות לאנשי מזכירות הכנסת, שעשו כל שניתן כדי לאפשר את הבאת החוק.

רוני בר-און: אני רוצה להודות לאנשי ועדת החוץ והביטחון, קודם כול לחבר הכנסת לשעבר צחי הנגבי, שהגה, יזם, דחף והפקיד בידי את המלאכה לגמור; ליושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת, שר הביטחון לשעבר, רמטכ"ל לשעבר, רב-אלוף במילואים שאול מופז, שפרגן לי והותיר לי את הבמה בהעברת החוק הזה; למנכ"ל הוועדה שמואל לטקו, לסגנו אסף פרידמן, לאנשי הלשכה המשפטית של הכנסת, עורך-דין עידו בן-יצחק וברק טייכמן, שתרמו רבות במהלך של גיבוש ההצעה.

רוני בר-און: ואחרונה חביבה, אבל ראשונה בסדר החשיבות, לעורכת-דין מירי פרנקל-שור, היועצת המשפטית של ועדת החוץ והביטחון, שאם לא היא לא היה החוק הזה בא לעולם.

רוני בר-און: תודה רבה.

רוני בר-און: בבקשה הצביעו בעד החוק.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת בר-און.

אופיר אקוניס: ובכן, הצעת חוק לפינוי שדות מוקשים, התשע"א–2011, קריאה שנייה.

אופיר אקוניס: אין הסתייגויות.

אופיר אקוניס: אנחנו מצביעים על הקריאה השנייה כנוסח הוועדה.

אופיר אקוניס: בבקשה.

אופיר אקוניס: נא להצביע.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 13 בעד סעיפים 1–36 – 43 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–36 נתקבלו.

אופיר אקוניס: ובכן, 43 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: הצעת החוק עברה כנוסח הוועדה בקריאה השנייה.

אופיר אקוניס: יושב-ראש הוועדה, האם להמשיך לקריאה השלישית?

אופיר אקוניס: שניכם מסכימים.

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים לקריאה השלישית.

אופיר אקוניס: בבקשה, נא להצביע.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 14 בעד החוק – 43 נגד – אין נמנעים – אין חוק לפינוי שדות מוקשים, התשע"א–2011, נתקבל.

אופיר אקוניס: ובכן, 43 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: הצעת חוק לפינוי שדות מוקשים, התשע"א–2011, עברה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית, והיא תיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/369).

אופיר אקוניס: ]

אופיר אקוניס: אנחנו ממשיכים: הצעת חוק להרחבת הייצוג ההולם לנשים (תיקוני חקיקה), התשע"א–2011, של חברת הכנסת דליה איציק – קריאה ראשונה.

אופיר אקוניס: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת דליה איציק.

אופיר אקוניס: בבקשה, גברתי.

דליה איציק: אדוני ראש הממשלה, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה – השר כץ, אני מאוד רוצה שראש הממשלה יקשיב דקה אחת.

דליה איציק: אדוני ראש הממשלה, אלה ימים קשים לישראל, אלה בטח גם ימים קשים לך.

דליה איציק: אני רוצה להגיד לך משהו.

דליה איציק: אנחנו מחזקים את ידיך בכל מה שקשור למלחמה בטרור.

דליה איציק: אני רוצה שתדע שאנחנו שם, אין ימין ואין שמאל, ואין גיבורים ואין חלשים.

דליה איציק: אנחנו כולנו עם אחד, ואנחנו שם.

דליה איציק: ולחברי אלה שאומרים, או אלה ששמעתי שאולי אומרים: זה קרה באיתמר, אז – אני, יש לי יסוד סביר להניח שמי שנכנס עם סכין מזוהמת כזו, ורוצח ילדים בצורה הזו, לא ממש המיקום זה מה שחשוב לו.

דליה איציק: ואם הוא היה יכול לרצוח אותי או האחרים כאן, הוא גם היה עושה את זה במקומות אחרים.

דליה איציק: ולכן, אין לזה שום קשר למחלוקת פוליטית.

דליה איציק: רציתי להגיד לך את זה היום, זה מה שאני עושה עכשיו.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק להרחבת הייצוג ההולם לנשים (תיקוני חקיקה) מבקשת לעגן בחקיקה את החובה לכלול נשים בהרכבן – וחבר הכנסת אחמד טיבי, אמרו לי שהיה לך נאום נפלא היום; אני מודה לך על כך – של ועדות חקירה ממלכתיות וועדות בדיקה ממשלתיות.

דליה איציק: היוזמה להגיש את החוק, חברי, נולדה בעצם בוועדת-טירקל.

דליה איציק: גם הנשים כאן, אבל גם הגברים בוודאי, ישמחו לדעת שהגיע הזמן שגם בוועדות חקירה שקמות – ולצערי קצת יותר מדי פעמים בישראל – לפי דעתי צריכות להיות גם נשים.

דליה איציק: שתי נשים היו עד עכשיו בוועדות חקירה בישראל: השופטת שושנה נתניהו והשופטת דליה דורנר.

דליה איציק: הנתונים הקשים הללו לא פסחו גם על ועדות חקירה שהוקמו במשך השנים, בתוכן רק שתי נשים.

דליה איציק: אני שמחה שגם חברי בקואליציה, ושר המשפטים ביניהם, וועדת שרים לענייני חקיקה תמכו בהצעת החוק הזו.

דליה איציק: יש בה מסר.

דליה איציק: אי-הכללת נשים בוועדות חקירה ובוועדות בדיקה משדרת מסר פסול של אפליית נשים והדרתן ממוקדי הכוח, ואנחנו צריכים לתקן בהקדם את הכשל הזה.

דליה איציק: כאמור, אדוני היושב-ראש, יותר מדי ועדות יש לה לישראל, יותר מדי רגשי נחיתות של הבית הזה, שמשום מה חושב הרבה פעמים שכשמחליטים בשבילו מבחוץ, ויהיו אנשים מכובדים ככל שיהיו, זה יעשה את זה יותר טוב.

דליה איציק: הגיע הזמן שהבית הזה יקבל קצת יותר אומץ ויותר כוח להחליט, ופחות יועבר לשופטים, ובכל הכבוד שיש לי לשופטים.

דליה איציק: אין לזה שום קשר.

דליה איציק: יש רשות שופטת, כבודה במקומה, ויש רשות מחוקקת, וגם כבודה צריך להיות במקומה.

דליה איציק: לכן, אני רוצה להודות לחברי בקואליציה, לחברת הכנסת ציפי חוטובלי, שהיא גם יושבת-ראש הוועדה שאצלה נדון החוק הזה.

דליה איציק: יש פה הסכמה פה-אחד.

דליה איציק: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: תודה, חברת הכנסת איציק.

אופיר אקוניס: זו הצעה לקריאה ראשונה.

אופיר אקוניס: לכן, אנחנו בדיון.

אופיר אקוניס: מי שרוצה – זה הזמן.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי – ראשון הדוברים.

אופיר אקוניס: אחריו – חבר הכנסת נסים זאב; אחריו – חברת הכנסת עינת וילף.

אופיר אקוניס: מי שרוצה או רוצָה להירשם לדיבור, בבקשה, זה הזמן.

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת בן-ארי.

אופיר אקוניס: בבקשה.

אופיר אקוניס: אני סוגר עכשיו את רשימת הדוברים.

אופיר אקוניס: מי שרוצה – אצל מזכירת הכנסת.

אופיר אקוניס: בבקשה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בהתאם לנסיבות אני אקדיש את הדקות האלה לימים השחורים והקשים שאנחנו נמצאים בהם.

מיכאל בן-ארי: לפני כחצי שעה עד שעה עלה לדבר פה אחד מהמעוז של האויב, וכביכול בהתאם לנסיבות, ובהתאם למה שציפו ממנו – היושב-ראש – כביכול גינה את מה שהיה.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה להזכיר ידיעה, ואני אתן קרדיט לעיתונאי בשם רוני סופר מעיתון "ידיעות אחרונות", ואני אקריא לכם ידיעה מ-24 בינואר 2011.

מיכאל בן-ארי: לא לפני עשר שנים.

מיכאל בן-ארי: רבותי, לא חודשיים.

מיכאל בן-ארי: 24 בינואר 2011.

מיכאל בן-ארי: חברי הכנסת אחמד טיבי ומוחמד ברכה השתתפו בכינוס למען אסירים פלסטינים וכינו אותם – שימו לב – לוחמי חופש ומצפון.

מיכאל בן-ארי: אני חוזר: לוחמי חופש ומצפון; את אלה שדורסים עם טרקטורים, את אלה שדקרו בסכינים, את אלה שפוצצו ילדים, את אלה שפוצצו עשרות אנשים במלון "פארק" – לוחמי חופש ומצפון.

מיכאל בן-ארי: ופתאום הצטקצקות לשונית שכביכול גינוי, זה לא ראוי לפלסטינים לעשות כך.

מיכאל בן-ארי: אם היה לי זמן הייתי מקריא לכם את תיאורי הטבח בתרפ"ט, בתרפ"א, בתרצ"ו, בתרצ"ט – עוד לפני שהיו שטחים, עוד לפני שהיה יהודה ושומרון, עוד לפני שאיתמר עלתה על הקרקע.

מיכאל בן-ארי: הייתי מקריא לכם איך את הרוקח חסון תלו עם רגליו למעלה, וראשו למטה, והדליקו פרימוס מתחת לראשו.

מיכאל בן-ארי: הייתי מקריא לכם איך אנסו שם ילדות, איך כרתו איברים – הייתי מקריא לכם.

מיכאל בן-ארי: ועכשיו נקבל את ההצטקצקות הזאת, את החנפות הזאת.

מיכאל בן-ארי: ביד אחת לגנות, וביד השנייה להגיד: אם אתם תטפלו באסירים שלנו – זאת אומרת, בחבורת המרצחים – אנחנו נטפל בגלעד שליט.

