ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 219, 2011-02-22 00:00

ראובן ריבלין: אדוני השר, גבירותי ורבותי חברי הכנסת, היום יום שלישי, י"ח באדר א' התשע"א, 22 בחודש פברואר 2011 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת ולקדם בברכה את קצינת בית-הנבחרים הבריטי.

ראובן ריבלין: Sergeant-at-Arms of The British Parliament, Welcome to our shrine of democracy, the parliament of Israel, the Knesset of Israel.

ראובן ריבלין: Welcome to , the capital of , welcome to .

ראובן ריבלין: You're most welcome.

ראובן ריבלין: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת, הצעת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של מוצרי טבק (תיקון מס' 6) (איסור הצבת מכונות מכירה), התשע"א–2011, של חבר הכנסת אורי אריאל וקבוצת חברי הכנסת.

נאזם בדר: כמו כן, הונחה על שולחן הכנסת החלטתה העקרונית של ועדת האתיקה בעניין הפרת הסכם קיזוז.

נאזם בדר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי, היום יום שלישי ואנחנו מתחילים בנאומים בני דקה, ולכן מי שרוצה להשתתף בהצבעה, נא להצביע.

ראובן ריבלין: ראשונת הדוברים – חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי, ואחריה – חבר הכנסת .

אנסטסיה מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני כמה ימים נתמנה ראש עיר חדש בלוד.

אנסטסיה מיכאלי: אף-על-פי שמדובר בעניין מקומי, כולנו יודעים שזה גם עניין לאומי.

אנסטסיה מיכאלי: לוד היא עיר במרכז הארץ, נלחמת על עתידה – אם להיות עיר פשע, עוני או הזנחה, או להיות עיר אחרת, של איכות חיים, שנהנית מהמקום הנפלא שלה.

אנסטסיה מיכאלי: תוצאות המאבק הזה נוגעות לכולנו.

אנסטסיה מיכאלי: אם שיקום לוד יצליח, יהיה גם סיכוי לשיקום יפו, עכו, ערד, נצרת-עילית, בית-שאן, נתיבות, שדרות, אופקים וכל עיר אחרת מסוג זה.

אנסטסיה מיכאלי: אני רוצה לאחל הצלחה למאיר ניצן בתפקידו החדש.

אנסטסיה מיכאלי: הוא היה ראש העיר ראשון-לציון, שם גרתי, והוא הוכיח את עצמו המון שנים.

אנסטסיה מיכאלי: הוא יצליח במקום שקודמיו כשלו.

אנסטסיה מיכאלי: שלא יירתע ושלא יתייאש מול הקשיים הניצבים מולו, ושיזכה לכל התמיכה הנדרשת ממשרדי הממשלה ומרשויות המדינה השונות.

אנסטסיה מיכאלי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

ראובן ריבלין: אני יודע, כל שבוע הוא הפוך מהקודם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כידוע לכם, אני מקדם הצעת חוק שנועדה לקצר את תקופת הצינון שנהוגה היום בחוק בנוגע לקצינים בכירים שמשתחררים משירות הביטחון.

יואל חסון: אני סבור שעלינו לאפשר לאנשים איכותיים – לדוגמה, ואתה דיברת עליו, אדוני, הרמטכ"ל היוצא גבי אשכנזי – להתמודד לכנסת.

יואל חסון: מחוק הצינון נראה כאילו חברי הכנסת מונעים דווקא מאלה שתרמו עשרות שנים מחייהם לביטחון ישראל להתמודד.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להפנות אותך לסקר שנערך אתמול בעמוד ה"פייסבוק" של אתר Ynet.

יואל חסון: בסקר השתתפו כ-1,700 אנשים, ורוב מכריע שלהם, 84%, קראו לאפשר לגבי אשכנזי להתמודד באופן מיידי.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אני סבור שנתוני הסקר הזה, ודברים נוספים, וגם ההיגיון הבריא, מעידים שהצעת החוק שאני מציע היא צודקת, ראויה, ואני קורא לכנסת לקדמה.

ראובן ריבלין: אני רואה שגם בעניין זה יש כבר משאל עם.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, אנחנו נעביר למשאל עם כל שאלה.

יואל חסון: זו רק דוגמה.

ראובן ריבלין: תראה, אני התנגדתי לחוק שידוע בשם "חוק יואל חסון", שבו אמרו שכל שבעה חברים יכולים לפרוש מסיעה ולא שליש.

ראובן ריבלין: אמרתי שלא משנים את כללי המשחק בזמן המשחק.

ראובן ריבלין: כל רמטכ"ל וכל אלוף – – –

מיכאל בן-ארי: זה קרוי "חוק מופז".

ראובן ריבלין: זה לא חשוב, זו מטאפורה, כי לעולם לא יעזוב את סיעתו, לא יעלה על הדעת.

ראובן ריבלין: אז אני אומר שהדברים האלה הם דברים שאנחנו משנים.

ראובן ריבלין: הסברתי אתמול לרמטכ"ל, שהיה אורח של הכנסת ואורח בלשכתי, שלא צריכים לפגוע בחוקה הלא-כתובה של מדינת ישראל בצורה שהיא לא מחייבת.

ראובן ריבלין: דרך אגב, הייתי היחידי, כשהיינו בסיעה משותפת, במפלגה משותפת, שאמר: בשביל מה שלוש שנים, לא מספיק שנה וחצי?

ראובן ריבלין: לא מספיק שנה?

ראובן ריבלין: אבל אלה הם דברים שהיום אנחנו יכולים לבוא ולחוקק שיחולו מהכנסת הבאה, כי אחרת אנחנו ניצור מצב שבו יש חוק לגופו.

יואל חסון: זה נושא לדיון, אני לא שולל אותו.

ראובן ריבלין: אתה העלית את זה לדיון, רק אני עונה לך.

ראובן ריבלין: לא אמרתי שאמרת איזה דבר כפירה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת אמסלם.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום בשעה 16:30 מתקיימת בכנסת, באולם "נגב", ישיבה של השדולה נגד גזענות.

עפו אגבאריה: זאת השדולה שהוקמה רק בכנסת הזאת, שלצערי הרב לאחרונה החקיקה הגזענית ותופעות הגזענות בה תופסות מקום והמפלס שלהן עולה.

עפו אגבאריה: יש עמותה "מורשתנו – הצהרה דמוקרטית", ועוד 22 עמותות אחרות, שעשו עבודת מחקר וראו שיש עלייה בהצהרות הגזעניות בכלי התקשורת בשפה הרוסית.

עפו אגבאריה: היות שאני דובר רוסית אני שומע את הרדיו והטלוויזיה בשפה הרוסית ואני גם קורא את העיתונות הרוסית הכתובה – – –

אנסטסיה מיכאלי: לא כל יום, זה רק פעם אחת בחודש.

