ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 225, 2011-03-08 00:00

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, באין שר, היום יום שלישי, ב' באדר ב' התשע"א, 8 בחודש מרס 2011 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה לסגן מזכירת הכנסת – בבקשה, אדוני.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בנושא: סגירת בית-הספר הסביבתי שדה-בוקר, הצעתם של חברי הכנסת רונית תירוש, איתן כבל ורוברט טיבייב.

נאזם בדר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לסגן מזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: אנחנו נעבור כמובן לנאומים בני דקה, ומי שרוצה להשתתף יצביע.

ראובן ריבלין: ראשונת הדוברים תהיה חברת הכנסת רונית תירוש, ואחריה – מוחמד ברכה.

ראובן ריבלין: בבקשה, רבותי, נא להצביע.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת תירוש, את כבר יכולה.

ראובן ריבלין: כבוד השר הגיע, אנחנו מברכים את השר.

ראובן ריבלין: הגיע בדיוק בזמן.

רונית תירוש: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

רונית תירוש: אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה להודות לחברי חבר הכנסת רוברט טיבייב שהעניק לי פרח ליום האשה הבין-לאומי, ואני באמת מברכת באמצעותך ובאמצעות היושב-ראש את כלל הנשים ביום חגן.

רונית תירוש: וצר לי לומר באותה נשימה, שבעת הזאת שאנחנו חוגגים כאן את יום זכויות הנשים, יש מגזר שרובו בנוי על הנשים, אני מדברת על העובדים והעובדות הסוציאליות – מרבית העובדים שם הן נשים, ואני לא רוצה לחשוב ששכרן הנמוך נובע מעצם העובדה שזה מקצוע יחסית של נשים.

רונית תירוש: אבל העובדה היא כזאת ששכר העובדים הסוציאליים הוא מאוד מאוד נמוך.

רונית תירוש: אני מאוד מאוד מצדיקה את המחאה שלהם.

רונית תירוש: כשאנחנו קוראים מדי יום בעיתונים על המקרים שהם מטפלים בהם מתוך הרבה מאוד אחריות, מקצועיות, חמלה, רגישות, אני חושבת שזה צריך לבוא לידי ביטוי גם בשכרם.

רונית תירוש: ואסור לנו להתיש אותם, ואסור לנו לגרום להם להשלים הכנסה בעבודות נוספות.

רונית תירוש: זה מקצוע ראוי, מקצוע שמיטב בנינו ובנותינו מגיעים אליו, וצריך לתת להם את התמיכה הזאת.

רונית תירוש: מעבר לכך, אדוני היושב-ראש, כדרכי אני רוצה לציין: היום 1,717 ימים לשביו של גלעד שליט, והלוואי והלוואי שנזכה במהרה להעניק לו את הפרחים.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת תירוש, היום ביקרה אותי סגנית יושב-ראש הסנאט הצרפתי, וגם באנו ודיברנו בעניינו של גלעד שליט.

ראובן ריבלין: אנחנו גם מעבירים את התערוכה שאנחנו קיימנו כאן לסנאט ולבית-הנבחרים הצרפתי.

רונית תירוש: לסנאט, מצוין.

ראובן ריבלין: ואנחנו נעביר אותה כתערוכה עוברת בין כל הפרלמנטים בעולם.

רונית תירוש: מצוין.

רונית תירוש: ככל שנצליח להגביר מודעות, אולי זה יסייע.

רונית תירוש: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חבר הכנסת מיכאלי.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, במהלך סיורו במרומים של ראש הממשלה נתניהו היום הוא צוטט כמי שאומר: כשמדברים על מהפכות בעולם המוסלמי לא רואים שינוי במעמד הנשים.

מוחמד ברכה: סוקלים נשים, משתמשים בהן כמו בסחורה.

מוחמד ברכה: ישראל בולטת במרחב בכך שהיא דמוקרטית ובשוויון בין המינים, בזכויות ובחובות.

מוחמד ברכה: אלה דברים שמתאימים יותר, לא לראש ממשלה של מדינה דמוקרטית או מתיימרת להיות דמוקרטית; זו הצהרה שמתאימה לקולוניאליסט לבן באחד המחוזות של הקולוניאליזם הישן.

מוחמד ברכה: אלה דברים לא ראויים, אלה דברים גזעניים, מתנשאים.

מוחמד ברכה: הוא ראש הממשלה של מדינה שהוא צריך לזכור שהיא נמצאת ברשימה הבין-לאומית של המדינות הסוחרות בנשים.

מוחמד ברכה: הוא צריך לזכור שיש מושג שלא קיים בשום מדינה בעולם, של מסורבות גט.

מוחמד ברכה: הוא צריך לזכור שבפרלמנט של ישראל יש פחות נשים מאשר בתוניס, בכוויית, בירדן, בלבנון.

מוחמד ברכה: הוא ראש ממשלה שיש בה – נשים מהמיעוט הערבי, 82% מהנשים אינן עובדות ומובטלות.

מוחמד ברכה: ולכן, טוב לו לשתוק אם הוא לא יכול להגיד דבר מועיל.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת ברכה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מיכאלי, ואחריו – חבר הכנסת בן-ארי.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, בשבוע שעבר אני דיברתי על כך שנמנע את שביתת העובדים הסוציאליים, ולצערנו השביתה לא נמנעה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, כל יום שעובר והשביתה הזאת נמשכת, הנזקים שנגרמים לאזרחים קשי-יום בהרבה מאוד תחומים הם נזקים בלתי הפיכים, ואסור שיעבור עוד יום ועוד יום והשביתה הזאת תימשך.

אברהם מיכאלי: בסוף הרי יגיעו להסכם כזה או אחר, וחבל שנצטער על נזקים שלא נוכל לתקן אותם בעוד כמה ימים.

אברהם מיכאלי: אני חושב שראש הממשלה צריך להתערב ולהורות לגורמים האחראים לכך שישבו ויסיימו את השביתה, וחבל על כל שעה, על כל סבל שנגרם.

אברהם מיכאלי: נושא אחר שאני רוצה להעלות, אדוני היושב-ראש:

אברהם מיכאלי: אני מברך את שר החוץ, מזכיר המדינה לשעבר, מר הנרי קיסינג'ר, על הצטרפותו לקריאת ראש הממשלה שלנו לשחרר את פולארד מכלאו בארצות-הברית.

אברהם מיכאלי: אני חושב שתמיכה כזאת שמגיעה ממר הנרי קיסינג'ר באמת יכולה לסייע ולעזור לתיקון העוול שכבר נגרם לפולארד במשך הרבה מאוד שנים, ואנחנו נייחל ליום שהוא כבר יהיה אתנו בארץ-ישראל.

אברהם מיכאלי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, בבקשה.

ראובן ריבלין: ואחריו – חבר הכנסת גילאון.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, פרשת השבוע שלנו, פרשת ויקרא, פותחת בנושא הקורבנות, ואני רוצה לעמוד – גם כן, לעניין יום האשה הבין-הלאומי, להתייחס בעניין זה לעניינן של נשים.

מיכאל בן-ארי: קודם כול, אחד הדברים המיוחדים בקורבנות זה שהקורבן – מה שחשוב זה האדם ולא מה שהוא מביא.

מיכאל בן-ארי: ולכן יש המושג של קורבן עולה ויורד.

מיכאל בן-ארי: אם אין משגת ידו להביא די שה, אז שיביא שני תורים או שני בני יונה.

מיכאל בן-ארי: ואם גם זה אין לו, יביא סולת.

מיכאל בן-ארי: ויש לנו פרשה מאוד מאוד כאובה של שחיתות שנעשית במשכן בשילה על-ידי חפני ופנחס, ואחד הדברים שנאמר שם, בחטאים שלהם, מלבד זה שהם היו מבקשים לקחת לעצמם יותר ממה שמגיע להם מהבשר, כתוב: "אשר ישכבון את הנשים".

מיכאל בן-ארי: יש כאלה שמלמדים את זה בטעות שחס ושלום היה שם יחסי אישות, ודברים קשים כאלה, שאם זה היה, מן הסתם זה היה גורם למחאה מאוד מאוד גדולה.

מיכאל בן-ארי: הפרשה שם היא פרשה אחרת.

מיכאל בן-ארי: כיוון שנשים הביאו למקדש אך ורק שני תורים או שני בני יונה, כי זה מה שנקרא "קני יולדת", ולא היה להם מזה בשר, הם העדיפו את אלה שהביאו את השוורים, את הכבשים, ולהן הם גרמו לשהות במשכן זמן נוסף.

מיכאל בן-ארי: ועל השחיתות הזאת, שהם לא העדיפו בעצם את העניין עצמו, את האדם עצמו, הם הודחו מן הכהונה, ולא רק הם, אלא הם וכל זרעם אחריהם, עם הקללה המאוד גדולה שניתנה להם.

מיכאל בן-ארי: ומכאן אנחנו לומדים שמי שעומד במרכז זה האדם, רצונו, כוונתו, ולא אם איש או אשה, דל או עשיר.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון.

ראובן ריבלין: ואחריו – חבר הכנסת מג'אדלה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, אתמול בא לעולם מושג מהפכני חדש, שנקרא "הוועדות הלאומיות לדיור" – מושג שיווקי חדש, אחרי כל כך הרבה מותגים ששמענו אותם: מהפכת המרפסת, התקציב הדו-שנתי, שר-על לענייני כלכלה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, הבעיה של הדיור במדינת ישראל איננה שיווקית, יש דרישה לדירות.

אילן גילאון: צריך להזכיר את העובדה שבמשך 15 שנים לא נבנתה דירה ציבורית אחת.

אילן גילאון: אין מדובר כאן בוועדות, מדובר כאן בדירות.

אילן גילאון: סבא שלי היה אומר שכדי שלא תהיה אבטלה צריך "עבָדה", הוא היה אומר.

אילן גילאון: כדי שלא תהיה בעיית דיור צריך דירות, ולא שיווק ולא פרסום.

אילן גילאון: ולכן, לפעמים יש יותר מדי תחושה שמדובר כאן בחברת פרסום ולא בממשלה.

אילן גילאון: צריך לטפל בדירות קטנות בתוך הערים, אחרי המהפכות הגדולות שנעשו, והוועדות לא הביאו שום דבר.

אילן גילאון: לא ועדות לאומיות ולא קומונות פריסאיות, הן לא יביאו את המזור במשהו שהופך למכת מדינה, וראוי ויפה שעה אחת קודם.

אילן גילאון: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה, ואחריו – חבר הכנסת שאמה, ואחריו – חבר הכנסת טיבייב.

ראובן ריבלין: אחרי זה אנחנו מתחילים ברשימת המצטרפים.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, כבוד השר, מרכז המחקר שלנו, שאנחנו גאים בו על העבודה הברוכה שהוא עושה, פרסם נתון נוסף חשוב על מערכת החינוך, בהשוואה בין שתי מערכות החינוך שלנו בארץ.

גאלב מג'אדלה: בחברה היהודית לומדים, בממוצע, 25 תלמידים בכיתה, ואילו בחברה הערבית – 29 תלמידים.

גאלב מג'אדלה: ואם אנחנו מוציאים את הציבור החרדי, הפער הוא עוד יותר גדול.

גאלב מג'אדלה: כדי להגיע לשוויון, אדוני היושב-ראש, אנחנו זקוקים ל-1,988 כיתות נוספות.

גאלב מג'אדלה: בבית-הספר בחברה היהודית לומדים פחות מ-14 תלמידים לכל מורה, בזמן שבחברה הערבית לומדים 16 תלמידים למורה.

גאלב מג'אדלה: כדי להגיע להשוואה ולשוויון, יש להוסיף לסגל ההוראה במערכת החינוך הערבית 4,423 משרות.

גאלב מג'אדלה: דבר נוסף, אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, יש לציין שחל שיפור גם במערכת החינוך היהודית וגם בערבית בשנים האחרונות, אבל אנחנו זקוקים היום לתקצוב ולהשוואה של 27 שנים, אדוני היושב-ראש.

גאלב מג'אדלה: בשנת 2061 אנחנו נגיע גם להשוואה בנושא השני.

גאלב מג'אדלה: ואם נפרוט את זה לתקציב, זה 800 מיליון שקל.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

תודה רבה.

בבקשה, חבר הכנסת כרמל שאמה-הכהן, ואחריו – חבר הכנסת טיבייב, ואחריו – חבר הכנסת גנאים.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

כרמל שאמה-הכהן: היום אנחנו מציינים את יום האשה הבין-לאומי, גם במדינת ישראל וגם בכנסת ישראל, והשבוע גם נציין, אדוני היושב-ראש, את אזכרתם של מנחם ועליזה בגין ז"ל.

כרמל שאמה-הכהן: מנחם בגין היה מנהיג דגול, אשר יחסו לנשים – היה ידוע בכבוד ובהערכה הרבה אליהן.

כרמל שאמה-הכהן: אבל אבקש להתייחס דווקא ביום זה לדמותה של רעייתו, עליזה בגין ז"ל.

כרמל שאמה-הכהן: אשת חיל, אשר אף שהשתדלה לחיות את חייה הרחק מעיני הציבור, הרי שדמותה היא מרכזית ביותר בדברי ימי הקוממיות של עם ישראל בארצו.

כרמל שאמה-הכהן: מנחם בגין סיפר בזמנו על תגובתה של עליזה על מעצרו, וכך הוא כתב: "בשעה שבאו לאסור אותי, עמדו אשתי וד"ר ישראל שייב ורעייתו, שעמם חיינו תחת קורת גג אחת.

כרמל שאמה-הכהן: בתיה שייב החלה לבכות.

כרמל שאמה-הכהן: ביקשתיה להירגע.

כרמל שאמה-הכהן: אשתי לא בכתה.

כרמל שאמה-הכהן: היא מוכנה היתה, לא פחות ממני".

כרמל שאמה-הכהן: ולכן כאן אוסיף שעקרון השוויון בין גברים לנשים, לא בטוח שהוא עושה חסד עם הנשים יותר מאשר עם הגברים.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה.

תודה.

רק צריך להזכיר לפרוטוקול ששייב הוא אביו של חבר הכנסת אלדד, ואמו היתה אחת מחברות הכנסת והפעילות הידועות בירושלים, ורבות המעש.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה.

תודה.

בבקשה, חבר הכנסת טיבייב, ואחריו – חבר הכנסת גנאים.

ואחרי זה אנחנו מתחילים עם דניאל בן-סימון, ברשימה החדשה.

רוברט טיבייב: תודה, אדוני היושב-ראש.

רוברט טיבייב: קודם כול אני מצטרף לברכות ליום האשה הבין-לאומי.

רוברט טיבייב: נאחל לכן מזל, אושר ובריאות.

רוברט טיבייב: אבל אני חייב קצת לקלקל את האווירה החגיגית, ולהצטרף למשימה שכבר אמרנו – לתאונות הדרכים.

רוברט טיבייב: אז אני פשוט מקריא את הרשימה: יום שלישי – הרוג אחד ופצוע קשה; שישה פצועים קשה בתאונות דרכים אחרות.

רוברט טיבייב: יום רביעי – אופנוען נהרג וארבעה פצועים; השתתפתי גם בלוויה של טל שביט, עיתונאי הרכב הוותיק, בן 55, שגם נהרג בתאונת הדרכים, ובאותו יום רביעי אופנוען בן 44 נפצע קשה; ארבעה פצועים בתאונות הדרכים בצומת אופק, שני שוטרים נפצעו.

רוברט טיבייב: יום חמישי – ילד בן שלוש נהרג והולכת רגל בת 35 נפצעה קשה.

רוברט טיבייב: יום שישי – שלושה פצועים, וביניהם ילד בן שמונה.

רוברט טיבייב: יום ראשון – פצוע אנוש וארבעה פצועים.

רוברט טיבייב: יום שני – הולכת רגל בת 70 נדרסה.

רוברט טיבייב: יום שלישי – רוכב אופנוע נהרג.

רוברט טיבייב: מקום המדינה נהרגו 30,968 אזרחים במדינת ישראל.

רוברט טיבייב: תודה.

תודה רבה לחבר הכנסת טיבייב.

חבר הכנסת גנאים – בבקשה, אדוני, ואחריו – דניאל בן-סימון, ואחריו – שיח' אברהים צרצור.

בבקשה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מצטט – קראתי את אלברט איינשטיין.

מסעוד גנאים: הוא אומר ככה: "היהדות הוכיחה שהאינטלקט הוא הנשק הטוב ביותר הקיים בהיסטוריה.

מסעוד גנאים: מחובתנו אנו, היהודים, להציע לעולם את ניסיוננו העצוב בן אלפי השנים, ותוך נאמנות למסורת המוסרית של אבותינו, להיות חיילים במאבק על השלום".

מסעוד גנאים: זה אלברט איינשטיין.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, לאור מה שקרה אתמול, החוקים – לאור מבול החוקים הגזעניים, אני רואה שאפילו את האינטלקט היהודי מאבדים.

מסעוד גנאים: כי כל העולם סביבנו הולך יותר לפתיחות, לחברה אזרחית, דמוקרטית, חופשית, ופה סוגרים ומסתגרים יותר ויותר.

מסעוד גנאים: תודה.

תודה.

חבר הכנסת דניאל בן-סימון, ואחריו – חבר הכנסת צרצור, ואחריו – חבר הכנסת חיים אמסלם.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, תרשה לי, אדוני, ב-58 שניות – שלא נשארו כבר, אני רואה – לומר מלה אחת על פוליטיקה ועל בריאות, ולומר מלה טובה על בנימין בן-אליעזר, שלא נמצא פה היום.

דניאל בן-סימון: לפני שנה וחודש הוזמנתי ליום ההולדת שלו, שהיה באור-יהודה.

דניאל בן-סימון: ויום ההולדת הזה נהפך לאירוע של המדינה.

דניאל בן-סימון: נדמה לי שגם אתה היית – או שלא היית – אבל כל המדינה היתה – – –

אברהם מיכאלי: אני הייתי שם.

דניאל בן-סימון: אלפי אנשים הצטופפו כדי לחבק ולאהוב את האיש הזה, ואפשר לחלוק עליו פוליטית, אבל כולו מרעיף אהבה וקל מאוד לאהוב אותו.

דניאל בן-סימון: גם בגלל ממדיו וגם בגלל תכונותיו.

דניאל בן-סימון: ויש שמועות, לאן שאני הולך היום: מה אתו, מה אתו, מה עם פואד, מה קורה עם פואד.

דניאל בן-סימון: ואני חייב לומר – אמרתי: מלה על בריאות ופוליטיקה.

דניאל בן-סימון: נעשה פה, בכל זאת, היה פה אירוע לפני חודשיים, שאני לא בטוח שאין לו קשר כלשהו לבריאות הפוליטית של האיש עצמו, ולכן אני אומר: כולנו בני-אדם, וכולנו צריכים להיזהר ברגעים האלה, שאפשר פעם אחת להיות ברגע שיא ולמחרת להיות בתחתית התהום, וכל אחד פה צריך להיות רגיש לרעהו כאילו זה היה הוא.

דניאל בן-סימון: ואני אומר את זה על רקע מה שהתחולל, הסערה שהתחוללה במפלגה שלי בחודשים האחרונים, שנדמה לי שהיה הכול חוץ מאשר יחס אנושי לבני-אדם.

דניאל בן-סימון: וזה שיעור.

דניאל בן-סימון: אני אומר: פשוט שיעור קטן פה, במקום הזה, ארץ מולדתו של הפוליטיקאי הישראלי.

דניאל בן-סימון: ולאחל לבן-אליעזר, בקשר – שוב, מי אוהב, מי לא אוהב, שיחזור אלינו עם ממדיו, המוקטנים, אומנם, אבל עם אותה אהבה.

דניאל בן-סימון: תודה רבה.

אמן, כן יהי רצון, ברוך רופא חולים.

כולנו מצטרפים, וגם בשם הכנסת כולה ביקשתי למסור לו שאנחנו מאחלים לו, ויודעים שהוא פייטר גדול, והוא יתגבר על מחלתו, בעזרת השם, ואנחנו מאחלים לו רפואה שלמה, כולנו, בלי הבדל של דעה ועמדה כזאת או אחרת.

תודה רבה.

חבר הכנסת שיח' אברהים צרצור – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת חיים אמסלם.

בבקשה.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, לרגל יום האשה הבין-לאומי ברצוני להזכיר לכולנו את ארבע זכויות הברזל שהאסלאם קבע לגבי נשים.

אברהים צרצור: הזכות הראשונה היא השוויון, בנושא של זכויות וחובות, בהתחשב גם בחלוקת התפקידים, כפי שזה מתאים לאשה ולגבר.

אברהים צרצור: הזכות השנייה היא עצמאות כלכלית.

אברהים צרצור: עד כדי כך שהאסלאם לא מחייב את האשה להשתתף בפרנסת משפחתה, אפילו אם יש לה מיליוני שקלים או דולרים או משהו כזה, אלא אם היא תסכים להיות שותפה לבעלה בפרנסת המשפחה.

אברהים צרצור: הזכות השלישית, כבוד היושב-ראש, זו הזכות לחינוך, בכל הרמות ובכל המקצועות.

אברהים צרצור: דהיינו, האשה, השערים של הלימוד והחינוך פתוחים בפניה באופן מלא.

אברהים צרצור: והזכות האחרונה היא חופש הבחירה של בן-זוגה.

אברהים צרצור: דהיינו, אין לכפות על אשה להינשא לאיש, לגבר, שאינה חפצה בו.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, אני מסכם את הנושא באמירה המפורסמת של הנביא מוחמד עליו השלום, שאומר בערבית כך: מַא אַכְּרַמַהֻנַּ אִלַּא כַּרִים וַמַא אָהַאנַהֻנַּ אִלַּא לַאִים.

אברהים צרצור: התרגום של האמירה הזאת הוא תרגום מעניין מאוד: האציל הוא זה שמכבד את האשה, והנבל הוא זה שמשפיל את האשה.

אברהים צרצור: תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת צרצור, האם יש דבר כזה שנקרא "עגונות" בדת האסלאמית?

ראובן ריבלין: האם כאשר הבעל לא מגרש את אשתו והיא רוצה גט, היא יכולה לעשות את זה בצורה – הוא חייב לגרש אותה גם – – –

אברהים צרצור: ודאי.

אברהים צרצור: יש דבר שנקרא: "חֻ'לְע".

ראובן ריבלין: היא יכולה.

אברהים צרצור: לגשת לבית-המשפט – –

ראובן ריבלין: – – – לבקש.

אברהים צרצור: – – השרעי ולבקש בפירוש.

אברהים צרצור: אם יש סיבות משכנעות – – –

ראובן ריבלין: זאת אומרת, בית-הדין יכול.

ראובן ריבלין: הוא לא צריך רק מצד הבעל.

ראובן ריבלין: ה"טַלאק" – הוא לא מחויב – – –

אברהים צרצור: יש לאשה הזכות הבלעדית – – –.

אברהים צרצור: היא זכות שאכן קיימת, אבל יש בצד השני זכות לאשה לבוא ולבית-הדין השרעי ולבקש – – –

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: בית-הדין יכול לחייב את הבעל, אבל הוא חייב.

ראובן ריבלין: אם למשל הבעל אומר: אני הולך לבית-הסוהר ולא מגרש אותה – – –

אברהים צרצור: היא מבקשת ובית-המשפט חייב להיענות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה הזכיר שמבחינת הדת אתה הסמכות, על-פי דעתו גם, יותר ממנו.

ראובן ריבלין: הוא דיבר על עגונות בדת היהודית, אבל למיטב זיכרוני, או ידיעתי המעטה, האקט של גירוש חייב להיות גם עם בית-דין, אבל אם מוסלמי לא רוצה לגרש את אשתו מהטעם שהוא רוצה להתנכל לה או להתנקם בה – היא עגונה.

אברהים צרצור: – – –

ראובן ריבלין: בית-הדין יכול לכפות עליו, אבל אם הוא אומר: אני הולך לבית-הסוהר ולא מסכים לומר "טַלאק" שלוש פעמים, אז אין – – –

אברהים צרצור: לאשה יש זכות לפנות באופן עצמאי לבית-הדין השרעי – – –

ראובן ריבלין: זה ברור.

ראובן ריבלין: גם לאשה בדת היהודית יש הזכות לפנות לבית-הדין באופן עצמאי.

ראובן ריבלין: אבל בכל זאת, כדאי להפנות את תשומת לבו של חבר הכנסת ברכה שנושא העגונות קיים גם בדת האסלאמית.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חיים אמסלם, בבקשה.

חיים אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יום האשה הבין-לאומי נחוג היום בכנסת ישראל.

חיים אמסלם: אני חושב שזה יום חשוב למעמד האשה, ההולך ומשתפר בכל המגזרים ובכל החוגים.

חיים אמסלם: מי לנו גדול מדבורה הנביאה אשת לפידות, שנאמר בה: "והיא שֹפטה את ישראל", על-פי כל כללי ההלכה והצניעות.

חיים אמסלם: כך נאה וכך יאה.

חיים אמסלם: ברכות לכן, נשים יקרות.

חיים אמסלם: לא לחינם נקראת האשה בתנ"ך "עקרת הבית", כנאמר על-ידי דוד מלך ישראל: "מושיבי עקרת הבית אם הבנים שמחה הללויה", כי אכן האשה, על-פי השקפת היהדות, היא עיקר הבית.

חיים אמסלם: ברכות לכן.

חיים אמסלם: אדוני היושב-ראש, ברשותך, אני רוצה לאחל איחולי החלמה מהירה ורפואה שלמה לחברנו פואד בנימין בן-אליעזר – רפואה שלמה בכל איבריו וגידיו.

חיים אמסלם: אנא – אל נא רפא נא לו.

חיים אמסלם: אמן.

ראובן ריבלין: אמן.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אמסלם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת , בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – טלב אלסאנע.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, גם אני מצטרף לחברי באיחולי החלמה לחבר הכנסת והשר לשעבר בן-אליעזר.

דב חנין: אני רוצה להקדיש את דברי ליום האשה הבין-לאומי, ובגדר יום האשה הבין-לאומי להמשיך את הדברים החשובים שכתבה הזמרת עלמה זוהר היום על מצבן של נשים פליטות, הסבל הקשה והמצוקה שהן עוברות קודם כול בדרכן הנוראה לישראל, ההתעללות הנוראית שהן עוברות במצרים.