מיכאל בן-ארי: זו הקלטה.

מיכאל בן-ארי: יעמוד פה מי שיעמוד ויכחיש, יש הקלטה: אנחנו נטפל בגלעד שליט.

מיכאל בן-ארי: רבותי, יש לנו עסק עם אויב שיש לו פה נציגים בכנסת.

מיכאל בן-ארי: מישהו פה מחפש קונסנזוס עם האויב שלו – אני לא שם.

מיכאל בן-ארי: רבותי, בימים השחורים האלה צריך לשים את הדברים במקומם.

מיכאל בן-ארי: ראש הממשלה שעזב כאן, ראש הממשלה שמדכא וחונק את ההתיישבות, ובימים האלה ממש בלי בושה, בלי בושה, מתיר 400 בתים שכבר מדברים עליהם כמעט שנתיים במעלה-אדומים, בביתר-עילית, לרצות איזה כמה שותפים קואליציוניים.

מיכאל בן-ארי: אבל כשמדובר על תוכנית מיתאר באיתמר, אומר להם: אתם – אומר להם לתושבי איתמר, לילדים באיתמר – אתם הולכים להיעקר.

מיכאל בן-ארי: הרוצח הזה מנצח, הרוצח הזה מקבל את שכרו באותה הכרזה של ממשלת ישראל שאומרת: אנחנו לא נבנה באיתמר.

מיכאל בן-ארי: אני לא מסתובב באיתמר רק בימים קשים – –

אופיר אקוניס: טוב, אדוני.

אופיר אקוניס: תודה.

מיכאל בן-ארי: אדוני, לכולם אתה מאפשר.

מיכאל בן-ארי: משפט אחרון.

מיכאל בן-ארי: – – אני מסתובב שם בימים כאלו ובימים אחרים.

מיכאל בן-ארי: אני מכיר את הנוער שם, אני מכיר את הציבור שם, אני מכיר את עוצמתו, אני מכיר את עומק כאבו.

מיכאל בן-ארי: ואני רוצה לומר לראש הממשלה ולשר הביטחון שלו שמה שיש שם – הילדים האלה הם יותר חזקים פי כמה וכמה מכל האוויר שאתם מנפחים, ובכל הססמאות של – הם רוצחים ואנחנו בונים.

מיכאל בן-ארי: ססמה נואלת, ססמה נוראית.

אופיר אקוניס: תודה.

מיכאל בן-ארי: אנחנו באמת בונים, אנחנו באמת נבנה את הארץ הזאת גם אם ראש הממשלה הזה של הליכוד ינסה לחנוק אותנו.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חברת הכנסת עינת וילף.

עינת וילף: – – –

אופיר אקוניס: לא, לא.

אופיר אקוניס: אחרי נסים זאב.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, ניסיתי להבין את החוק, הצעת חוק להרחבת הייצוג ההולם לנשים.

נסים זאב: מה זה "הולם"?

נסים זאב: מה פירוש "הולם"?

נסים זאב: 50% זה הולם?

עינת וילף: – – –

נסים זאב: לא, מה זה הולם?

נסים זאב: נאמר אם רוצים להקים ועדה ממלכתית, ויש רק 30% נשים, זה הולם או לא הולם?

נסים זאב: 40% זה הולם או לא?

נסים זאב: או צריך בדיוק 50:50?

נסים זאב: צריך לומר את זה גם באחוזים, זה מאוד חשוב.

נסים זאב: ואם לא יהיה 50%, גברת חברת הכנסת דליה איציק, הוועדה הזאת לא תקום.

נסים זאב: אני מודיע לכם.

יואל חסון: – – – טוב שכך.

נסים זאב: כך צריך לחוקק חוק, חד-משמעית.

נסים זאב: אנחנו בעד הנשים, וכל עוד האשה לא מובילה, אין לנו בכלל זכות להקים את הוועדה הזאת.

נסים זאב: מה פתאום?

נסים זאב: זה לא הולם, זה לא יפה, זה לא נאה.

נסים זאב: אני רוצה להזכיר לכולם שברוך השם אפילו בבנגלדש יש ראש ממשלה אשה.

נסים זאב: מה אתם רוצים?

נסים זאב: מקפחים את האשה?

נסים זאב: ממשלת ישראל – היתה גולדה מאיר, גם היתה אשה.

נסים זאב: וברוך השם, יש לנו היום מועמדת גם לנשיאות מדינת ישראל, גברת דליה איציק.

נסים זאב: היא גם אשה, היא מועמדת, אחת המועמדים שלנו.

אופיר אקוניס: מאיפה אתה יודע?

נסים זאב: אני אומר לך, ואל תתפלא אם אני אתמוך בה.

נסים זאב: אוקיי?

עינת וילף: – – –

נסים זאב: אז אני אומר לך, הנשים – – –

אופיר אקוניס: ההצבעה היא הצבעה חשאית.

נסים זאב: טוב, זה המזל שלי.

אופיר אקוניס: אנחנו נאחל בריאות – – –

נסים זאב: זה המזל שלי שאני לא חייב – – –

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: הנשיא המכהן הוא בריא וחי.

אופיר אקוניס: אתמול הייתי אתו בטקס – – –

נסים זאב: אני אומר – אנחנו מסתכלים, צופים פני העתיד.

נסים זאב: אנחנו סך הכול בני-אדם.

אופיר אקוניס: בוודאי.

נסים זאב: אז גם נשיא יש לו עשר שנים.

אופיר אקוניס: עד 2014.

קריאות: – – –

יואל חסון: – – – שנייה – – –

אופיר אקוניס: שנייה – – –

נסים זאב: אנחנו מדברים לא אחרי מאה-ועשרים של הנשיא.

נסים זאב: הנשיא הנוכחי ימשיך בעזרת השם לחיות לאורך ימים ושנים.

נסים זאב: אנחנו מדברים אחרי עשר שנים שלמעשה הנשיאות – – –

אופיר אקוניס: לא, לא, אדוני.

אופיר אקוניס: זה שבע.

אופיר אקוניס: אתה טועה.

נסים זאב: שבע שנים.

אופיר אקוניס: שבע שנים בפעם אחת.

נסים זאב: בפעם אחת.

נסים זאב: סליחה.

נסים זאב: אז שבע שנים, אז נו, זה מאוד קרוב.

נסים זאב: מה זה פער השנים?

אופיר אקוניס: 2014.

נסים זאב: נו, אז אתה רואה.

נסים זאב: אז אני – יותר.

נסים זאב: אז לכן, אל תסתכל.

נסים זאב: כשאני אומר: אני מעלה את העניין הזה, אני לא, חלילה וחס, התכוונתי למשהו.

נסים זאב: ואני באמת מאחל לנשיא הנוכחי שלנו אורך ימים ושנות חיים ובריאות איתנה.

נסים זאב: אני חושב שהוא עושה שירות חשוב מאוד לעם ישראל, וכל פעם שאני שומע אותו אני מתפעל מחדש.

נסים זאב: אנחנו אומרים: אשרי ילדותנו שלא ביישה את זיקנותנו.

נסים זאב: ואני אומר לך: אשריו, הזקן שלנו, שהוא קנה חוכמה, שבעצם מתקן הרבה דברים והרבה רשמים שהיו בעבר.

נסים זאב: כשאמרו "שמעון פרס", אז תמיד חשבו שההקצנה שלו ושהאיש הזה היה נוטה שמאלה.

נסים זאב: ובאמת, אני רוצה לומר לך, שבשנים האלה שהוא נשיא הוא תיקן דברים חשובים, ורושם, ברגעים הכי קשים של מדינת ישראל, והוא עמד לצדה של הממשלה.

נסים זאב: ואני באמת מאוד מעריך את עבודתו.

אופיר אקוניס: עכשיו נא לסיים.

נסים זאב: עכשיו בעניין הזה של ייצוג הולם.

נסים זאב: לכן אני אומר – – –

אופיר אקוניס: אני הפרעתי לך, אז נוסיף לך דקה.

נסים זאב: לא, אני ממש אנסה לצמצם.

נסים זאב: אז במשטר דמוקרטי, אדוני היושב-ראש – – –

דוד רותם: – – –

נסים זאב: במשטר דמוקרטי יש שוויון בין גברים לנשים, ובאמת כולנו – תראו, בש"ס אין למשל נשים.

נסים זאב: אז מה?

נסים זאב: אז נשים מקופחות?

עינת וילף: תתחילו לשנות.

דליה איציק: אתה צריך להכיר את אשתו.

נסים זאב: אני אומר לך, אין אשה אחת בש"ס שמרגישה שהיא מקופחת.

נסים זאב: אדרבה.

עינת וילף: ביום שבו תשריינו מקומות לנשים – – –

נסים זאב: אז הייצוג ההולם זה לא בהכרח שזה איזה תיקון – – –

אופיר אקוניס: אין נשים ברשימה, אבל יש מצביעות.

נסים זאב: – – – תיקון עוול או תיקון – – –

אופיר אקוניס: מצביעות יש, אבל נשים אין ברשימה.

נסים זאב: כן.

נסים זאב: ותאמין לי שאף אשה לא מתלוננת אצלנו.

נסים זאב: אף אשה לא באה למרן רבי עובדיה יוסף ואמרה: למה אני לא מועמדת?

נסים זאב: היא מבינה.

דליה איציק: הרב, תספר איזה אשה יש לך בבית.

דליה איציק: אריכות ימים.

דליה איציק: איזה אשה.

עינת וילף: זה, אגב, נקרא ייצוג לא הולם, אם אתה רוצה לדעת.

דליה איציק: איזה אשה.

דוד רותם: לא, לא, לא.

דוד רותם: הנהגת ש"ס היא נשים.

דוד רותם: הרבנית יהודית היא בהנהגת ש"ס.

אופיר אקוניס: טוב, אדוני, נא לסיים.

אופיר אקוניס: עכשיו כבר עברה דקה ואתה הפרעת לעצמך.