ראובן ריבלין: לא להפריע בנאומים בני דקה.

עפו אגבאריה: זה לא משנה, זה לא משנה, נדבר.

ראובן ריבלין: לא, לא, אדוני צריך לסיים.

עפו אגבאריה: אוקיי.

עפו אגבאריה: אני חושב שהדבר הזה מאוד חשוב, ואני קורא לחברי הכנסת שעדיין יש להם איזשהו יחס כזה לדמוקרטיה, שיבואו וישתתפו אתנו במפעל הזה.

עפו אגבאריה: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אמסלם – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: ואחריו – חבר הכנסת בן-ארי.

חיים אמסלם: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ההפיכה בלוב הצליחה לדחוק לשוליים את המאבק על כשרותם של גיורי צה"ל, ובצדק.

חיים אמסלם: אל לה למדינה לעסוק במחאות משונות הבאות ממי שמצהיר שאין לו חלק ונחלה אתה ומי שרואה בה לעתים גם אויב.

חיים אמסלם: חבל שיש חוגים אחרים, שאינם כאלה, שנגררו וגררו אתם אחרים לעניין הזה.

חיים אמסלם: מכתב ההבהרה שניתן כביכול על-ידי מרן הרב עובדיה יוסף לא נחשף – הוא ניתן, לא כביכול; הוא לא נחשף – ולגבי תוכנו יש השערות כאלה ואחרות, אך אין בכוחו של מכתב זה, החדש, יהא תוכנו אשר יהא, כדי לשנות את האישור המוחלט והברור שנתן הרב עובדיה לגיורים הנעשים בצה"ל לאור דרכו ההלכתית במשך עשרות בשנים.

חיים אמסלם: למשכתבי ההיסטוריה ההלכתית לא יעזור: הכול כתוב ומתועד על ספר וגיליון.

חיים אמסלם: אין איש שיכול באמת לערער על כשרות הגיורים האלה.

חיים אמסלם: למתגיירים, צאצאי יהודים, אני אומר: מזרע ישראל באתם.

חיים אמסלם: גם אם אתם עוברים לעתים קשיים, אף עינוי דין, בסופו של יום, בגמר הליך הגיור, תחזרו לצור מחצבת

חיים אמסלם: כם ותהיו חלק בלתי נפרד מעם ישראל.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אמסלם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים, שבפעם האחרונה הוא היה אחרי האחרון.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, פרשת השבוע שלנו, פרשת ויקהל, ממשיכה את פרשיות המשכן, והמיוחד בה – שלאחר שתי הפרשות שבהן היה ציווי מה לעשות, כאן יש התיאור של העשייה עצמה, ותיאור מאוד מאוד מפורט.

מיכאל בן-ארי: הרמב"ם, בהקדמה שלו לפירוש המשנה, מגדיר שני סוגים של נביאי שקר, וזה בעצם שני סוגים של עבודה זרה: אחד, מי שאומר ללכת להשתחוות לשמש או לאיזה פסל, זה עבודה זרה.

מיכאל בן-ארי: אבל יש עוד עבודה זרה – שאני אומר, לעבוד את אלוקי ישראל אבל בדרך שהקדוש-ברוך-הוא לא ציווה.

מיכאל בן-ארי: נגיד לשמור שבת לקדוש-ברוך-הוא אבל ביום ראשון, או כל דבר אחר, גם זו עבודה זרה; לעשות עגל זהב ולהגיד "אלה אלהיך ישראל אשר העלוך מארץ מצרים", גם זו עבודה זרה.

מיכאל בן-ארי: הפרשה שלנו מלמדת שכשהקדוש-ברוך-הוא מצווה משהו, יש לעשות את זה בדיוק כמו שהוא ציווה, ולא איך שנראה לי או נראה למישהו אחר.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת אייכלר.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום רציתי להביע את הזעזוע שלי ושל כולנו מהרצח הנתעב והברברי שהיה לפני כשבוע בעיר רהט, שבו נרצח הנער קייס אבו סיאם על-ידי שני נערים בני 16 מאותו בית-ספר, שהם בעצם חבריו, או מכירים אותו.

מסעוד גנאים: בית-הספר הזה שלמד בו קייס הוא בית-ספר מיוחד, וביקרתי בו לפני כחודש.

מסעוד גנאים: יש להם חזון לשנות את כל המציאות, את כל הנורמות, ולגרום לפיתוח במנטליות של האנשים שם ולחנך לדור חדש.

מסעוד גנאים: אני חושב שהרצח הזה מחייב אותנו – "אותנו", בהתחלה כחברה ערבית, ואת כולנו כחברה – לחשבון נפש וביקורת, ובאמת לדעת מהם ממדי הרצח והאלימות האיומים.

מסעוד גנאים: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת מג'אדלה.

גאלב מג'אדלה: איזון.

גאלב מג'אדלה: איזון.

גאלב מג'אדלה: איזון.

עמיר פרץ: הוא היה אחרי.

גאלב מג'אדלה: זה מטעמי איזון.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת – – –

ראובן ריבלין: סליחה, סליחה, סליחה, אתה צודק.

ראובן ריבלין: עמיר פרץ ובן-סימון.

ראובן ריבלין: נכון, אתה צודק.

ראובן ריבלין: אז עמיר פרץ, אמרתי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, בבקשה.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתנצל ממש שבחרתי לדבר בנושא הכי מדובר, ואין לי מה לחדש בו, אבל כבר אמר "מסילת ישרים" שהשכחה מצויה דווקא בדברים הכי ידועים, ולכן צריך להזכיר אותם שוב ושוב – וזה עניין תאונות הדרכים.

ישראל אייכלר: בוועדת הכלכלה עלה היום מסמך של מרכז המחקר של הכנסת, ולפיו חלה עלייה של 11% במספר ההרוגים בשנת 2010, בניגוד לירידה שהסתמנה ב-2009.

ישראל אייכלר: שמעתי שם אם שכולה שנאנחה לשמע הסטטיסטיקות, והבנתי כי עבור משפחת הנפגע בתאונת דרכים – הסטטיסטיקה של עליות וירידות לא עוזרת להם ממש.

ישראל אייכלר: ולמעשה אגע בפרט אחד מקומי, ואולי אפשר לתקן קלקול גדול: לפני כחודש החליטו בירושלים להעתיק את כל תנועת האוטובוסים מרחוב יפו הצר לרחוב אגריפס, הצר עוד יותר.

ישראל אייכלר: על-פי נתונים של "איחוד הצלה", מאז אירעו ברחוב הזה 15 תאונות בין אוטובוסים להולכי רגל.

ישראל אייכלר: ואני שואל את עצמי ואתכם, מי אחראי למחדל?