דב חנין: אלה הם מעשים איומים שאומנם מתרחשים מחוץ לגבולותיה של מדינת ישראל, אבל מדינת ישראל לא יכולה להשתחרר מהאחריות למה שמתרחש שם.

דב חנין: זה נושא שצריך לפעול בו בהרבה מאוד מישורים: גם במישור הדיפלומטי הבין-לאומי מול מצרים, גם במישור ההומניטרי, וכמובן שגם במישור המעשי, כי כאשר הנשים האלה מגיעות לישראל אנחנו מחויבים לתת להן את המעמד, את ההכרה ואת ההגנה, להן ולילדיהן.

דב חנין: כשאנחנו מדברים על נשים שנמצאות במצוקה, אלה הן הנשים שנמצאות היום במצוקה הקיצונית ביותר.

דב חנין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת .

ראובן ריבלין: חבר הכנסת .

ראובן ריבלין: אחריו – חברת הכנסת אורלי לוי.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מצטרף לדברים שאמר קודמי, ואני ממשיך ביום הזה, ביום האשה הבין-לאומי, ואני סבור שכולנו מודעים ומהללים ומדגישים את מעמדה של האשה.

טלב אלסאנע: אבל, לדעתי, בהתפתחות ההיסטורית לנשים כנראה היה מעמד הרבה יותר חשוב מאשר במציאות הקיימת, כאשר השלטון הפטריארכלי של הגבר בתוך החברה, בתוך העוצמה שלו והגבריות – הוא הפך להיות השליט והוא קובע את הכללים והוא קובע את החוקים, ואנחנו עדים לתופעה שהחברה הפכה להיות יותר אלימה.

טלב אלסאנע: כל שינוי בתוך החברה חייב להתחיל בשינוי במעמדה של האשה, שהיא סמל החיים, סמל הנתינה וסמל השינוי.

טלב אלסאנע: האשה הערבייה במציאות הקיימת סובלת פעמיים: פעם אחת בתור ערבייה, ופעם שנייה בתור אשה.

טלב אלסאנע: שינוי מתחיל בשינוי במעמדה, גם החברתי וגם הכלכלי, ושינוי מתחיל גם בהתייחסות שונה של השלטון לאשה בכלל ולאשה הערבייה בפרט.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת .

ראובן ריבלין: אני מזמין את חברת הכנסת אורלי לוי, ואחריה – חבר הכנסת אורי אורבך.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, היום באמת יום האשה הבין-לאומי, ואני מברכת ומקווה שבקרוב גם נגיע לאיזה שוויון הזדמנויות, ובכלל שוויון בייצוג נשים.

אורלי לוי אבקסיס: לא הרבה יודעים, אבל היום הזה הוא גם מיוחד – הוא יום ההתרמה הארצי שקבע משרד החינוך לחמש עמותות שמתעסקות בילדים ובני-נוער בסיכון, ואמנה את שמותיהן: "עלם", אל"י, "ילדים בסיכוי", "יד ביד" ו"אל-סם".

אורלי לוי אבקסיס: אלה אותן עמותות שנותנות, איך אומרים, נוסף על מה שהמדינה נותנת, ולפעמים זה העיקר.

אורלי לוי אבקסיס: הם מלווים את הילדים האלה במצבי משבר בחיים, בהתלבטויות, והרבה פעמים במצבי קיצון.

אורלי לוי אבקסיס: העמותות מתעסקות בילדים מהגיל הרך, מגיל ארבע–שבע.

אורלי לוי אבקסיס: למשל, "יד ביד" נותנים בית חם; "עלם" עוזרים לילדים שנפלטו מהבית ומהלימודים, ומקיימים אתם גם פעילות ברחובות; אל"י נותנים סיוע לילדים שעברו התעללות נפשית מינית ופיזית; ו"אל סם" פועלים בנוגע לטיפול מונע, וכאשר צריך – גם טיפול ממשיך.

אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו מברכים אותם ביום הזה.

אורלי לוי אבקסיס: תלמידים, תלמידי בתי-הספר, הם המתרימים.

אורלי לוי אבקסיס: בואו נפתח את הלב ואת הכיס.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת אורי אורבך.

ראובן ריבלין: אדוני, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חברת הכנסת חוטובלי.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הערה לטעם טוב – אתמול ראש הממשלה פרס בהרחבה בוועדה לביקורת את המדינה את ההיערכות של המדינה בנושא כיבוי אש, ואפילו השתכנעתי: דברים טובים וחשובים נעשים.

אורי אורבך: אבל בערב, באירוע לכבוד פתרון משבר הדיור, פתרון נוסף של משבר הדיור, הוא דיבר על ה"סופר-טנקר" של הביורוקרטיה.

אורי אורבך: אני מניח שבעוד יומיים-שלושה, כשתיפתר בעיית העובדים הסוציאליים, יהיה פתרון של "הסופר-טנקר שיפתור את בעיית העובדים הסוציאליים".

אורי אורבך: יש פתגם שאומר שלא מנדנדים חבל בביתו של התלוי.

אורי אורבך: אני מבין שראש הממשלה מתרפק על אותם רגעים איומים מבחינת המדינה אבל שבהם הוא הפגין מנהיגות והביא את ה"סופר-טנקר" ומצאו ב"גוגל", והכול היה מאוד מנהיגותי כזה, וה"סופר-טנקר" מסמל בעיניו את פתרון-העל שפותר את הכול.

אורי אורבך: אבל בכל זאת, כיוון שמדובר באסון מאוד מחריד והזיכרונות מאוד קשים, אז עם כל הכבוד ל"סופר-טנקר" הזה, אני לא חושב שצריך להשתמש בזה כמשל וכדימוי לסיפורי הצלחה נורא גדולים – ה"סופר-טנקר" של הדיור, ועוד מעט ה"סופר-טנקר" של הרווחה, וה"סופר-טנקר" של הבנקאות.

אורי אורבך: להרגיע, לפתור בעיות, לטפל בהן, למנוע צרות ואסונות, במקום לבוא בפראזות גדולות וקצת ריקות מתוכן.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת אורי אורבך.

ראובן ריבלין: מייד אני נותן לך, חבר הכנסת.

ראובן ריבלין: חלילה, לא השתלחתי – לא בך ולא בדת – – –

מוחמד ברכה: שמעתי ועקבתי – –

אברהים צרצור: – – – והסכמנו.

מוחמד ברכה: – – והסכמנו.

מוחמד ברכה: הגענו לעמק השווה.

ראובן ריבלין: אתן לך הזדמנות.

מוחמד ברכה: הדבר הזה חייב הבהרות, שלא יישאר תלוי.

ראובן ריבלין: במאה אחוז, כי השתמע כאילו אדוני אמר את דבריו, אבל מי שאמר – אני לא מתערב.

ראובן ריבלין: זו זכותך לומר כל דבר, ובוודאי – – –

מוחמד ברכה: אפשר להבהיר עכשיו?

ראובן ריבלין: רק אחרי שאנחנו ניתן הזדמנות לחברת הכנסת חוטובלי לומר את דברה.

ראובן ריבלין: גברתי, בבקשה.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום ציינו בכנסת את יום האשה הבין-לאומי.

ציפי חוטובלי: אנחנו מציינים אותו, ויש משהו סמלי בזה שבחוץ עמדו והפגינו עובדים סוציאליים, אבל נכון יותר לומר שעמדו והפגינו עובדות סוציאליות.

ציפי חוטובלי: המקצוע הזה הוא מקצוע ש-90% מהעוסקים בו הם נשים.

ציפי חוטובלי: ולא לחינם, העובדה שמדובר בשכר כל כך נמוך קשורה בעיני לעובדה שמדובר בציבור של נשים.

ציפי חוטובלי: הנשים האלה עושות עבודת קודש.

ציפי חוטובלי: הרבה פעמים כשאנחנו רואים מקרי רווחה, אנחנו שואלים: איפה היו העובדים הסוציאליים?

ציפי חוטובלי: איפה היו רשויות הרווחה?

ציפי חוטובלי: ובכן, המפתח כמו תמיד נמצא בשכר, המפתח כמו תמיד נמצא ביחס של כבוד למקצוע הזה.

ציפי חוטובלי: ולכן אני בעיקר רוצה לחזק את ידי העובדים הסוציאליים במאבק הצודק שלהם, ולקוות שראש הממשלה כאן, בהתאם למנהיגות שהוא גילה בהרבה מאוד מקרים אחרים, יתערב כדי לפתור את הסכסוך הזה, שהוא סכסוך על דמותה של החברה בישראל.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: יש גם הצעה לסדר-היום מחר, שהכנסת תידרש לכך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מוחמד ברכה – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: הואיל ואני הזכרתי את הערתך, תוך שאלה לשיח' , חבר הכנסת הנכבד – אני כמובן לא התכוונתי חלילה, לא לפגוע בך ולא לפגוע בדת האסלאם – – –

מוחמד ברכה: זה לא לפגוע, רק להבהיר את הדברים, אדוני, ברשותך – –

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

מוחמד ברכה: – – כבוד היושב-ראש.

מוחמד ברכה: באסלאם הגבר יכול להתגרש מאשתו, והאשה, במצבים מיוחדים, יכולה ללכת – –

ראובן ריבלין: לבית-הדין.

מוחמד ברכה: – – לשיח', לקאדי, למופתי, ולבקש גירושים.

מוחמד ברכה: ואם הסיבות יהיו מוצדקות, והמופתי או הקאדי ישתכנעו, הם יכולים לתת לה גירושים גם מבלי שהגבר יגיד לה "את מגורשת" – –

ראובן ריבלין: בלי "טַלאק".

מוחמד ברכה: – – גם מבלי.

מוחמד ברכה: וזה נקרא "אל-חַ'לְע".

מוחמד ברכה: זה גירושים מצד אחד.

מוחמד ברכה: אבל יש דבר אחר, שאנחנו מסכימים על קיומו, אני והשיח', אבל אני חולק על דעה זו.

ראובן ריבלין: ברור.

ראובן ריבלין: ברור.

ראובן ריבלין: אנחנו לא – – –

מוחמד ברכה: זה נושא אחר.

מוחמד ברכה: הנושא האחר הוא שהסמכות הדתית באסלאם יכולה לגרש גבר מאשה ואשה מגבר, גם בלי שיבקש אחד משניהם זאת, אם הוא ישתכנע שאחד מהם עבר את מצוות הדת או שהוא כופר, ואז מחליטים, כאחד העונשים, לגרש אותו מאשתו.

מוחמד ברכה: השיח' חושב למשל, ובצדק מבחינתו, שזה סביר.

מוחמד ברכה: אני חושב שזה לא סביר.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: לא, אבל אני חשבתי שחייב להיות האקט של הגבר, לגרש את האשה באותה אמירה.

ראובן ריבלין: כמו שביהדות נותנים את הגט לידה, כך היה צריך המוסלמי כדי לגרש את אשתו, לומר את המלים "טַלאק" שלוש פעמים.

מוחמד ברכה: הוא לא חייב להגיד לה "את מגורשת".

ראובן ריבלין: אבל אם בית-הדין יכול לגרש, אז יש פה בהחלט דבר שהוא – כי לפי הדין, דין תורה, היהודי, גם אם הבעל מסרב גט, יכולים לכפות עליו בבית-סוהר עד שיאמר "רוצה אני", אבל כל עוד הוא אומר שהוא לא רוצה, יכולה להיות, בהחלט, אשה עגונה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: יש מישהו עוד באולם?

ראובן ריבלין: אני מזמין את יושב-ראש ועדת הכנסת, על מנת להביא בפני הכנסת הודעות של הוועדה.

ראובן ריבלין: אתה רוצה מהצד?

ראובן ריבלין: נדמה לי שאתה צריך לעשות זאת – – –

יריב לוין: ביקשתי נאום – – –

ראובן ריבלין: אה, נאום בן דקה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: קודם נאום בן דקה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אני לא הבנתי.

ראובן ריבלין: חשבתי שאדוני רוצה – נאום בן דקה, בהחלט.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, נדמה לי, אם מותר לי הערה קצרה לדיון הקודם: כבוד השיח', נדמה לי שיש מושג שנקרא "תַפוויד אל-טַלאק", שמאפשר בעצם, באמצעות מיופה כוח, לבצע את תהליך הגירושים – – –

ראובן ריבלין: לא, זה גם אתה יכול – – –

אברהים צרצור: זה לא עומד בניגוד.

יריב לוין: לא, לא.

יריב לוין: להיפך, זה משלים את מה שאמרתי.

ראובן ריבלין: זה יש גם לנו: גט על-ידי שליח.

יריב לוין: זה לא חייב להיות פנים אל פנים אלא יכול להיעשות באמצעות שלוח.

ראובן ריבלין: גט על-ידי שליח יש בתורה – – –

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: נכון, נכון.

יריב לוין: כן, באמצעות שלוח.

יריב לוין: כן.

יריב לוין: לגופו של עניין, אדוני, אנחנו התבשרנו היום על נתונים שהמשטרה מפרסמת על ירידה משמעותית מאוד בהיקף הפשיעה במחוז הדרומי.

יריב לוין: אני רוצה לברך את המשטרה על העבודה המצוינת שהיא עושה שם, ולומר שהנתונים האלה מוכיחים בדיוק את העובדה שכשרוצים אפשר, וכשמשקיעים את המשאבים מגיעים לתוצאות.

יריב לוין: ואני בהחלט קורא מכאן לשר לביטחון הפנים להמשיך ולתגבר את המשטרה, על מנת שהיא תוריד עוד יותר את נתוני הפשיעה בדרום ותתמקד גם בטיפול בסוגיה הכאובה של עבריינות הבנייה, שאוכלת כל חלקה טובה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת יריב לוין.

ראובן ריבלין: עכשיו אני מזמין את יושב-ראש ועדת הכנסת לעלות על הבמה על מנת להודיע הודעות לפני שנמשיך בסדר-היום.

ראובן ריבלין: כבוד השרה הגיעה, ואנחנו מייד נעבור לסעיף הבא בסדר-היום.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הוועדה, בבקשה.

): אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, להלן הודעות מטעם ועדת הכנסת – ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום את הוועדות הבאות לדיון בהצעות חוק ובהצעות לסדר-היום, כדלקמן: ועדת הכספים תדון בהצעת חוק מיסוי רווחי נפט, התשע"א–2011, מס' מ/571, ובהצעות לסדר-היום בנושא: היערכות הגורמים הרלוונטיים נוכח ניתוק צינור הגז באל-עריש, של חברי הכנסת אמנון כהן, איתן כבל, מיכאל בן-ארי, רונית תירוש ואופיר אקוניס.

): הוועדה לקידום מעמד האשה תדון בהצעות לסדר-היום בנושא: דוח ועדת האו"ם לביעור האפליה נגד נשים, של חברי הכנסת נחמן שי, חנין זועבי, עפו אגבאריה, אחמד טיבי וגאלב מג'אדלה.

): ועדת הכלכלה תדון בהצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון מס' 17), (סליקת עסקאות בכרטיסי חיוב), התשע"א–2011, מס' מ/566.

): אני מודיע בזאת על חילופי אישים בוועדת הכספים: מטעם סיעת העצמאות, במקום חברת הכנסת עינת וילף יכהן חבר הכנסת כרמל שאמה.

): תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: כל הודעותיו אינן מצריכות הצבעה, והן הובאו לידיעת המליאה כמצווה על-פי תקנון הכנסת.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אני רוצה יחד אתכם להשתתף בצערו של חבר הכנסת על מות אחיו, ולהשתתף בצערה של משפחת מולה כולה.

ראובן ריבלין: היה איש צעיר שקיבל התקף – – –

נחמן שי: אברהם, אברהם היה שמו.

ראובן ריבלין: אברהם.

ראובן ריבלין: אברהם מולה, זיכרונו לברכה, אחיו של חבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: באמת זיכרונו לברכה.

ראובן ריבלין: תהיה נשמתו צרורה בצרור החיים.

ראובן ריבלין: הוא הובא לקבורה היום בצהריים.

ראובן ריבלין: תודה רבה לרבותי.

ראובן ריבלין: שכולם ישמעו רק בשורות טובות.

ראובן ריבלין: חברי וחברות הכנסת, אדוני השר, גברתי השרה, אנחנו מציינים היום, יחד עם מדינות העולם, את יום האשה הבין-לאומי.

ראובן ריבלין: אנחנו רואים חשיבות מיוחדת בקיום הדיון הזה כאן במליאה, ביום שהחל בדיון חגיגי בוועדה לקידום מעמד האשה בראשות חברת הכנסת ציפי חוטובלי, שעליה, בהחלט, גאוותנו – גם על הוועדה וגם על היושבת-ראש.

ראובן ריבלין: דווקא משום שהיום הזה הפך לשגרה בלוח השנה, חשוב שלא נראה בו דבר המובן מאליו או הכרח רק לרצות צורך של תקינות פוליטית – פוליטיקלי קורקט.

ראובן ריבלין: העיסוק המתמיד באשה ובמעמדה עשוי לעורר את התהייה, האין שוויון הזכויות והמעמד בין המינים מן המפורסמות שאינן צריכות כל ראיה?

ראובן ריבלין: מסתבר שלמרות עידן השיח הפמיניסטי, מקומן של הנשים עדיין איננו מובנה דיו גם בחברה מערבית ודמוקרטית.

ראובן ריבלין: גם בישראל של 2011 סובלות נשים רבות מאלימות קשה, כמעט מדי חודש.

ראובן ריבלין: הממדים המבהילים ממש של נשים שנפלו קורבן למעשי רצח, בעיקר בידי בני-זוגן, אינם מניחים לנו להפטיר כדאשתקד.

ראובן ריבלין: זו גם תזכורת כואבת להכרח לשוב ולהעלות מעת לעת לסדר-היום הציבורי את כאבן של נשים ואת המחיר הכבד שהן משלמות, בהיותן כאלו.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת וחברותיה, אנחנו עדים לפער בלתי נתפס בין המהפך התודעתי שהתחולל ביחס למעמד הנשים לבין תופעות של הדרה, שעדיין מצויות במקומותינו.

ראובן ריבלין: אומנם העיסוק הנרחב בסוגיות המגדר לא פסח על ישראל – השיח הציבורי והמשפטי השכיל להניב חקיקה ענפה למען הנשים, מחוק שיווי זכויות האשה ועד שורה של חוקי מגן בעבודה.

ראובן ריבלין: תמורות ניכרות גם בכל הקשור למקומן הנכבד של נשים בעמדות מפתח של ניהול והנהגה, וגם כאן במשכן הכפילו הנשים את נוכחותן – מ-12 חברות כנסת בלבד בכנסת הראשונה עד 23 כיום.

ראובן ריבלין: זהו שינוי עמוק וחשוב, הגם שעדיין שיעור הייצוג נמוך מאוד משיעורן של הנשים באוכלוסייה.

ראובן ריבלין: כפי שציינתי בישיבת הוועדה, גברתי יושבת-ראש הוועדה וגברתי שרת התרבות, היום הזה איננו רק קריאת כיוון לשוויון זכויות אמיתי אלא גם קריאת חירום, לכל מי שבידיו לפעול, למניעת האכזריות הנוראה המופעלת ללא הרף כלפי נשים, דווקא במקום שאמור להיות המגונן ביותר.

ראובן ריבלין: אני משוכנע שלציון יום האשה בכנסת, יש ערך ציבורי וחינוכי חשוב בקידום המסרים והנושאים הללו, שהם מאבני היסוד של חברה דמוקרטית כשלנו.

ראובן ריבלין: יום האשה הבין-לאומי

ראובן ריבלין: אני מזמין קודם כול את סגנית יושב-ראש הכנסת, אורלי לוי אבקסיס, לבוא ולנהל את הישיבה החשובה הזאת.

ראובן ריבלין: הצעות לסדר-היום מס' 4736, 4856, 5152, 5159, 5242, 5247, 5269, 5323 ו-5326, ואני קורא לראשון הדוברים – תפתח את הדיון יושבת-ראש הוועדה, חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

ראובן ריבלין: נא לעלות.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חברת הכנסת ויושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה.

אורלי לוי אבקסיס: כמו שאמר קודם היושב-ראש, לא נגביל אתכן בזמן.

ציפי חוטובלי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני שמחה לפתוח את היום החגיגי הזה במליאת הכנסת בדברים שאמר ז'בוטינסקי.

ציפי חוטובלי: ז'בוטינסקי, היו לו הרבה מאוד אמירות נאות כלפי נשים, אבל דברי השיר וההלל האלה שהוא אמר על האשה, יפים הם ליום הזה: "מחשיב אני את האשה על הגבר בכל שטח יסודי של חיי הציבור והבית.

ציפי חוטובלי: חוץ מיגיע-כפיים גס ופראי שבו מכריע כוח השרירים, אין תפקיד ומקצוע שלא הייתי מוסר לאשה בעדיף על הגבר – – – ניסיון חיי נטע בתוך תוכי מושג של נפש ארוגה מחוטי פלדה וחוטי משי, ולמושג הזה קרא 'אשה' – – – חוטי פלדה עם חוטי משי הינם חומר לא ייקרע".

ציפי חוטובלי: ממש דברי שירה יפים, שבהם מכתיר ז'בוטינסקי את האשה כטובה על הגבר בכל תחום מתחומי החיים.

ציפי חוטובלי: כמה נפלא היה אם באופן מעשי היינו רואים את זה בכל שטחי היום-יום שלנו.

ציפי חוטובלי: אבל היום, כשמציינים 100 שנים ליום האשה הבין-לאומי, למאבק שהחל במאבק של נשים שעבדו במתפרה בניו-יורק, נשים שיצאו להפגין על זכותן לעבוד בתנאים טובים, קשה להתעלם מהעובדה שגם בשנת 2011, גם בשנה הזאת, שבה היינו רוצים לומר, הלכנו כברת דרך, והנה כאן, הכנסת השמונה-עשרה התברכה במספר חברות הכנסת הגדול ביותר, עדיין, ברוב המקצועות הנשיים יש פער שכר משמעותי ביותר אל מול שיעורי ההכנסה הגבריים.

ציפי חוטובלי: כשעובדת סוציאלית משתכרת 3,850 שקלים, שכר מינימום, אנחנו לא יכולים לומר שמהפכת השכר הושלמה.

ציפי חוטובלי: ולכן המאבק הזה, שמתנהל מחוץ לכותלי הכנסת היום, הוא מאבק שמסמל בעיני את העובדה שאנחנו עדיין כאן כדי לעבוד ולהיאבק על זכותן של נשים להשתכר; זכותן של נשים להשתכר באופן שיאפשר להן עצמאות כלכלית.

ציפי חוטובלי: כי מה עומד מאחורי העובדה שמטפלות במעונות, מאחורי העובדה שמורות שמחנכות את הדור הבא, מאחורי העובדה שעובדות סוציאליות משתכרות כמעט מחצית מהשכר הממוצע במשק?

ציפי חוטובלי: מה שעומד מאחורי זה הוא הנחת יסוד אחת פשוטה, שזוהי המשכורת השנייה של המשפחה.

ציפי חוטובלי: זו לא המשכורת העיקרית, ואין תפיסה שמנסה לומר: לאשה יש עצמאות כלכלית.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שזאת הבעיה הראשונה שביום האשה, מלפני 100 שנה ועד היום, צריכה לעמוד לנגד עינינו כשאנחנו מדברים על בעיות שנוגעות לזכויות נשים.

ציפי חוטובלי: אבל יש בעיה עמוקה יותר.

ציפי חוטובלי: הבעיה העמוקה יותר היא בעיה שהתייחסה אליה היום, בדיון החגיגי שקיימנו בכנסת עם חברות כנסת מהעבר, שרת התרבות לימור לבנת.

ציפי חוטובלי: כשרת החינוך לשעבר אני פונה אלייך – שהצפת בעיה מאוד עמוקה.

ציפי חוטובלי: המקום הזה פועל בתוך סביבה.

ציפי חוטובלי: הכנסת פועלת בתוך סביבה שמשדרת מסרים כל הזמן.

ציפי חוטובלי: אם אנחנו כאן ביד ימין שלנו מקדמים חקיקה, אבל ביד שמאל שלנו מעלימים עין ממציאות תרבותית שבה הפריים-טיים הישראלי שטוף בתוכניות טלוויזיה, תוכניות ריאליטי כפי שהן מכונות, תוכניות שכל עניינן הוא השפלת נשים וביזוי נשים – המסרים הסמויים האלה חזקים יותר מכל דבר שנעשה כאן בחקיקה.

ציפי חוטובלי: ולכן, אי-אפשר ביום האשה הבין-לאומי לדבר אך ורק על קידום חקיקה – מבלי לדבר על כך שהתרמית הזאת, התרמית הצבועה של כל אותם ארגונים שמדברים על זכותה של האשה על גופה אך במקביל מציגים את האשה בעיקר כגוף, מציגים את האשה בעיקר כגורם שהוא מושא להטרדות מיניות בשידור חי, שכולם צופים בו – כולם צופים בתוכניות האלה כאילו מדובר בתוכניות שבאמת משקפות מציאות.

ציפי חוטובלי: ריאליטי, כמה אבסורדי השם הזה.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שהמחאה שצריכה לצאת מהבית הזה היא לא רק נגד תופעות פגומות שמדברות על הטרדה מינית.

ציפי חוטובלי: הטרדה מינית מתחילה גם מהטרדת ציבור שלם בשעות צפיית שיא.

ציפי חוטובלי: הטרדה מינית מתחילה גם מהמקום שבו נשים אינן מקבלות את כבודן בזירה הציבורית הישראלית שמשקפת תרבות.

ציפי חוטובלי: ולכן, חשוב לי לומר כאן ביום הזה שהמאבק עובר דרך הרבה מאוד חזיתות.

ציפי חוטובלי: בראשית דרכו הפמיניזם ניסה לומר שהמטרה שלנו היא להשיג שוויון בין גברים לנשים, שוויון שאומר: האשה היא כמו הגבר.

ציפי חוטובלי: מאוחר יותר, בשנות ה-70, התחילו לדבר על פמיניזם תרבותי, שאמר: האשה שונה מהגבר, האשה איננה גבר, ולכן צריך להתייחס אליהם באופן שונה.

ציפי חוטובלי: בהרבה מאוד מובנים, גם אנחנו היום צריכים לומר באופן ברור: אשה איננה גבר, כישוריה מיוחדים לה, ואי-אפשר להתעלם מהעובדה שהוועדה לקידום מעמד האשה חייבת לראות את האשה גם בתפקיד המשפחתי שלה.