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני מברך באמת על הצעת החוק הזו, שהיא כל כך חשובה.

נסים זאב: איך כתוב במגילת אסתר?

נסים זאב: להבזות בעליהן בעיניהן.

נסים זאב: כך אמר אחשוורוש כאשר הרגיש שבעצם מבזים את הבעלים, לפעמים שלא בכוונה, אפילו שלא בזדון.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: תשאיר משהו לשבוע הבא.

אופיר אקוניס: שבוע הבא קוראים את המגילה.

דוד רותם: זה אמרו על עשיו.

נסים זאב: בשבוע הבא, אבל אנחנו צריכים להתכונן מעכשיו.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: אבל לא על הדוכן, אדוני.

נסים זאב: לא, לא על הדוכן.

נסים זאב: אני באמת תומך בהצעת החוק.

נסים זאב: אני חושב שברמה העקרונית הצעת החוק היא חשובה.

נסים זאב: אבל אני רוצה שבחוק ייאמר באופן הברור ביותר, שבתוך הוועדה, שאם לא היתה אפשרות להקים בוועדה ייצוג הולם, או לא היה איזה שוויון, לא נפסול את הוועדה רק מפני שלא היה ייצוג הולם.

נסים זאב: צריכים להשתדל, אבל לא מעבר לכך.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת עינת וילף, ואחריה – חבר הכנסת אייכלר.

אופיר אקוניס: בבקשה.

יואל חסון: מי זה אחריה?

אופיר אקוניס: אחריה חבר הכנסת אייכלר; אחריו – חבר הכנסת אילטוב; אחריו – חבר הכנסת חסון, אחרון הדוברים, ועוברים להצבעה בקריאה הראשונה.

אופיר אקוניס: בבקשה, גברתי.

עינת וילף: אדוני כבוד היושב-ראש, תודה רבה, השרים, עמיתי חברי הכנסת, ובעיקר עמיתתי חברת הכנסת דליה איציק, לא רק שאני מברכת אותך על הצעת החוק החשובה, אני גם מאוד שמחה על כך שהממשלה החליטה לתמוך, ולכן אנחנו היום בהחלט בגאווה ובשמחה יכולים להצביע בעד ההצעה.

עינת וילף: אני רוצה לייחד את הדיון כאן לשאלה של למה בכל זאת נדרשת חקיקה, והרבה פעמים חקיקה מאוד ספציפית שמתייחסת, למשל כמו היום, לנושא של ועדות חקירה, כדי להבטיח שנשים ייוצגו באופן הולם.

עינת וילף: ובאופן הולם, למשל, שלא כמו שי, זה לא אפס.

עינת וילף: זה אומר שבוועדות חקירה לפחות תהיה לפחות אשה אחת.

עינת וילף: ברור שהשאיפה היא להגיע לפחות ל-50%, אבל ברור שאפס זה לא ייצוג הולם.

עינת וילף: הסיבה שיש צורך בחקיקה גם היום, כשאנחנו נמצאים בסך הכול בסיטואציה שבאופן מוחלט אנחנו מקבלים את ערך השוויון והרצון לראות נשים בעמדות בכירות, היא שגם כשיש רצון טוב, הרבה פעמים מה שקורה בפועל – שהרצון הטוב הזה לא בא לידי ביטוי במעשה.

עינת וילף: והדרך שבה זה קורה – זה לא, אגב, משום שמישהו מתכוון לכך ובאמת חוסם נשים, אלא באים להקים ועדת חקירה, מנסים לחשוב מי יכול להיות, יש אפילו מישהו שיגיד: בואו נדאג לכך שתהיה אשה בוועדה, חושבים על שם או שניים – אגב, זה גם מה שקרה בוועדת-טירקל – בגלל שהחשיבה היא בדרך כלל לא חשיבה מסודרת או מתודית, אז הולכים עם השמות שהם יותר מוכרים ומפורסמים.

עינת וילף: עדיין סטטיסטית האנשים היותר מפורסמים נוטים להיות גברים, ובואו נגיד ככה, את אותן נשים שבכל זאת חושבים עליהן בגלל שהן מוכרות וכולם חושבים עליהן, אז הן גם בדרך כלל נוטות להיות מאוד מאוד עסוקות, ולא תמיד זמינות לכל הפעילויות האלה.

עינת וילף: ולכן יש צורך בחקיקה, כדי שבמובן מסוים תיתן את הדחיפה הנוספת, תכריח את אלה שיש להם את הרצון הטוב לעשות את הצעד הנוסף הנדרש כדי להבטיח את הייצוג ההולם.

עינת וילף: וזה אומר שלפעמים, למשל, יהיו נשים פחות מוכרות; לא פחות מוכשרות, אבל פחות מוכרות.

עינת וילף: כי עדיין, למרבה הצער, חלקן נמצאות בתהליכי טיפוס בהייררכיה, חלקן אולי יהיו צעירות יותר, ולכן חשוב מאוד שתהיה חקיקה כדי שנסגור את הפער שבין המקום שבו אנחנו נמצאים כחברה מבחינת הערכים שלנו לבין הביצוע של זה ביום-יום בכל תחום ותחום.

עינת וילף: אני בהחלט מקווה, שכמו שאנחנו מתקדמים כל הזמן בתחום הנשים, עוד הצעת חוק כזאת, עוד עז, עוד דונם, אני מקווה שבבוא היום הצעת החוק גם תישא אתה אמירה ברורה לגבי מספרים, לגבי סנקציות.

עינת וילף: למשל, שיהיה ברור שלא קמה ועדה אם אין בה הדברים האלה.

עינת וילף: אבל צריך כל פעם להתקדם בעוד צעד ועוד צעד.

עינת וילף: ואני גם מאחלת לשותפתנו לקואליציה, ש"ס, ולמפלגות האחרות, שגם אתם יום אחד תיתנו לנשים את הייצוג ההולם.

אופיר אקוניס: תודה רבה לחברת הכנסת וילף.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת אילטוב.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אי-אפשר ביום כזה בלי הבעת זעזוע נורא מן הרצח באיתמר, של אהוד, רותי, יואב, אלעד והדס פוגל, השם ייקום דמם.

ישראל אייכלר: אין עוד אומה ולשון בכל ההיסטוריה שדמה הותר כדמם של יהודים חפים מפשע, מימי קדם דרך קישינב ותרפ"ט ועד היום הזה.

ישראל אייכלר: המקום ינחם את המשפחה הנכבדה והאצילית, ואבי יתומים יעניק חיים ואושר לילדים שנותרו נר נשמה, אור למשפחה, ויגדלו לתפארת המשפחה.

ישראל אייכלר: לעצם העניין של ייצוג הולם, אנחנו בעד ייצוג הולם לכל אוכלוסייה מקופחת, גם בתחום התעסוקה, גם בתחום הדיור, גם בתחום החינוך, ובעיקר במגזר הציבורי.

ישראל אייכלר: ואני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת שהכנסת מאשרת את הייצוג ההולם לנשים.

ישראל אייכלר: יש חוק ייצוג הולם לנשים, יש חוק ייצוג הולם לערבים, ויש יושב-ראש ועדת חקירה פרלמנטרית, חבר הכנסת אחמד טיבי, שעוקב אחרי ביצוע החוק הזה, ויש עכשיו חוק שהולכים לאשר ייצוג הולם לאתיופים.

ישראל אייכלר: יש ציבור אחד שאין שום אפשרות לחוקק חוק לייצוג הולם עבורו, וזה הציבור החרדי.

ישראל אייכלר: כי טוענים הטוענים שאין הגדרה כזאת, אין ברייה כזאת שנקראת חרדים.

ישראל אייכלר: יש יהודים, יש ערבים, יש נשים, יש גברים, אבל אין חרדים.

ישראל אייכלר: מעניין שכשרוצים לחוקק חוקים מפלים נגד הציבור החרדי ונגד החינוך החרדי, כבר מוצאים את הניסוחים המדויקים איך לקפח אותם.

ישראל אייכלר: אבל כשרוצים ייצוג הולם לציבור החרדי, אומרים: יש לנו שאלה, מיהו חרדי?

ישראל אייכלר: כאילו שאנחנו כבר יודעים, או שהכנסת כבר הסכימה, מיהו יהודי.

ישראל אייכלר: הם לא יודעים מיהו חרדי?

ישראל אייכלר: יש לי הצעה להגדרה: חרדי הוא מי שמקופח ומי שמדירים אותו באותם מקומות בגלל היותו חרדי.

ישראל אייכלר: ואז אנחנו כבר נוכל לראות איך אפשר לעשות את זה.

ישראל אייכלר: אני מבקש ודורש שיהיה חוק ייצוג הולם לחרדים.

ישראל אייכלר: האמת היא שבמדינה דמוקרטית – – –

אופיר אקוניס: אתה יכול להציע.

אופיר אקוניס: מה זה, אתה דורש?

אופיר אקוניס: תציע הצעה.

אופיר אקוניס: תניח הצעה.

ישראל אייכלר: הצעתי, אבל אומרים לי המשפטנים שאין הגדרה כזאת, אין ברייה כזאת.

אופיר אקוניס: בסדר, אז זו הצעת חוק שתיפול.

אופיר אקוניס: אבל אתה לא צריך לדרוש, אתה מחוקק.

אופיר אקוניס: אתה יכול – – –

ישראל אייכלר: אני, בעזרת השם – אני רוצה להגיד לך, הגשתי כבר הצעה.

אופיר אקוניס: אתה יודע, חבר הכנסת אייכלר, אני שומע לפעמים ברדיו שרים בממשלה, גם הזאת וגם הקודמת וגם הקודמת הקודמת, ותן לי להגיד לך משהו – גם בבאה – שאומרים: צריך לעשות וצריך לבנות.

אופיר אקוניס: אבל אתה שר, מה אתה אומר ברדיו "צריך"?