ישראל אייכלר: 15 אנשים נפגעו – אומנם לא היו הרוגים, אבל גם פציעה היא דבר קשה – האם מישהו ייתן את הדין על כך?

ישראל אייכלר: האם מי שהחליט על כך יקבל את המשכורת על חשבון הציבור ולא ייתן את הדין?

ישראל אייכלר: אני קורא לשר התחבורה לבדוק את העניין לעומק שוב.

ישראל אייכלר: מתוך מאות הסדרנים שעומדים בתוואי הרכבת הקלה, אולי כדאי להפנות כמה סדרנים לרחוב אגריפס העמוס, ולהציל את ירושלים מהפקק ומתאונות דרכים.

ישראל אייכלר: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת אייכלר.

ראובן ריבלין: והזמנתי את חבר הכנסת עמיר פרץ, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

ראובן ריבלין: בבקשה.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לברך את כל מי שנמצא ביציע, אבל באופן מיוחד את הנכים שהגיעו הנה היום.

עמיר פרץ: אין לי ספק שהנאומים בני דקה נותנים לנו הזדמנות להביע את עמדתנו בנושאים שונים.

עמיר פרץ: אני דווקא הייתי רוצה להתייחס למצב בבתי-חולים.

עמיר פרץ: לא מזמן התוודענו לכך שבכמה מבתי-החולים, בעיקר בצפון, נאלצים להוציא חולים מהמחלקות אל המסדרונות, מכיוון שנחתם הסכם עקרונות בין האחיות – ארגון האחיות, בראשותה של מי שהיתה חברת כנסת, אילנה כהן – לבין האוצר, שקובע כמה מיטות, כמה חולים יהיו בכל מחלקה ומחלקה.

עמיר פרץ: וכולנו יודעים מה המצוקה, וכמה המראה משפיל, וכמה זה מעליב כשנכנסים לחדר כשהאחד נמצא בצמוד לשני, אי-אפשר לשמור על מעט הפרטיות ברגעים הכי קשים של אדם.

עמיר פרץ: ועכשיו דוחקים את האחיות לפינה, אומרים להן: יש הסכם, אבל בואו נראה אתכן, אתן, האחיות הרחמניות, עושות פעולות שהן פגיעה באותם חולים.

עמיר פרץ: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שהכנסת צריכה לקרוא מכאן לאוצר, לראש הממשלה: אל תביאו את המצבים האלה שבהם אחות צריכה להתלבט בין להמשיך ולטפל כפי שהיא היתה רוצה, לבין לעמוד על שלה ועל זכויותיה וגם על זכויות החולה.

עמיר פרץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת עמיר פרץ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת השיח' אברהים צרצור.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה, לבי היום עם אזרחי ניו-זילנד, קורבנות רעידת אדמה, הרוגים, פצועים, וביום הזה, אדוני היושב-ראש, צריך לומר בבירור ובדאגה: מדינת ישראל איננה ערוכה לרעידות אדמה.

דב חנין: יש לנו בעיה קשה של חומרים מסוכנים ומפעלים מסוכנים שאיננה מטופלת כראוי; יש לנו מבנים ציבוריים שאינם עומדים בתקנים מתאימים כדי לעמוד ברעידות אדמה; יש לנו בתי-מגורים שאין להם פתרון.

דב חנין: תמ"א 38 בפריפריה לא כדאית כפתרון, ואז צריך לייצר פתרון אחר של מערכת ציבורית שתיתן תשובות לתושבי בית-שאן, לתושבי קריית-שמונה, לאזורים שהם בסכנה אבל אין בהם להרחבה כדאיות כלכלית.

דב חנין: וגם בעירי, תל-אביב–יפו, שבה דווקא תמ"א 38 כדאית לביצוע, העירייה תוקעת מקלות בגלגלים ולא עושה את מה שדרוש כדי לאפשר לאזרחים לשפץ את בתיהם וגם לחזק אותם.

דב חנין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שיח' אברהים צרצור.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, כנסת נכבדה, על רקע התעקשותה של מדינת ישראל להרוס את הכפר הבלתי-מוכר אל-עראקיב פעם אחר פעם, פנינו במכתב, יחד עם כמה חברי כנסת, לשתי דמויות משפטיות במדינת ישראל.

רוני בר-און: יכול להיות שגם בונים אותו פעם אחר פעם אחרי שהורסים.

אברהים צרצור: מה?

רוני בר-און: יכול להיות שגם בונים אותו פעם אחר פעם אחרי שהורסים.

גאלב מג'אדלה: לא מפריעים בנאומים בני – – –

אברהים צרצור: ישראל הורסת, לצערי הרב, ולא בונה.

אברהים צרצור: זאת הבעיה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אברהים צרצור, זה נאומים בני דקה – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: נא לא להפריע.

ראובן ריבלין: אני מתחיל עכשיו את הדקה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אברהים צרצור: על רקע המדיניות הזאת פנינו, יחד עם כמה חברי כנסת, לשתי דמויות משפטיות במדינת ישראל, העומדות בראש שני מנגנונים משפטיים – הראשון, מבקר המדינה, והשני, היועץ המשפטי לממשלת ישראל.

אברהים צרצור: הפנינו את תשומת לבם להערה של שופטת בית-המשפט המחוזי, המפנה את תשומת לב הקק"ל והמינהל: לא ליצור מציאות במקום שנקרא אל-עראקיב – שלא יאפשרו בעתיד פתרון כזה או אחר.

אברהים צרצור: קיבלנו שתי תשובות מוזרות, כבוד היושב-ראש, מנוגדות האחת לשנייה.

אברהים צרצור: תשובתו של מבקר המדינה אמרה: אכן זאת הערה כבדת משקל, ואני אעשה כמיטב יכולתי כדי להפנות את תשומת לבם של הקק"ל והמינהל שיבצעו הלכה למעשה את התוכן של ההצעה הזאת.

אברהים צרצור: היועץ המשפטי של ממשלת ישראל, לצערי הרב, בניגוד לדעתו של מבקר המדינה, שלח לנו מכתב שבו הוא אומר שכתוצאה מנתונים שהוא מנה במכתבו – הוא אמר:

אברהים צרצור: אני לא מוצא מקום להתערבותי.

אברהים צרצור: זה דבר מקומם.

אברהים צרצור: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת השיח' אברהים צרצור.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבייב – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: ואחריו – חבר הכנסת דניאל בן-סימון.