ציפי חוטובלי: והתפקיד המשפחתי דורש היערכות חברתית מיוחדת.

ציפי חוטובלי: ואם יש דבר שהוועדה לקידום מעמד האשה לקחה על עצמה בתקופת כהונתי כיושבת-ראש, זה היכולת של נשים לקיים חיי משפחה מבלי שהדבר יפגע ביכולת שלהן לבחור באיזה תחום תעסוקה הן רוצות לעסוק.

ציפי חוטובלי: ולכן, אחד הנושאים המרכזיים ביותר שעומד על סדר-יומה של הוועדה הוא נושא מעונות היום.

ציפי חוטובלי: מעונות היום הם המפתח ליכולת של אשה לצאת לעבוד.

ציפי חוטובלי: בלי היכולת לקבל חינוך חינם לגיל הרך, בלי היכולת לקבל סבסוד לנשים שנמצאות בגילים הקריטיים, שבהם הן צריכות לבחור בין היציאה לעבודה לבין גידול הילדים, לא נוכל באמת לדבר על שוויון, לא נוכל באמת לדבר על היכולת של אשה לקבל בחירה עצמאית.

אורלי לוי אבקסיס: חברת הכנסת חוטובלי, אם יורשה לי להפריע לך, הייתי רוצה להעלות לסדר-היום ולוועדה שלך את הנושא הזה, שבימים אלו מתקדם בוועדה לזכויות הילד, הצעת חוק שאני מברכת עליה מבחינה מהותית, והמהות שלה היא טובה.

אורלי לוי אבקסיס: מדובר שם על הפיקוח על מעונות לגיל הרך.

אורלי לוי אבקסיס: אבל לצערי הרב, החוק הזה לא יהיה ממומן, בעצם אין לו סעיף תקציבי, המדינה לא תישא בנטל.

אורלי לוי אבקסיס: הווי אומר, שעם כל ההיטלים שמטילים על המשפחתונים ועל המעונות, בסופו של דבר הנטל יתגלגל על ההורים, ויש צפי שזה הולך לעלות מאות מיליונים.

אורלי לוי אבקסיס: מה שאומר שהפיקוח על המחירים יוסר, תהיה חלוקה של הרבה יותר, כי גם המעונות הפרטיים ייכנסו לאותו תקציב; אותה עוגה תתחלק להרבה יותר, והמחירים יעלו עד לכדי כפול.

אורלי לוי אבקסיס: זו תהיה ממש חזרה אחורנית – להחזיר את הנשים, בעיקר את הנשים שלא מרוויחות הרבה, אל הבית, לגדל את הילדים.

אורלי לוי אבקסיס: ואולי זה הזמן, בטרם יעבור לפה לקריאה שנייה ושלישית, להגיד: סטופ, בלי מימון אסור להעביר את החוק הזה.

ציפי חוטובלי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

ציפי חוטובלי: אין ספק שהנושא הזה של הפיקוח הוא נושא שאנחנו פועלים בו, בשיתוף עם הוועדה לזכויות הילד.

ציפי חוטובלי: אבל אני חוזרת לנקודה שהוועדה לקידום מעמד האשה חייבת לתת תמיכה למשפחה, כי אם אנחנו רוצים באמת לקדם נשים, אנחנו חייבים לאפשר להן לחיות חיי משפחה תקינים, ולא ששעות העבודה העמוסות יצליחו להשתלט על סדר-היום גם של הגבר וגם של האשה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר דבר נוסף.

ציפי חוטובלי: לצערי פתחתי את הבוקר הזה בחדשה קשה מאוד, על אשה נוספת שנרצחה.

ציפי חוטובלי: אנחנו חיים כאן במציאות שבה נשים הן עדיין קורבן לאלימות.

ציפי חוטובלי: הוועדה לקידום מעמד האשה קראה בשבוע שעבר להקים רשות לאומית למאבק באלימות במשפחה, כי אנחנו רואים פעם אחר פעם שהדברים האלה נופלים בין הכיסאות, בין רשויות הרווחה לבין המשטרה.

ציפי חוטובלי: ואין מנוס משילוב כל הכוחות הטובים בחברה שלנו כדי להביא באמת למצב שבו כל תלונה של אשה שנמצאת בסכנת חיים תטופל ותמוצה, ולא נעמוד בפני עוד כותרת אדומה בעיתון על אשה שאיבדה את חייה בגלל כשל כזה או אחר, של רשות כזאת או אחרת, אם זה של המשטרה או אם זה של רשויות הרווחה.

ציפי חוטובלי: הנושא הזה, לצערנו – כל עוד הוא ממשיך לעמוד על סדר-היום שלנו כחברה, אנחנו יודעים שמעמד האשה עדיין סובל מבעיות קשות.

ציפי חוטובלי: בסיכום דברי אני רוצה לומר שיש חשיבות לוועדה לקידום מעמד האשה גם בהעלאת המודעות, בהעלאה על סדר-היום של נושאים שמגיעים מהשטח.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר שאחת הבעיות הקשות שהוועדה לקידום מעמד האשה טיפלה בהן בשנה הזאת, במושב החולף, היא בעיית ההתבוללות.

ציפי חוטובלי: יש לנו בעיה קשה של התבוללות בקרב נשים, בעיקר של נערות במצוקה שנופלות קורבן למערכות יחסים בעייתיות מאוד עם גברים שאינם יהודים, שבדרך כלל מנצלים את הנשים האלה וגורמים להן לשלם מחיר כבד, כולל הגליה מהארץ הזאת, והדבר הזה הגיע לוועדה לקידום מעמד האשה.

ציפי חוטובלי: גם הנושא של עצירות שלא כובדו זכויותיהן על גופן – גם הנושא הזה טופל בוועדה שלנו בהרחבה, כי חלק מהיכולת שלנו לעזור ולסייע מגיע גם מפניות שאנחנו מקבלים מהשטח, וזה דבר חשוב נוסף שרציתי לדבר עליו כאן ביום הזה.

ציפי חוטובלי: בסיכום הדברים רק נזכיר שאנחנו מציינים את היום הזה גם בתאריך היהודי של חודש אדר.

ציפי חוטובלי: חודש אדר הוא חודש ששם במרכז אשה מאוד מרשימה בשם אסתר המלכה, שכל עניינה הוא הנהגה פוליטית מתוך ארמון המלוכה בפרס.

ציפי חוטובלי: אסתר פועלת בשיתוף פעולה מלא עם מרדכי היהודי כדי להציל את עם ישראל באותם ימים, והדמות שלה הפכה להיות דמות מופתית לאשה שמצליחה להגיע למרכזי ההחלטה של האימפריה הגדולה של אותם ימים כדי להציל את עם ישראל.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שראוי מאוד ביום האשה הבין-לאומי לציין את העובדה שיש לנו גיבורות תרבות בתוך התרבות שלנו, ולא רק לדבר על המורשת ההיסטורית של אומות העולם, אלא לדבר גם על כל הגיבורות שמתחילות בתנ"ך ועוברות דרך אסתר המלכה, כדי לומר: יש לנו מורשת משלנו, שמדברת על בינה יתירה שניתנה באשה מבאיש, ואני מאוד מקווה שהבינה הזאת תנחה אותנו כאן, בכנסת הזאת, כדי לחוקק חקיקה שתמשיך לקדם את מעמדן של נשים ותמשיך לפעול למען עתיד טוב יותר לנשות ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: אמן ואמן.

אורלי לוי אבקסיס: תודה ליושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה, חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעבור לדובר הבא בסדר-היום – חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אולי עוד נתון קטן, עד שיעלה חבר הכנסת בן-ארי.

אורלי לוי אבקסיס: לא סתם, כמו שציינת, ציפי, רוב העובדים הסוציאליים הם עובדות סוציאליות.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני רוצה להוסיף על כך ולחזק, כי מסתבר שרוב המתנדבים בעמותות, בעיקר בעמותות לטיפול בילדים ובבני-נוער בסיכון – מסתבר ש-77% מהם הם בעצם מתנדבות.

אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו נצדיע להם כאן וגם נקווה שהשביתה תיפסק ושיושג הסכם שכר באמת הוגן למען החברה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת בן-ארי.

מיכאל בן-ארי: לקחתי פעם קורס במחלקה לסוציולוגיה.

מיכאל בן-ארי: היו שם 95 סטודנטיות וחמישה סטודנטים.

מיכאל בן-ארי: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, יום האשה – האשה היא כל השנה, היא לא ביום אחד מיוחד, ובכל זאת אנחנו מציינים את זה ביום האשה.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה לשתף אתכם בחוויית ילדות.

מיכאל בן-ארי: גדלתי בכפר-שלם, שכונת התקווה, והיה לי חבר טוב – עד היום הוא חבר שלי – משכונת התקווה.

מיכאל בן-ארי: היתה להם סבתא – משפחה של תימנים, יוצאי תימן – ולסבתא הזאת קראו סבתא blue eyes.

מיכאל בן-ארי: למה?

מיכאל בן-ארי: היא, בשונה מהעדה, שהצבעים שלה הם צבעים כהים, לה היו עיניים כחולות.

מיכאל בן-ארי: סבתא blue eyes.

מיכאל בן-ארי: אשה חביבה ואהובה מאין כדוגמתה.

מיכאל בן-ארי: ואחד הדברים שאפיינו אותה – היא ידעה את כל תהילים בעל-פה, את כל שיר השירים בעל-פה, וגם מקרא ותרגום בעל-פה, ולא ידעה קרוא וכתוב.

מיכאל בן-ארי: אז פעם שאלתי איך יכול להיות שהיא יודעת הכול בעל-פה והיא לא יודעת קרוא וכתוב.

מיכאל בן-ארי: אז אמרו לי: זה היה ככה – אבא שלה בתימן הביא "מוֹרִי" לאחים שלה, והיא היתה מחוץ לדלת.

מיכאל בן-ארי: והסקרנות שלה היתה כל כך גדולה, שהיא הקשיבה מחוץ לדלת, וכנראה עלתה על האחים שלה ביכולת הקליטה שלה.

מיכאל בן-ארי: קרוא וכתוב עד סוף ימיה האשה החביבה הזאת לא ידעה, אבל את כל שיר השירים ואת כל תהילים ומקרא ותרגום היא ידעה כמו שצריך.

מיכאל בן-ארי: אולי אני אזכיר גם את אמי, עליה השלום, שבאמצע כיתה ו' נאלצה להפסיק ללמוד כדי לצאת לעבוד ולממן את הלימודים של אח שלה, שלמד להיות מהנדס בטהרן.

מיכאל בן-ארי: זאת היתה התרבות.

מיכאל בן-ארי: לשמחתנו הרבה אנחנו נמצאים היום במקום אחר לחלוטין, ואם חס ושלום ישנה עדיין איזו פינה שלאשה אין שוויון הזדמנות להשיג את היכולות שלה, שללא ספק הן לא יורדות מאלה של גברים בשום דבר, אז אנחנו צריכים, והתפקיד שלנו – ועשינו שנות אור ב-50 שנה האחרונות או ב-100 השנים האחרונות – לעשות את הכול כדי למחוק כל אפליה מן הסוג הזה.

מיכאל בן-ארי: איך שאני מכיר את מערכת החינוך בישראל ואת מערכת החוק במדינת ישראל, אנחנו נותנים את מלוא ההזדמנות.

מיכאל בן-ארי: אבל אני רוצה לדבר על פן נוסף, שאני חושב שגם יושבת-ראש השדולה לקידום האשה דיברה עליו.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה לדבר על מושג שהפך להיות שם גנאי, וזה המושג "עקרת הבית": אני עקרת בית.

מיכאל בן-ארי: יש אשה אחת שמאוד קרובה אלי, ואני רוצה לספר שני דברים.

מיכאל בן-ארי: כשאני סיימתי ללמוד את התואר השני, אמרתי לה: עכשיו תורך.

מיכאל בן-ארי: וכך עשתה.

מיכאל בן-ארי: כשסיימתי את התואר הבא שלי, אמרתי לה: עכשיו תורך.

מיכאל בן-ארי: היא אמרה לי: לא, עכשיו תורי להשקיע בילדים.

מיכאל בן-ארי: אם אני אשקיע את מה שאתה השקעת בלימודים שלך, מה יהיה עם החינוך של הילדים?

מיכאל בן-ארי: כשהציעו לה משרה של ניהול, היא אמרה לי: זה לא הזמן, עכשיו הזמן לגדל את הילדים.

מיכאל בן-ארי: היא עובדת ומצליחה במה שהיא עושה, אבל מדינת ישראל מאפשרת לה כמורה דבר נפלא שיש במערכת החינוך, גברתי שרת החינוך לשעבר, דבר שנקרא "משרת אם".

מיכאל בן-ארי: היא יכולה, והמדינה מתחשבת בכך שיש לה המשימה של הקמת הבית בישראל.

מיכאל בן-ארי: לפני כמה זמן דיברתי כאן כנגד חוק שעות נוספות.

מיכאל בן-ארי: אני נגד שעות נוספות, כי אני חינכתי ילדים שההורים שלהם עבדו שעות נוספות בלי סוף ולא גידלו את ילדיהם.

מיכאל בן-ארי: וישנו תפקיד של עקרת הבית, שהבית מבוסס עליו, וישנן שנים כאלה, וזה לא מוריד מכבודה של האשה.

מיכאל בן-ארי: זה כבודה.

מיכאל בן-ארי: זה כבודה של האשה.

מיכאל בן-ארי: לא כמו שאמרו לי השבוע: במטבח, במטבח.

מיכאל בן-ארי: לעתים במטבח.

מיכאל בן-ארי: היא מתהדרת בזה.

מיכאל בן-ארי: מטבח הוא לא שם גנאי.

מיכאל בן-ארי: גם אני נכנס למטבח כשצריך.

מיכאל בן-ארי: הוא לא שם גנאי.

מיכאל בן-ארי: הפכו פה כמה דברים לשם גנאי.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה להחזיר את העניין – יום האשה הבין-לאומי, וצריך לזכור את הבית, את הבית היהודי.

מיכאל בן-ארי: אין מלחמה בין גברים לנשים בעולם הזה, במציאות שלנו.

מיכאל בן-ארי: אם יש מלחמה בין גברים לנשים, צריך למחוק את המלחמה.

מיכאל בן-ארי: צריך לשמור על הרמוניה בין גברים לנשים, הרמוניה מלאה של חיים טובים, שיצליחו להקים בתים בריאים וחזקים, והבסיס של הבית הוא עקרת הבית, כשם שהוא שם תואר של שבח, וחס ושלום לא כשם גנאי.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת לציין שחלק מהדברים שאמרת – בעלי עושה אותם מאוד טוב, ואולי אפילו טוב ממני.

אורלי לוי אבקסיס: חלוקת התפקידים ולהיכנס אחד לנעליים – כאשר בסופו של דבר ההרמוניה פועלת לטובת כולם, ובעיקר לטובת הילדים, זה נהדר.

מיכאל בן-ארי: צריך הרמוניה.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו הבא בתור ברשימת הדוברים, חבר הכנסת מוחמד ברכה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, אדוני יושב-ראש הכנסת, רבותי חברי הכנסת, יום האשה הבין-לאומי הוא יום חג שאפשר להגיד בו "חג שמח", ואני אומר "חג שמח" לכל הנשים.

מוחמד ברכה: אבל הוא נוצר כיום של מאבק, ומדי שנה אני טורח להזכיר זאת לטובת חברי הכנסת שאינם יודעים ולטובת ציבור הצופים.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, בשנת 1857 נשים הפגינו למען תנאי עבודה בעיר ניו-יורק, ותוך התנגדות של המעסיקים שהם יעסיקו אתן את בניהן.

מוחמד ברכה: ובהפגנות האלה הותקפו על-ידי המשטרה ונהרגו 129 עובדות.

מוחמד ברכה: יותר מ-50 שנה לאחר מכן, בוועידת נשים בקופנה

מוחמד ברכה: גן – שם היתה גם רוזה לוקסמבורג, הסוציאליסטית הקומוניסטית הידועה – אומץ יום 8 במרס, שזה היום של האירוע ההוא בניו-יורק, כיום האשה הבין-לאומי.

מוחמד ברכה: מאז האנושות חוגגת את היום הזה כיום של חג וכיום של מאבק.

מוחמד ברכה: מדינת ישראל איחרה להכיר ביום הזה.

מוחמד ברכה: אני שמח שבשנים האחרונות, גם בזכותו של יושב-ראש הכנסת, גם בקדנציה הזאת וגם בקדנציה הקודמת שלו, היום הזה נכנס לסדר-יומה של הכנסת, איכשהו נכנס.

מוחמד ברכה: אנחנו, בסיעת חד"ש, ולפני כן בסיעת רק"ח, ולפני כן בסיעת מק"י, מאז ומתמיד הבאנו באותו יום הצעת חוק.

מוחמד ברכה: השנה זה לא התאפשר, כי היתה כוונה לקיים אירוע חגיגי שאין בו מחלוקות, אבל הצעת החוק שלנו עדיין בתוקף ועדיין עומדת על סדר-יומה של הכנסת, והיא – להכיר ב-8 במרס כיום של שבתון לנשים במדינת ישראל.

מוחמד ברכה: בשנת 1976 ראש העיר נצרת היה הראשון שהכיר ביום הזה ונתן יום שבתון לעובדות של העירייה.

מוחמד ברכה: אני מקווה שרבים ילכו בעקבותיו, ובעיקר – שהמדינה והכנסת יכירו ביום הזה.

מוחמד ברכה: אנחנו חוגגים או מציינים את היום הזה, יום האשה הבין-לאומי, השנה בתנאים שאנחנו לא יכולים להצביע על התקדמות ממשית במעמדן של הנשים.

מוחמד ברכה: עדיין ממוצע ההכנסה של הנשים בישראל הוא בגבולות 63% מממוצע ההכנסה של גברים.

מוחמד ברכה: זה דבר שמבטא אפליה שזועקת לשמים.

מוחמד ברכה: אם נעשה דיפרנציאציה בין הנשים היהודיות לערביות, אז מסתבר שממוצע ההכנסה של הנשים הערביות הוא 66% מממוצע הנשים היהודיות.

מוחמד ברכה: זו אפליה כפולה ומכופלת.

מוחמד ברכה: זו אפליה כנשים ואפליה כערביות.

מוחמד ברכה: בנתונים החברתיים שעומדים לרשותנו, אחוז הנשים בנות 65 ומעלה בכלל הרשומות במחלקות לשירותים חברתיים – ואני מבקש מהשרה, כנציגת הממשלה, להקשיב למספר הזה – אחוז הנשים בנות 65 ומעלה הרשומות במחלקות לשירותים חברתיים הוא פי-שניים, כלומר 200%, מחלקן באוכלוסייה הכללית; 23% לעומת 11% בהתאמה.

מוחמד ברכה: היחס גדול עוד יותר, גברתי השרה, כשאנחנו מדברים על נשים בנות 75 שנה ומעלה, שאז מגיעים לפי-שלושה.

מוחמד ברכה: שיעור הפניות למחלקות לשירותים חברתיים גבוה יותר בקרב הנשים מאשר בקרב הגברים – 185 נשים מכל 1,000 לעומת 162 גברים מכל 1,000, בעיקר, כאמור, בגילים המבוגרים יותר.

מוחמד ברכה: כשאנחנו מדברים על תעסוקת נשים, אחוזי האבטלה בקרב הנשים בכלל במדינת ישראל הם גבוהים יותר, אבל כשמדובר על נשים ערביות רק 22% מהנשים עובדות במקומות עבודה מסודרים או מוסדרים.

מוחמד ברכה: 30% מהנשים הערביות שיש להן תעודות אקדמיות או של הכשרה מקצועית הן מובטלות.

מוחמד ברכה: יותר מ-40% מהנשים הערביות שעובדות ושיש ברשותן תעודות אקדמיות אינן עובדות בתחום ההכשרה האקדמית שלהן.

מוחמד ברכה: אני לא מקבל – יגיד מי שיגיד – שזה עניין של מנטליות.

מוחמד ברכה: היום נשאלתי את השאלה הזאת.

מוחמד ברכה: אני חושב שהתירוץ הזה אין לו שום יסוד.

מוחמד ברכה: מספר הסטודנטיות הערביות באוניברסיטאות בישראל הוא גבוה ממספר הסטודנטים; 63% מהסטודנטים הערבים במדינת ישראל הם סטודנטיות.

מוחמד ברכה: במקבלי רשיון הנהיגה שיעור הצעירות הערביות הוא 49% לעומת 51%.

מוחמד ברכה: יום אחד היה דיון של 40 חתימות.

מוחמד ברכה: ראש הממשלה ישב כאן ודיברנו על תעסוקת נשים.

מוחמד ברכה: הצעתי שהממשלה תחשוב על יצירת מקומות עבודה ביישובים הערביים.

מוחמד ברכה: נשים לא יכולות לנסוע שעה ושעתיים הלוך ושעה ושעתיים חזור ולעבוד שמונה שעות.

מוחמד ברכה: ואז כל מה שהיה לו להגיד, לראש הממשלה, שהממשלה שוקדת על תגבור התחבורה הציבורית ביישובים הערביים ועל פתיחת מעונות-יום לילדים.

מוחמד ברכה: זה עדיין אינו מתקיים, וגם כשיתקיים, זה עדיין לא ייתן את התשובה הראויה.

מוחמד ברכה: הדבר הנורמלי ביותר הוא שמקומות העבודה יהיו צמודים וקרובים ככל האפשר למקום המגורים.

מוחמד ברכה: העניין של שוויון לנשים אינו רק דרישה שאני דורש מהמדינה והממשלה, אלא כנציג של הציבור הערבי, שאני נמנה עם אחד ממנהיגיו, יש לי ביקורת גם על החברה שלי.

מוחמד ברכה: אומנם רצח נשים אינו רק נחלתם של הערבים.

מוחמד ברכה: הבוקר, דווקא ביום האשה, אשה צעירה בת 20 נדקרה ומצאה את מותה היום בתל-אביב – –

אורלי לוי אבקסיס: כן, בתחנה המרכזית הישנה.

מוחמד ברכה: – – בתחנה המרכזית בתל-אביב.

מוחמד ברכה: אבל אני רוצה לומר כאן גם עמדה חברתית וגם עמדה ערכית לגבי מה שקרוי "רצח על רקע כבוד המשפחה".

מוחמד ברכה: אמרתי את זה, אבל גם ביום הזה אני חייב לומר את זה בצורה הכי נחרצת: רצח הוא רצח והוא פשע, ואין פשע שיש בו כבוד, במיוחד כשהוא מכוון כלפי נשים.

מוחמד ברכה: הביטוי הזה הוא ביטוי נבזי, נמוך ומשולל כל ערך מוסרי.

מוחמד ברכה: אין רצח וכבוד, ואני דוחה מכול וכול כל מי שנותן הסכמה, באמירה או בשתיקה, לפגיעה בנשים תחת המשבצת האיומה, השחורה משחור, של כאילו כבוד.

מוחמד ברכה: לא קונים כבוד ברצח.

מוחמד ברכה: כבוד קונים בכבוד, בכבוד הדדי ובחיים משותפים.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, לסיום, על אף התמונה העגומה, אני חושב שהעובדה שאנחנו מציינים היום את יום האשה הבין-לאומי – אנחנו יכולים גם לציין את הפעילות שהיתה בכנסת ומחוץ לכנסת.

מוחמד ברכה: ביום שבת היתה תהלוכה גדולה של תנועת הנשים הדמוקרטיות באום-אל-פחם.

מוחמד ברכה: היום היתה הפגנה, כביכול איגוד מקצועי, של העובדים הסוציאליים, אבל בעצם זה של העובדות הסוציאליות, והיו בה אלפים.

מוחמד ברכה: עצם העובדה שנשים נאלצות להגן ולהיאבק על פת לחמן ביום כזה, זה תעודת כבוד לאותה התכנסות אדירה שהיתה היום מול משרד האוצר.

אורלי לוי אבקסיס: ונשים שלמדו לימודים אקדמיים והשקיעו ובאו מתוך שליחות, אחת מתוך שלוש נשים נאלצת לבקש השלמת הכנסה בעצמה.

אורלי לוי אבקסיס: זו תעודת עניות לחברה שלנו.

מוחמד ברכה: נכון.

מוחמד ברכה: או הבטחת הכנסה או לעשות שלוש משרות על מנת להגיע לשכר הוגן.

מוחמד ברכה: זה דבר שהוא לא מתקבל על הדעת, אבל זו בעיקר גם הזדמנות לשלוח ברכה לנשים הנאבקות על זכויותיהן.

מוחמד ברכה: לבסוף, גברתי, אני שולח ברכה לכל הנשים בעולם, לכל הנשים הערביות והיהודיות במדינת ישראל שנאבקות למען שוויון וחיים בכבוד.

מוחמד ברכה: אני שולח ברכה לבנות עמי, לנשים הפלסטיניות הנאבקות לחירות, לסיום הכיבוש.

מוחמד ברכה: אני שולח ברכה לנשים בעולם הערבי שצועדות כתף אל כתף למיגור הרודנות והעושק והדלות, ולבניית מהפכה מתקדמת בכל העולם הערבי.

מוחמד ברכה: ולסיום, גברתי, אם מותר לי, בטון אישי – –

אורלי לוי אבקסיס: בוודאי.

מוחמד ברכה: – – אני שולח ברכה מעל דוכן הכנסת לאשתי היקרה, לבת-זוגי, לבתי היחידה, ובעיקר – אני שולח ברכה לנשמתה של היקרה באדם – –

חיים אורון: למה אתה אומר את זה בשקט?

מוחמד ברכה: – – ברכה לנשמתה של היקרה באדם, אמי, עליה השלום.

אורלי לוי אבקסיס: יפה.

אורלי לוי אבקסיס: באמת, ריגשת אותי בסוף הנאום, לגמרי, אני חושבת שאת כל אשה פה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת מוחמד ברכה.

אורלי לוי אבקסיס: ועכשיו חברתי לסיעה, חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי, את מוזמנת לעלות ולשאת דברים.

אורלי לוי אבקסיס: ועד שתעלי, אני אוכל לומר משהו.

אורלי לוי אבקסיס: אני למדתי טריק קטן לשכנע גברים להפוך ולהיות ככה לוחמנים במאבק של הנשים: דבר אתם בבתם הקטנה, ואז תראה איזה פמיניסטים הם הופכים להיות באחת.