אופיר אקוניס: אתה זה שעושה.

אופיר אקוניס: לעניין הזה אתה מחוקק, אתה לא צריך להגיד מה צריך לעשות.

אופיר אקוניס: צריך לעשות.

ישראל אייכלר: אז כמחוקק לשעבר וגם בהווה אני רוצה לספר לך שבכנסת הקודמת שאני הייתי, ביקשתי הצעה פשוטה: שיכירו בהשכלה התורנית כתואר אקדמי אקוויוולנטי לתואר אקדמי שלא רלוונטי לתפקיד.

ישראל אייכלר: בא שר האוצר בנימין נתניהו והוריד את ההצעה הזאת, ואמרו שתהיה איזו ועדה ויראו שגם ההשכלה התורנית – הרי אף אחד לא מתווכח על זה שללמוד מסכת בגמרא זה לא פחות משכיל ולא פחות מקדם את האדם מאשר ללמוד על השפעת קרני התיש על קרני השמש בסין הרחוקה.

ישראל אייכלר: זה לא מוכר היום.

ישראל אייכלר: בשעתו הוא הבטיח, ועד היום זה עוד לא נהיה, ואני באמת מקבל את הצעתו של היושב-ראש להציע הצעה שההשכלה התורנית תוכר לפחות כתואר אקדמי לכל דבר.

ישראל אייכלר: אבל עד שזה יקרה, אנחנו צריכים שביום שהכנסת תבוא לעשות חוק ייצוג הולם לאתיופים, וכתוב שם "לעדה האתיופית" – –

אופיר אקוניס: הסתייגות.

ישראל אייכלר: – – הגשתי הסתייגות שיהיה כתוב שם: "ו/או החרדית".

אופיר אקוניס: תודה.

ישראל אייכלר: ואני רוצה שהכנסת תעמוד במבחן הדמוקרטי – לאפשר גם לציבור החרדי לקבל ייצוג הולם, כמו כל הציבורים האחרים.

ישראל אייכלר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, ולכם, חברי הכנסת.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת אייכלר.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת רוברט אילטוב, בבקשה.

אופיר אקוניס: אחר כך – חבר הכנסת יואל חסון, אחרון הדוברים.

אופיר אקוניס: דרך אגב, חבר הכנסת אייכלר, זה העדפה מתקנת לעולי אתיופיה, ולא לאתיופים.

אופיר אקוניס: זה שם החוק – מכיוון שאני בין יוזמיו – "לעולי אתיופיה".

ישראל אייכלר: מי שנולד להורים אתיופים.

אופיר אקוניס: נכון, אבל לא לאתיופים אלא לעולי אתיופיה.

אופיר אקוניס: למען הדיוק, למען העברית הנכונה.

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת אילטוב.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, כבוד השרה – ייצוג הולם, אם כבר אנחנו מדברים על ייצוג הולם.

אופיר אקוניס: בלי חוק.

אופיר אקוניס: אגב, גם מזכירת הכנסת היא מזכירה, בלי חקיקה.

רוברט אילטוב: מזכירת הכנסת.

אופיר אקוניס: הנה, היא טובה, יודעת – עושה.

רוברט אילטוב: ממש בקצרה.

רוברט אילטוב: קודם כול, אני רוצה לברך את חברת הכנסת דליה איציק על קידום החקיקה.

רוברט אילטוב: אני חושב שזאת חקיקה ראויה כדי שייצוג הנשים יהיה הולם בכל המוסדות שאנחנו מקימים או רוצים להקים.

רוברט אילטוב: כל גוף שאנחנו רוצים להקים או כל מוסד שקיים, אין ספק שצריך שיהיה בו ייצוג הולם לנשים.

רוברט אילטוב: אנחנו בסיעת ישראל ביתנו פועלים מאוד בעקביות בנושא הזה, ואנחנו נותנים לנשים ייצוג הולם גם ברשימה לכנסת.

רוברט אילטוב: ככה אני מצפה שבכל סיעה וסיעה, לפחות שליש מהמקומות הריאליים לכנסת יתמלאו בנשים, כפי שעושים אנחנו בסיעתנו.

רוברט אילטוב: אני חושב שלנשים יש את היכולות – – –

זאב בילסקי: גם קידמתם ראש רשות אשה.

רוברט אילטוב: גם קידמנו ראש רשות אשה, כמדיניות וכאסטרטגיה מערכתית שלנו.

רוברט אילטוב: אני חושב שלנשים יש הרבה מה לתרום לכל הציבוריות הישראלית, ובעצם יש הרבה מאוד נשים מוכשרות, אבל יש אילוצים שבעצם לא מאפשרים להן להגיע לנקודות מפתח.

רוברט אילטוב: אני יודע שכל ראשי הרשויות שהם נשים – הן מצליחות מאוד, אם זה מרים פיירברג מנתניה – – –

זאב בילסקי: הרצלייה.

רוברט אילטוב: בהרצלייה, ואני גם מקווה מאוד – בכל מקום – – –

זאב בילסקי: בני-שמעון.

אופיר אקוניס: איפה?

זאב בילסקי: בני-שמעון, מועצה אזורית.

רוברט אילטוב: אין ספק שנשים יש להן מה לתרום במקומות האלה, והמקומות שהן נמצאות בהם מתחילים לפרוח.

רוברט אילטוב: אנחנו תומכים בהצעת החוק, וכפי שאתם רואים, סיעת ישראל ביתנו נמצאת פה; כל מי שלא התקזז נמצא פה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת אילטוב.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת יואל חסון.

אופיר אקוניס: מיותר לציין, חבר הכנסת אילטוב, את הציטוט המפורסם על ראש הממשלה גולדה מאיר – מה אמרו עליה, אבל את זה נשאיר לספרי ההיסטוריה – – –

עינת וילף: לא נעים.

אופיר אקוניס: לא נעים להגיד מעל הדוכן מה היה הציטוט.

אופיר אקוניס: אתה רוצה אולי?

יואל חסון: לא.

אופיר אקוניס: כולם מאוד מנומסים היום.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – –

אופיר אקוניס: דבר טוב, אגב, לא דבר רע.

אופיר אקוניס: מי שצופה לא יבין.

יואל חסון: – – בקצרה, אני רוצה לברך קודם כול את חברתי, חברת הכנסת דליה איציק, יושבת-ראש הסיעה שלנו, על היוזמה ועל החקיקה המתקדמת והחשובה הזאת, שגם רצה בקצב מאוד מהיר.

יואל חסון: אם אני זוכר טוב, ההצעה הזאת נולדה בעקבות סיפור ועדת-טירקל, ואת בזמן אמת ידעת להכות בברזל כשהוא חם ולתת מענה מיידי בצורה של חקיקה.

יואל חסון: אני מברך אותך על החוק הזה, ואני בטוח שהוא יעבור עכשיו בקריאה ראשונה וימשיך להתקדם אלינו וייכנס לספר החוקים.

יואל חסון: לך אני גם אומר, שאת מכירה אותי שאני פמיניסט גדול, ואני מתפלא שהיינו צריכים חוק בשביל דבר כזה.

יואל חסון: אבל מה שלא מבינים במוח, אז אולי בחוק קצת נצליח להעביר.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, אני מבקש בזמן שנותר לי לדבר על הפיגוע הקשה באיתמר.

יואל חסון: אני קודם כול מבקש להשתתף בצערה הגדול של משפחת פוגל, של משפחת איתמר כולה, של משפחת עם ישראל.

יואל חסון: אתם יודעים, מדברים על הפיגוע הזה ואומרים, באיתמר, בהתנחלות, אומרים ככה, אומרים אחרת.

יואל חסון: אני עברתי את כל מהלך סוף השבוע וגם את יום ראשון במה שנקרא "מדינת תל-אביב", ואני רוצה להגיד לכם ש"במדינת תל-אביב" הרגישו בדיוק כמו שהרגישו בירושלים ובאיתמר ובבאר-שבע ובחדרה ובגדרה.

יואל חסון: בכל מקום במדינת ישראל היה כאב אחד, חד כתער, שעבר בכולנו כבני עם אחד, כתושבי המדינה הזאת – וגם, אגב, ממי שהם לא יהודים, ושמענו את זה גם פה בדוכן הזה.

יואל חסון: הרצח הזה הוא רצח קשה, הוא רצח אכזרי, הוא רצח שמצד אחד מזכיר לנו באיזו מציאות נוראה אנחנו חיים, ובאיזה מקום אנחנו נמצאים, ומה השכונה שלנו, אבל מצד שני זה גם מחזק את המחויבות שלנו לזכור תמיד שאנחנו צריכים בכל דרך למצוא את הדרך ואת הזמן ואת הצורה הנכונה כדי שהקונפליקט הזה יבוא לסיומו, כדי שנוכל לחיות כאן במדינה הזאת בשלום.

יואל חסון: זה המסר שכולנו צריכים ביום הקשה הזה, בימים הקשים האלה שעוברים עלינו – והדבר מורגש, אגב, באמת בכל פינת רחוב.

יואל חסון: התחושות הן קשות.

יואל חסון: אבל צריך לזכור באמת שאנחנו, הדור הזה, הדור הנוכחי, וגם לדורות הבאים – לעשות הכול כדי שהקונפליקט הזה ייגמר וכדי שנוכל לחיות בשלום במדינה הזאת, בארץ הזאת ובאזור הזה.

יואל חסון: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך, חבר הכנסת חסון.

אופיר אקוניס: ובכן, אנחנו עוברים להצבעה.

אופיר אקוניס: הצעת חוק להרחבת הייצוג ההולם לנשים (תיקוני חקיקה), התשע"א–2011, של חברת הכנסת דליה איציק – קריאה ראשונה.

אופיר אקוניס: בבקשה להצביע.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 22 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק להרחבת הייצוג ההולם לנשים (תיקוני חקיקה), התשע"א–2011, לוועדה לקידום מעמד האשה נתקבלה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה זה לא נלחץ לי?