רוברט טיבייב: אדוני היושב-ראש, לאחר שקיימתי היום ישיבה ראשונה במסגרת הוועדה למאבק בתאונות הדרכים, אני מביא לכם את כל הנתונים של מצב ההרוגים והפצועים בשבוע האחרון: יום שלישי – בן 20 פצוע קשה, פצוע קל, ילד בן חמש נדרס ופונה לבית-חולים; יום חמישי – בן 31 נפצע קשה בראשו, הולכת רגל בת 86 נפצעת קשה, רוכב אופניים בן 16 נפצע קשה, ילד בן שבע נפצע קשה; נער בן 17 נהרג כאשר חצה כביש, רוכב אופנוע בן 24 נפצע קשה, רוכב אופנוע בן 36 נהרג; יום שבת – הולך רגל נפצע קשה, רוכבת אופניים בת 17 נפצעה קשה, צעירה בת 20 נהרגה, נהג רכב פרטי נפצע קשה; יום ראשון – – –

ראובן ריבלין: קשה לי להפסיק אותך, כי אני לא רוצה להפסיק, אבל בפעם הבאה אני מבקש לגרום שזה יהיה נאום בן דקה.

ראובן ריבלין: אני לא רוצה להפסיק.

רוברט טיבייב: אוקיי.

רוברט טיבייב: מקום המדינה נהרגו 30,962 אזרחי מדינת ישראל.

רוברט טיבייב: תודה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת טיבייב.

ראובן ריבלין: כל אדם זה עולם ומלואו, וקשה לי, אבל פעמים אנחנו לצערנו ולמגינת לבנו – ובאמת, לאסוננו, הרשימות יכולות לארוך הרבה זמן.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ, ואחריה – את גאלב מג'אדלה.

ראובן ריבלין: דניאל בן-סימון קודם.

ראובן ריבלין: מי שקראתי לו – קראתי.

ראובן ריבלין: אחרי דניאל בן-סימון, חברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ, ואחריה – גאלב מג'אדלה.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני שבוע עמדתי פה והכיתי על חטא על כך שהתחלפו היוצרות, ושר החוץ שנבחר כמפלגה שלישית משאיר רושם כאילו הוא שולט במדינה.

דניאל בן-סימון: דיברתי על זה לפני שבוע ואני רוצה לחזור בי, לאור החלטת הליכוד אתמול לבטל את הגרוטסקה הזאת שנקראת ועדות חקירה, שהיתה ממיטה בושה על המדינה ברחבי העולם והיתה מציגה אותנו כאחת המדינות שעשינו מאמץ גדול כדי להתרחק מהן.

דניאל בן-סימון: לכן אני אומר, לפני שבוע הזהרתי את ראש הממשלה פן יהפוך לאדם פיקטיבי ביחסים שלו עם שר החוץ.

דניאל בן-סימון: אני שמח שהעוול הזה תוקן אתמול וחסך מאתנו – ולא רק מאנשי האופוזיציה אלא מהמדינה, מהאנשים הנאורים – את המראה הזה של אנשים מופיעים בפני ועדת חקירה על רקע פוליטי ועומדים לדין או למשהו אחר.

דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר, אני מודה על התבונה שנפלה בתוך מפלגת השלטון, ואני מקווה שהיא לא תהיה תבונה רגעית ותימשך לאורך קדנציה.

דניאל בן-סימון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ, ואחריה – חבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ערכתי ביקור מדהים בחברון, במערת המכפלה, ביום חמישי שעבר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הרגשתי צורך לחלוק את תחושת התעלות הנפש שחשתי במקום זה, במיוחד כלפי אותם תושבים שחיים שם כשומר ישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רציתי לחזק את ידו של שר החינוך, שמבקש שתלמידי בית-ספר יגיעו לשם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רואה כחובה של כל יהודי בעולם להגיע למקום הזה, על אחת כמה וכמה אלה שנולדו כאן.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם כבר יש שם שומרי ישראל, כמו שאני קוראת להם, תושבי חברון, הגיע הזמן שאנחנו נבנה את גג הזכוכית שהם מבקשים כל כך הרבה זמן.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אין סיבה שאנחנו נפקיר את התושבים האלה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת ברקוביץ.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, ואחריו – את חבר הכנסת אורי אורבך.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית אנחנו מברכים את האורחים שלנו, וברשותך, אני רוצה, בהמשך לשבוע שעבר – יישוב, 4,322 תושבים, שאין לו דואר – היום התבשרנו שבבענה שמול כרמיאל, ליד דיר-אל-אסד, 7,500 תושבים, "בזק" לא מתקן יותר משלושה חודשים קווי טלפון ואין רשת אינטרנט.

גאלב מג'אדלה: כל המאמצים של הרשות המקומית והעומד בראשה, עבאס טיטי, ומהנדס המועצה מוסטפא – מ"בזק" עכו עד "בזק" חיפה עד "בזק" תל-אביב, לא הועילו.

גאלב מג'אדלה: שלושה חודשים לא מתקנים טלפון בבתים.

גאלב מג'אדלה: יותר מ-200 בתים בבענה לא מחוברים לטלפון, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת.

גאלב מג'אדלה: גם אין תשתית של רשת אינטרנט.

גאלב מג'אדלה: זה יישוב בגליל, 7,500 תושבים, 2,100 תלמידים לא מחוברים ב-2011 לאינטרנט, ויותר חמור מזה – שלושה חודשים "בזק" לא מטפלים.

ראובן ריבלין: "בזק" מחויב בשירות אוניברסלי.

ראובן ריבלין: הוא מחויב בשירות.

ראובן ריבלין: אני מסכים אתך.

גאלב מג'אדלה: אתה אומר את זה בתור שר תקשורת לשעבר.

ראובן ריבלין: נכון.

ראובן ריבלין: אין לו שום שיקול דעת.

ראובן ריבלין: הוא חייב – – –

שלי יחימוביץ': לא אחרי ההפרטה.

ראובן ריבלין: גם אחרי ההפרטה, האמיני לי.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מג'אדלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אורבך, אחריו – ציפי חוטובלי, ואחריה – חבר הכנסת הורוביץ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורבך, בבקשה.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לאחרונה אני מוצא את עצמי פה רץ בבקרים מוועדה לוועדה כדי לעמוד בקצב של שתי מפלגות הימין, ישראל ביתנו והליכוד – מי יותר מתנכל, או דואג למדינה, או מתנכל לשמאלנים, מתנכל לערבים.

אורי אורבך: ואני מצביע בעד בדרך כלל, כי בסדר, הקואליציה, ואני גם בעיקרון תומך בזה שצריך שנהיה פטריוטים והכול יהיה בסדר.

אורי אורבך: רק שבאותה התלהבות שהמפלגות האלה, ובעיקר הליכוד, תומכים בכל מיני הצעות, יומיים אחר כך, שעתיים אחר כך, חודש אחר כך הם חוזרים בהם, כי זה לא מסתדר.

אורי אורבך: אני רוצה לחשוב לבד.

אורי אורבך: נכון שאני מהקואליציה, אבל לפחות כשמחוקקים ומעלים את ההצעות, שלא יתלהבו עד כדי כך, כי אחר כך, בקול ענות חלושה הם חוזרים בהם.