מוחמד ברכה: – – – במיוחד אם היא לומדת בחוץ-לארץ, ואז זה שובר את הלב.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: אני מסכימה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חברת הכנסת מיכאלי.

אנסטסיה מיכאלי: קודם כול, גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חברי הכנסת, אורחים נכבדים, אני מבקשת עוד קצת זמן.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא מודדים זמן, חברת הכנסת מיכאלי.

אנסטסיה מיכאלי: יפה מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: מאחר שהנושא כל כך חשוב, הציע היושב-ראש שלא נמדוד זמנים, ואני לא רק מברכת על כך, אני גם מעודדת את זה, ובבקשה.

אנסטסיה מיכאלי: אני רוצה להודות במיוחד לחבר הכנסת רוברט טיבייב, שכבר שנה שנייה אני מגיעה לכאן ב-8 במרס ואני פתאום יודעת שאני נמצאת במסגרת שאני אשה.

אנסטסיה מיכאלי: את יום האשה הבין-לאומי אנחנו חגגנו תמיד ברוסיה, ואם הייתם יוצאים לרחוב ב-07:30, הייתם רואים פרחים בכל מקום.

אנסטסיה מיכאלי: אלה לא היו גברים, ראו פשוט פרחים, שהם בסופו של דבר נתנו כמתנה לאשה וגם לילדה הקטנה בבית-ספר.

אנסטסיה מיכאלי: זה מנהג מדהים, ואני חושבת שצריך פשוט לקחת אותו כירושה.

אנסטסיה מיכאלי: ותודה רבה, 430 פרחים אתה חילקת היום, ובאמת תודה רבה.

אנסטסיה מיכאלי: חלק מהאנשים כאן בכנסת התלוננו, ואני קוראת לגברים לשנה הבאה – אלה שנותנים לנו אוכל ומכינים לנו אוכל אמרו שלא קיבלו פרחים, רק חברות הכנסת.

אנסטסיה מיכאלי: אני חושבת שזו אפליה שצריך לתקן.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת להגיד: חבר הכנסת רוברט טיבייב נתן גם לעוזרות שלי, ואני קיבלתי גם מהיושב-ראש, ולא רק אני, גם הנשים שהיו פה באולם בתחילת הדיון הזה קיבלו פרחים גם מיושב-ראש הכנסת, מרובי ריבלין.

אנסטסיה מיכאלי: זה מנהג מאוד מאוד יפה, ותודה רבה על כך.

אחמד טיבי: – – –

חיים אורון: גם כמה גברים קיבלו מהיושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: אתה אוסף לאגרטל לכבוד – – –

אנסטסיה מיכאלי: זה כבר משהו חדש.

אורלי לוי אבקסיס: תביא לאשה צרור פרחים.

אנסטסיה מיכאלי: אנחנו מניחים שנתנו לך את זה בשביל למסור את זה לאשתך או למשפחה.

חיים אורון: נכון.

אנסטסיה מיכאלי: יפה מאוד, התחשבות מאוד חשובה.

אנסטסיה מיכאלי: יום האשה הבין-לאומי זה יום שהיה מיותר בעולם מתוקן.

אנסטסיה מיכאלי: יום זה נולד לפני 154 שנים כזעם ספונטני של נשים שלא יכלו עוד לסבול – זעם שקדמו לו אלפי שנות דיכוי וקיפוח, ניצול והחלשה.

אנסטסיה מיכאלי: העולם כולו, בהסכמה חוצת גבולות, יבשות ותרבויות, שם לאורך ההיסטוריה כולה את האשה במקום נחות.

אנסטסיה מיכאלי: יום האשה הבין-לאומי קם מתוך עולם מעוות, שהפך את האשה לאדם סוג ב'.

אנסטסיה מיכאלי: אצל שכנתנו, במדינת סעודיה, למשל, עד היום לאשה אין סמכות לצאת לעבודה, אין סמכות ללמוד.

אנסטסיה מיכאלי: עד היום, אשה, אם היא רוצה לטוס לחוץ-לארץ, היא צריכה לבקש מבעלה אישור מיוחד, ורק לפני שלוש שנים הנשים קיבלו רשיון, אישור שהן יוכלו לקבל רשיון נהיגה, שהן יוכלו בסופו של דבר לנסוע לאן שהן רוצות.

אנסטסיה מיכאלי: גם בנצרות היתה תופעה שאשה היתה סוג ב', ובימי הביניים עמדה הכנסייה בראש מסע רדיפה שנועד לחסל נשים דעתניות ומשכילות.

אנסטסיה מיכאלי: בסין נהגו לנוון, תוך עינויי תופת, את כפות רגליהן של נשים כדי להשאירן תלויות ונזקקות; בהודו שרפו למוות את האשה החיה ביחד עם גופת בעלה כשזה הלך לעולמו; בניגריה, רק לפני שמונה שנים אם לתינוקת בת שמונה חודשים נידונה להורג בסקילה רק מפני שנאנסה על-ידי קרוב משפחתה ובכך חטאה בגילוי עריות.

אנסטסיה מיכאלי: ביפן מותר היה לגבר להוציא להורג, ללא משפט, אשה בוגדת, בעוד הוא הורשה לבגוד ככל העולה על רוחו.

אנסטסיה מיכאלי: במדינות הנאורות המערביות ביותר, אלה שהובילו את הקדמה, הנשים נחשבו לאדם סוג ב', ואפילו באוניברסיטאות היו אגפים שאליהם לא הורשו נשים להיכנס.

אנסטסיה מיכאלי: בשווייץ ניתנה לנשים זכות הבחירה רק לפני 30 שנה, ויש מדינות בעולם שבהן לנשים אין זכות בחירה עד היום.

אנסטסיה מיכאלי: גם החוכמה העמוקה של היהדות לאורך ההיסטוריה הגדירה את האשה כאדם סוג ב', וכבר בתחילת ספר בראשית, לאחר חטא גן-עדן, הוגדר לה מעמדה בעולם: "ואל אישך תשוקתך והוא ימשֹל בך".

אנסטסיה מיכאלי: לא עוד אדם שווה זכויות אלא אזרחית נחותה בממלכתו של הגבר.

אנסטסיה מיכאלי: אולי זאת ההוכחה לכך שהתנ"ך כתוב על-ידי גבר.

אנסטסיה מיכאלי: במשך ההיסטוריה היהדות התירה לגבר לשאת יותר מאשה אחת, לגרש את אשתו בעל-כורחה, וכשנפטר – היתה עוברת אשתו כרכוש לאחיו הצעיר.

אנסטסיה מיכאלי: בזרמים מסוימים ביהדות נשמר עד היום מעמדה הנחות של האשה, הפסולה לעדות, לשפיטה, לפעילות צבאית, לתפקידים ציבוריים.

אנסטסיה מיכאלי: עד היום גבר מצווה להגיד כל בוקר "ברוך שלא עשני אשה", לצד הברכה השקולה לה "ברוך שלא עשני עבד".

אנסטסיה מיכאלי: דרך ארוכה עשינו מאז, ואנו עושים אותה בצעדים קטנים וזהירים, כל יום ויום.

אנסטסיה מיכאלי: לא מספיק לזעוק שגם אשה יכולה ושהיא אינה נחותה, לא מספיק לתקוף ולגנות תופעות של אפליה ולא מספיק ליצור מציאות חוקתית שתאפשר לכל אשה להגשים את יכולותיה.

אנסטסיה מיכאלי: המשימה החשובה ביותר היא השינוי המנטלי: לשכנע את הנשים עצמן, אחרי אלפי שנים, שהן ראויות, שהן מסוגלות ושהן שוות.

אנסטסיה מיכאלי: להרגיל אותן לתפקיד יותר גבוה, למשימות יותר חשובות, ולנסות להרגיל אותן להקפיד על כבודן, לשמור על זכויות שוות גם בחיים הפרטיים וגם באלה המקצועיים, לבטא את עצמן כנשות קריירה בעלות יכולות, שמסוגלות לפרוץ את תקרות הזכוכית ולהגיע לכל פסגה אפשרית.

אנסטסיה מיכאלי: דרך ארוכה עשינו מאז אותה הפגנה בניו-יורק, זו שפתחה את מסורת יום האשה הבין-לאומי.

אנסטסיה מיכאלי: היום נשים תופסות עמדות מרכזיות – מנשיאת בית-המשפט העליון ועד מנכ"לית הביטוח הלאומי – והמגמה הזאת משתפרת משנה לשנה.

אנסטסיה מיכאלי: היום, בניגוד למה שהיה רק לפני 20, 30 שנה, אנסים נשלחים לכלא בלי קשר למעמדם וכוחם הפוליטי או דרגתם הצבאית.

אנסטסיה מיכאלי: היום, החוק אוסר אפליית נשים, ובמיוחד אפליית נשים בהיריון.

אנסטסיה מיכאלי: היום, נשים הן פעילות ויוזמות, מודעות ומשפיעות בחברה, בכלכלה, בתקשורת, וגם בכנסת מספרן רב, בהתחשב בכך שלגברים נטייה טבעית הרבה יותר חזקה לעיסוק הפוליטי.

אנסטסיה מיכאלי: דרך ארוכה עשינו, אך דרך ארוכה לא פחות ומשימות רבות ונכבדות עוד לפנינו.

אנסטסיה מיכאלי: הלוואי שבעוד כמה שנים נוכל להגיע למצב שנגיד שהשגנו את מטרותינו, וישראל היא המדינה הראשונה בכל העולם שמבטלת את יום האשה הבין-לאומי.

אנסטסיה מיכאלי: אך לשם כך צריכים לקרות עוד כמה דברים.

אנסטסיה מיכאלי: הייתי רוצה לראות ראשי עיר, חברות הכנסת, אולי שרות בממשלה – חרדיות; רבניות מנהיגות, ולא רק רבנית כאשתו הקטנה של הרב, עזר כנגדו.

אנסטסיה מיכאלי: שיהיו יותר נשים דרוזיות, בדואיות, ערביות, אתיופיות, עולות, שלומדות ומתפתחות בקריירה, מאמינות שתפקידן בעולם הוא לא רק להביא ילדים, לא רק לנקות את הבית ולשרת את בעליהן; שלא יסכימו עוד שהבעל ימשול בהן, רק בתוקף סמכותו כגבר.

אנסטסיה מיכאלי: שיהיו יותר מנהלות בתי-חולים, שגרירות ישראל בחו"ל, קצינות משטרה שמתקדמות לדרגת נציבות.

אנסטסיה מיכאלי: שתהיה לפחות אלופה אחת בהיסטוריה של מדינת ישראל, בצה"ל.

אנסטסיה מיכאלי: הגיע הזמן לשוויון בין שכר של גבר לזה של אשה, לא רק במגזר הציבורי אלא גם במגזר הפרטי, ואני מאוד מאוד מקווה – צריכות להיות יותר נשים בתפקידים מרכזיים בעולם העסקים הישראלי, לא רק כיורשות הון אלא כנשות מקצוע, יזמיות עסקיות.

אנסטסיה מיכאלי: על תחומים אחדים אומרים שהם "גבריים", ולכן טבעי מיעוט הנשים בהם.

אנסטסיה מיכאלי: אך מקצוע ההוראה הוא מקצוע שבו יש רוב מוחלט לנשים, לכן זה מפליא למה עד היום היו רק שתי נשים ששימשו כמנכ"ליות משרד החינוך, ושתיהן ביחד עמדו בראש משרד החינוך שמונה שנים מתוך 63 שנות המדינה.

אנסטסיה מיכאלי: בעולם מתוקן יהיו יותר נשים מורות בתפקידים בכירים של ניהול ותכנון – במספר שלא נופל מחלקן היחסי בתפקידים זוטרים.

אנסטסיה מיכאלי: הייתי רוצה שיבוער מהשורש הביטוי "רצח על חילול כבוד המשפחה", שמבטא את הצידוק התרבותי לרצח אשה; שמספר התלונות על פיטורי נשים בהיריון ירד; שלא יהיה יותר סחר בנשים; שנשים שנאנסות, מוכות ומותקפות בכל גיל, בכל דת ופלח חברתי, לא יחששו להתלונן, ובמקומן יחשוש הגבר התוקף.

אנסטסיה מיכאלי: הגיע זמן במדינה שלנו – הגיע זמן למדינה של נשים עצמאיות, מאושרות, גאות, מאמינות בעצמן ובכוחן.

אנסטסיה מיכאלי: הגיע הזמן לעולם של שוויון, שגבר יברך: "ברוך שעשני איש", ושאשה תברך: "ברוך שכן עשני אשה".

אנסטסיה מיכאלי: אז יקרה הדבר המשמח ביותר: נוכל להודיע בשמחה על פירוקה של הוועדה לקידום מעמד האשה ועל ביטול יום האשה הבין-לאומי בישראל.

אנסטסיה מיכאלי: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לחברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי.

אורלי לוי אבקסיס: וכעת, הבאה ברשימת הדוברים – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

אורלי לוי אבקסיס: אתם מחליפים בתור?

אורלי לוי אבקסיס: אוקיי, אז בבקשה, חבר הכנסת אחמד טיבי.

אורלי לוי אבקסיס: גם לך לא נמדוד זמן, כמצוות היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: ביום שכזה איננו עומדים בכללים.

אחמד טיבי: אני אקצר.

אחמד טיבי: אני מודה לחברי שהסכימו לתת לי כמה דקות ולשנות את התור.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה לימור לבנת, אין ספק שביום האשה הבין-לאומי באים, נואמים, מציינים, מקטרים, מתלוננים.

אחמד טיבי: אבל יום האשה צריך להיות 365 יום, גברתי היושבת-ראש, וצריך תמיד להעמיד את הציבור, את כולנו, על הנתונים המזעזעים של תעסוקת נשים, של רצח נשים, של הזדמנויות לא שוות, של שכר לא שווה.

אחמד טיבי: לא יעלה על הדעת שבחברה נורמלית שכר אשה הוא פחות משני-שלישים משכר גבר.

אחמד טיבי: זה בחברה היהודית, שהיא חברה יותר פתוחה; וכלפי פנים, מתוך ביקורת עצמית, האשה הערבייה מקבלת עוד פחות משני-שלישים מהאשה היהודייה מבחינת שכר.

אחמד טיבי: יש כאן אמירה, והיא אמירה פטרנליסטית, זכרית, והדברים הם ידועים – גבר יותר מוכשר באותה פונקציה מקבל יותר כסף או שכר מאשה באותה פונקציה שהיא יותר מוכשרת, רק על בסיס של היותו זכר והיא נקבה, היותו גבר והיא – אשה.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, לפני כמה שנים שיעור הסטודנטיות הערביות באוניברסיטאות היה 52% ו-48% סטודנטים, ושמחנו וציינו את זה בכל מקום.

אחמד טיבי: כיום זה עבר את ה-40%–60%.

אחמד טיבי: זו אמירה של חברה מתפתחת שנפתחת.

אחמד טיבי: אבל ראה מה קורה באמת בתעסוקת נשים ביישובים הערביים, של נשים ערביות.

אחמד טיבי: אגב, אנחנו אומרים את זה פעם אחר פעם, וכדאי לשנן את זה: אשה ערבייה סובלת פעמיים, פעם בגלל שהיא ערבייה, פעם בגלל שהיא אשה, וההדרה היא כפולה ומכופלת.

אחמד טיבי: תעסוקת נשים, תחבורה בתוך היישובים ומהיישובים למקום העבודה – זו אחת הסיבות לשיעור אבטלה גדול אצל נשים ערביות.

אחמד טיבי: דוח הפיתוח העולמי שיצא ממוסדות האו"ם ציין שאחת הסיבות לפיגור בעולם הערבי הוא התעלמות ממחצית כוח העבודה, התעלמות מהנשים, מניעת עבודה של נשים בחלק גדול מהארצות האלה.

אחמד טיבי: זה דבר נורא.

אחמד טיבי: צריך לזעוק, לשנות את המציאות הזאת.

אחמד טיבי: דיברתי רבות, אדוני היושב-ראש, והצעתי הצעת החוק בכל מה שקשור לביטוי הנורא "רצח על רקע חילול כבוד המשפחה".

אחמד טיבי: אני זוכר שלפני כמה שנים אנחנו בתע"ל, נשים וגברים, הפגנו ברמלה, שם שיעור המעשה הנורא הזה הוא מדאיג והוא גדול – רמלה ולוד.

אחמד טיבי: איזה כבוד יש ברצח?

אחמד טיבי: אין כבוד ברצח.

אחמד טיבי: או הביטוי "רצח על רקע רומנטי" – אין רומנטיקה ברצח.

אחמד טיבי: ולכן הצעת החוק שלי היתה למנוע שימוש כזה, בדרך כלל על-ידי דוברי משטרה, כשלאחר הרצח אתה רואה בביפרים של הכתבים הפליליים: רצח, קרוב לוודאי על רקע חילול כבוד המשפחה.

אחמד טיבי: אני מוכן שיגידו: רצח בתוך המשפחה.

אחמד טיבי: החשד – אגב, זה הכי נורא כאשר מתברר שזה לא המצב.

אחמד טיבי: אומרים בהתחלה: חשד של רצח על רקע חילול כבוד המשפחה, פוגעים באופן היסטורי, קדימה ואחורה במשפחה, בילדים, בבנות, לשנים הבאות.

אחמד טיבי: אחרי זה מתברר שזה לא המניע, זה לא הרקע.

אחמד טיבי: מה יותר נורא מזה?

אחמד טיבי: לכן אני מתפלא שוועדת השרים לא הסכימה לתמוך בהצעה הזאת, שאין בה לא עלות תקציבית ולא – באים ואומרים לי, שמע, חופש הביטוי.

אחמד טיבי: אין כאן ניסיון לפגוע בחופש הביטוי.

אחמד טיבי: יש כאן ניסיון למנוע יצירת אווירה חיובית, מקלה, למניע, למעשה הרצח.

אחמד טיבי: אפשר לומר: רצח נשים.

אחמד טיבי: זה נורא, רצח נשים.

אחמד טיבי: מה, הביטוי הזה לא מייצג?

אחמד טיבי: וכשאתה חושד ויש לך חשוד ביד, תגיד שהחשוד, מתברר שהוא קרוב משפחה.

אחמד טיבי: או "רצח על רקע רומנטי".

אחמד טיבי: אגב, אצל יהודים זה תמיד רצח על רקע רומנטי; אצל הערבים תמיד אומרים "רצח על חילול כבוד המשפחה".

אורלי לוי אבקסיס: ששניהם נוראים באותה מידה.

אחמד טיבי: שניהם נוראים, ולכן בהצעת החוק שלי שניהם נכללו באותה מידה.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא אם אנחנו בעצם פה לא עוצמים עיניים ובאיזשהו אופן גם לא שמים את האצבע על המניע או על קיומו של אותו – תקרא לזה – כבוד המשפחה, על קיומו של אותו מניע.

אחמד טיבי: אגב, לא.

אחמד טיבי: זה קיים בעולם הערבי.

אחמד טיבי: שלא יהיה – אני לא מטאטא.

אחמד טיבי: אני רוצה להוריד את התיאור החיובי של המעשה הנפשע הזה.

אחמד טיבי: זה שיש מניעים?

אחמד טיבי: ודאי שיש מניע.

אחמד טיבי: פנימי, לפני שאני אומר בערבית, אני יוצא נגד זה, אנחנו יוצאים נגד זה.

אחמד טיבי: יש יותר ויותר קולות גם בחברה הערבית, הפלסטינית, בארץ, אבל גם בעולם הערבי.

אחמד טיבי: אגב, שמעתי שמישהו אומר שהרצח על רקע חילול כבוד המשפחה – הביטוי נוצר על-ידי התקשורת כאן בארץ, וזה פשוט לא נכון.

אחמד טיבי: מה שקרוי "גַ'רַאאִם אל-שַּרַף" – "פשעי הכבוד" – קיים בכל העולם הערבי.

אחמד טיבי: הביטוי הזה הוא מכיוון שהדברים האלה קיימים, מכיוון שהפשעים האלה מתרחשים.

אחמד טיבי: לכן צריך לטפל גם בתרבות שבה גבר יכול לחסל אשה, להרוג אותה, כי הוא חשב שמה שהיא עשתה הוא לא בסדר.

אחמד טיבי: לפעמים זה מגיע עד כדי שהיא סירבה להינשא למישהו, זה כאילו פגיעה בכבוד.

אחמד טיבי: לכן דרשתי וביקשתי למנוע את השימוש במושג הזה "כבוד" או "רומנטיקה".

אחמד טיבי: המבחן שלנו הוא מבחן השוויון.

אחמד טיבי: היה חוק של ייצוג הולם, היה חוק לגבי נשים, והוא גרם לשינוי בייצוג נשים בשירות הציבורי, שירות המדינה וחברות ממשלתיות.

אחמד טיבי: זה לא היה כך בכל מה שקשור לייצוג הולם של ערבים.

אחמד טיבי: זה לא שינה באופן דרסטי, כי יש גם מנגנוני אכיפה אפקטיביים יותר במה שקשור לנשים.

אחמד טיבי: אני מרגיש טוב יותר כאשר אני רואה נשים לא בעמדות סמליות אלא בעמדה אופרטיבית.

אחמד טיבי: מנכ"ל זה דבר חשוב; לדעתי, ויסלחו לי השרות, יותר חשוב משרה.

אחמד טיבי: לכן, ככל שנרבה בשיתוף ובניצול הכשרון הזה, כן ייטב.

אחמד טיבי: בדרך כלל, מה שאני אומר תמיד, בדרך כלל, לנשים, בעיקר נשים בחברה הערבית: לא לחכות שהחברה הזכרית תיתן לכן זכויות, אלא תתנפלו על הזכויות האלה, והנשים צריכות לקבל – – –

חיים אורון: אתה מדבר היטב עברית, למה אתה לא אומר "חברה גברית"?

אחמד טיבי: לא, "זכרית" זה יותר נגטיבי.

אחמד טיבי: ההתנהגות.

אחמד טיבי: בהתחלה אמרתי גם "גבר" וגם "זכר", בכוונה, כי יש כאן אמירה – טוב, רואים שלא באת מתחום המדע והרפואה.

לימור לבנת: – – –

אחמד טיבי: נכון, את צודקת, את צודקת.

אחמד טיבי: יש כאן אמירה.

אחמד טיבי: לכן, הרי המעשה של האפליה הוא מעשה נגטיבי, מעשה שלילי.

אחמד טיבי: לכן האפליה של גברים נגד נשים היא על בסיס של המגדר, זכר ונקבה.

אחמד טיבי: על כל פנים, אנחנו מסכימים, בסופו של דבר.

אחמד טיבי: אמרתי, ואני חוזר ואומר: גם בפוליטיקה, גם בחברה, גם במגדר, זכויות לעתים קרובות לא נופלות מהשמים.

אחמד טיבי: לפעמים צריך להיאבק כדי לזכות בהן ולהשיג אותן.

אחמד טיבי: כך צריך להיות גם במבחן בין נשים וגברים.

אחמד טיבי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת אחמד טיבי.

אורלי לוי אבקסיס: הדוברת הבאה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, בבקשה.

שלי יחימוביץ': גברתי היושבת-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, גברתי השרה, מטבע הדברים, כמחוקקים, אנחנו מנסים לתקן את המציאות שאנחנו חיים בה ולהתגבר על פגמיה.

שלי יחימוביץ': לכן חיי היום-יום שלנו מורכבים מהצבעה על החסר, על חצי הכוס הריקה.

שלי יחימוביץ': אבל בבואנו לחגוג את יום האשה הבין-לאומי – ואני מוצאת לנכון להזכיר מהו האירוע שאנחנו מציינים ביום האשה הבין-לאומי: אנחנו מציינים מאבק של פועלות טקסטיל, ששבתו והפגינו עוצמה, שהיא גם עוצמה נשית וגם עוצמה של עבודה מאורגנת.

שלי יחימוביץ': בבואנו לציין את היום הזה, צריך באמת לחוש את פעמי ההיסטוריה במידה רבה, כיוון שאנחנו נמצאים בעיצומה של אחת המהפכות הדרמטיות ביותר בתולדות המין האנושי, והיא מתרחשת בזמננו.

שלי יחימוביץ': יש בזה משהו מאוד מרגש ומעצים לחיות בעיצומה של מהפכה.

שלי יחימוביץ': רק לפני עשרות שנים לנשים לא היתה הזכות לבחור ולהיבחר.

ג'מאל זחאלקה: – – –

שלי יחימוביץ': גם בשבדיה היא ניתנה רק בשנות ה-70.

שלי יחימוביץ': על כל פנים, הזכויות האלה, שהיום הן מובנות מאליהן לנו, בוודאי לבנות שלנו, הן חדשות, הן טריות בקנה מידה היסטורי.

שלי יחימוביץ': עד לפני זמן קצר מאוד לנשים לא היתה זכות לחינוך, להשכלה, לדעת קרוא וכתוב, להחזיק ברכוש, לא להיות הרכוש של בני-זוגן.

שלי יחימוביץ': כל הדברים האלה הם חדשים לחלוטין.

שלי יחימוביץ': היכולת להעפיל – יכולת שלא מתרחשת, בגלל הכבלים שעדיין כובלים רבות מהנשים, אבל היא קיימת והיא אופציה – היכולת להעפיל לראשה של כל אליטה, בין אם זאת אליטה פוליטית, בין אם זאת אליטה של ההון, בין אם זאת אליטה אקדמית, בין אם זאת אליטה תרבותית – כל הדברים האלה הם חדשים לחלוטין, ואנחנו חלק מהמהפכה הזאת.

שלי יחימוביץ': אנחנו גם עדיין מחוללות אותה במו ידינו.

שלי יחימוביץ': יש כאן סוג של השתתפות בתהליך היסטורי, שאני לפחות חשה זכות גדולה שאני חלק ממנו.

שלי יחימוביץ': אנחנו גם רואים אותו מתהווה לנגד עינינו.

שלי יחימוביץ': אנחנו רואים כמה קשה היה לנשים פמיניסטיות שלחמו על זכויות נשים בשנות ה-70 במדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': איך הן נחשבו שוליות, משוגעות, מוזרות.

שלי יחימוביץ': אפילו כאן, מהדוכן הזה, כשחברת הכנסת מרשה פרידמן דיברה על אלימות נגד נשים, הכנסת צחקה צחוק גדול ולעגו לה והיו קריאות ביניים: למה את לוקחת מגבר ואשה את חדוות הפיוס שאחרי המכות.