אופיר אקוניס: ובכן, 22 בעד, מתנגד אחד – מי לחץ?

אופיר אקוניס: זאת את?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: סליחה, אני הייתי בעד, וזה יצא נגד.

אופיר אקוניס: אנחנו לא משנים את ההצבעה, אבל לפרוטוקול, כמובן – חברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ מצביעה בעד.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אלקין מוסיף את הצבעתו בעד, גם כן לפרוטוקול.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת רגב וחבר הכנסת מיכאלי – כולם הוספו לפרוטוקול, ולא משנים את ההצבעה.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת איציק, ההצעה עוברת להכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדה לקידום מעמד האשה.

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים להצעה לסדר, על-פי סדר-היום – – –

קריאה: לא, הצעת חוק.

אופיר אקוניס: סליחה, אבל פה יש אצלי.

אופיר אקוניס: אוקיי, ירד.

אופיר אקוניס: (תיקון מס' 15), התשע"א–2011 [מס' כ/375; "דברי הכנסת", חוב' כ"ב, עמ' 18006; נספחות.

אופיר אקוניס: ]

אופיר אקוניס: ובכן, הצעת חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנות הכספים 2003 ו-2004) (תיקון מס' 15), קריאה שנייה וקריאה שלישית.

אופיר אקוניס: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת חיים כץ.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: כולם יברכו את חברת הכנסת איציק, ואתה יכול – – –

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת את הצעת חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנות הכספים 2003 ו-2004) (תיקון מס' 15), התשע"א–2011.

חיים כץ: מדינת ישראל חתמה עם ניו-זילנד על הסכם הדדי שמסדיר העסקת עובדים אזרחי כל אחת מהמדינות במדינה האחרת שבה הם שוהים אגב חופשתם.

חיים כץ: הסכם זה, שמכונה "הסכם חופשת עבודה", מצוי בהליכי אִשרור אחרונים בימים אלה.

חיים כץ: הצעת החוק המונחת בפניכם נועדה להקל על אפשרות העסקתם של מי שמגיעים לארץ במסגרת הסכם חופשת עבודה מסוג זה, שייקבע בידי שר האוצר בתוספת, ובלבד שהם עומדים בתנאים הקבועים באותו הסכם.

חיים כץ: התנאים שבהסכם כאמור צריכים לכלול, בין השאר, הגבלה כי מטרת ההגעה לישראל היא לשם חופשה ואילו העבודה היא מטרה משנית בלבד; התקופה המרבית לשהות בישראל לא תעלה על 12 חודשים; תקופת ההעסקה המרבית אצל מעסיק מסוים לא תעלה על שלושה חודשים; העובד חייב להיות מבוטח בביטוח רפואי בכל תקופת שהותו בישראל, והעסקתו לא תחרוג ממכסה שנתית מרבית של עובדים לפי ההסכם.

חיים כץ: ההקלה באפשרות ההעסקה תתבטא בכך שמעסיק של עובד שקיבל אשרה ורשיון ישיבה לפי תנאי הסכם חופשת העבודה ומועסק לפי תנאיו, לא יהיה חייב לשלם בעד העסקת אותו עובד את ההיטל, שמוטל לפי הוראות סעיף 45 לחוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות הכספים 2003 ו-2004), התשס"ג–2003.

חיים כץ: כמו כן, לגבי עובד כאמור לא תחול ההוראה בחוק עובדים זרים המחייבת מעסיק של עובד זר להעמיד לשימוש העובד מגורים הולמים, שכן, ככל מטייל בחופשה העובד ימצא את סידורי הלינה המתאימים לו, וגם לא תחול לגביו ההוראה המחייבת את המעסיק להסדיר עבורו ביטוח רפואי, שכן על העובד להסדיר ביטוח זה עבור עצמו למשך כל תקופת שהותו בישראל.

חיים כץ: אני רוצה להודות לצוות הלשכה המשפטית, לעורכת-הדין נועה בן-שבת, לצוות הוועדה: המנהלת וילמה מאור, המזכירות מעיין, אתי וענת, על שעסקו בהצעת החוק וקידומה, וכמו כן לעוזרי הפרלמנטריים – אילת השחר, אילן מרסיאנו – וענת ונועה, שעסקו במלאכה.

חיים כץ: אני פונה ומבקש מכם לאשר את הצעת החוק כפי שאושרה בוועדה.

חיים כץ: להצעת החוק הזאת אין הסתייגויות.

חיים כץ: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה, אדוני.

אופיר אקוניס: ובכן, הצעת חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנות הכספים 2003 ו-2004) (תיקון מס' 15) היא ללא הסתייגויות, ואנחנו מצביעים כעת על הקריאה השנייה.

אופיר אקוניס: בבקשה, נא להצביע.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 16 בעד סעיפים 1–4 – 21 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–4 נתקבלו.

אופיר אקוניס: ובכן, 21 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: הצעת חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנות הכספים 2003 ו-2004) (תיקון מס' 15) עברה כהצעת הוועדה.

אופיר אקוניס: ברשות יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה נעבור לקריאה השלישית.

אופיר אקוניס: תודה, אדוני.

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים לקריאה השלישית.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 17 בעד החוק – 21 נגד – אין נמנעים – אין חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנות הכספים 2003 ו-2004) (תיקון מס' 15), התשע"א–2011, נתקבל.

אופיר אקוניס: ובכן, 21 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: אני קובע שחוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנות הכספים 2003 ו-2004) (תיקון מס' 15) עבר בקריאה השנייה ובקריאה השלישית וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: [מס' כ/359; "דברי הכנסת", חוב' ט"ו, עמ' 16229; נספחות.

אופיר אקוניס: ]

אופיר אקוניס: אנחנו להצעת חוק המקרקעין (תיקון מס' 31), התשע"א–2011, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

אופיר אקוניס: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת דוד אזולאי.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, שרים נכבדים, עמיתי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק המקרקעין (תיקון מס' 31), התשע"א–2011, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

דוד אזולאי: הצעת חוק זו, אשר יזמו חברי הכנסת אורי אורבך, חיים אמסלם ואיתן כבל, נועדה להסדיר התקנת מנגנון פיקוד שבת והפעלת מעלית כמעלית שבת בבניין שבו מעלית אחת או בבניין שבו שתי מעליות ולא הותקן באחת מהן מנגנון פיקוד שבת.

דוד אזולאי: בשנת 2001 חוקק חוק התקנת מעליות שבת בבניינים ציבוריים ובבנייני מגורים (הוראות ותיקוני חקיקה), התשס"א–2001, שהסדיר הפעלת מעלית כמעלית שבת בבית משותף.

דוד אזולאי: חוק זה נועד לאפשר לציבור שומרי השבת לגור בבניינים רבי-קומות, לרבות בתים משותפים, ולבקר בבניינים ציבוריים בנוחות, תוך איזון עם צורכי הציבור שאינו שומר את השבת.

דוד אזולאי: ואולם, החוק התייחס רק לבניינים שבהם מותקנת יותר ממעלית אחת ושהותקן באחת המעליות מנגנון פיקוד שבת כהגדרתו בחוק האמור.

דוד אזולאי: הצעת החוק אשר יזמו חברי הכנסת אורי אורבך, חיים אמסלם ואיתן כבל, נועדה להסדיר התקנת מנגנון פיקוד שבת והפעלת מעלית כמעלית שבת בבית משותף שבו מעלית אחת בלבד.

דוד אזולאי: בעת הכנת הצעת החוק לקריאה השנייה ולקריאה השלישית מצאה ועדת הפנים והגנת הסביבה כי יש להסדיר התקנת מנגנון פיקוד שבת והפעלת מעלית כמעלית שבת בבניין שבו מותקנות שתי מעליות ולא הותקן באחת מהן מנגנון פיקוד שבת.

דוד אזולאי: מוצע לקבוע כי רוב בעלי הדירות בבית המשותף יוכלו להחליט על התקנת מנגנון פיקוד שבת במעלית ולהפעילה כמעלית שבת.

דוד אזולאי: בעלי הדירות שידרשו התקנת מנגנון פיקוד שבת, יישאו בהוצאות התקנתו.

דוד אזולאי: מוצע להבהיר כי אם שר המשפטים לא יקבע זמני הפעלה למעלית שבת לפי סעיף 59ז(ב) לחוק המקרקעין, התשכ"ט–1969, ייקבעו זמני ההפעלה בהחלטת רוב בעלי הדירות ובהתחשב בכלל המשתמשים במעלית ובצורכיהם.

דוד אזולאי: הצעת חוק זו מוגשת ללא הסתייגויות, ולכן אבקש כי הכנסת תתמוך בהצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח המוצע על-ידי הוועדה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: תודה, אדוני.

אופיר אקוניס: אין הסתייגויות.

אופיר אקוניס: ובכן, אנחנו נעבור להצעת חוק המקרקעין (תיקון מס' 31), התשע"א–2011, לקריאה השנייה – כהצעת הוועדה.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 18 בעד סעיף 1 – 18 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

אופיר אקוניס: ובכן, 18 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: הצעת החוק אושרה בקריאה השנייה כהצעת הוועדה.

אופיר אקוניס: ברשות יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת אזולאי, נעבור לקריאה השלישית.

אופיר אקוניס: בבקשה.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 19 בעד החוק – 19 נגד – אין נמנעים – אין חוק המקרקעין (תיקון מס' 31), התשע"א–2011, נתקבל.

אופיר אקוניס: ובכן, 19 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה השנייה והשלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים להצעת חוק מקורות אנרגיה (תיקון), התשע"א–2011 – – –

קריאה: – – –

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: בבקשה.

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת.

אופיר אקוניס: בבקשה.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, תודה על אישור החוק.

אורי אורבך: זה בכל זאת שנתיים של משא-ומתן קשוח.