אורי אורבך: אני מציע לשתי מפלגות הימין הפטריוטיות, שהן יותר ימניות ממני ויותר פטריוטיות ממני, שבמבחן הגדול שיהיה על ארץ-ישראל, כשחלילה תקרעו, או אתם תקבעו לקרוע את אדמת ארץ-ישראל ולמוסרה בידי זרים – נראה את הפטריוטיות הגדולה שלכם אז.

אורי אורבך: אתם עכשיו מפצים על הפטריוטיות, על רגשי הנחיתות והאשמה שלכם ועל חוסר הימניות שלכם במרדף אחרי הרוח, בכל מיני חוקונים קטנים שהם יותר סמליים, וגם הסמליות הזאת ריקה מתוכן.

אורי אורבך: אל תחזירו, אל תמסרו את אדמת ארץ-ישראל, אל תעקרו יישובים, בזאת בלבד תיבחנו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בכלל, טוב להיות עקביים, כי זה קשה מאוד.

ראובן ריבלין: עם הגיל זה מגיע, תאמין לי, חבר הכנסת אורבך.

ראובן ריבלין: הזמנתי את חברת הכנסת חוטובלי, ואחריה – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, אני מסכימה עם חברי חבר הכנסת אורבך שצריך להיות עקביים.

ציפי חוטובלי: אנחנו, בוועדה לקידום מעמד האשה, משתדלים בעקביות, מדי שנה, לעקוב אחרי הנושא של פיטורי נשים בהיריון ונשים שעוברות טיפולי פוריות.

ציפי חוטובלי: לצערי הרב, גם השנה פוטרו מאות נשים, 561 במספר – שקיבלו היתר לפטר אותן – למרות שהן בהיריון או בטיפולי פוריות.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר שהנתון אולי הכי מפתיע שהגיע לוועדה השנה, היה שבמסגרת אותן נשים יש פסיכולוגיות, רופאות שיניים, מורות, נשים שמועסקות במסגרת תהליך ההפרטה הבלתי-נגמר בכל מיני עמותות שהן למעשה חברות כוח-אדם.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר שאנחנו בוועדה נפעל כדי לתקן את העוול הנורא הזה שנשים שרוצות פשוט לתרום לעם ישראל על-ידי זה שהן אמהות טובות, מפוטרות ממקום עבודתן רק מסיבה אחת – שהן תורמות לעניין הזה של הקמת משפחה כשהן בהיריון או בתקופה של טיפולי פוריות.

ציפי חוטובלי: התופעה הזאת חייבת להיפסק.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת חוטובלי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, ואחרון הדוברים – אלא אם כן טעיתי במישהו שביקש – חבר הכנסת רוני בר-און.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, תודה, אנחנו, חברי הכנסת, יש לנו עוזרים פרלמנטריים.

ניצן הורוביץ: לכל אחד יש שני עוזרים.

ניצן הורוביץ: יושבים כאן עורכי-הדין, תיכף יציינו כאן את יובל הלשכה, וזה מתרחש תחת הרושם הקשה של התאבדותו של השופט בן-עטר, שכרע תחת העומס.

ניצן הורוביץ: כפי שאנחנו, אני – אדבר בשם עצמי – מתקשה לראות כיצד אני יכול לתפקד בלי עוזרים פרלמנטריים, כך אני לא מבין כיצד שופט בישראל יכול לתפקד בלי עוזר משפטי.

ניצן הורוביץ: עוזר משפטי הוא מקצוע חשוב וחיוני.

ניצן הורוביץ: העובדה שבמערכת שלנו כמעט אין לשופטים עוזרים משפטיים, גורמת להם לכרוע תחת הנטל.

ניצן הורוביץ: אני נזכר בימי כמתמחה אצל שופטת בתל-אביב, שלא היו לה חיים פרטיים, שאת לילותיה הקדישה לפסקי-דין.

ניצן הורוביץ: משפחתה נפגעה מכך, חייה הפרטיים, ואני חושב שזו לא דרך ראויה.

ניצן הורוביץ: אני חושב שכפי שאותנו כחברי הכנסת מציידים בעוזרים, כך שופטים בישראל זכאים לעוזרים משפטיים; לא מתמחים, אלא עוזר משפטי, איש מקצועי שמכיר את השופט, עובד אתו לאורך השנים ויכול באמת לסייע לו.

ניצן הורוביץ: זה קיים כמעט בכל מדינה מערבית וזה חייב להיות קיים גם אצלנו.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רוני בר-און, בבקשה.

ראובן ריבלין: אם יש מישהו באולם שלא ניצל את זכותו לדבר בנאומים בני דקה, יש לנו עדיין שתי דקות, אז אם מישהו רוצה, ירים את ידו ונאפשר גם לו.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לספר סיפור.

רוני בר-און: הוא עוסק בשעון, והוא לא ייקח יותר מדקה.

רוני בר-און: בבית סבא היה תלוי שעון על הקיר, אורלוגין עתיק, ומאז עמדתי על דעתי השעון עמד, מעולם הוא לא הלך.

רוני בר-און: הוא מוטל אצלי בבית עכשיו, הוא לא הולך עד היום.

רוני בר-און: כששאלתי את סבא בשביל מה צריך שעון שלא הולך, אמר: אל תדאג, פעמיים ביממה הוא מראה את השעון הנכון.

ראובן ריבלין: המדויק.

רוני בר-און: ועל כך אני רוצה לברך את ראש הממשלה.

רוני בר-און: בכל הדרכים שהוא מוביל אותנו, בכל הכיוונים – כל יום כיוון הפוך – אתמול סוף-סוף הוא הלך בכיוון הנכון והוא ביטל את הבושה, את הכלימה שהכנסת הזאת היתה עוטה על עצמה אם היתה מגיעה למליאה הצבעה על ועדות החקירה הפרלמנטריות, והוא הציל את 23 חברי הליכוד והפך גם אותם ל"פיינשמקרים".

רוני בר-און: היה ברוך, ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת רוני בר-און.

ראובן ריבלין: רבותי, האם יש מישהו שעוד רוצה לדבר?

ראובן ריבלין: ובכן, אנחנו סיימנו את הנאומים בני הדקה.

ראובן ריבלין: אני מודה לכל 19 חברי הכנסת אשר השתתפו בחלק זה של סדר-היום.

ראובן ריבלין: ציון יובל ללשכת עורכי-הדין בישראל

ראובן ריבלין: אנחנו נעבור לסעיף הבא בסדר-היום: ציון יובל ללשכת עורכי-הדין בישראל – הצעות לסדר-היום מס' 5143, 5144, 5145, 5147, 5148 ו-5149.

ראובן ריבלין: אנחנו נפתח דיון זה.