שלי יחימוביץ': כהנה וכהנה דברים שהאוזניים כואבות היום לשמוע את הדיהם.

שלי יחימוביץ': אגב, היה אחד במליאה – אני הסתכלתי על הפרוטוקול הזה בעניין רב.

שלי יחימוביץ': היה חבר כנסת אחד במליאה שהיסה את הקולות האלה, זעם עליהם וקרא קריאות ביניים בזכות הנואמת.

שלי יחימוביץ': זה היה לובה אליאב, זכרו לברכה.

שלי יחימוביץ': אני מציעה לכם לחזור אל הפרוטוקול ההוא, הוא מאוד מעניין.

שלי יחימוביץ': והנה אנחנו כאן, דור הביניים של הפמיניזם במדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': חיינו הרבה יותר קלים ואנחנו לגיטימיות ומותר לנו להביע את דעתנו.

שלי יחימוביץ': נכון שאנחנו סופגות גילויים שוביניסטיים, אבל זה בשוליים לעומת מה שהיה.

שלי יחימוביץ': ואילו הבנות שלנו, הן כבר כל כך מודעות לזכויותיהן באופן טבעי, לזכותן על גופן, לזכותן להתקיים במרחב הזה כישויות שלמות בלי התנצלות.

שלי יחימוביץ': לכן אנחנו באמת רואים כאן תהליך מתהווה, וזה יפה.

שלי יחימוביץ': אני נוהגת להסתכל על מנעד הכוח בחברה הישראלית בפרט ובעולם בכלל דרך מנעד הממון וחלוקת הטובין, הרכוש וההון – בקרב אזרחי מדינת ישראל, מטבע הדברים, אבל גם חלוקת ההון בעולם.

שלי יחימוביץ': בידי מי נמצאים הנכסים?

שלי יחימוביץ': בידי מי נמצאים המשאבים?

שלי יחימוביץ': בידי מי נמצאים מקורות התעסוקה הטובים ביותר?

שלי יחימוביץ': כאן, כשאנחנו מסתכלים דרך הפריזמה הזאת, מצבן של נשים הוא בכי רע.

שלי יחימוביץ': במבחן הזה, מבחן הכוח האמיתי, מצבן של נשים הוא בכי רע.

שלי יחימוביץ': גם במדינות שבהן יש ייצוג נרחב לנשים בפרלמנטים, עדיין רק 1% מההון בעולם מוחזק בידי נשים.

שלי יחימוביץ': זה שיעור שקשה לתפוס אותו.

שלי יחימוביץ': אנחנו עדיין רואים, בכל עולם העבודה ובכל עולם חלוקת ההון, שנשים שם עדיין נמצאות בעמדת נחיתות עזה.

שלי יחימוביץ': וכשהן שם זה כיוון שהן באורח מקרי ירשו ממון רב מגבר, מאביהן או מבן-זוגן.

שלי יחימוביץ': כאן יש לנו עוד דרך ארוכה, ארוכה מאוד, לעשות, וכאן אנחנו דווקא ברגרסיה, כיוון שבמידה רבה הפמיניזם ששחרר את האשה לעולם העבודה לא שחרר אותה ממחויבויותיה בתוך העולם המשפחתי; הוא לא יצר ברוב המקרים תפקידים זהים לגברים בתוך התא המשפחתי, ולכן נשים היום, בשביל הזכות הזאת להתפרנס בכבוד, לקיים את עצמן, להיות ישויות מפרנסות וכלכליות עצמאיות, בעצם סוחבות על גבן את כפל התפקידים של לדאוג לבית ולדאוג גם לפרנסה, וזאת מעמסה מאוד מאוד קשה.

שלי יחימוביץ': אנחנו ממש קוסמות שאנחנו עומדות בזה.

שלי יחימוביץ': הרי אנחנו מנהלות אורח חיים שהוא בלתי אפשרי, שהוא שונה לחלוטין מאורח החיים של הגברים.

שלי יחימוביץ': אפילו כאן, חברות הכנסת שבינינו, כולנו, בכל הגילים, אנחנו מקיימות אורח חיים מאוד מאוד שונה.

שלי יחימוביץ': אנחנו חיות אחרות, אנחנו מקיימות אורח חיים מאוד שונה מזה של הגברים.

שלי יחימוביץ': אנחנו כן נושאות על גבנו מעמסה כבדה שרבים מאוד מהגברים משוחררים ממנה, כי אנחנו לא מוכנות להתפרק מהאחריות הזאת של גידול הילדים והטיפול בהם.

שלי יחימוביץ': אנחנו רואות בזה זכות.

שלי יחימוביץ': וכך אנחנו לפעמים, לא קורסות, אבל בוודאי נאנקות תחת העול.

שלי יחימוביץ': עוד מלה אחת לסיום, ברוח היום הזה – הפגנת העובדים הסוציאליים, שהיא המשך של מאבקם הצודק מאין כמותו.

שלי יחימוביץ': גם כאן אנחנו עדים למקצועות שעברו פמיניזציה.

שלי יחימוביץ': פמיניזציה של מקצוע מצד אחד היא דבר טוב, כיוון שהיא מוציאה נשים מהבית לפרנסה ולעבודה, במקרים רבים במקצועות שתורמים מאוד לחברה ומטייבים את החברה.

שלי יחימוביץ': מצד שני, ברגע שבמקצוע יש הרבה מאוד נשים – אם כי קשה להצביע על הביצה והתרנגולת, אנחנו כן רואים תהליך שבו כאשר למקצוע נכנס רוב מכריע של נשים, השכר יורד.

שלי יחימוביץ': למה?

שלי יחימוביץ': בגלל אותה תפיסה שנשים יכולות לכאורה להרוויח פחות.

שלי יחימוביץ': שזאת מן הסתם "משכורת שנייה".

שלי יחימוביץ': המקצוע מייד מקבל תווית ג'נדרית כזאת, שאפשר לשלם בו פחות.

שלי יחימוביץ': קשה להצביע על הרגע בזמן שבו החליטו לשלם פחות למורים כיוון שהם הפכו למורות.

שלי יחימוביץ': קשה להצביע על הרגע בזמן שבו החליטו לשלם פחות לאחיות או לעובדות סוציאליות, ובוודאי למקצועות שהם מקצועות עוני ממש, כמו קופאיות ומנקות בחברות ניקיון.

שלי יחימוביץ': כל אלה מקצועות נשיים, כמובן.

שלי יחימוביץ': קשה להבין מתי התחיל להידרדר השכר בפרקליטות ובכל עולם המשפט בשירות המדינה.

שלי יחימוביץ': האם זה קרה ברגע שמאסה מסוימת של נשים נכנסה?

שלי יחימוביץ': זו תופעה שלא נעים לדבר עליה, אבל היא קיימת, וזה קרה גם במקצוע העבודה הסוציאלית.

שלי יחימוביץ': העובדים הסוציאליים – שהם ברובם, כמובן, עובדות סוציאליות – הם קורבן למגמה אחרת, שהיא מאוד קשה, היא משפיעה על כל שוק העבודה, אבל באופן מיוחד על החוליה החלשה בשוק העבודה, שזאת החוליה הנשית.

שלי יחימוביץ': העובדות הסוציאליות הן קורבן להפרטת המדינה, למיקור חוץ, ל-outsourcing, ל"מצ'ינג", לאלף ואחת חיות מוזרות שהמציאו במערך הרווחה כדי שהמדינה לא תקיים את החובה המוסרית הבסיסית שלה: לדאוג לחלשיה – אלא תעשה זאת באמצעות ארגוני צדקה.

שלי יחימוביץ': מדובר בעמותות.

שלי יחימוביץ': לפעמים אלה עמותות עם כוונות מאוד מאוד טובות.

שלי יחימוביץ': אבל ברגע שהן הופכות להיות מעסיק הן חברת כוח-אדם לכל דבר.

שלי יחימוביץ': ההסכמים הקיבוציים לא חלים על העובדות שמועסקות בעמותות, ואנחנו מייצרים זן חדש של עובדים – במקרה הזה עובדות – נטולי זכויות, במקצוע שאמור להיות באופן הבסיסי ביותר בחסות המדינה ובאחריותה, בוודאי לא באחריות עמותות חסד למיניהן.

שלי יחימוביץ': אני רוצה להצדיע מכאן לעובדים הסוציאליים, לעובדות הסוציאליות, במאבקם, על כך שהם מתעקשים – והם יכלו לא להתעקש, הם יכלו להישאר עם המאבק הקונבנציונלי, מאבק על שכרם של העובדים הסוציאליים בשירות המדינה – הם מתעקשים שחבריהם בעמותות ייהנו מאותן הטבות שכר, ועל הסולידריות הזאת צריך להצדיע להם.

שלי יחימוביץ': היא גם מחזירה אותנו ליום שבו נולד יום האשה הבין-לאומי, יום שהוא גם מאבק של עובדים על זכויותיהם וגם מאבק של נשים על זכויותיהן.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

אורלי לוי אבקסיס: שאלה: האם זה באמת בגלל שרוב העובדים הם עובדות סוציאליות, ההתעקשות היא גם יותר גדולה להחיל את זה גם על כל החברים?

אורלי לוי אבקסיס: שאלה שבאמת ראויה לדיון.

אורלי לוי אבקסיס: וכעת, חברת הכנסת אורית זוארץ – את מוזמנת לעלות ולשאת דברים.

חיים אורון: מה הסדר פה?

לימור לבנת: מהסוף להתחלה.

לימור לבנת: אל"ף – אורון, בסוף.

אורלי לוי אבקסיס: חיים, אתה הבא בתור בסדר הדוברים.

אורלי לוי אבקסיס: זו הרשימה המעודכנת שקיבלתי ממזכיר – או מזכירת – הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: היה לנו דיון על זה בוועדה לקידום מעמד האשה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, רשות הדיבור היא לך.

אורית זוארץ: כבוד היושבת-ראש, כבוד היושב-ראש, כבוד השרה, חברי וחברותי חברי הכנסת, זוהי שנת ה-100, ואנחנו מציינים ב-8 במרס ברחבי העולם וגם בישראל את יום האשה הבין-לאומי.

אורית זוארץ: 100 שנות עשייה שמטרתה לקדם את השוויון החברתי המיוחל ואת שוויון ההזדמנויות האמיתי, שבו כל אחת ואחת מאתנו תוכל לממש את הפוטנציאל הגלום בה.

אורית זוארץ: מדי שנה מתרחב המעגל, והנושא מעסיק קבוצות רבות בישראל וברחבי העולם, מתוך הבנה שרק שוויון הזדמנויות אמיתי, שבא לידי ביטוי הלכה למעשה, ומאפשר לכל קבוצה בחברה לממש את יכולותיה, יוביל לחברה מגוונת, משגשגת ומצליחה.

אורית זוארץ: ואגב, מדינת ישראל, שהצטרפה ל-OECD, מחויבת עד שנת 2015 לבחון את התקציב בראייה מגדרית.

אורית זוארץ: זה לך, כבוד השרה.

אורית זוארץ: אני בטוחה שתוכלי להיות כוח משמעותי שידרבן שינוי של מערכות האוצר והקמת מנגנונים שיבחנו את התקציב מנקודת מבט מגדרית.

אורית זוארץ: אך האם התפיסות האלה הן נחלת הכלל?

אורית זוארץ: לצערי עדיין לא.

אורית זוארץ: גם בשנת 2011 אנחנו שומעות את הקולות שכבוד בת מלך פנימה, אשה דעתה קלה, וזה גדול עליה.

אורית זוארץ: אנחנו נחשפות להפרדה באוטובוסים וברחובות ולפרקטיקות הדרה נוספות שפוגעות בנשים.

אורית זוארץ: עם סוגיות אלה עלינו להתמודד בכל יום מחדש.

אורית זוארץ: כאשה, כנבחרת ציבור, כמחוקקת שהגיעה לכנסת מתוך פעילות בארגוני הנשים, תפיסות השוויון שאני מוצאת הן יחסיות וסובייקטיביות.

אורית זוארץ: אומנם חל שינוי משמעותי במשך השנים – נשים יצאו מהמרחב הפרטי, הן באות לידי ביטוי במרחב הציבורי, בעולם התעסוקה, בצבא, בכלכלה, באקדמיה, אך גם שם הדרך עדיין ארוכה.

אורית זוארץ: מדי יום אנחנו נתקלות בפעולות של נשים מתוך ארגוני הנשים ומתוך קבוצות בחברה, ופעילות אינטנסיבית למיגור האפליה, הסרת החסמים החברתיים שמוצבים בפנינו ולא מאפשרים את מימוש הפוטנציאל ואת שוויון ההזדמנות האמיתי.

אורית זוארץ: ציינו כאן פערים בשכר, פיטורים על רקע היריון והורות, חסמים בקידום בעולם התעסוקה, תקיפה מינית, הטרדה, מסורבות גט ועוד רשימה ארוכה של נשים שהן קורבנות של מציאות חברתית.

אורית זוארץ: אומנם החקיקה בישראל היא מהמתקדמות בעולם, אולם קיים פער עצום בין החקיקה לאכיפה.

אורית זוארץ: מרבית החוקים לא נאכפים, ונותרים כאות מתה בספר החוקים.

אורית זוארץ: ברצוני להתמקד השנה בפערים ובחסמים שבאים לידי ביטוי ביתר שאת כשמדובר בעיסוק בתחומים שנתפסים גבריים – סוגיות שמצריכות הפעלת שיקול דעת, שיפוט, קבלת החלטות, במקרה שלנו, בישראל, ההתמודדות עם נושאים מדיניים-ביטחוניים.

אורית זוארץ: שם קיים פער עצום.

אורית זוארץ: נשים נפקדות מהמרחב לחלוטין.

אורית זוארץ: תפיסות הביטחון והמדיניות בישראל נגזרות בפורומים סגורים ומצומצמים.

אורית זוארץ: יש לנו דוגמה חיה של מינוי יושב-ראש למל"ל, שלא היתה שום מועמדת שעמדה על הפרק, למרות שיש נשים ראויות ומתאימות, שעבדו ותרמו שנים רבות במערכת הביטחון.

אורית זוארץ: עם המציאות הזאת אנחנו נדרשות להתמודד בשתי ועדות מרכזיות שבהן אני משתתפת.

אורית זוארץ: אחת היא הוועדה לקידום מעמד האשה – יושבת-ראש הוועדה ישבה ויצאה – והוועדה השנייה היא ועדת חוץ וביטחון.

אורית זוארץ: בעיני, שילוב בין שני התחומים הללו יכול להיות מנוף לקידום שינוי מיוחל.

אורית זוארץ: ההשתתפות הפעילה של נשים בפורומים ביטחוניים-מדיניים הינה המנוף היחידי שבאמצעותו ניתן להרחיב את נקודת המבט המצומצמת של מקבלי ההחלטות, שכן, כפי שאמרתי, המדיניות נגזרת כולה, רובה ככולה, על-ידי אנשי צבא ובוגרי מערכת הביטחון.

אורית זוארץ: האיום האסטרטגי על מדינת ישראל איננו רק האיום הצבאי ואירן.

אורית זוארץ: תפיסות הביטחון והאיום האסטרטגי צריכים לכלול התמודדות עם איומים אסטרטגיים נוספים, שביניהם הדרה ואפליה.

אורית זוארץ: תחומים נוספים, כמו אנרגיה, מים, סביבה, כלכלה, חינוך, תשתית לדור הבא – סוגיות אלה במרבית המקרים אינן באות לידי ביטוי בדיונים.

אורית זוארץ: הפריזמה שדרכה מתבוננים, בוחנים ומנתחים את המציאות היא צבאית, צרה ומצומצמת.

אורית זוארץ: ולכן, רק הרחבת מעגל מקבלי ההחלטות ושיתוף גורמים שמגיעים מעולמות תוכן שונים בכלל, ונשים בפרט, הם המפתח לבחינה מעמיקה ורחבה לקבלת החלטות רלוונטיות למציאות שבה אנו חיים ועמה אנו מתמודדים.

אורית זוארץ: מדובר ב-inclusive security, ויש פורום בין-לאומי שמקדם את הנושא.

אורית זוארץ: לצערי הרב, במדינת ישראל אנחנו מפגרים מאוד בתחום הזה.

אורית זוארץ: לתובנה הזו הגיעו לפני עשור במועצת הביטחון של האו"ם בהחלטה 1325, הקוראת לכל מדינות בארגון להגדיל את ייצוג הנשים בכל שלבי קבלת ההחלטות במוסדות ובמנגנונים הלאומיים בסוגיות אזוריות ובין-לאומיות, למטרת מניעה, ניהול או פתרון של סכסוכים.

אורית זוארץ: מאז ועד היום רק אחת מכל 50 אנשים שחתמו על הסכמי שלום בעולם היא אשה, אחת מכל 13 חברים בצוותי משא-ומתן היא אשה.

אורית זוארץ: בישראל המצב עוד יותר גרוע.

אורית זוארץ: לאורך 20 שנות דיונים, שיחות ומגעים לקידום הסכם השלום בינינו לבין הפלסטינים השתתפו רק שתי נשים ישראליות וחמש פלסטיניות.

אורית זוארץ: מדינת ישראל אומנם היתה הראשונה והיחידה בעולם לקדם את הנושא בחקיקה, כאשר בשנת 2005 עבר תיקון לחוק שוויון ההזדמנויות – שוויון זכויות האשה בישראל.

אורית זוארץ: הייצוג ההולם הורחב בוועדות ציבוריות ובצוות לעיצוב מדיניות לאומית בכל נושא, לרבות חוץ וביטחון, ניהול משא-ומתן, ובכלל זה לקראת חתימה על הסכם שלום.

אורית זוארץ: אך האם החוק הזה מיושם בישראל?

אורית זוארץ: אני בטוחה שיש לכם את התשובה.

אורית זוארץ: רק לאחרונה היינו עדות לבג"ץ שהוגש נגד הרכב ועדת-טירקל לחקירת אירועי המשט ביוני 2010.

אורית זוארץ: גם מזכירת המדינה האמריקנית הגברת הילרי קלינטון התייחסה לאחרונה להחלטה 1325 ולעובדה שנשים מודרות מהתהליך, ואמרה כי נשים יכולות להיות כוח משמעותי בדרבון מנהיגי המזרח התיכון להשגת הסכם השלום הערבי-ישראלי, בדרישותיהן הייחודיות, ביכולותיהן לנהל monitoring אחר ההחלטות בתהליכים קודמים.

אורית זוארץ: הפנייה היא לראש הממשלה, ואני מניחה שהשרה לבנת תוכל לייצג נאמנה את הדברים שנאמרים כאן.

אורית זוארץ: לציון עשור להחלטה נערך מחקר עבור האו"ם.

אורית זוארץ: מסקנותיו פורסמו לאחרונה וקבעו באופן חד-משמעי כי תהליכי שלום ומאמצים להביא לסיום סכסוכים אזוריים אינם מצליחים משום שמונעים מנשים למלא תפקיד פעיל בקידום שלום בעולם.

אורית זוארץ: אני אחזור על זה: תהליכי שלום ומאמצים להביא לסיום סכסוכים אזוריים אינם מצליחים משום שמונעים מנשים למלא תפקיד פעיל בקידום שלום בעולם.

אורית זוארץ: בהתייחס לנשות המזרח התיכון נכתב במפורש כי במזרח התיכון נשים הן הראשונות להצהיר על רצונן לגלות מעורבות בשיחות השלום, אך בפועל הן נדחקות החוצה על-ידי גורמים מרכזיים בזירה הלאומית ובזירה הבין-לאומית.

אורית זוארץ: אחד הנושאים שבהם בחרתי להתמקד בעבודתי הציבורית הוא קידום והרחבה של המודעות של נשים מובילות בחברה הישראלית לסכסוך הישראלי-פלסטיני ולקונפליקטים שעמם עלינו להתמודד, במטרה להביא לפתרונם ולהסכם שלום.

אורית זוארץ: אני לוקחת חלק ומשתתפת בפורומים בין-לאומיים – כן, גם ב-J Street, שהקימו פורום עצום של סטודנטיות וסטודנטים; היו בכנס 500 סטודנטים שהקימו תאים כדי לייצג את העמדות של מדינת ישראל ולהגן עליהן – ובפעילות ארגונים חברתיים לקידום התהליך המדיני.

אורית זוארץ: וכן, הייתי ברמאללה ונסעתי גם ליריחו, ואנחנו נמשיך לנסוע לכל מקום שראש הממשלה לא מגיע אליו עדיין, בתקווה שהוא יתעשת, יאסוף את עצמו ויבוא בעקבותינו.

אורית זוארץ: לרוב הנשים שנחשפו בפרויקטים האלה זו היתה החשיפה המקצועית הראשונה המעמיקה לקונפליקט.

אורית זוארץ: אומנם השתתפות הנשים במשא-ומתן לא בהכרח תבטיח הגעה להסכם שלום.

אורית זוארץ: אולם המתדיינים בקלות רבה מוותרים מראש על נקודת המבט הנוספת, על הכלים שמביאות אתן הנשים לשולחן המשא-ומתן.

אורית זוארץ: במציאות הישראלית אנו, אזרחיות המדינה, משלמות את המחיר, שולחות את ילדינו לצבא; אנו בעלות עמדות ודעות מנומקות, אך קולנו אינו נשמע.

אורית זוארץ: אנחנו מודרות.

אורית זוארץ: מציאות זו היא בלתי נסבלת בעיני, ועלינו לפעול בנחישות כדי לשנותה.

אורית זוארץ: כיום אין אף אשה בעמדת מפתח בישראל.

אורית זוארץ: את האחריות אפשר להטיל על ראש הממשלה, שמינה רק שלוש שרות: חקלאות, קליטה, תרבות וספורט.

אורית זוארץ: בלי לזלזל במשרדים, אף אחת לא יושבת בשביעייה.

אורית זוארץ: השרה לבנת, אני פונה אלייך בשאלה.

אורית זוארץ: למה את לא יושבת בשביעייה הסודית הזאת?

אורית זוארץ: למה את לא לוחצת?

לימור לבנת: – – – כיוון שזמננו – – –

אורית זוארץ: כן.

לימור לבנת: אז אולי, ברשותך, אם מותר, אענה – – –.

לימור לבנת: את אומרת דברים שהם באמת חשובים – – – אבל למה את מערבבת פוליטיקה?

אורית זוארץ: אני מדברת על מה שקורה היום.

לימור לבנת: אלמלא היית עושה את זה – – – שיש בהם טעם רב – – – אבל חבל שאת עושה כאן ערבוביה – – – ובין פוליטיקה, שאין לה מקום בעיני ביום הזה, ובדברים שאת אומרת – – –

אורית זוארץ: תודה לך, השרה.

אורית זוארץ: תודה לך, השרה, על ההערה.

לימור לבנת: – – – זכותך – – – רק הערתי הערת ביניים.

אורית זוארץ: אבל אני חייבת לומר לך, כבוד השרה, זה בדיוק העניין.

אורית זוארץ: הכול פוליטיקה.

אורית זוארץ: את לא יושבת בשביעייה הזאת כי זו פוליטיקה.

לימור לבנת: לא, לא, לא.

אורית זוארץ: אין שום שרה במשרדים ביטחוניים, כי זו פוליטיקה.

אורית זוארץ: זו הפוליטיקה הארגונית שאנחנו צריכות לשנות.

אורית זוארץ: ואני קוראת לך, כי עמדת בראש משרד החינוך, עשית שינויים קרדינליים בתחום המגדרי, ונכון להיום אתן מושתקות.

אורלי לוי אבקסיס: לא, חברת הכנסת אורית זוארץ.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא שאילתא לשרה לימור לבנת.

אורית זוארץ: לא, אני מגיבה, תודה.

אורית זוארץ: זה הכול פוליטיקה.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן, אני מוצאת את עצמי נאלצת להתערב.

אורלי לוי אבקסיס: וזמנך אומנם בלתי מוגבל, אבל נראה לי שבאיזשהו אופן – – –

אורית זוארץ: אני מתחילה להתכוונן לסיום.

אורלי לוי אבקסיס: אני שמחה לשמוע.

אורית זוארץ: אני מתכווננת לסיום, ואני רק אומרת שאין אשה, ולו אשה אחת, בשביעייה המייעצת או במשרד עם אוריינטציה מדינית ביטחונית.

אורית זוארץ: וזה גם לא היה בשנים הקודמת, בואו לא נתבלבל.

אורית זוארץ: אני מתארת מצב נכון להיום.

לימור לבנת: – – –

אורית זוארץ: אף-על-פי שמונו שבעה שרים לטפל בנושאים הביטחוניים, בעיני רק פעולה יזומה ואינטנסיבית של נשים בחברה, והפעלת השפעה פוליטית – כן, זאת פוליטיקה – על מקבלי ההחלטות לשילוב ושיתוף של נשים בדיונים בנושאים המדיניים הביטחוניים, תביא לפריצת הדרך המיוחלת ולשבירת תקרת הזכוכית וקירות הבטון.

אורית זוארץ: ואכן, בסופו של דבר הוכח שמי שניהלה את המשא-ומתן האמיתי – – –

קריאה: – – –

אורית זוארץ: מה לעשות?

אורית זוארץ: "אל-ג'זירה" פרסמו, לא אנחנו.

אורלי לוי אבקסיס: חבל, חבל – – –

קריאה: – – –

אורית זוארץ: הפרגמטי, עם כל האמירות שזה גדול עליה, ואי-אפשר להתעלם מזה.

אורלי לוי אבקסיס: חבל שאנחנו הופכים יום כזה – – –

לימור לבנת: – – –

אורית זוארץ: אי-אפשר להתעלם מהדברים האלה – –

עינת וילף: כנראה – – –

אורית זוארץ: – – כי כל הקמפיין היה: זה גדול עליה.

אורלי לוי אבקסיס: חברת הכנסת – – –

אורית זוארץ: אל תבלבלו, בואו לא נסתתר.

אורלי לוי אבקסיס: חברות הכנסת, באמת צר לי שהדיון הזה הופך להיות יותר בעל רקע פוליטי, התנגחותי, אפילו.

אורלי לוי אבקסיס: וביום שכזה – – –

אורית זוארץ: אני לא באה להתנגח, אני מתארת מציאות.

לימור לבנת: – – – למה היא לא באה ליום האשה הבין-לאומי?

לימור לבנת: – – –

אורית זוארץ: אני מתארת מציאות.