אורי אורבך: תודה לידידי, חבר הכנסת רוברט אילטוב, שבסוף מצאנו את הדרך הנכונה כדי שדתיים וחילונים יוכלו לגור בבית משותף ביחד.

אורי אורבך: תודה לד"ר מנחם שטרן מנתניה, אזרח שפנה אלי והתחיל את כל המהלך הזה, ובעקבותיו הגיעו פניות נוספות מרחבי הארץ, עם פרסום הצעת החוק.

אורי אורבך: סייעו בלימוד הנושא: הרב ישראל רוזן, מנכ"ל ארגון "צומת", וצוות המכון באלון-שבות.

אורי אורבך: תודה לעמיתי חבר הכנסת הרב חיים אמסלם ועמיתי חבר הכנסת איתן כבל.

אורי אורבך: אני מבקש להודות ליושב-ראש ועדת הפנים, חבר הכנסת דוד אזולאי, שבהתמדה ובמסירות טרח על קידום החוק, ולצוות הוועדה, יפה שפירא, שוש אזולאי, וליועצים המשפטיים של הוועדה, מיכל גולדברג וגלעד קרן; לאגודה לתרבות הדיור שתמכה בהצעה; לאריאל צבי ממשרד המשפטים, ולכם, רבותי חברי הכנסת.

אורי אורבך: צעד קטן לבית המשותף ולחיים משותפים.

אורי אורבך: תודה.

אורי אורבך: [מס' כ/349; "דברי הכנסת", חוב' ד', עמ' 13118; נספחות.

אורי אורבך: ]

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצעה הבאה, הצעת חוק מקורות אנרגיה (תיקון), קריאה שנייה ושלישית.

אחמד טיבי: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, הרי הוא חבר הכנסת דוד אזולאי.

אחמד טיבי: תפאדל.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, עמיתי חברי הכנסת, בהצעת החוק הזאת – אדוני, אין הסתייגויות.

אחמד טיבי: כולל דב חנין?

דוד אזולאי: אני כבר אגיד לך.

דוד אזולאי: אין הסתייגויות.

דוד אזולאי: הממשלה הורידה את כל ההסתייגויות שלה בהסכמה, וזה לאחר שהיא הגיעה לוועדת השרים לענייני חקיקה.

דוד אזולאי: לכן, גם אם יש הסתייגויות, הן הסתייגויות לא מהותיות.

דוד אזולאי: לפחות במה ששייך לממשלה אין הסתייגויות בכלל.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם בשם ועדת הפנים והגנת הסביבה את הצעת חוק מקורות אנרגיה (תיקון), התשע"א–2011, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

דוד אזולאי: מקורה של הצעת חוק זו בהצעות חוק פרטיות שיזמו חברי הכנסת , ניצן הורוביץ, אורית זוארץ וליה שמטוב.

דוד אזולאי: מטרתו של חוק מקורות אנרגיה, התש"ן–1989, היא להסדיר את ניצולם של מקורות האנרגיה, את הקצאתם ואת אופן השימוש בהם ביעילות ובחיסכון.

דוד אזולאי: החוק מסמיך את שר התשתיות הלאומיות לקבוע תקנות, בין היתר, לגבי דרכים להבטחת חיסכון ויעילות בניצול ובשימוש במקורות אנרגיה, ומעניק לו סמכויות לאכיפת הוראות החוק.

דוד אזולאי: עד כה חל החוק על ענפי המשק השונים, אך לא חל על המדינה.

דוד אזולאי: חשיבותה של הצעת החוק היא בכך שהיא מציעה להחיל את החוק על המדינה.

דוד אזולאי: המדינה היא צרכן אנרגיה מרכזי, גדול וחשוב, והחלתו של החוק עליה תתרום רבות לחיסכון ולייעול בשימוש באנרגיה בישראל.

דוד אזולאי: בהצעת החוק מוצעים כמה מנגנונים אשר יבטיחו את קידומם של החיסכון באנרגיה ואת השימוש היעיל בה.

דוד אזולאי: מוצע לקבוע כי הממשלה תאשר בתוך כמה חודשים תוכנית לאומית רב-שנתית להתייעלות אנרגטית, לפי הצעת שר התשתיות.

דוד אזולאי: התוכנית תכלול יעדים לחיסכון, לייעול בשימוש ולניצול מקורות אנרגיה, אמצעים לעמידה ביעדים ולעידוד עמידה ביעדים, לרבות הוראות להעדפת השימוש במבנים ובמתקנים יעילים אנרגטית והוראות לפעולה למשרדי הממשלה.

דוד אזולאי: עוד מוצעת מערכת של תמריצים כלכליים לעידוד התייעלות אנרגטית במוסדות המדינה.

דוד אזולאי: מוצע לקבוע שהחיסכון הכספי שהשיג מוסד ממוסדות המדינה כתוצאה מצעדי התייעלות שנקט יישאר בידי אותו המוסד לשימושו לפי שיקול דעתו, ולא ינוכה מתקציבו של המוסד.

דוד אזולאי: מוצע לקבוע חובת התקנת תקנות ולחייב התייעצות עם השר להגנת הסביבה ועם השר שהתקנות הן בתחום האחריות של משרדו, לרבות תקנות בעניין התייעלות אנרגטית במוצרי חשמל שונים.

דוד אזולאי: מוצע להוסיף אפשרות לבית-המשפט להטיל קנס בשיעור טובת ההנאה או הרווח שהושג על מי שעבר עבירה על הוראות בחוק והשיג כתוצאה מכך טובת הנאה או רווח.

דוד אזולאי: היות שבהתאם להצעת החוק יש להחיל את החוק על מוסדות המדינה, לרבות מערכת הביטחון, מוצע להטיל כמה הגבלות, כמקובל במקרים דומים בחקיקה, בנוגע לסמכויות כלפי מערכת הביטחון.

דוד אזולאי: עוד מוצע להחיל את חוק מקורות אנרגיה על המדינה.

דוד אזולאי: הצעת חוק זו מוגשת בצירוף הסתייגויות, אולם בהחלטת ועדת שרים לענייני חקיקה החליטה הממשלה לקבל את הנוסח המוצע בהצעת החוק ולחזור בה מהסתייגויותיה להצעת החוק.

דוד אזולאי: לפיכך אבקש כי הכנסת תדחה הסתייגויות אלה ותתמוך בהצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח המוצע על-ידי הוועדה.

דוד אזולאי: תודה, אדוני.

אחמד טיבי: אני מודה לך, אדוני.

אחמד טיבי: חבר הכנסת דב חנין, הסתייגות דיבור.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת, שמגיעה היום לשולחנה של הכנסת, היא לא פחות מאשר מהפכה.

דב חנין: היא מהפכה חיובית, לשם שינוי.

דב חנין: היא מהפכה של התייעלות אנרגיה, שהיא נכונה מבחינה סביבתית – היא תביא לפחות זיהומים; היא נכונה מבחינה כלכלית – היא תוביל לחיסכון בכסף; היא טובה מבחינת הקטנת התלות של מדינת ישראל במקורות אנרגיה חיצוניים, זרים.

דב חנין: זה טוב ונכון מכל הבחינות.

דב חנין: הצעת החוק מציעה מנגנונים חדשים, מרחיקי לכת, תוכנית לאומית רב-שנתית להתייעלות אנרגטית, עם צעדים קונקרטיים שננקטים בה, כולל יעדים מדידים או כמותיים לחיסכון ולייעול השימוש באנרגיה ולניצול מקורות אנרגיה.

דב חנין: התוכנית צריכה לכלול אמצעים ודרכים לעמידה ביעדים האלה; התוכנית צריכה לכלול הוראות לפעילות שרי הממשלה; היא כוללת מנגנון של דיווח לממשלה, מנגנון של דיווח לכנסת, לוועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת; היא יוצרת מנגנון חדש ונכון של תמריצים – גוף ציבורי שחוסך כסף בזכות התייעלות באנרגיה ישמור את הכסף לעצמו.

דב חנין: זה מנגנון כלכלי שמעודד התייעלות, מעודד חיסכון, ועושה את זה בצורה אפקטיבית.

דב חנין: החוק מסמיך את שר התשתיות לקבוע הוראות לעניין התייעלות אנרגטית, ובכלל זה הוראות בעניין הפחתת צריכת אנרגיה של מכשירי חשמל בזמן המתנה, העלאת רמת ההתייעלות האנרגטית בתאורה במגזר הפרטי, הציבורי והעסקי, העלאת רמת ההתייעלות האנרגטית במיזוג-אוויר במגזר הציבורי והעסקי והעלאת רמת ההתייעלות האנרגטית במכשירי טלוויזיה.

דב חנין: מערכת ההתייעצות שנקבעה לעניין התקנות האלה היא סבירה – נדרשת התייעצות עם השר להגנת הסביבה ועם השר שהתקנות האמורות הן בתחום האחריות של משרדו.

דב חנין: לפעמים, בדברים מסוימים, יש צורך בהסכמה של משרד האוצר – אני לא אכנס לפירוט; הפירוט נמצא בחוק – או הסכמה של שר הפנים.

דב חנין: הצעת החוק היא רחבה, היא כוללת, היא חלה על המגזר הציבורי בכללותו, ובין היתר על מערכת הביטחון.

דב חנין: גם זו אמירה חשובה מאוד של הכנסת:

דב חנין: מערכת הביטחון היא חלק מהמדינה, וגם היא כפופה לנורמות ולהוראות של הגנת הסביבה, הגנת הבריאות וחיסכון באנרגיה שאנחנו קובעים בחקיקה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, המסר המרכזי בחוק הזה הוא חשוב ביותר, כשאנחנו מדברים על משבר אקלים, על הצורך של ישראל, כמו מדינות רבות נוספות, להשתחרר מהתלות בדלק מחצבי, להשתחרר מהתלות בנפט, להשתחרר מהתלות מפחם, להקטין גם את התלות בגז טבעי, ככל שאנחנו יכולים.