ראובן ריבלין: אדוני שר המשפטים יעקב נאמן, היועץ המשפטי לכנסת איל ינון, אדוני ראש לשכת עורכי-הדין עורך-דין יורי גיא-רון, ראשי לשכות עורכי-הדין מרחבי הארץ ומרחבי העולם, אורחים יקרים, חברי הכנסת הנכבדים, אנחנו מציינים היום מלאות 50 שנה לפעילותה של לשכת עורכי-הדין בישראל.

ראובן ריבלין: בניגוד לדימויו הישן, המקצוע הזה, שגם אני נמניתי עם האוחזים בו, כבר מזמן איננו נחלתה של אליטה, והלשכה אינה מתפקדת כגילדה מקצועית סגורה, כפי שיש הנהנים לסנוט בה.

ראובן ריבלין: גם בין היושבים כאן, בתוך הכנסת, הולך ועולה בעקביות מספרם של בעלי ההשכלה המשפטית, ולא בכדי.

ראובן ריבלין: בסיס הידע והניסיון שמקנה העיסוק המשפטי מצייד את הפרלמנטר בארגז כלים משמעותי בבואו לעסוק בסוגיות ציבוריות מרכזיות, הבאות לידי ביטוי, בחלקן הגדול, בדברי חקיקה ובשאלות חוקתיות.

ראובן ריבלין: אכן, ישנם חילוקי דעות בשאלה החשובה עד כמה נכון לבצר את גבולות הכניסה למקצוע או לאפשר את הרחבת גבולותיו.

ראובן ריבלין: הגידול במספר עורכי-הדין הוא בעיני מגמה מבורכת כשלעצמה, שאיננה פוטרת איש מלדון ברצינות בדרכים להמשך שמירה על הרמה המקצועית, שלה ראויים כלל האזרחים, הלקוחות.

ראובן ריבלין: ביום הזה ראוי להדגיש את מקומה החשוב של הלשכה ושל רבבות חבריה בשיח הציבורי והדמוקרטי.

ראובן ריבלין: דווקא נוכח הסדקים המאיימים לכרסם בזהותה היהודית והדמוקרטית של המדינה ונוכח הביקורת העקבית על מערכת המשפט, ובפרט על בית-המשפט העליון, ללשכה נודע תפקיד חשוב בהשמעת קול ברור בדבר חשיבות מעמדן של שלוש הרשויות במבנה הדמוקרטי שלנו, תוך איזון מלא ותוך שמירה על הגבולות שבין הרשויות.

ראובן ריבלין: על הלשכה להיות שותף מרכזי בדיון בסוגיות היסוד הבוערות שלנו כחברה יהודית ודמוקרטית.

ראובן ריבלין: עליה לשמש מודל לאפשרות קיומה של שונות, תוך שמירה על גבולות גזרה ברורים ומוסכמים.

ראובן ריבלין: אני משוכנע במקום החיוני של לשכת עורכי-הדין ושל חבריה בשמירה על יסודות הדמוקרטיה ובשותפות הבכירה שלה, של הלשכה, בניהול השיח הציבורי בישראל.

ראובן ריבלין: אנחנו מאחלים מכאן היום ללשכה וחבריה המשך עשייה פורייה ואיכותית לקידום עשיית הצדק והמשפט בישראל ולקידום חוקי מדינת ישראל, ובעתיד הקרוב, אם ירצה השם – לחוקה בישראל למען כל אזרחיה ולמען שלמות הדמוקרטיה שלה.

ראובן ריבלין: כבוד השר, האם אדוני רוצה לפתוח או רוצה לסיים, יענה לכולם?

ראובן ריבלין: אם אתה משאיר לשיקול דעתי, אתה תסכם.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים, חבר הכנסת רוני בר-און, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – יריב לוין.

ראובן ריבלין: אני לא מגביל מראש את חברי הכנסת בזמן, אבל כולם ייקחו בחשבון.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, יושב-ראש הלשכה יורי גיא-רון, אנשי הוועדים, חברי המועצה הארצית, הוועד המרכזי, נבחרי הלשכה, בכירי הלשכה, סגל העובדים הנאמן של מינהלת הלשכה, ברוכים אתם ביום חגכם, ביובל 50 שנה ללשכת עורכי-הדין.

רוני בר-און: לו רק מחצית מעורכי-הדין ו/או המשפטנים המכהנים בכנסת היו מכבדים את האירוע הזה ואת יום חגם שלהם, הכנסת היתה נראית קצת יותר מלאה, אבל גם בטובים שבאו די לנו.

רוני בר-און: הלשכה חוגגת יובל, והיובל במקורות הוא לא רק חג למתן הקלות, הוא גם זמן לחשבון נפש, וזמן שנועד לפתוח דף חדש.

רוני בר-און: מדינת ישראל מחזיקה בשיאי עולם – לא רבים, אבל כמה, נדמה לי שכולם בתחום המשפטים.

רוני בר-און: בעורכי-דין פר-קפיטה – אלופי העולם; במספר המשפטים הנפתחים – אלופי עולם.

רוני בר-און: זה לא רק הגן המתדיין שלנו אחראי למצב.

רוני בר-און: אני חושב שבידינו, בידי הלשכה, הדרך, האפשרות, החובה לשנות את המצב.

רוני בר-און: דווקא בגלל שהלשכה היא מהאיגודים המקצועיים הגדולים במשק – אולי היחיד ככזה שהוא בעל הכרה חוקית, ארגון מקצועי סטטוטורי, בעל מעמד עצמאי וחזק שכמעט אין דומה לו בארגונים האחרים; מחד גיסא מאגד את כל העוסקים במקצוע, ומאידך גיסא אוסר על אלה שאינם חברים בלשכה לעסוק במקצוע – דווקא בשל כך, מוטלת על הארגון הזה החובה לנהל את העוצמה המיוחדת הזאת, את העוצמה הברוכה הזאת, בתבונה ובזהירות רבה.

רוני בר-און: ודאי שהיא צריכה לעשות כן בתוך תחומי המקצוע, במקצועיות, באתיקה, אבל העוצמה הזאת מחייבת את הלשכה, את חבריה, את המינהלות ואת ההנהגה להסתכל לא רק פנימה אלא גם החוצה.

רוני בר-און: גם החוצה משמע בתחום האחריות החברתית, ופה ראוי לציין שתי מפעלות גדולים של הלשכה: האחד – מפעל "שכר המצווה".

רוני בר-און: ואתה, אדוני היושב-ראש, שחרד לאינטרס הירושלמי, יכול להיות גאה, כי בעניין הזה נכון הפסוק "מציון תצא תורה".