אורלי לוי אבקסיס: את הרמת להנחתה, חברת הכנסת זוארץ.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן, אני – – –

אורית זוארץ: בסדר, אני מתארת מציאות, ואני מדברת על התהליך המדיני.

אורית זוארץ: ואנחנו יודעים שכל הקמפיין היה: הוא גדול עליה, והוא הוכיח את עצמו כהיפך הגמור.

אורית זוארץ: מלאכתנו לא הסתיימה.

אורית זוארץ: אני מאמינה שנמשיך להידרש לסוגיה זו גם בעתיד.

אורית זוארץ: למרות הקשיים והחסמים, חובה עלינו לעשות כל שביכולתנו לקדם שוויון הזדמנויות באמצעות חקיקה, הפעלת השפעה וכוח פוליטי.

אורית זוארץ: כן, השרה, כוח פוליטי.

אורית זוארץ: יש 30,000 נשים בתנועת קדימה, ואני מניחה שיש מספר לא מבוטל של נשים גם בליכוד שצריכות להצביע כדי שאת תהיי במקום שאני חושבת שאת ראויה להיות בו.

אורית זוארץ: ורק השפעה של כוח פוליטי, ואם נידרש גם עתירות לבג"ץ, על מנת להבטיח ולהביא לכך שבמאה הבאה יהיה ייצוג הולם ומאוזן של נשים מוכשרות וראויות בקידום הסוגיות המדיניות-ביטחוניות בכלל והסכם השלום בפרט.

אורית זוארץ: וכן, הכול פוליטי.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לחברת הכנסת אורית זוארץ.

אורלי לוי אבקסיס: אני בטוחה שכאשר הציע היושב-ראש רובי ריבלין לא להגביל בזמן, תיאר לעצמו שאנחנו נגביל את עצמנו בזמן.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן – – –

ראובן ריבלין: – – –

אורלי לוי אבקסיס: נכון, טוב.

ראובן ריבלין: – – – תשאלי את חבר הכנסת – – –

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו תיכף גם נשמע את דעתו.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה, ובאמת חבר הכנסת חיים אורון, זכות הדיבור אליך, רשות הדיבור.

חיים אורון: גברתי היושבת-ראש, כבוד יושב-ראש הכנסת, חברות וחברי כנסת, היות שאני לא אשה, תגבילי אותי.

אורלי לוי אבקסיס: מותר לי?

חיים אורון: כן.

אורלי לוי אבקסיס: חלילה.

חיים אורון: אני באמת חושב שצריך לפתוח את הדברים ביום הזה באמירת "חג שמח", כי זה חג.

חיים אורון: צריך גם לומר, היות שרובנו, אחרי שגומרים את המשפטים הראשונים, בסך הכול מתארים, כפי שנאמר כבר קודם, את חלקה הריק של הכוס, רבים יותר ויותר מציינים אולי שהמהפכה הפמיניסטית היא אולי המהפכה המשמעותית ביותר שהתרחשה ב-100 השנים האחרונות, וכנראה לא במקרה גם המהפכה הפחות-אלימה מכל המהפכות.

חיים אורון: כנראה שהמשמעויות של מה שקרה וקורה והווה בתחום הזה הן מרכיב מאוד מאוד משמעותי בכל השינויים שעוברים על העולם שלנו, וגם על הסביבה הקרובה שלנו.

חיים אורון: אפשר לחזור עוד פעם ועוד פעם לצילומים מכיכר אל-תחריר ולראות פתאום איך בחברה שלרבים מאתנו היו דימויים שמאוד מידרו אותה והגדירו אותה, נשים הופיעו בתוך ההפגנות באחוזים הולכים וגדלים.

חיים אורון: זו לא הפעם הראשונה שאני עולה לדבר ביום האשה הבין-לאומי.

חיים אורון: כל אחד, בסופו של דבר, מחפש איזו זווית להציג את הדברים שהוא רוצה לומר.

חיים אורון: אני, לא בפעם הראשונה, בוחר להציג דווקא את אותם תחומים שבהם המאבק של הנשים משתלב במאבק רחב יותר.

חיים אורון: אני מודע לעובדה שישנם תחומים רבים שבהם מתנהל מאבק, אם בחקיקה ואם מאבק ציבורי, שעניינו הוא ישיר: מעמד האשה.

חיים אורון: אבל יש שורה ארוכה של נושאים שיכול להיות שכמה מהם, המשמעות שלהם מבחינת מעמד האשה אפילו גדולה יותר מאשר מאמץ נקודתי ומכוּון בנושא האשה, ואני דווקא רוצה לדבר על הדברים הללו.

חיים אורון: הוזכר כאן כבר קודם נושא שכר הנשים.

חיים אורון: כמובן שלהתמודדות עם השאלה הזאת יש שני ממדים: יש הממד הישיר, והוא שכר הנשים ביחס לשכר הגברים, אבל גם על כך יש נתונים שככל שהשכר הממוצע במשק עולה וככל שעולים בדרגות השכר, הפערים מצטמצמים.

חיים אורון: ומי לידנו יתקע מהו המנוף הנכון יותר כדי להתמודד עם שאלת הפער?

חיים אורון: אולי – אני לא מציג את זה כאלטרנטיבה, או-או, אלא החיבור בין המאבק המגדרי ובין המאבק הכולל אולי הוא הדרך הנכונה להשיג את התוצאות.

חיים אורון: או למשל בנושא שגם הוא עלה פה היום וכולנו עוסקים בו, וגם הבוקר בוועדת הכספים, כשדיווח ראש האגף לאיגוד מקצועי של ההסתדרות, במסגרת דיון אחר, על מצב המשא-ומתן עם העובדים הסוציאליים, העובדות הסוציאליות, ונושא שאם אני לא טועה גם שלי יחימוביץ קודם דיברה בו – הקבוצה של העובדים הסוציאליים שהם לא בתוך המסגרת הממשלתית.

אורלי לוי אבקסיס: דרך העמותות.

חיים אורון: דרך העמותות.

חיים אורון: אבל נושא העמותות הוא הרבה יותר רחב מתעסוקת נשים.

חיים אורון: יש הנושא של עמותות בהפרטת האשפוז הסיעודי, שאגב רובו הוא גברים, ושם התופעה של ירידת רמת האשפוז והשלכתה על רמות השכר וכו' וכו' עובדת באותה צורה.

חיים אורון: ואז השאלה היא: מהו ציר הפריצה המרכזי, כמו שאומרים הגנרלים?

חיים אורון: ודיברו פה קודם על גנרלים.

חיים אורון: מהו ציר הפריצה המרכזי?

חיים אורון: למשל, ציר הפריצה המרכזי בנושא הזה, לדעתי, הוא המאבק בהפרטה והשתחררותה של המדינה מאחריות לְתחומים שבחלק גדול מהם יש רוב עובדות נשים ובחלק אחר זה לא עובדות.

חיים אורון: עוד פעם, אני מציג את זה אולי כווריאנט ולא כאלטרנטיבה, כי נורא קל להציג את זה שמה שאני אומר עכשיו זה במקום.

חיים אורון: זה לא במקום, אלא איזה וריאנט, שלדעתי חשוב לגייס אליו את ציבור הנשים דווקא משום שהוא הולך ומתארגן, דווקא משום שהוא הולך וצובר כוח, כחלק ממאבק יותר רחב.

חיים אורון: כשחשבתי אתמול על מה אני אדבר היום, חשבתי שאני אדבר על דחיית הממשלה את הצעת החוק שלי, שתעלה מחר, בנושא גיל הפרישה של נשים.

חיים אורון: לשמחתי – אני לא רוצה להתחיל בנושא הזה עכשיו, מחר נדון בכך – הממשלה כרגע לא מתנגדת וזה יעבור בקריאה טרומית.

חיים אורון: היו שותפים להישג הזה שרות, חברי כנסת נוספים וחברות כנסת נוספות ו"נעמת" וכו' וכו'.

חיים אורון: אבל שלא נתבלבל: המאבק הגדול הוא על הפנסיה, ולא ניתן – אין מכשיר שאני מכיר אותו – להבטיח פנסיה סבירה לנשים שלא במסגרת פנסיה כוללת.

חיים אורון: המאבק על השנתיים הללו, בין 62 ל-64, הוא קטע, וחייבים לראות בו קטע, מתוך מאבק יותר רחב על שאלת הביטחון שלנו והפנסיה שאנחנו נצבור, ובעיקר שהדורות הבאים יצברו בעתיד, והיא כולה תלויה על בלימה.

חיים אורון: אני אתן דוגמה שלישית, ויכולתי להרבות בדוגמאות.

חיים אורון: אני עוסק רבות בנושא הבריאות.

חיים אורון: יש מדדים הולכים וחוזרים איך נשים נפגעות, ויש הקבוצה הזאת של מחלות נשים ושל תחומים שבהם הנשים יותר רגישות.

חיים אורון: איך שאתה מתחיל לבדוק את הפערים ואת החוסרים, אתה פתאום רואה שגם שם העקומה היא עוד יותר עמוקה.

חיים אורון: ואז אתה תבוא ותשאל: תגיד, אני אתמודד רק עם הנושא הזה או שאני אתמודד עם שאלת רשת הביטחון, עומק ההשתתפות הממשלתית או גובה המס וכו'?

חיים אורון: אני הערתי את ההערה הזאת לא כדי לומר שאין מקום לציון יום האשה.

חיים אורון: יש ויש מקום, גם את הממד החגיגי שבו וגם את הממד המאבקִי – זה לא נכון מבחינת העברית – גם את הממד של המשך המאבק על הרבה מאוד דברים שצריך לעשות אותם.

חיים אורון: אני חושב שככל שהמאבק הזה נעשה יותר – – –

לימור לבנת: – – – בוגר.

חיים אורון: "בוגר" זה עלול להישמע קצת מתנשא.

ג'מאל זחאלקה: – – –

חיים אורון: יותר – איך להגיד את זה?

חיים אורון: – משמעותי, הוא יתחבר יותר ויותר עם התחומים שאליהם הוא קשור.

חיים אורון: אני רוצה לסיים בהשלכה מתחום אחר, שגם הוא זכה דווקא להצלחות רבות מאוד בשנים האחרונות, וזה הנושא הירוק.

חיים אורון: הנושא הירוק הוצג פעם כנושא בפני עצמו.

חיים אורון: האנשים שעוסקים היום בשאלת פיתוח בר-קיימא מבינים שהוא חלק ממכלול.

חיים אורון: יש לו ההיבט הייחודי, יש לו המשמעויות הייחודיות, אבל ההתמודדות המעמיקה אתו היא דווקא ביכולת לראות את המיוחד בתוך מכלול רחב יותר, ואני מקווה שיהיה לנו הכוח לראות את זה כאן וגם לפעול כך בשילוב ידיים בין גברים לנשים, אבל הפעם כשהנשים מוליכות.

חיים אורון: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: כיף לשמוע את זה, איך נאמר, מזכרי, גברי – כל אחד יבחר לו.

אורלי לוי אבקסיס: בהחלט.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לחבר הכנסת חיים אורון.

אורלי לוי אבקסיס: כעת חברת הכנסת עינת וילף.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

עינת וילף: כבוד היושבת-ראש, המזכירה, השרה וחברי חברי הכנסת – ותודה רבה לחבר הכנסת זחאלקה על נדיבותו.

עינת וילף: קודם כול, תענוג בכלל להיות ביום כזה ובדיון כזה שבו אין לנו אלא להסכים.

עינת וילף: אני גם שמחה שכל אחת ואחד מאלו שעלו לדבר האיר היבט אחר של יום האשה ושל מצבן של הנשים – – –

ג'מאל זחאלקה: אין חברי כנסת במליאה.

ג'מאל זחאלקה: על מה השמחה?

עינת וילף: מה?

ג'מאל זחאלקה: אין מה לשמוח – – –

עינת וילף: אני בכל זאת גאה ומרוצה.

עינת וילף: גם לא רק מי שפה – יש פה אנשים רבים שמקשיבים ויקשיבו למה שנאמר כאן, וזה חשוב.

עינת וילף: בכל זאת, אני גאה ושמחה על כך שכל מי שדיברו כאן הציגו היבטים שונים וחשובים: גם חצי הכוס המלאה וגם חצי הכוס הריקה.

עינת וילף: אני רוצה להתייחס לאזורנו ולסיכויים לשלום ולקשר שבינם לבין זכויות נשים.

עינת וילף: במשך תקופה ארוכה דיברו על כך שאחת הסיבות לכך שאין שלום – – –

אורלי לוי אבקסיס: רק רגע.

אורלי לוי אבקסיס: חברת הכנסת אורית זוארץ, אני חושבת שמן הכבוד הראוי לתת גם לחברת הכנסת עינת וילף להשמיע את דבריה, ויהיה נחמד אם נכבד אותה בהקשבה.

עינת וילף: חן-חן.

לימור לבנת: – – –

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה שהיא תראה במַקלֵט ביתי, לפחות, את התשובה של השרה.

עינת וילף: תשב ותקשיב.

עינת וילף: כמו שאמרתי, אני רוצה להתייחס באמת למה שקורה באזור שלנו, לסיכויים לשלום ולקשר של כל זה לשוויון בין גברים לנשים.

עינת וילף: במשך הרבה מאוד שנים התחושה היתה שאחת הסיבות לכך שאין שלום רחב, מלא, אמיתי, בינינו לבין – לא רק הפלסטינים, אלא שכנינו הערבים בכלל ואפילו העולם המוסלמי – הסיבה היתה לא רק עצם העובדה שהחלטנו לעשות את המעשה הדרמטי של הקמת בית לאומי לעם היהודי בארץ-ישראל ובאזור היחיד שבו אי-פעם היינו ריבונים, אבל באזור ערבי ומוסלמי, אלא שגם היה פער אדיר בין הערכים שבנינו כחברה; כלומר, לא רק היותנו ביתו הלאומי של העם היהודי, אלא עצם הערכים שלנו לעומת הערכים סביבנו.

עינת וילף: הרבה פעמים כשהייתי בפורומים בין-לאומיים, והיו אומרים לנו: זה לא בסדר שאתם לא חלק מהאזור, אין אינטגרציה מלאה לאזור, הייתי תמיד אומרת: אני אשה חופשייה בחברה מתקדמת, איזה סוג אינטגרציה אתם רוצים שאני אעשה?

עינת וילף: איזה ערכים – כשאני מסתכלת בחברה סביבי – איזה ערכים אני יכולה לכבד?

עינת וילף: ופתאום אנחנו רואים סביבנו שינויים דרמטיים.

עינת וילף: שינויים דרמטיים שאין לנו אלא לכבד.

עינת וילף: כמובן, אנחנו תוהים לאן זה יוביל, לא רק על ההזדמנויות, אלא גם על הסכנות, אבל בסופו של דבר יש אמפתיה אדירה לאנשים שקמים, דורשים חופש, דורשים זכויות אדם, נשים שנמצאות בכיכרות כשוות לגברים ומבקשות להיות חלק מחברה דמוקרטית פתוחה וחופשית.

עינת וילף: זה דבר שיש לנו אמפתיה אדירה אליו ושאנחנו גם מכבדים.

עינת וילף: אי-אפשר שלא לכבד אנשים שקמים ודורשים להיות שווים, דורשים חופש, דורשים לחיות במדינה פתוחה ודמוקרטית.

עינת וילף: הרבה שנים הלכנו והתגאינו שישראל היא הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון, אבל אין לנו שום עניין להישאר הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון.

עינת וילף: אנחנו רוצים להיות לא מיוחדים בהיבט הזה.

עינת וילף: ככל שנהיה במזרח תיכון שהוא דמוקרטי, פתוח, ליברלי, שמכבדים בו את השוויון בין גברים לנשים, שלנשים יש זכויות שוות להיות שותפות בקבלת ההחלטות ובחברה, כך נוכל להרגיש באמת ובתמים שראוי לנו להיות חלק מהאזור הזה, שאנחנו מכבדים את השכנים, וכיוון שאנחנו מכבדים את שכנינו אנחנו גם יכולים לעשות שלום אתם.

עינת וילף: הסכמי השלום שעשינו בעבר היו הסכמי שלום אסטרטגיים.

עינת וילף: הם אפשרנו לנו לשמור על הביטחון שלנו, להשקיע פחות בביטחון, לאפשר לתת יותר לחינוך, לרווחה, לפיתוח החברה.

עינת וילף: אבל כדי להגיע לשלום אמיתי עם העמים שסביבנו, עם העולם הערבי, עם העולם המוסלמי, צריך שיהיה כבוד אמיתי, וכבוד אמיתי בא גם מתחושה של כבוד לערכים של אלה שאנחנו עומדים מולם.

עינת וילף: וככל שנראה שבעולם שסביבנו קמות חברות שאת ערכיהן אנחנו יכולים לכבד, להיות שותפים, שאנחנו רואים בהן את דמותה של מדינה דמוקרטית, חופשייה, פתוחה, שמכבדת נשים, כך גם יהיה לנו בסופו של דבר שלום אמת.

עינת וילף: ולכן יכול להיות שברגעים אלה ממש אין איש יודע לאן המהפכות האלה יובילו, אבל אם אכן הן יובילו למקום שאליו מצפים אלה שיצאו לכיכרות, שהן יובילו למקום שאליו מצפה כל מי שצופה בהן, אני גם בטוחה שההזדמנות להגיע לשלום אמיתי בינינו לבין הערבים, בינינו לבין העולם המוסלמי, יגיע סוף סוף, כי זה יהיה שלום של אנשים ששותפים בערכים שלהם ועל כן באמת ובתמים מכבדים אחד את השני.

עינת וילף: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חברת הכנסת עינת וילף.

אורלי לוי אבקסיס: וכעת חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

אורלי לוי אבקסיס: אתה מוזמן לבוא ולשאת דברים.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, גבירותי ורבותי חברי וחברות הכנסת, התמזל מזלי בחיים ואני הגבר היחיד במשפחה, בין שש נשים.

ג'מאל זחאלקה: אשתי נג'את, בנותי יסמין, ע'אדה, מאהא, למא וג'אנא – להן אני קודם כול שולח ברכות ביום האשה הבין-לאומי.

ג'מאל זחאלקה: וכמובן אני שולח ברכות לכל הנשים בארץ ובעולם, כי זה יום האשה הבין-לאומי.

ג'מאל זחאלקה: היום היה קצת ויכוח על מתי התחיל היום, וחלק מחברי וחברות הכנסת אמרו:

ג'מאל זחאלקה: 100 שנים ליום האשה הבין-לאומי, והיה קצת בלבול.

ג'מאל זחאלקה: האמת היא שיום האשה הבין-לאומי התחיל ב-1857.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מציינים את מה שקרה ב-1857, אותה הפגנה של נשים בניו-יורק, עובדות מתפרה, שמחו על תנאי עבודה קשים, על שעות עבודה ארוכות, במיוחד כשהוכנס מיכון למתפרות.

ג'מאל זחאלקה: ב-1859 הוקם איגוד העבודה הראשון של אותן עובדות.

ג'מאל זחאלקה: 1910 – היה כינוס גדול, בין-לאומי, של נשים בקופנהגן, בחסות האינטרנציונל השני, חברת הכנסת יחימוביץ, והרבה מהדברים הטובים בעולם התחילו שם.

ג'מאל זחאלקה: האינטרנציונל השני, לפני הפיצול, כי אחר כך התפצל לשני ושלישי, לפני שקם הקומינטרן בכלל.

ג'מאל זחאלקה: באותו כינוס בין-לאומי הוכרז על ה-8 במרס כיום האשה הבין-לאומי.

ג'מאל זחאלקה: הפעם הראשונה שיום האשה הבין-לאומי צוין בצורה בין-לאומיתב-8 במרס, היתה ב-1911.

ג'מאל זחאלקה: ובאמת אנחנו מציינים 100 שנים לפעם הראשונה שצוין יום האשה הבין-לאומי.

ג'מאל זחאלקה: אבל מאותו אירוע מכונן ב-1857 כמובן עברו הרבה יותר שנים.

ג'מאל זחאלקה: באמצע שנות ה-70 הכריז האו"ם על יום האשה הבין-לאומי, ומאז זה רק תופס תאוצה.

ג'מאל זחאלקה: והיות שאני לא בין אלה שחושבים שאין מאבקי דעות בעולם, אין אידיאולוגיות – אני מתקשה להאמין, חוץ מערכים בסיסיים שאנשים יכולים להסכים – ולכן זה לא צריך להפוך ליום הטיוח הבין-לאומי, וצריך להגיד מלים כדרבונות על מצב הנשים ועל כך שיש מדיניות שמחזקת נשים ויש מדיניות שמחלישה נשים, ויש תפיסות אידיאולוגיות שמחזקות מצ'ואיזם גברי ומעמד נחות של נשים, ויש כאלה שלהיפך, ולכן אנחנו לא חיים בעולם שבו כולם בעד נשים.

ג'מאל זחאלקה: אם כל כך טוב וכולם בעד, למה מצב הנשים כל כך רע, כבוד יושב-ראש הכנסת?

ג'מאל זחאלקה: אם כולם מסכימים וכולם מוכנים, למה המצב כל כך רע?

ג'מאל זחאלקה: אני לא מאלה שמזלזלים בהטפות.

ג'מאל זחאלקה: פעמים צריך להטיף, ואנשי ציבור צריכים להטיף ולהגיד את עמדותיהם בכוח מעל כל במה, זה חשוב.

ג'מאל זחאלקה: ובהזדמנות הזאת אני רוצה לחזור על דברים שאמרתי, כי יש לי מנהג לדבר באירועים כאלה מאז שאני בכנסת.

ג'מאל זחאלקה: חבר הכנסת ריבלין יכול להעיד שלפעמים הייתי הגבר היחיד שדיבר בציון יום האשה הבין-לאומי או ביום המאבק באלימות נגד נשים – –

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

ג'מאל זחאלקה: – – ואני תמיד טענתי שהבעיה של המאה ה-21 היא הגדרת הגבריות, הגדרה מחודשת של גבריות, שמשום מה, בתפיסה השלטת, גם בארץ וגם בסלנג – גם יושבת-ראש האופוזיציה אומרת: תהיה גבר.

ג'מאל זחאלקה: זה סלנג, אני לא מאשים אותה.

ג'מאל זחאלקה: זה כל כך עמוק, עד שזה נשמע הכי טבעי שבעולם.

ג'מאל זחאלקה: אני לא מאמין שיכולה להיות מערכת יחסים חדשה בין גבר לאשה בעולם במאה ה-21, שאומרים שהיא המאה של הנשים והנשים ישיגו בה לפחות את השוויון, בלי שתהיה הגדרה מחודשת של גבריות.

ג'מאל זחאלקה: אם הגבריות תישאר קשורה בתפיסות של כוחנות, שתלטנות, מצ'ואיזם, יהירות, על-פי רוב יהירות נבובה, אז אין תקנה לעניין.

ג'מאל זחאלקה: מה שיהיה – זה לא שוויון לנשים, אלא תהיה מלחמת גוג ומגוג, שלא מקבלת כותרות בתקשורת, אבל היא תתרחש יום-יום, בכל מקום עבודה, בכל בית-ספר, בכל כיתה, בכל משפחה, בכל חדר, במטבח ובכל מקום בחיים.

אורלי לוי אבקסיס: מלחמת המינים.

ג'מאל זחאלקה: על כן אני חושב שיש לדבר על גבריות חדשה, שלא תהיה גם חיקוי של הנשים.

ג'מאל זחאלקה: כי היתה מודה במאה שעברה מה זה שוויון נשים: שהאשה תהיה כמו הגבר, גם תהיה כוחנית, גם תהיה יהירה, גם תהיה ארוגנטית – כך יהיה השוויון.

ג'מאל זחאלקה: קם דור כזה, איך אומרים, שמעך לגמרי את הערכים הנשיים, שהם חשובים מאוד לקיום מערכת תרבותית נאותה שיש בה האיזונים הנכונים בין גבריות לנשיות.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו כאן לא ממציאים.

ג'מאל זחאלקה: אם אנחנו חוזרים על ההיסטוריה, במיוחד במזרח שלנו, ומי שטורח וקורא את הספרות הבבלית והשומרית – הספרות המדהימה של הפרת והחידקל – על מעמדן של נשים, על האלות הנשיות, על הקשר שלהן עם הטבע, אני חושב שיש כר, איך אומרים, למי שרוצה לחזור למקורות; המקורות הם עשירים מאוד בלהזין את המהפכה – לא הייתי אומר מהפכה נשית אלא מהפכת השוויון בין המינים.

ג'מאל זחאלקה: לזה אנחנו שואפים.

ג'מאל זחאלקה: לא שנשים יתחזקו על חשבון גברים, אלא שיהיה מקום לכולם במעגל הניצחון, כמו שאמר פעם המשורר הקריבי.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהטפות זה לא מספיק.

ג'מאל זחאלקה: בסופו של דבר ההוויה תקבע את החוויה.

ג'מאל זחאלקה: ההוויה היא לא טובה.

ג'מאל זחאלקה: אני מאמין שיכולות לצאת אלף קריאות, ייכתבו אלפי ספרים, אבל כל עוד אין מצב נורמלי ושוויון – במיוחד בשני תחומים גדולים, תעסוקה וחינוך – אין תקנה.

ג'מאל זחאלקה: בארץ, בחברה שלנו, בעניין החינוך היום, לא רק שיש שוויון אלא שהנשים – יש אפליה לכולם.

ג'מאל זחאלקה: בתוך החברה עצמה נשים יותר משכילות ויותר מצליחות בלימודים, בבגרויות.

ג'מאל זחאלקה: יותר מ-60% נשים בלימודים העל-תיכוניים, באוניברסיטאות יש 60% נשים, בכל המקצועות נשים מוצלחות יותר, וזו מהפכה מבורכת.

ג'מאל זחאלקה: יש בעיה קשה מאוד בתחום התעסוקה.

ג'מאל זחאלקה: רק 20% מהנשים הערביות עובדות.

ג'מאל זחאלקה: בלי שינוי בנושא הזה אנחנו לא יכולים לחשוב על שוויון, או אפילו על סלילת דרך לשוויון, כי אשה שהיא חלשה יותר כלכלית תמיד תהיה תלויה בגבר.

ג'מאל זחאלקה: היא תסכים, בעל-כורחה, לעיוותים במערכת היחסים בינה לבינו בתוך המשפחה.

ג'מאל זחאלקה: אבל אשה עובדת שמרוויחה כסף ויש לה כוח כלכלי, היא תכפה את עצמה על אבא שלה, על אחיה, על בעלה ועל הבנים שלה כאשה חזקה ולא תלויה בהם.