דב חנין: אנחנו צריכים להחליף דיסקט בנושא ההתייעלות החברתית שלנו, בנושא ההתייעלות הכלכלית שלנו.

דב חנין: התייעלות אנרגטית, חיסכון באנרגיה – זה המרכז של מהלך השינוי הגדול, ההיסטורי, שאנחנו חייבים לעשות במשק האנרגיה שלנו.

דב חנין: רק משק אנרגיה מתקדם, שידע לנצל אנרגיה בצורה חסכונית, שידע למעט בשימוש אנרגיה, יענה על האתגרים הסביבתיים, הכלכליים והחברתיים של המאה ה-21.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת החלה את דרכה לקראת ועידת קופנהגן.

דב חנין: אנחנו הגשנו אותה לוועדת השרים לענייני חקיקה לקראת הוועידה.

דב חנין: אני שמח שוועדת השרים לענייני חקיקה אישרה אותה כחלק מהניסיון להראות שמדינת ישראל עושה להפחתת גזי חממה.

דב חנין: מבחינה זו, ניצלנו את ההזדמנות הבין-לאומית הזאת כדי לקדם עשייה פנימית.

דב חנין: אני מקווה שבמהרה בימינו נגיע גם, עמיתי חברי הכנסת, לאישור הצעת החוק השנייה שאושרה באותו היום – הצעת חוק עידוד התחבורה הציבורית, שלרוע מזלה לא הגיעה כנראה לוועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת אלא לוועדת הכלכלה, ועד היום לא הגיעה למליאת הכנסת אפילו לקריאה ראשונה.

דב חנין: אני מקווה שגם הצעת החוק הזאת תושלם בעתיד הקרוב.

דב חנין: אני רוצה להזכיר את חברי השותפים לייזום הצעת החוק – קודם כול את חברי ושותפי בראשות השדולה הסביבתית-חברתית, חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

דב חנין: כמו תמיד, תענוג לעבוד אתך, וכיף לקדם ביחד דברים טובים.

דב חנין: אתנו היו חברי הכנסת אורית זוארץ, , חנא סוייד, עפו אגבאריה, אילן גילאון, דניאל בן-סימון, חיים אורון, אברהים צרצור, חברת הכנסת ליה שמטוב הגישה הצעת חוק דומה בעניין הזה, ואנחנו איחדנו את הצעות החוק – תודה לך על שיתוף הפעולה והעבודה המשותפת – חבר הכנסת ישראל חסון, חברת הכנסת מירי רגב, חברת הכנסת רחל אדטו.

דב חנין: אנחנו חייבים הרבה הרבה תודות למנהלת הוועדה, הגברת יפה שפירא, לצוות המשפטי של הוועדה, שהתחיל את העבודה בניצוחו המרשים של עו"ד תומר רוזנר והמשיך את העבודה בניצוחה המרשים לא פחות, בהשקעה של תבונה, מחשבה, זמן ובגיבוש הפתרונות המתקדמים, שהביאו את החוק הזה להשלמה בצורה הרבה יותר טובה משר החוק כפי שהוא הובא לכנסת בתחילת הדרך, עו"ד ורד קירו-זילברמן.

דב חנין: אני רוצה להודות לאנשי משרד התשתיות שליוו אותנו בהצעת החוק הזאת, ועשו עבודה טובה.

דב חנין: אני רוצה להודות לשר התשתיות חבר הכנסת עוזי לנדאו, שתמך בקידומה של הצעת החוק הזאת; אני רוצה להודות לראש לשכתו סמדר, שעשתה הרבה כדי לסייע בקידומה של הצעת החוק; אני רוצה לציין את חבר הכנסת רוברט אילטוב, יושב-ראש סיעת ישראל ביתנו.

דב חנין: זה קצת מוזר שחבר כנסת מסיעת חד"ש משבח, אבל זה מגיע לך, ועשיתם פה עבודה טובה בהורדת משרדי ממשלה מהסתייגויות מיותרות לחלוטין ומציקות שהוגשו לחוק הזה, וכל הכבוד על כך.

דב חנין: אני רוצה גם לציין את עו"ד גלעד סממה.

דוד רותם: ישראל ביתנו תמיד מורידה הסתייגויות מיותרות.

דב חנין: כשאתם עושים דברים טובים אנחנו תמיד נקפיד לציין את זה.

דב חנין: זה קורה לנו לעתים נדירות מדי, אולי מכיוון שאתם לא מרבים בעשיית מעשים טובים, אבל אני מבטיח שבכל פעם שתעשו מעשים טובים, אני לפחות איהנה להזכיר אותם מעל הדוכן הזה.

דב חנין: אני רוצה להזכיר ולציין לחיוב את עו"ד גלעד סממה, מזכיר ועדת שרים לענייני חקיקה, שבאמת בישורת האחרונה עשה עבודה גדולה בשכנוע השרים כדי להעביר את הצעת החוק בצורה הכוללת, המקיפה, המשוכללת, שאנחנו מאשרים.

דב חנין: הצעת החוק הזאת היא בשורה גדולה לציבור הישראלי, היא בשורה לסביבה, היא בשורה לחיסכון באנרגיה, היא בשורה לחיסכון כספי.

דב חנין: אני מקווה שנאשר אותה פה אחד.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: כמובן, ההסתייגויות מוסרות.

דב חנין: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

אחמד טיבי: ובכן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על הצעת החוק כהצעת הוועדה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 20 בעד סעיפים 1–11 – 17 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–11 נתקבלו.

אחמד טיבי: 17 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: הוחלט לקבל את ההצעה בקריאה שנייה כהצעת הוועדה.

אחמד טיבי: המציע רוצה לעבור לקריאה שלישית?

אחמד טיבי: יושב-ראש הוועדה, קריאה שלישית?

אחמד טיבי: דוד אזולאי, אדוני.

דוד אזולאי: רואים שאתה עייף.

אחמד טיבי: אתה צודק.

אחמד טיבי: יום לא קל.

אחמד טיבי: אדוני, לעבור להצבעה בקריאה שלישית?

אחמד טיבי: אני מודה לך.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק בקריאה שלישית.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 21 בעד החוק – 18 נגד – אין נמנעים – אין חוק מקורות אנרגיה (תיקון), התשע"א–2011, נתקבל.

אחמד טיבי: בעד – 18, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה ושלישית כהצעת הוועדה.

אחמד טיבי: לפנים משורת הדין, חבר הכנסת .

דב חנין: תודה רבה, אדוני.

דב חנין: עוד תודה אחת, שכמובן היא ראשונה בתודות, היא ליושב-ראש הוועדה שלנו, חבר הכנסת דוד אזולאי, שעושה מלאכה נפלאה בקידומם של חוקים סביבתיים, ונאבק על תואר של אחד מחברי הכנסת הירוקים בבית הזה.

דב חנין: אנחנו מאוד מודים לו על העבודה, על ההשקעה, על המאמץ ובעיקר – על התמיכה.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

אחמד טיבי: ובכן, אנחנו עוברים לנושא הבא שעל סדר-היום: החלטת הממשלה בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר לשר שלום שמחון את הסמכויות הנתונות לשרת החקלאות ופיתוח הכפר בהתאם לחוק תכנון משק החלב בישראל, התשנ"ב–1992, ובהתאם לצו הפיקוח על מצרכים ושירותים (ייצור חלב), התשכ"ז–1967, ובהתאם לחוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים.

אחמד טיבי: בבקשה, גברתי השרה.

אורית נוקד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבדת להודיע לכנסת כי הממשלה החליטה, בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר לשר שלום שמחון את הסמכויות הנתונות לשרת החקלאות ופיתוח הכפר בהתאם לחוק תכנון משק החלב בישראל, התשנ"ב–1992, ובהתאם לצו פיקוח על מצרכים ושירותים (ייצור חלב), התשכ"ז–1967, ובהתאם לחוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים, התשנ"ו–1996.

אורית נוקד: תוקף החלטה זו עד ליום 10 במאי 2011 או עד לסיום בדיקת מבקר המדינה בעניין: קיום חשש לניגוד עניינים בדבר מעורבות שרת החקלאות ופיתוח הכפר בתחום משק החלב.

אורית נוקד: קבע מבקר המדינה כי לא קיים חשש לניגוד עניינים, תובא להחלטת הממשלה ההצעה לביטול החלטה זו; קבע מבקר המדינה כי קיים חשש לניגוד עניינים, תפעל שרת החקלאות ופיתוח הכפר בהתאם לחוות דעת היועץ המשפטי לממשלה.

אורית נוקד: בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, אני מבקשת בשם הממשלה את אישורה של הכנסת להחלטה זו.

אורית נוקד: בשולי הדברים אציין כי החלטת הממשלה התקבלה בהמשך לפנייה יזומה מטעמי למבקר, על רקע העובדה שהקיבוץ שבו אני חברה שותף ברפת חלב.

אורית נוקד: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: האם יש דוברים שמעוניינים לדבר או שאנחנו יכולים לעבור להצבעות?

אחמד טיבי: כץ, מג'אדלה, בן-ארי?

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 22 בעד הודעת הממשלה – 16 נגד – אין נמנעים – אין הודעת הממשלה על העברת סמכויות משרת החקלאות ופיתוח הכפר לשר התעשייה, המסחר והתעסוקה נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 16, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: הכנסת מקבלת את הודעת הממשלה והשרה.

אחמד טיבי: מקבלת במובן של מאשרת.

אחמד טיבי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/572).

אחמד טיבי: ]

אחמד טיבי: הצעת חוק הפטנטים (תיקון מס' 11).

אחמד טיבי: כבוד השר נאמן – במקומו או בשמו השרה נוקד.

אחמד טיבי: בבקשה, גברתי.