רוני בר-און: את הפרו-בונו הראשון בלשכת עורכי-הדין התחלנו אנחנו, בוועד המחוזי, בעת כהונתו של עורך-דין יוסי תוסיה-כהן, חברי הטוב, כשפתחנו לשכה בבית-הספר "סליגסברג" והתחלנו שם את התהליך שהפך עכשיו לנהר שופע, מפואר, אדיר ממדים, באמת משהו שראוי להשתבח בו, ועל כך אנחנו, נבחרי הציבור, צריכים להסיר את הכובע בפניהם של קברניטי הלשכה ואלה שעושים במלאכת הקודש הזאת.

רוני בר-און: דבר שני, חשוב אולי לא פחות – צוות הפיקוח על מתקני הכליאה.

רוני בר-און: היה לי הכבוד כחבר הוועד המרכזי להיות אחד משלושת הראשונים שקיבלו מה שקראנו אז "תעודת שופט מבקר בבתי-סוהר", שניתנה, דומני, על-ידי השר לביטחון פנים, כשבדקנו מה קורה עם האסירים.

רוני בר-און: אז התחיל השיח הציבורי הגדול, שהביא אפילו את נשיא בית-המשפט העליון אז, פרופסור אהרן ברק, לומר על בית-המעצר בירושלים שזה מתקן שצריך להרוס אותו; הוא לא מתאים לא למגורי אדם, אפילו עצירים, ואפילו לא לבהמות.

רוני בר-און: והיום הנושא הזה הוא נושא חשוב מאוד בפיקוח על זכויות – זכויות פרט, זכויות אדם – גם אם הם אנשים שניטל מהם החופש לתקופה כזאת או אחרת.

רוני בר-און: צריך לטפל בנושא הנגישות של בתי-המשפט – עניין שדנו בו לאחרונה בסמינר שהשתתפתי בו, שנוהל על-ידי לשכת עורכי-הדין.

רוני בר-און: הוא מעלה עניינים חשובים ומציע פתרונות יפים.

רוני בר-און: התרומה שהלשכה צריכה לתת לחוסן של המערכת המשפטית, לעניינים של שלטון החוק, במיוחד – אולי במיוחד מה שהלשכה צריכה היום לעסוק בו הוא מצבה המדיני הרעוע של מדינת ישראל בעולם והתרומה של לשכת עורכי-הדין, על הפורומים הרבים שהיא משתתפת בהם, כאשר גם בתחומי היחסים הבין-לאומיים המשפטיזציה מתחילה להשתלט.

רוני בר-און: אני חושב שהעובדה שיושבים פה אורחים מחוץ-לארץ, הלשכה אורחת ומתארחת – מערכת יחסי הגומלין הזאת חשובה, חשובה מאוד לישראל; הביקורים והאכסניות שבהן אנחנו מתארחים – דווקא בימים האלה אני חושב שהתרומה של הלשכה בעניין הזה יכולה להיות וצריכה להיות גדולה.

רוני בר-און: אני חושב שבפתח היובל השני שלה, הלשכה צריכה לעסוק בנחישות אבל גם באומץ, ולהסתכל בעצמה ולבחון בעצמה לא מעט טעויות שנעשו, והיום אנחנו ניצבים בפני מציאות לא פשוטה.

רוני בר-און: שאלות מהסוג של הצפת המקצוע – כן, אני מכיר את הטענות על הפגיעה בזכויות יסוד של חופש עיסוק וחופש חינוך, אבל כולם יודעים שהמצב לא טוב, וזה מחייב דיון בנושא הלא-סגור של המכללות, של רמת עורכי-הדין היום, של תקופת ההתמחות ושל הפיקוח על ההתמחות.

רוני בר-און: כל הדברים האלה, שמביאים לאותה "מלחמה" על הפרנסה, התחרות הקשה – הייתי אומר שהמלה "קשה" במובן הזה של התחרות בין עורכי-הדין היא מלה מאוד רכה.

רוני בר-און: כל אלה, אני רואה בהם גורמים מרכזיים בירידת הרמה המקצועית, כן, גם לריבוי ההתדיינות ומה שמביא לסחבת בבתי-המשפט – אוהבים להגיד "התמשכות הליכים", אבל נדמה לי שזה כיבוס מובהק של המלה "סחבת"; מה שמביא לצדק מאוחר, וכבר נאמר לא פעם בבית-המשפט, שצדק מאוחר הוא צדק מעוות.

רוני בר-און: ולשאלה שעלתה פעם ופעמיים ושלוש, אני חושב שצריך לדון בה בכובד ראש – אם לא הגיעה העת לשאוב מעולם ההתעסקות ברפואה את הנושא של ההתמקצעות ושל המומחיות בתחומים שונים.

רוני בר-און: לא כל עורך-דין צריך ו/או יכול, ו/או כדאי שהוא יעסוק גם בזה וגם בזה וגם בזה וגם בזה, וגם יופיע בבית-משפט וגם ייתן עצות וכל הדברים האחרים.

רוני בר-און: אלה דברים שצריך לדון בהם.

רוני בר-און: לסיכום, אני מבקש, ודווקא ברוח הימים האלה – אולי לא רק רוח הימים האלה אבל רוח המושב האחרון של הכנסת – לקרוא לממשלה ולכנסת להדיר את רגליהן מהתערבות בענייניה הפנימיים של לשכת עורכי-הדין.

רוני בר-און: הניסיון שנעשה השנה, דווקא בשנת בחירות למוסדות הלשכה, פעם אחת בהצעת חוק פרטית של חבר הכנסת כרמל שאמה, שזכתה לתמיכת הממשלה, אדוני השר, ואני שמח שהשכל גבר והיא נעצרה – –

דוד רותם: היא לא נעצרה.

רוני בר-און: – – וגם בהצעת החוק הפרטית שלי, שביוזמת הממשלה כמובן נדחתה גם על-ידי הכנסת.

רוני בר-און: פעמיים הצעת חוק, אחת נועדה לפגוע בפריפריה ואחת נועדה לעזור לפריפריה, אחת נועדה להביא לייצוג ראוי בלשכה, השנייה לעוות את המציאות הייצוגית בלשכה.

רוני בר-און: אני מציע לכנסת ולממשלה לתת ללשכה, בעניינים האלה, לנהל את ענייניה, כפי שהכנסת לא נוהגת או משתדלת לא לנהוג בעניינים פנימיים של הממשלה רגל גסה.

רוני בר-און: כך לפחות היה מקובל, שהממשלה אינה נוהגת רגל גסה בענייניה הפנימיים של הכנסת.

רוני בר-און: אני מציע לכולם להרגיע ולהירגע ולהשאיר לכל אחד לעשות בתחומו את שהוא יודע, ודאי יותר טוב מאשר – אני לא אומר מרביתנו, אני אומר כולנו.

רוני בר-און: תודה רבה לך.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יריב לוין – בבקשה, אדוני.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת בר-און עשה כאן נאום על לשכת עורכי-הדין ולא הזכיר את המגאפון אפילו פעם אחת.