ג'מאל זחאלקה: יש לה עצמאות כלכלית.

ג'מאל זחאלקה: זה יכול ליצור איזה כר של שוויון.

ג'מאל זחאלקה: זה המאבק שלנו – המאבק שלנו למען עבודת נשים ערביות.

ג'מאל זחאלקה: זה מפתח לשינוי חברתי.

ג'מאל זחאלקה: זה הנושא, זו הבעיה העיקרית, אם אנחנו רוצים לשים את האצבע, אחרת הכול יישאר רטוריקה.

ג'מאל זחאלקה: וכל מי שעומד כאן ומהלל את יום האשה הבין-לאומי ולא מוכן לתרום את חלקו למאבק הספציפי שאנחנו מדברים עליו, של עבודת נשים ערביות – אלה מלים ריקות מתוכן.

ג'מאל זחאלקה: היום דיברתי במקומה של חברת הכנסת חנין זועבי, שנמצאת בהפגנה בלוד, הפגנת נשים כנגד הריסת בתים.

ג'מאל זחאלקה: מחר היא תגיש כאן הצעת חוק ראויה בהחלט להעלאת גיל הנישואין.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה התנגדה.

ג'מאל זחאלקה: למה?

ג'מאל זחאלקה: אני חשבתי שמסיבות דתיות.

ג'מאל זחאלקה: היום כתבים פרלמנטריים מתקשרים אלינו ואומרים שהרבנות הראשית תומכת בחוק.

ג'מאל זחאלקה: חברי כנסת דתיים באו ואמרו שהם לא נגד החוק.

ג'מאל זחאלקה: אז מה הבעיה?

ג'מאל זחאלקה: אתם יודעים איזה עיוות יוצר המצב שבו גיל הנישואין הוא 17?

ג'מאל זחאלקה: אתם יודעים מה מקור הגיל 17?

ג'מאל זחאלקה: זה החוק העות'מאני.

ג'מאל זחאלקה: חבר הכנסת ריבלין, זה החוק העות'מאני.

ג'מאל זחאלקה: לכן הגיע הזמן לשנות את המצב הזה.

ג'מאל זחאלקה: איך בחורה שלא גמרה תיכון יכולה להינשא?

ראובן ריבלין: נדמה לי שוועדת השרים לא רצתה להתערב בעניין של מסורת כדי לא לפגוע – – –

ג'מאל זחאלקה: ועדת השרים קבעה שהיא גם נגד פוליגמיה.

ראובן ריבלין: דרך אגב, אני חושב, בהחלט, שאם יגיש את זה חבר כנסת שאמר שהרבנות היהודית מסכימה – אני חושב שהממשלה היתה צריכה להסכים.

ג'מאל זחאלקה: טוב, אני רוצה לסיים בנימה אופטימית.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, מתוך רגישות למסורת של הציבור הערבי בישראל, לא רצו להתערב בזה.

ג'מאל זחאלקה: אני לא רוצה לפתוח את הוויכוח; הוויכוח הזה יתנהל מחר.

גאלב מג'אדלה: זה לא נושא לחקיקה.

ראובן ריבלין: בית-המשפט רשאי לאשר נישואין.

ראובן ריבלין: אני מסכים אתך שזו היתה הסיבה שהממשלה לא רצתה להתערב.

ג'מאל זחאלקה: ההצלחה האדירה של נשים ערביות בחינוך מסמנת את הכיוון.

ג'מאל זחאלקה: רק כשיש הזדמנות ושוויון הזדמנויות אמיתי, הן מצליחות.

ג'מאל זחאלקה: אם יהיה גם שוויון בתעסוקה, אנחנו נעמוד בפני מהפכה חברתית שבה יהיה טוב לכולם.

ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, זו הדרך היעילה להילחם בעוני – שני מפרנסים במשפחה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: ברכות לכל הנשים בארץ ובכל העולם.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

אורלי לוי אבקסיס: כעת אני מזמינה את חבר הכנסת וגם סגן יושב-ראש הכנסת מגלי והבה.

אורלי לוי אבקסיס: התבקשתי ואושר על-ידי המזכירות לאשר.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נבקש לקצר בדברים.

לימור לבנת: סליחה, אני מצטערת, נאמר לי שאני – – –

ראובן ריבלין: – – –

אורלי לוי אבקסיס: הוא יקצר בדברים.

לימור לבנת: סליחה, כל הצעה נמשכת 20 דקות.

לימור לבנת: – – – מחכים לי במקום אחר.

לימור לבנת: נאמר לי על-ידי ירדנה ששני חברי הכנסת הנוספים יהיו אחרי – – –

ראובן ריבלין: – – –

מגלי והבה: גברתי, אם את רוצה שאני אדבר אחרייך, אין לי בעיה.

מגלי והבה: דרך אגב, היושב-ראש יכול להעיד – אני אף פעם לא דיברתי ביום האשה הבין-לאומי – – –

לימור לבנת: סליחה, חבר הכנסת והבה, חלילה, זה לא כי אני לא רוצה לשמוע אותך.

לימור לבנת: – – – הישיבה הזאת התחילה ב-16:30, לא העליתי על דעתי שהיא תימשך עד שעה כל כך מאוחרת.

לימור לבנת: יש לי דברים אחרים, ונאמר לי על-ידי מזכירת הכנסת שאני אשיב, ושני חברי הכנסת האחרים – – – ידברו אחרי – – –

ראובן ריבלין: אנחנו חשבנו שאת השרה התורנית, אז בלאו הכי – – –

לימור לבנת: לא, אני לא השרה התורנית בכלל, השר עוזי לנדאו היה שר תורן, ופשוט שחררתי אותו – – –

קריאות: – – –

אורלי לוי אבקסיס: בהתייעצות קצרה עם המזכירה – – –

מגלי והבה: אני חושב שכבר הייתי מסיים את דברי.

ראובן ריבלין: אנחנו נקיים ישיבות גם ביום שלישי, בין שהממשלה רוצה ובין שהממשלה לא רוצה.

לימור לבנת: סליחה, יש שר תורן.

גאלב מג'אדלה: מזכירת הכנסת, אני בעמדה אחרת, אחריה.

אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו הארכנו מאוד, השרה.

מגלי והבה: גברתי, אם את רוצה לדבר, הרי כל הזמן הנשים נלחמות שהן מקופחות.

מגלי והבה: הנה, אני נותן לך את הבמה, תוכלי לעלות.

לימור לבנת: אני אף פעם לא אמרתי שאני מקופחת.

ראובן ריבלין: לא, אף פעם.

ראובן ריבלין: אני מעיד.

אורלי לוי אבקסיס: לא נגיע לוויכוח שכזה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל, ברשותך, השרה לימור לבנת, את מוכנה שאולי הוא אפילו יקצר בדברים?

לימור לבנת: אני לא יודעת מה זה לקצר.

אורלי לוי אבקסיס: אוקיי.

אורלי לוי אבקסיס: ברשותך, אם לא אכפת לך, אנחנו ניתן לשרה.

מגלי והבה: בבקשה.

מגלי והבה: אבל אני אטען בדברי הימים, דרך אגב – – –

ראובן ריבלין: אני נותן לשרים לדבר ראשונים ביום – – –

לימור לבנת: אני ביקשתי לא לדבר ראשונה, כדי שאני אוכל לשבת ולשמוע את הדוברים ואוכל להשיב להם.

לימור לבנת: יכולתי לדבר ראשונה וללכת.

לימור לבנת: יש כאן שר תורן, זה לא אני.

לימור לבנת: אני לא אגיד לך מה לעשות.

מגלי והבה: עכשיו, למה הוויכוח?

מגלי והבה: אני מוכן לתת לך את הבמה.

לימור לבנת: אני לא רוצה – – –

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, גברתי היושבת-ראש וחברי חברי הכנסת שנמצאים פה, אני אישית, כפי שאמרתי – המושגים שאני שומע כל הזמן במאבקן של הנשים, לא זרים לי.

מגלי והבה: לא זרים לי, כי אני מרגיש בהרבה תחומים שהמאבקים אפילו זהים.

מגלי והבה: אבל ביום חגיגי זה רציתי לתת, גברתי היושבת-ראש, ביום האשה, את הביטוי לאותן נשים דרוזיות, ואני לא יודע עד כמה אני יכול לתאר את המצב, איך הפכו את יום החג הזה לחג שמתחילות ההכנות אליו ומתחילים לעשות כל דבר כדי להביע את ההזדהות ואת הרצון שלהן להיות ביום חשוב זה.

מגלי והבה: עברנו מהפכה גדולה בעדה הדרוזית.

מגלי והבה: אם אני אגיד, כמו שציינו חברי קודם – למשל, מספר הסטודנטיות הדרוזיות – יותר ממספר הסטודנטים.

מגלי והבה: יש לנו 1,066 סטודנטיות דרוזיות, לעומת 560 סטודנטים.

מגלי והבה: פי-שניים.

מגלי והבה: במקצועות שפעם היו טבו, לגברים, אנחנו רואים שהן נכנסות ומשתלבות במקצועות שהם ראויים להערכה.

מגלי והבה: זה לא אומר שבחברה שמרנית השוויון לא קיים.

מגלי והבה: אני לא יודע כמה מחברי חברי הכנסת יודעים שבנושאי הדת הדרוזית ובענייני האישות הוכח, ויש מחקר חשוב של פרופסור ליש, שזכויות הנשים – יש שוויון מלא בזכויות בין הנשים הדרוזיות לגברים הדרוזים, בהתאם אפילו לכללי הדת, לפני שחשבו על יום האשה הבין-לאומי, שזה כמעט לפני 100 שנה.

מגלי והבה: אבל מאז ומתמיד הזכויות שלנו נשמרו בנושאים האלה, למרות החברה השמרנית.

מגלי והבה: אבל היום, כשאני מסתכל, גברתי היושבת-ראש, על המאבקים של הנשים, ואני באמת שמעתי חלק מהדוברות, מחברות הכנסת, אלה שניסו להגיד שאם היו נשים בנושאי ניהול משא-ומתן או בנושאים אסטרטגיים, הדברים היו נראים אחרת – אני לא בטוח, צריך לנתח לעומק.

מגלי והבה: אני חושב, ואמרתי את זה באחד הדיונים פעם, באחת הוועדות החשובות כאן, של הכנסת, כשהיה דיון על לאפשר לנשים ללכת לקורס טיס, ואני הייתי בין הבודדים שהתנגדו שיעשו הנחות בכל מה שנדרש לנשים.

מגלי והבה: כי אמרתי: אותה אשה שהולכת להיות טייסת, לא נעשה לה הקלות, כי באותה מידה של אחריות שהיא יושבת כקברניטה, כלוחמת, לא נעשה לה הנחות, כשבאותה מידה מישהו אחר היה יכול להיות, ויש לו אותם התנאים.

מגלי והבה: אז שוויון ומאבק לשוויון צריך להיות על מנת שיהיה שוויון בחברה.

מגלי והבה: אני רוצה להגיע ליום הזה, דרך אגב, ואני אומר את זה, שתהיה פה חברת כנסת דרוזית, שתדבר על יום האשה הדרוזי.

מגלי והבה: ואני מקווה – – –

גאלב מג'אדלה: – – –

אורלי לוי אבקסיס: הייתי מבקשת תרגום, אבל מאחר שאין לנו מספיק זמן אני אסתפק – – –

מגלי והבה: אני באמת לא רוצה.

מגלי והבה: אני הרגשתי לא נוח, למרות – – –

לימור לבנת: אתה לא אשם.

מגלי והבה: אוקיי.

מגלי והבה: הבטחתי לנשים הדרוזיות, אלה שמדברות אתי במיוחד – דרך אגב, השוויון מתחיל מהבית, גברתי היושבת-ראש:

מגלי והבה: אני גדלתי בבית שבו גם הגברים וגם הנשים – יש לי שלוש אחיות, שהיו הראשונות שיצאו ללמוד מחוץ לכפר וסיימו את הלימודים שלהן, הפכו להיות מורות במשרד החינוך; שתיים יצאו לפנסיה ואחת עדיין עובדת.

מגלי והבה: ואני זוכר כילד איך הייתי הילד הנחבא אל הכלים, שלא יאשימו אותי שעשינו עבירה גדולה שהאחיות שלי יצאו ללמוד מחוץ לכפר ומחוץ לבית-הספר.

מגלי והבה: זאת אומרת, השוויון צריך להתחיל גם מהבית.

מגלי והבה: ואני חושב, מהבית הזה אנחנו צריכים לשאוף למלחמה ביחד, כתף אל כתף, שגם הנשים תקבלנה את כל הזכויות שלהן, וגם הגברים.

מגלי והבה: בעצם אנחנו – אין לנו בעיה, למעט כך שעדיין לפעמים כבני-מיעוטים מרגישים אותה תחושה שיש לנשים, שעדיין לא הגענו לשוויון המלא.

מגלי והבה: ואני מקווה שכמו שהנשים שואפות ותגענה, גם אנחנו נגיע.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: ואני שוב מתנצל אם פגעתי.

לימור לבנת: ממש לא.

לימור לבנת: אתה לא צריך להתנצל.

אורלי לוי אבקסיס: לא אשמתך.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר מגלי והבה.

גאלב מג'אדלה: אני מקווה ששאר המפלגות ילכו בעקבות מפלגת קדימה, ויעמדו בראשן נשים.

אורלי לוי אבקסיס: וכעת תבוא ותענה שרת התרבות והספורט, הגברת לימור לבנת.

אורלי לוי אבקסיס: ולמען הצדק נאמר שבאמת הדיון הזה התארך מעבר למצופה, כי רצינו לתת ליום הזה משקל כאן, מעל במת הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: אולי צר לנו שזה באמת – –

לימור לבנת: לא צריך להצטער, זה בסדר.

אורלי לוי אבקסיס: – – קצת שינה לך את סדר-היום, כי אני יודעת שיש לך התחייבויות נוספות.

אורלי לוי אבקסיס: עמך הסליחה.

לימור לבנת: זה בסדר.

לימור לבנת: גברתי יושבת-ראש הישיבה, אדוני מכובדי יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת המועטים שנמצאים כאן באולם, אני רוצה מאוד להודות לך, יושב-ראש הכנסת, על כך שאתה נשארת כאן וישבת לאורך כל הישיבה, אף-על-פי שלא אתה מנהל את הישיבה, והואלת לתת את ניהול הישיבה לסגניתך, חברת הכנסת אורלי לוי.

לימור לבנת: לפני שאני אפתח בדברי, אני חייבת לומר משהו על הנוכחות המאוד לא מכובדת של חברות הכנסת וחברי הכנסת ביום הזה במליאה.

לימור לבנת: לא רק עכשיו, לאחר דיון של למעלה משעתיים, אלא בכלל במהלך הדיון כולו.

לימור לבנת: אני מרגישה מבוכה מאוד גדולה.

לימור לבנת: אני כמעט נעלבת.

לימור לבנת: משום מה, הנושא החשוב הזה, שאנחנו כל היום מדברים בחשיבותו ועל עוצמתו ועל מהותו – והיו כאן קודם כמה חברי כנסת וחברות כנסת, מספר קטן מאוד שהיו כאן רוב הדיון; אני אולי עושה אתם עוול, אז אני מחריגה אותם מהדברים שאני אומרת, הם כנראה נאלצו לצאת, אבל היו כאן רוב הדיון.

לימור לבנת: אבל אלה מעטים ביותר.

לימור לבנת: הרוב המכריע לא הגיעו ולא טרחו לבוא.

לימור לבנת: וכשאנחנו מדברים על החשיבות, ודברים חשובים נשמעו כאן מצד לא מעט מחברי הכנסת שדיברו, אנחנו מדברים אל עצמנו פחות או יותר, וכמובן אל צופי ערוץ-99.

לימור לבנת: אבל אנחנו מדברים אל עצמנו, אל המעטים שהיו כאן במהלך הדיון הזה.

לימור לבנת: אדוני יושב-ראש הכנסת, אומנם היה כאן הבוקר דיון, גם הוא דיון חשוב, בוועדה לקידום מעמד האשה, אבל גם שם זה היה בערך לעצמנו.

לימור לבנת: כי גם שם לא היו הרבה חברי כנסת, היו יותר מוזמנים, מוזמנות, בדיון ההוא.

לימור לבנת: אני חושבת, אדוני יושב-ראש הכנסת, שאולי כדאי לחשוב לקראת השנה הבאה על איזו מתכונת שתביא לכאן יותר חברי כנסת, אולי דיון מיוחד בהשתתפות ראש הממשלה, יושבת-ראש האופוזיציה, שקודם שמעתי כמה הרבה מדברים בשבחה, חברת הכנסת זוארץ.

לימור לבנת: אבל היא לא הגיעה לכאן, אף-על-פי שהיא – – –

ראובן ריבלין: גם ראש הממשלה וגם ראש האופוזיציה יודעים על קיום הדיון הזה.

ראובן ריבלין: גם היושב-ראש – – – היו מאוד שמחים.

לימור לבנת: בוודאי, בוודאי.

לימור לבנת: כמובן, אדוני יושב-ראש הכנסת, ברור לי שהם יודעים על קיום הדיון.

לימור לבנת: אני מדברת על מתכונת דיון כזאת שבה הם, כפי שנהוג במקומותינו – – –

אורלי לוי אבקסיס: אולי נעשה 40 חתימות – נחתים את חברות הכנסת ואת חברי הכנסת שהיו פה ביחד בדיון.

לימור לבנת: אין לנו אפילו 40 חברות כנסת כדי להחתים.

ראובן ריבלין: – – – גם כשחותמים 40 חברי כנסת, הם לא נמצאים בדיון.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה יכריח את ראש הממשלה להיות כאן, ויכול להיות שגם את האחרים.

ראובן ריבלין: – – –

אורלי לוי אבקסיס: חבל שכך.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אני מתכוונת לסוג של דיון שבו ראש הממשלה נושא נאום, יושבת-ראש האופוזיציה נושאת נאום, משהו מהסוג הזה שיביא לכאן, לפחות לחלק מהדיון, גם את ראש הממשלה, ראש האופוזיציה ואחרים.

לימור לבנת: אני שמחה על זה שראש האופוזיציה הצטרפה אלינו, הדוגלות בשוויון הזדמנויות בין המינים.

לימור לבנת: זה לקח זמן, אבל היא הצטרפה, וטוב שכך.

לימור לבנת: אולי לפחות יבואו, יהיו כאן, אולי במתכונת טיפה שונה.

לימור לבנת: אני מציעה לשקול, לחשוב.

לימור לבנת: מכל מקום, אני קצת – – –

ראובן ריבלין: אני בעד חינוך ולא בעד כפייה.

לימור לבנת: לא כפייה, אולי שינוי מתכונת מסוים.

לימור לבנת: מכל מקום, אני חשה נבוכה.

לימור לבנת: אני אומר זאת כך, אני חשה נבוכה, כי מדברים פה גבוהה-גבוהה ונמצאים פה נמוכה-נמוכה.

לימור לבנת: אז לא נחמד לנו.

לימור לבנת: דווקא משום שאולי השנה הזאת היא השנה הראשונה, יותר מבכל שנה אחרת – ביום האשה הבין-לאומי יש אין-סוף פרסומים, יותר מבכל שנה אחרת, בכל כלי התקשורת, ויש מהות ומשמעות באין-סוף פרטים, סטטיסטיקות, מספרים, למעשה כמעט כל דבר.

לימור לבנת: אולי כי זה יום השנה ה-100, קראו לזה, אף-על-פי שכאן העירו קודם, בצדק, שזה לא בדיוק יום השנה ה-100, זה התחיל עוד קודם, אבל לא נעסוק בדברים הפחות חשובים האלה.

לימור לבנת: הזכרתי הבוקר, בישיבה של הוועדה לקידום מעמד האשה, שפעם היינו חוגגים את יום האם.

לימור לבנת: אתם בטח זוכרים את זה – יום האם, היו מביאים לנו איזו מתנה קטנה, הילדים, ואומרים "אמא יקרה לי, יקרה" ועוד דברים מהסוג הזה.

לימור לבנת: ואז יום האשה נחשב ליום לפמיניסטיות, רדיקליות – הזכירה את זה קודם חברת הכנסת שלי יחימוביץ – קצת משוגעות לעניין.

לימור לבנת: היום, ברוך השם, יום האשה כבר לא נחשב למשהו רדיקלי, אף-על-פי ששמעתי כאן, אפילו מחברת כנסת במשכן, שזה מאוד רדיקלי, אבל זה ממש לא כך.

לימור לבנת: היום הזה הוא יום שעוסק בעצם בשוויון הזדמנויות בין המינים; כך הייתי מגדירה את זה, אולי בהגדרה שאני נוהגת להשתמש בה, שלדעתי היא הגדרה נכונה ביותר.

לימור לבנת: אז הציפו אותנו בנתונים, ובראיונות, ואכן יש לנו יותר ייצוג בפרלמנטים בעולם, וגם כאן אצלנו, אם כי כמובן זה בוודאי לא מספיק 23 חברות כנסת.

לימור לבנת: יותר נשים מנהלות ויותר דירקטוריות, ויותר חקיקה שוויונית, ויותר שופטות ופרקליטות, ויותר ראשי רשויות, ממש הרבה – חמש – משהו להתפאר בו בכל קנה מידה, כאילו.

לימור לבנת: זה במירכאות כפולות – לצורך הפרוטוקול אני אומרת.

ראובן ריבלין: רשויות גדולות – – –

לימור לבנת: רשויות גדולות, נכון, עדיין.

ראובן ריבלין: נתניה, הרצלייה – – –

לימור לבנת: אכן, אכן, אבל עדיין מעט מדי.

לימור לבנת: שיעור השתתפות הנשים בכוח העבודה עלה, ויש צמצום מסוים בפערי השכר, אבל עדיין השכר הממוצע של גבר ב-2009 היה 9,526 שקלים, ושל אשה – 6,280 שקלים.

לימור לבנת: ונכון אמרו כאן קודם על המקצועות הנשיים האלה, של עובדים סוציאליים – שהם רובם עובדות סוציאליות – ועוד שורה של מקצועות שהפכו לנשיים.

לימור לבנת: תמיד נשאלת השאלה, גברתי יושבת-ראש הישיבה, מה בא בגלל מה, אם הן באות כי השכר הוא נמוך או אם השכר הוא נמוך כי הן באות, או הפוך או איך זה בדיוק עובד.

לימור לבנת: אבל זה לא משנה את העובדה שאכן השכר הוא נמוך מאוד, ו-68% מהעשירון התחתון הם נשים ורק 26% מהעשירון העליון הם נשים.

לימור לבנת: עיקר הפערים כמובן, כמו תמיד, הם בפריפריה.

לימור לבנת: אין ספק, נאמר כאן קודם שהיתה התקדמות אדירה, אדירה, גדולה מאוד-מאוד, במאה האחרונה ובשני העשורים האחרונים.

לימור לבנת: פה, בבית הזה, נעשתה התקדמות עצומה, ביוזמתן של חברות כנסת בעיקר, וגם הצטרפות של חברי כנסת גברים.

לימור לבנת: אני גאה מאוד להיות שותפה לה, בעיקר מאז שנת 1992.

לימור לבנת: הדרך עוד ארוכה, אם כי יש מקום לאופטימיות.

לימור לבנת: אבל בעיני יום האשה, בניגוד לאותו יום אם שהזכרתי קודם – ואמרו כאן קודם "חג שמח" וחילקו לנו פרחים, ואני תמיד שמחה לקבל פרח יפה, ובירכו אותנו ב"חג שמח", ואני תמיד שמחה לקבל ברכות – אבל בעיני יום האשה הבין-לאומי הוא לא יום דווקא לחגיגות שבו מביאים לאמא מתנה קטנה עם סרט ורוד, כי המהפכה הוורודה הזאת דורשת מאתנו עוד המשך אתגרים.

לימור לבנת: היא דורשת מאתנו להנגיש את ההכרה הפמיניסטית הזאת של שוויון הזדמנויות גם לנשים בפריפריה החברתית והגיאוגרפית.

לימור לבנת: דובר כאן גם על הנשים הערביות, ואני מדברת על נשים בכל הפריפריות החברתיות, בכל הפריפריות הגיאוגרפיות: להעצים את הנשים גם בשכבות המוחלשות – אלה שעובדות בכפל תפקידים, כמו שרובנו עובדות.

לימור לבנת: מה אני אומר כאן, כולנו יודעות את זה, שכפל תפקידים זה בעצם מנת חלקנו, כולנו.

לימור לבנת: בעצם כולנו בכפל תפקידים.

לימור לבנת: אין חלוקת תפקידים זהה בין נשים לבין גברים.

לימור לבנת: בתחילת הדיון הזה נאמרו דברים גם על-ידי חברת הכנסת ציפי חוטובלי וגם על-ידי חברי כנסת אחרים.

לימור לבנת: אני כבר לא זוכרת, נדמה לי שחבר הכנסת מיכאל בן-ארי דיבר על ערכים, על חיי משפחה.

לימור לבנת: חבר הכנסת בן-ארי דיבר על זה שעקרת בית במטבח זו לא בושה.

לימור לבנת: לא, לא, זו ממש לא בושה.

לימור לבנת: ובטח זו לא בושה חינוך לערכים ולחיי משפחה.

לימור לבנת: ממש לא בושה.

לימור לבנת: כל אלה אינם בושה, אם היתה חלוקה צודקת של הנטל הזה – אם היתה כזאת, אבל אין; אין באמת חלוקה כזאת צודקת של הנטל.

לימור לבנת: עדיין הנטל המרכזי מוטל על כתפי הנשים – ולא רק כתפיים.

לימור לבנת: זה בא לידי ביטוי דווקא בשכבות המוחלשות.

לימור לבנת: זה בא לידי ביטוי דווקא שם, משום שכמו שאמרה קודם חברת הכנסת אורלי לוי, המעונות הם בדרך כלל הבעיה של אלה שיש להן פחות כסף ומרוויחות פחות כסף, והנטל של גידול המשפחה מוטל על כתפיהן, על גבן, על חייהן.

לימור לבנת: כמובן, בשכבות היותר מבוססות, או מי שמרוויחות שכר יותר גבוה, הן יכולות להיעזר יותר בקלות במעונות, במטפלות, בעוד כוח עזר מסביב.