אורית נוקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק הפטנטים (תיקון מס' 11) (רשות בין-לאומית לחיפוש ולבחינה מקדימה), התשע"א–2011, של משרד המשפטים, מבקשת לתקן את חוק הפטנטים, התשכ"ז–1967, ולקבוע כי רשות הפטנטים תהיה מוסמכת לשמש כרשות בין-לאומית לחיפוש ולבחינה מקדימה של בקשות פטנט בין-לאומיות.

אורית נוקד: הצעת החוק מבקשת לעגן בחקיקה הסכם שנחתם בין ממשלת ישראל לבין הלשכה הבין-לאומית של ארגון הקניין הרוחני העולמי של האו"ם, שלפיו רשות הפטנטים הישראלית תשמש רשות חיפוש בין-לאומית ורשות בין-לאומית לבחינה מקדימה על-פי האמנה בדבר שיתוף פעולה בענייני פטנטים.

אורית נוקד: התיקונים המוצעים יגדירו את תפקידיה החדשים של רשות הפטנטים ויקבעו בחוק את הסמכויות הנדרשות לצורך ביצוע תפקידים אלה.

אורית נוקד: עוד מוצע להחליף את המונח "לשכת הפטנטים" במונח "רשות הפטנטים", בהתאם להחלטת הממשלה בעניין.

אורית נוקד: אנו סבורים כי הצעת החוק מיישמת את הוראות ההסכם ותואמת את הוראות החוק הפנימי.

אורית נוקד: נוכח האמור לעיל, אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה לצורך הכנתה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

אורית נוקד: תודה.

אחמד טיבי: אני מודה לך מאוד.

אחמד טיבי: חבר הכנסת בן-ארי – איננו.

אחמד טיבי: חבר הכנסת כץ.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה, רבותי.

אחמד טיבי: מי בעד?

אחמד טיבי: הצבעה מס' 23 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 16 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הפטנטים (תיקון מס' 11) (רשות בין-לאומית לחיפוש ולבחינה מקדימה), התשע"א–2011, נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 16, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: ולכן ההצעה עברה בקריאה ראשונה ותעבור להמשך דיון לוועדת החוקה, חוק ומשפט, שבראשה עומד – – –

דוד רותם: אני, אני.

אחמד טיבי: בדיוק, זה האיש.

אחמד טיבי: חבר הכנסת דוד רותם.

גאלב מג'אדלה: הוא לא עומד, הוא יושב.

אחמד טיבי: הצעת חוק המקרקעין, קריאה שנייה ושלישית – איפה החלטת ועדת הכלכלה?

קריאה: היושב-ראש, אתה עייף.

קריאה: [נספחות.

קריאה: ]

אחמד טיבי: החלטת ועדת הכלכלה לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת בדבר חלוקת הצעת חוק הטיס – הצבעה.

אחמד טיבי: ימסור את ההחלטה חבר הכנסת יצחק וקנין, בשם יושב-ראש ועדת הכלכלה.

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, על-פי הצעת ועדת הכלכלה מחליטה הכנסת, לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת, להרשות לוועדת הכלכלה להביא לקריאה השנייה ולקריאה השלישית, בשלב זה, את הצעת חוק הטיס, התש"ע–2010, ללא סעיף 105(8).

יצחק וקנין: הסעיף הזה מדבר על החקירה הבטיחותית הפנימית.

יצחק וקנין: הצעת חוק הטיס, התש"ע–2010, אושרה בקריאה ראשונה ביום כ"ד בשבט התש"ע, 8 בפברואר 2010, והועברה לוועדת הכלכלה.

יצחק וקנין: בפרק ז' להצעת החוק, שעניינו חקירת אירוע בטיחותי, מוצע להסדיר את נושא חקירת תאונות הטיס ותקריות הטיס הנערכת על-ידי החוקר הראשי במשרד התחבורה והבטיחות בדרכים, ובכלל זה את הסמכויות שיוקנו לחוקר הראשי לצורך ביצוע חקירה כאמור.

יצחק וקנין: כמו כן, מוצע לקבוע כי חומר חקירה בטיחותית, הכולל הודעות, עדויות וכל חומר חקירה אחר שהוכן או נוצר בשיתוף פעולה מצד הנחקר, יהיה חסוי ובלתי קביל כראיה במשפט, כמפורט בהצעת החוק.

יצחק וקנין: בסעיף 105(8) להצעת החוק מוצע להסמיך את החוקר הראשי לקבל לידיו כל בדיקה, תחקיר או חקירה לגבי אירוע בטיחותי שערכו בעלי רשיון כמשמעותם בחוק המוצע, דוגמת חברות התעופה ורשות שדות התעופה.

יצחק וקנין: ואולם, בניגוד להסדר המוצע לעניין חומר חקירה בטיחותית, הצעת החוק אינה מקנה חיסיון ואי-קבילות לחומר חקירה פנימית, אף כי בעלי הרשיונות יהיו מחויבים כאמור להעבירו לידי החוקר הראשי לצורך חקירה בטיחותית.

יצחק וקנין: במהלך הדיונים בהצעת החוק הביעו חברי כנסת וגורמים הנוגעים בדבר את עמדתם שלפיה ראוי להקנות לחומר חקירה פנימית את אותן הגנות שמוצע להקנות כאמור לחומר חקירה בטיחותית שעורך החוקר הראשי, לרבות חיסיון.

יצחק וקנין: מאחר שמחד גיסא, נושא זה טומן בחובו שאלות משפטיות מורכבות, מה גם שלא נמצא תקדים בחקיקה בישראל או בעולם למתן חיסיון כאמור, וכדי להימנע מעיכוב בקבלת הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית מאידך גיסא, החליטה ועדת הכלכלה, בהתאם להוראות סעיף 121 לתקנון הכנסת, לפצל מהצעת החוק את סעיף 105(8) האמור ולדון בו בנפרד, כחלק מהסדרה כוללת של נושא החקירה הפנימית.

יצחק וקנין: הכנסת מתבקשת לאשר החלטה זו.

יצחק וקנין: תודה.

אחמד טיבי: אני מודה לך, אדוני.

אחמד טיבי: בן-ארי – לא פה, כץ – לא פה.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה.

דוד רותם: חבר הכנסת יצחק וקנין – – –

אברהם מיכאלי: צריך, אדוני היושב-ראש, להעריך אותו על זה – – –

דוד רותם: מאוד, מאוד.

דוד רותם: הצבעה מס' 24 בעד ההצעה – 12 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכלכלה בדבר חלוקת הצעת חוק הטיס, התש"ע–2010, נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 12, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: ולכן הכנסת אישרה את החלטת ועדת הכלכלה לפי סעיף 121.

אחמד טיבי: הודעה ליושב-ראש לג'נת אל-כנסת.

): תודה רבה.

): אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, חברות וחברי הכנסת, הכנסת החליטה בישיבתה ביום ד' בטבת התש"ע, 21 בדצמבר 2009, להעביר לוועדת הפנים והגנת הסביבה את הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם) (תיקון מס' 28) (מספר הסגנים בעיריית ירושלים), התש"ע–2009, מס' כ/292, לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

): חבר הכנסת אורי מקלב, אחד מיוזמי הצעת החוק, ביקש להעביר את הצעת החוק הנ"ל לדיון בוועדת הכספים, מאחר שהדיון האחרון בהצעת החוק בוועדת הפנים והגנת הסביבה התקיים לפני למעלה משנה ומאז לא חודש.

): בעקבות הפנייה הזאת שוחחתי עם יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, שכן סברתי שנקיטת צעד כזה של העברת הצעת החוק מוועדה אחת לשנייה, בפרט בשלב מתקדם כזה, היא צעד חריג שבחריגים, שיש לנקוט אותו רק במקרה קיצוני, ולא זה היה בעיני המקרה.

): אלא שיושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה – שגם נמצא כאן – אישר בפני שמבחינתו אין מניעה לקבל את ההחלטה הזאת.

): ורק משום כך, ובלי שהדבר יהווה תקדים, ובוודאי בלי שהדבר הזה יש בו כדי לומר דבר כלשהו ביחס לאופן שבו טופל החוק בוועדת הפנים והגנת הסביבה, החליטה ועדת הכנסת לקבל את הצעתי בישיבתה היום להעביר את הצעת החוק האמורה מוועדת הפנים והגנת הסביבה לדיון בוועדת הכספים, וזאת בהתאם לסעיף 112 לתקנון הכנסת.

): תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: יעלה ויבוא שר הפנים, הרי הוא מר אלי ישי, סגן ראש הממשלה, יושב-ראש רשימת ש"ס לכנסת, שנבחר בבחירות דמוקרטיות בבחירות האחרונות, מספר חברי הסיעה שלו 11 מנדטים, חלקם נמצאים כאן, חלקם לא נמצאים.

אחמד טיבי: השר ישי משמש בתפקיד שר הפנים מזה תקופה ארוכה – – –

אברהם מיכאלי: תמשיך לשבח אותו עוד חמש דקות.

אחמד טיבי: אני לא משבח, אמרתי שהוא משמש כשר הפנים.

אחמד טיבי: יש כאלה שבאים לעבודה ויש כאלה שבאים לעבוד.

זאב אלקין: – – –

אחמד טיבי: שר הפנים מציג את ש"ס כמפלגה חברתית – הוא מציג אותה, כן.

אורי אורבך: הוא משמש והוא מציג.

אחמד טיבי: תם סדר-היום.

אחמד טיבי: הישיבה הבאה – – –

איתן כבל: מה קורה, אדוני היושב-ראש?

אחמד טיבי: איננו, ברור שאיננו.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אולי נציג את השאלות והוא ישיב – – –

אחמד טיבי: תם סדר-היום.

אחמד טיבי: הישיבה הבאה תתקיים ביום שלישי, ט' באדר ב' התשע"א, 15 במרס, בשעה 16:00.

אחמד טיבי: ישיבה זו נעולה.