לימור לבנת: אבל דווקא על אלה מוטל רוב הנטל הזה, הקשה כל כך.

לימור לבנת: ולכן הערכים של חיי המשפחה, או הנטל הזה, או "עקרת בית זה לא בושה" – בטח שלא בושה.

לימור לבנת: ומי שרוצה להישאר בבית מרצונה החופשי, לא רוצה לצאת לעבודה – יופי.

לימור לבנת: יש להן ברירה?

לימור לבנת: ברוב המקרים אין להן ברירה.

לימור לבנת: בחוגים מסוימים בציבור, בעיקר החרדי ואחר, הנשים מפרנסות גם את הבעלים.

לימור לבנת: גם עובדות בחוץ, גם מגדלות חמישה, שישה, שבעה, שמונה, תשעה, עשרה ילדים.

לימור לבנת: בחלק מהמקומות הן בכלל חד-הוריות, הן בוודאי צריכות לפרנס את עצמן וגם לגדל את הילדים.

לימור לבנת: אבל גם אלה, כשיש שני מפרנסים בבית, הן גם מפרנסות וגם הבעל מפרנס, אבל גם אז הן בדרך כלל מטפלות בילדים ואין שום חלוקה של הנטל, שום חלוקה צודקת של הנטל.

לימור לבנת: יש גברים שאומרים: אני תמיד עוזר לאשתי בבית.

לימור לבנת: אז הוא עוזר לאשתו בבית.

לימור לבנת: זה יפה.

לימור לבנת: באמת יפה, נאה.

אורלי לוי אבקסיס: לפנים משורת הדין.

לימור לבנת: לפנים משורת הדין.

לימור לבנת: אז אני אומרת שאנחנו חייבים להעצים את אותן נשים שעובדות בכפל תפקידים ולא זוכות לסיוע הזה.

לימור לבנת: יום האשה הבין-לאומי דורש מאתנו להמשיך ולהילחם כדי שיותר נשים יהיו בכל מוקדי קבלת ההחלטות.

לימור לבנת: שם הן יכולות להשפיע על סדר-היום החברתי והכלכלי.

לימור לבנת: שמעתי קודם את חברת הכנסת אורית זוארץ, היא אמרה דברים נכוחים ונכונים.

לימור לבנת: צר לי שהיא הלכה.

לימור לבנת: באה, דיברה, הלכה.

לימור לבנת: צר לי שהיא הכניסה לתוך דבריה את העניין הפוליטי.

לימור לבנת: הוא לא מוצדק, זה לא נכון, זה לא במקום, זה לא לעניין.

לימור לבנת: בטח שהכול פוליטיקה, אבל לא הכול מפלגות, לא ביום כזה, לא כשאנחנו מדברים על דברים שיש בינינו הסכמה עליהם.

לימור לבנת: זה היה מיותר.

לימור לבנת: חבל שהיא לא כאן כדי לשמוע את דברי.

לימור לבנת: בטח היא תקרא את הפרוטוקול.

לימור לבנת: וכן, יש נשים מנהלות, יותר נשים מנהלות, אבל עדיין כל כך מעט.

לימור לבנת: ויום האשה הבין-לאומי דורש מאתנו להפנות זרקור לא רק לייצוג ולא רק לנשים בפריפריה אלא גם כאן – הדברים שאני אומרת כל כך מציקים לי, כל כך מטרידים אותי, כל כך מעיקים – ולא רק למלחמה בהטרדה מינית, באונס, בכל אותם דברים שמעסיקים אותנו, ברצח נשים שאנחנו כל יום עדים לו, אלא לצעירות, לחינוך.

לימור לבנת: גיבורי וגיבורות התרבות של היום הם דווקא אלה של תוכניות הריאליטי, הם אלה של "האח הגדול", הם אלה שמקבלים בשוויון נפש, כדבר מובן מאליו, ביטויים גסים, ביטויים משפילים, ביטויים קשים שאנחנו שומעים, שאני שומעת מהסביבה כל הזמן, באותו ערוץ פתוח כמעט לכל אחד – הערוץ המפורסם, ערוץ-20 של "האח הגדול", שהפך לערוץ שמייצר תכנים פורנוגרפיים, תכנים של תת-רמה, טקסטים בלתי נתפסים, שמקיימים שם יחסי מין אל מול המצלמות, אל מול פני כל עם ישראל, וילדים יושבים וצופים בו – נמוכים, זולים, משפילים את הנשים – – –

חיים אורון: – – –

לימור לבנת: כן, מה שאמרתי, מה ששמעת.

חיים אורון: – – –

לימור לבנת: לא, לא, זה בסדר.

לימור לבנת: הם הולכים ומורידים את הרף למכנה המשותף הכי נמוך שאפשר בכלל להעלות אותו על הדעת, כדי להעלות את הריגושים, כי כל עונה הם צריכים להעלות את הריגושים עוד יותר בשביל הרייטינג.

לימור לבנת: אני חייבת לומר שזה אחד הדברים המזעזעים ביותר, כי ככל שאנחנו – יהיו לנו עוד דירקטוריות ויהיו לנו עוד נשים ויהיו לנו עוד מנהלות ויהיו לנו עוד חברות כנסת, אבל אם זה לא יטופל, אנחנו נגדל כאן דור של נערות, של ילדות, שחושבות או לומדות שבאמת גופן הוא איזה כלי כדי לשווק את עצמן, כדי להשיג הישגים, כדי להגיע, כדי לרצות את הגברים, כדי להשיג את ההישגים בדרך הזאת, שרואות את עצמן מלכתחילה כנחותות מול הגברים; אם אנחנו עדיין לא שם, אז לא השגנו מספיק.

לימור לבנת: ולכן אני עוד לא רואה את זה כיום חג, את יום האשה הבין-לאומי.

לימור לבנת: אני קוראת מכאן לידידי שר התקשורת משה כחלון, למועצת הכבלים והלוויין – אני קוראת להם להגביר את הבקרה על תוכניות הריאליטי האלה, על ערוץ-20, ערוץ "האח הגדול".

לימור לבנת: מכיוון שהיום אפשר להיכנס אליו – –

נחמן שי: זה עובר לאינטרנט.

לימור לבנת: – – ב-10 שקלים לחודש, צריך להגביר, צריך להגביל את זה לערוץ עם בקרה, עם קוד הורים, כדי שלא יהיה אפשר להיכנס אליו; רק עם קוד הורים.

לימור לבנת: בפורנוגרפיה שיש שם היום – רק עם קוד הורים.

לימור לבנת: לצערי הרב, לא כל ההורים יכולים לעמוד בפני הילדים שלהם, אז צריך לעשות את זה הרגולטור, וצריך לעשות את זה, ויפה שעה אחת קודם.

לימור לבנת: אנחנו לא רוצים שהילדים שלנו יהיו חשופים לכל זה.

לימור לבנת: אי-אפשר.

לימור לבנת: לא רק שזה לא תרבות – אנחנו פשוט בהפקרות מוחלטת.

לימור לבנת: אני לא בעד צנזורה, אבל אתם יודעים, אני חשבתי על זה היום.

לימור לבנת: אצלי במשרד יש על-פי חוק, היסטורית – דבר שאני בדרך לבטלו – המועצה לביקורת סרטים, הצנזורה.

לימור לבנת: הם עוברים על כל סרט לפני שהוא מגיע לארץ, ומגדירים ומגבילים את הגיל.

לימור לבנת: פשוט מגוחך.

אורלי לוי אבקסיס: זה טוב או לא טוב?

לימור לבנת: מי צריך את זה כשיש טלוויזיה בבית – –

אורלי לוי אבקסיס: אה, אוקיי.

אורלי לוי אבקסיס: לרגע חשבתי שיש פה – – –

לימור לבנת: – – שכל ילד יכול לגשת אליה, לפתוח אותה, ללחוץ על השלט?

לימור לבנת: אז צריך את זה?

לימור לבנת: זה חשוב בכלל?

לימור לבנת: זה מה שרלוונטי בכלל?

אורלי לוי אבקסיס: חשבתי שאת רוצה להרחיב את זה לטלוויזיה ולאינטרנט.

לימור לבנת: לא, אני אומרת שאין לזה שום חשיבות כאשר יש בכל בית כמה מכשירי טלוויזיה, יש שלטים, וכל אחד נכנס לאן שהוא רוצה.

לימור לבנת: מעבר לקריאתי זו למועצת הכבלים והלוויין ולידידי שר התקשורת משה כחלון, שעושה עבודה מצוינת – יש לו עוד אתגר אחד עכשיו, אני חושבת שדחוף ביותר.

לימור לבנת: יש לנו עוד אתגרים רבים לפנינו.

לימור לבנת: כולנו דיברנו היום, קראנו, ראינו את חצי הכוס המלאה.

לימור לבנת: יש התקדמות עצומה, אבל אנחנו חייבים לראות, דווקא ביום הזה, גם את חצי הכוס הריקה, את המשימות שעוד מחכות לנו בדרך.

לימור לבנת: ואף שאמרתי שהיום הזה הוא לאו דווקא יום חג, אני בכל זאת רוצה לסיים ולומר לכולם: חג שמח.

אורלי לוי אבקסיס: חג שמח גם לך, שרת התרבות והספורט, הגברת לימור לבנת.

אורלי לוי אבקסיס: מה את מציעה, גברתי השרה?

ראובן ריבלין: נסתפק בתשובה.

לימור לבנת: – – –

אורלי לוי אבקסיס: להסתפק.

אורלי לוי אבקסיס: הצעה אחרת יש לחבר הכנסת גאלב מג'אדלה, גם הוא סגן יושב-ראש הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: עמדה נוספת.

גאלב מג'אדלה: אני ביקשתי, כבוד היושבת-ראש, עמדה אחרת – –

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

גאלב מג'אדלה: – – על-פי התקנון החדש והשינויים המתחייבים.

גאלב מג'אדלה: היושב-ראש נמצא?

ראובן ריבלין: אני כל הזמן פה.

אורלי לוי אבקסיס: לאורך כל הדיון הוא ישב כאן והקשיב בקשב רב.

גאלב מג'אדלה: כבוד היושב-ראש והיושבת-ראש, יום האשה הבין-לאומי הוא יום של שאיפה ליישום אתגרים, ושיפור ושינויים – פחות מאשר של חגיגה, בעיני.

גאלב מג'אדלה: אבל אני רציתי לקחת את זכות הדיבור על-פי התקנון לעמדה אחרת, קודם כול כדי לברך את הנשים – כל אשה באשר היא ואיפה שהיא – מכל העמים ומכל הדתות, אבל אני גם רוצה לברך את אמי ואת אשתי ואת שתי בנותי, ואת הנכדה מינה, שמסרבת להישאר בבית בשבתות, ללוות אותי לים בבוקר.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: כבוד היושבת-ראש התורנית, לך ברכה מיוחדת.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעבור לנושא הבא בסדר-היום, והוא כמובן שאילתות לשר התשתיות הלאומיות, כבוד השר עוזי לנדאו.

אורלי לוי אבקסיס: מאחר שחבר הכנסת חנא סוייד איננו נמצא כאן, אנחנו נתחיל עם השאילתות של חבר הכנסת איתן כבל.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת כבל, המיקרופון פתוח שם, אתה מוזמן לעלות.

מגלי והבה: אני מתנצל, אני החלפתי.

מגלי והבה: אדוני, אתה חבר כנסת ותיק, ואכן, לך הבמה ואתה יכול להקריא את השאילתא כפי שמופיעה.

מגלי והבה: אדוני השר, אני מברך אותך.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת – מי שנותר במליאה – לאחרונה פורסם שבמקום להפיק חשמל מאנרגיה נקייה וליישם את ההחלטה בדבר שימוש באנרגיות מתחדשות, משרדך החליט לאשר תוכנית לייבוא עצים ושרפתם.

איתן כבל: רצוני לשאול: 1.

איתן כבל: האם התוכנית אושרה?

איתן כבל: 2.

איתן כבל: האם כלל המשרדים תמכו בה?

איתן כבל: 3.

איתן כבל: כיצד התוכנית מקדמת את ההחלטה בעניין אנרגיות מתחדשות?

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת כבל, ביו-מאסה – חומר אורגני, בדרך כלל מן הצומח – נחשבת למקור לאנרגיה מתחדשת; כך בישראל, כך בעולם.

עוזי לנדאו: החלטת הממשלה מס' 4450 מיום 29 בינואר 2009 כוללת את הביו-מאסה בהגדרת האנרגיות המתחדשות בפתיח להחלטה הזאת.

עוזי לנדאו: ההוראה האירופית שמספרה, משמאל לימין, EC/29/2009, העוסקת בנושא האנרגיות המתחדשות, כמו גם משרד האנרגיה האמריקני, כוללים ביו-מאסה ברשימת המקורות לאנרגיות מתחדשות.

עוזי לנדאו: במלים אחרות, זו אנרגיה מתחדשת לכל דבר.

עוזי לנדאו: ביו-מאסה משמשת כחומר דלק בתחנות כוח קיטוריות ייעודיות, או כתערובת עם פחם בתחנות כוח פחמיות.

עוזי לנדאו: שימוש בביו-מאסה אינו מגדיל את פליטת המזהמים מתחנות כוח פחמיות, אך מקטין את פליטת גזי החממה ליחידת אנרגיה חשמלית שמיוצרת בהן.

עוזי לנדאו: זאת, מכיוון שהתרומה נטו של ייצור גזי חממה בעת שרפה של ביו-מאסה היא אפס.

עוזי לנדאו: קיימת אפשרות לייצור מקומי של כופתיות ביו-מאסה מגזם ושלף חקלאי, וכן מגידולי שדה המיוחדים לעניין זה, וכן קיימת אפשרות לייבוא של כופתיות ביו-מאסה המיוצרות מפסולת אורגנית, למשל קני סוכר לאחר מיצוים.

עוזי לנדאו: משרד התשתיות הלאומיות בוחן בימים אלה את האפשרות להפעיל את תחנות הכוח הפחמיות בתמהיל של פחם וביו-מאסה.

עוזי לנדאו: הפעלה כזאת מקטינה את פליטת גזי החממה, בדומה לייצור חשמל באנרגיות מתחדשות אחרות, ללא צורך בהשקעת משאבי קרקע או השקעה נוספת במערכת הולכת החשמל.

עוזי לנדאו: הבחינה נעשית בסיוע חברת חשמל, והיא כוללת היבטים כלכליים, תפעוליים ומשקיים.

עוזי לנדאו: כיוון שהבחינה טרם נסתיימה, לא קיבל שר התשתיות הלאומיות כל החלטה בנושא הזה – הכוונה לי, למי שכתב את התשובה, והיא מקובלת עלי.

עוזי לנדאו: היה ותאושר תוכנית להפעלת תחנות כוח פחמיות, כולן או חלקן, בתערובת פחם-ביו-מאסה, יתרום ייצור החשמל בדרך זו למימוש החלטת הממשלה הנזכרת לעיל.

מגלי והבה: שאלה נוספת בשאילתא הזאת לחבר הכנסת איתן כבל, כיוון שיש לך עוד שתי שאילתות.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אני אסתפק בתשובה, מה שכן, אני אבקש ללמוד, כמובן, לאחר מכן, את התשובה ואת המשמעויות שלה.

איתן כבל: אני מקבל את תשובת השר כפי שהיא.

איתן כבל: אין לי הכלים ברגע זה לבדוק את הדברים, ואני מקבל אותם כהווייתם.

איתן כבל: נעבור לשאלה השנייה, ברשותך.

איתן כבל: היום פורסם ב"ידיעות אחרונות" – כמובן שזה היה לפני הרבה זמן – כי מדי שנה מתבזבזים מים בכמות אדירה, מעבר לדיווחי העיריות.

איתן כבל: רצוני לשאול: 1.

איתן כבל: האם נכון הדבר?

איתן כבל: 2.

איתן כבל: אם כן – מה ייעשה לטיפול בנושא?

עוזי לנדאו: אין לי כל מושג מהיכן הנתון של 140 מיליון מ"ק פחת מים ברשתות עירוניות.

עוזי לנדאו: על מה התבססה הכתבה ב"ידיעות אחרונות"?

עוזי לנדאו: על-פי נתוני רשות המים, המבוססים על דיווחים של ספקי מים למיניהם – רשויות מקומיות ותאגידים – פחת המים ברשתות העירוניות בשנים האחרונות עמד סביב 60–70 מיליון מ"ק מים בשנה.

עוזי לנדאו: שני מרכיבים עיקריים נחשבים לפחת מים: מים שיצאו מהצנרת ללא מדידה אך שימשו לשימושים שונים; מים שיצאו מהצנרת ללא מדידה ודלפו לסביבה ללא שימוש.

עוזי לנדאו: בסוג הראשון כלולים גנבות מים, כמו התחברויות פיראטיות, אי-דיוק של מדי המים כתוצאה מצריכה בספיקות מאוד נמוכות שאינן מסובבות את מד המים, שימוש במים לכיבוי אש – ונציין כאן שעל ברזי השרפה אין מדי מים – מים לשטיפה ולחיטוי צנרת ובריכות מים וכדומה.

עוזי לנדאו: הסוג השני – – –

מגלי והבה: כן, אדוני, אבל נדמה לי, אפילו אם אין מד מים לצינור כיבוי השרפה, יש את השעון הכולל שמגיע לאותו יישוב, ושם יכולים לדעת – – –

עוזי לנדאו: ואם זה בכביש, או בשכונה?

מגלי והבה: אתה מדבר על מקומות שאין עליהם רשות – – –

עוזי לנדאו: נכון, יש בדרך כלל צינור בכניסה לבית, לבית מגורים.

עוזי לנדאו: לא תמיד יש לך מד מים על צינור ראשי שהולך לשכונה.

עוזי לנדאו: זה יכול להיות בצנרת הראשית, לכן אתה יודע כמה הלך לאיבוד.

עוזי לנדאו: אתה לא יודע רק איפה זה הלך לאיבוד.

עוזי לנדאו: הסוג השני כולל מים שדלפו מהרשת כתוצאה מפיצוצים עקב קורוזיה או תקלות אחרות ועקב פגיעה מכנית בצנרת, למשל התנגשות של מכונית בחיבורי מים.

עוזי לנדאו: חלק מהדלף גלוי ומתוקן במהירות, וחלקו סמוי.

עוזי לנדאו: הפחת של 60–70 מיליון מ"ק כולל את כל סוגי יציאת המים מהרשת ללא מדידה.

עוזי לנדאו: חלק הדלף הסמוי מתוך הפחת מוערך ברבע עד שליש מסך הפחת, שהם כ-20 מיליון מ"ק מים בשנה.

עוזי לנדאו: עם הקמת התאגידים, תאגידי המים – אלה שכרגע מתעורר סביבם ויכוח ציבורי חריף – החלו להתקבל נתוני פחת גבוהים יותר מהנתונים שהוצגו על-ידי הרשויות המקומיות.

עוזי לנדאו: בלשון שלי, הרשויות הקטינו את הדיווח של הפחת האמיתי שהיה.

עוזי לנדאו: התאגידים הציפו את זה מעלה.

עוזי לנדאו: ממוצע הפחת המדווח עלה בכ-50% והגיע לכדי 100 מיליון מ"ק.

עוזי לנדאו: החלוקה העקרונית בין שני הסוגים הנ"ל נשארה בעינה.

עוזי לנדאו: מאז הקמתם הורידו התאגידים את פחת המים, והמצטיינים בהם הגיעו לתוצאות מרשימות של פחת שאיננו עולה על 5%–7% מצריכת המים.

עוזי לנדאו: אני אוסיף בסוגריים: אין דבר כזה פחת אפס, אין טעם להגיע אליו מסיבות כלכליות ולאתר כל טיפה שדולפת.

עוזי לנדאו: אם כן, הבשורה היא שהפחת הממוצע שוב נמצא בירידה.

עוזי לנדאו: בתחילת ינואר 2011 הוציא אגף ההנדסה ביחידת הממונה על התאגידים חוברת הנחיות לצמצום אובדני המים.

עוזי לנדאו: ביום העיון השתתפו 140 עובדי תאגידים ומשק המים של התחום העירוני.

עוזי לנדאו: הושקה תוכנית להורדה שיטתית של אובדני המים ברשתות העירוניות.

עוזי לנדאו: פעולה זו תימשך ותעמיק בשנים הקרובות.

עוזי לנדאו: לעיון מעמיק יותר בנושא מצורפים מאמר ותרשים מאזן המים.

עוזי לנדאו: יש לי אותו כאן, אצלי.

מגלי והבה: השר ענה קודם על שאילתא מס' 1338, ועכשיו סיים את שאילתא מס' 1360.

מגלי והבה: ועכשיו – – –

איתן כבל: יש לי רק, לפני השאילתא האחרונה, פשוט להבהיר – כי לא שמעתי טוב, כי לא נשמע קולו.

איתן כבל: אשמח אם היה אפשר להרים את הקול.

איתן כבל: בכל מקרה, רציתי רק להבין: האם אדוני אמר שלא ידוע לו מאיפה הנתון של ה-140 – – –

עוזי לנדאו: לא ידוע לי.

עוזי לנדאו: ידוע לי שזה מהעיתון, אבל לא ידוע לי – – –

איתן כבל: רשות המים טוענת כך, הם אומרים שאלה נתונים.

איתן כבל: אני מצטט מהכתבה של אמיר בן-דוד בעיתון "ידיעות אחרונות".

איתן כבל: הוא מציין כך: אלה נתונים חדשים שרשות המים אוספים.

איתן כבל: אני מניח שאדם שכותב כתבה כזו ומצטט את הדברים יודע מה הוא אומר – אוקיי, זה המצב.

עוזי לנדאו: את התשובה שביקשתי להכין הכינו אנשי רשות המים, והיא מקובלת עלי.

איתן כבל: בסדר גמור.

איתן כבל: שאילתא אחרונה, אדוני: בינואר 2009 התקבלה החלטת ממשלה שלפיה יפורסמו הסדרה ותעריפים של תחנות כוח סולריות גדולות.

איתן כבל: מדובר בפרויקט שבו יועסקו אלפי עובדים לפיתוח הפריפריה.

איתן כבל: רצוני לשאול: 1.

איתן כבל: מדוע לא נעשה דבר בנושא?

איתן כבל: 2.

איתן כבל: מתי יפורסמו הנתונים?

עוזי לנדאו: התשובה כאן היא די קצרה.

עוזי לנדאו: לפני כמה שבועות רשות החשמל, ביוזמת משרד האוצר, הקפיאה את המכסה של 500 מגוואט חשמל תרמו-סולרי, אבל משרד התשתיות יוסיף לפעול באורח נחוש לקיום המדיניות שלנו, שנועדה להוציא לפועל את מדיניות הממשלה שדיברת עליה.

עוזי לנדאו: הדבר עלה כבר לדיון בוועדת המשנה, ועדת השרים לקידום אנרגיות מתחדשות, והדבר יקבל את ביטויו במסגרת הצעת החלטה שאנחנו מקדמים להעלאתה בפני הממשלה.

מגלי והבה: שאלה נוספת לחבר הכנסת איתן.

איתן כבל: אני מתנצל, אדוני השר, אבל יש כאן, אתה יודע – יש החלטת ממשלה, ועכשיו אלה שאמורים לבצע את החלטת הממשלה מתחבטים בשאלה?

איתן כבל: זה פשוט – – –

עוזי לנדאו: לא, תראה.

עוזי לנדאו: אין ויכוח על אותם 500 מגוואט ראשונים.

עוזי לנדאו: לגביהם גם פורסם תעריף.

עוזי לנדאו: לגבי התרמו-סולריים – מה שפורסם, אם זכור לי, זה 1.08 שקל לקילוואט שעה שמסופק על-ידי המתקן התרמו-סולרי לרשת.

עוזי לנדאו: לגבי התרמו-סולרי, מה שאני כן יכול לומר – היה מכרז לגבי הקמת שני מתקנים תרמו-סולריים בהיקף כולל של עד 250 מגוואט, כולל שניהם גם יחד.

עוזי לנדאו: הצעה אחת הוגשה כרגע על-ידי מציע יחיד שנותר ל-Plot A, לתחום אחד מתוך השדה של אשלים.

עוזי לנדאו: זה הוגש לוועדת המכרזים.

עוזי לנדאו: אני אינני יודע.

עוזי לנדאו: עכשיו יתחבטו, ידונו, לגבי מה שיקרה עם זה.

עוזי לנדאו: הצעה שנייה עומדת להיות מוגשת לקראת תאריך שייסגר ממש בשבועות הקרובים, נדמה לי עד סוף החודש הזה או תחילת החודש הבא.

עוזי לנדאו: אבל פה אנחנו עוסקים רק בפחות ממחצית הכמות.

עוזי לנדאו: יש כמויות נוספות שאליהן – זה מזכיר לי שאני עברתי את הזמן.

עוזי לנדאו: יש פה איזה נודניק שכדי להפסיק אותו אני צריך ממש להסתכל ולראות במה אני לוחץ.

עוזי לנדאו: בכל מקרה, מה שאני מבקש לומר – יש פה כרגע, על-פי אותה החלטת ממשלה שאדוני מדבר בה אמורה הממשלה לדון מחדש נוכח הממצאים שהתקבלו, או עד שהמכסה תגיע ל-500 מגוואט כולל, או עד 1 בינואר 2011.

עוזי לנדאו: אנחנו עברנו את 1 בינואר 2011, ואז נזכרו נציגי האוצר במועצת רשות החשמל ואמרו: רגע, פוס, עכשיו צריך לעשות חושבים מחדש נוכח מה שיש בפנינו.

עוזי לנדאו: כך עומדים הדברים כרגע, ואמרתי לך מה עמדת משרד התשתיות בתחום הזה.

איתן כבל: מבחינת לוחות הזמנים, אדוני יכול לומר פחות או יותר?

איתן כבל: מבחינת מתי כל זה – – –

עוזי לנדאו: ההצעה תובא לממשלה בשבועות הקרובים ממש.

מגלי והבה: תודה לאדוני השר.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, תם סדר-היום, הישיבה הבאה תקיים מחר, יום רביעי – לפנים משורת הדין, יש הודעה למזכירה.

מגלי והבה: בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (תיקון מס' 8), התשע"א–2011, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

מגלי והבה: אני חוזר ואני אומר: חברי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

מגלי והבה: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ג' באדר ב' התשע"א, 9 במרס 2011, בשעה 11:00.

מגלי והבה: ישיבה זאת נעולה.

מגלי והבה: תודה לכם.