רוני בר-און: את מה?

יריב לוין: את המגאפון, לא הזכרת אותו אפילו פעם אחת.

יריב לוין: אני אעשה את זה במקומך.

רוני בר-און: נדמה לי שאתה זה שלא השתמש בו.

רוני בר-און: מי השתמש בו, אתה זוכר?

יריב לוין: אני זוכר, לכן אני מתפלא שלא הזכרת.

יריב לוין: אל תדאג, אני אזכיר את מי שהשתמש בו, מבטיח לך.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, ראש לשכת עורכי-הדין, עורך-דין יורי גיא-רון, חברי הוועד המרכזי, המועצה הארצית, ראשי ועדי המחוזות וחברי הוועדים, נשיא "להב", עובדיה המסורים של הלשכה, אורחים נכבדים, חברות וחברי הכנסת, אנו מציינים היום מלאות יובל 50 ללשכת עורכי-הדין ומוקירים את תרומתה של לשכת עורכי-הדין לבניינה של מערכת המשפט הישראלית.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, זאת תרומה עצומה שאין לה תחליף והמשתרעת על תחומים רבים ומגוונים.

יריב לוין: תרומתה של הלשכה מורגשת מדי יום ביומו כאן בכנסת, כאשר אנחנו שומעים את עמדותיהם המקצועיות של נציגיה בהתייחסם לחוקים ולתקנות המובאים לאישור הכנסת.

יריב לוין: העמדות שאנחנו שומעים מפרות את הליכי החקיקה ומאפשרות ליישם לקחים ותובנות שהם תוצאה ותולדה של הניסיון המעשי והייחודי שנרכש על-ידי אלפי עורכי-דין המתמודדים מדי יום עם היישום של החקיקה ועם המגבלות והצרכים שהיא מכתיבה, ומכאן גם יודעים אולי יותר טוב מכולם היכן נכון לשנות ולתקן.

יריב לוין: ללשכה נציגים בוועדות הבחירה של שופטים, דיינים, קאדים מד'הב, קאדים ושופטים צבאיים – נציגים שמבטאים את קולם של עורכי-הדין, אשר אף בעניין זה יודעים, מכוח ניסיונם והופעותיהם בבתי-המשפט, לאמוד את הדרוש מאלה המבקשים להתמנות לכהונות רמות של שיפוט או כדיינים.

יריב לוין: הלשכה עוסקת בהכשרתם של הבאים בשערי המקצוע ובהעמדת מערך רחב של השתלמויות, המעלות את רמתם המקצועית של עורכי-הדין.

יריב לוין: בד בבד היא מקיימת מערכת ענפה של כללי אתיקה ושל שיפוט משמעתי שיש בהם כדי להבטיח את טוהר המקצוע וכדי לספק לציבור הגנה ראויה מפני עורכי-דין שמעלו בשליחותם.

יריב לוין: בצד תפקידיה הממלכתיים הרבים של הלשכה משמשת הלשכה גם כאיגוד מקצועי עבור חבריה וכגוף המקיים פעולות רווחה ואף סיוע לחברים הנקלעים למצב של מצוקה.

יריב לוין: כן, הלשכה היא איגוד מקצועי, גם עורכי-הדין זקוקים לאיגוד מקצועי, בוודאי במציאות הנוכחית של המקצוע.

יריב לוין: כאשר הצטרפתי לפני כ-15 שנה לשורות לשכת עורכי-הדין, קיבלתי את מספר הרשיון 19128.

יריב לוין: היום, אדוני השר, רשיון מס' 57982 כבר ניתן.

ראובן ריבלין: המספר שלי הוא – – –

יריב לוין: אני לא אנסה להתחרות, לא ברשיון של אדוני ולא של כבוד השר ולא של חבר הכנסת רותם, אבל אני יכול לומר, לפחות בהתייחס לנקודת הזמן שבה אני קיבלתי את הרשיון שלי, בשנת 1996, אז הצטרפתי לכ-20,000 עורכי-הדין שהתקבלו לשורות המקצוע ב-48 שנותיה הראשונות של המדינה, ואליהם נוספו כ-38,000 עורכי-דין בתוך 15 שנה.

יריב לוין: זהו מצב מסוכן, שלא תהיינה טעויות, הוא פוגע בראש ובראשונה בשירות הניתן לציבור.

יריב לוין: הוא מביא, בין היתר, גם להצפה של מערכת בתי-המשפט בהליכים משפטיים שראוי היה להימנע מהם.

יריב לוין: אדוני השר, אני חושב ששנת היובל של לשכת עורכי-הדין חייבת להיות שנת מפנה בעניין הזה.

יריב לוין: זו העת להביא למליאת הכנסת הן את הצעת החוק הממשלתית והן את הצעת החוק הפרטית שגובשו על מנת להאריך את תקופת ההתמחות ולשדרג את מערך ההתמחות.

יריב לוין: עלינו לשקם את כבודו ומעמדו ואת איכותו של המקצוע, והדבר אינו סובל דיחוי נוסף.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, מכובדי, הצעת החוק הראשונה שיזמתי כאשר נבחרתי כאן לכנסת, וזכתה לאישורה של הכנסת – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת לוין, כמה זמן אתה עשית התמחות?

יריב לוין: שנה.

ראובן ריבלין: יצאת עורך-דין מצוין.

יריב לוין: לא בטוח.

יריב לוין: אתה יודע, על זה לא הייתי – – –

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, זה לא קנה מידה.

רוני בר-און: אומרים על – – –

ראובן ריבלין: אני יודע, אני יודע.

ראובן ריבלין: אני לא שאלתי אותו שאלה שאני לא יודע את התשובה עליה.

ראובן ריבלין: אני אף פעם לא שואל שאלות כשאני לא יודע את התשובה.

יריב לוין: אדוני, אומר לך שיכול להיות שאם הייתי עושה שנתיים הייתי עדיין עורך-דין מצוין.

ראובן ריבלין: אין לי כל ספק.

ראובן ריבלין: כל יום אנחנו לומדים, כל יום אנחנו לומדים.

יריב לוין: אני מוכרח לומר שהבעיה היא בעיה אמיתית.

יריב לוין: היא בעיה קשה והיא מחייבת פתרון, בעיני – פתרון מיידי.

יריב לוין: הצעת החוק הראשונה שיזמתי וזכתה לאישורה של הכנסת, נכנסה לספר החוקים, עיגנה בחקיקה את חובתה של לשכת עורכי-הדין להעניק סיוע משפטי למעוטי יכולת.

יריב לוין: אישורה של הצעת החוק, אשר הושג בזכות עבודה משותפת עם ראש הלשכה, עורך-דין יורי גיא-רון, היווה עבורי גם סגירת מעגל אישי: לפני כ-12 הקמנו, קבוצת עורכי-דין צעירים בראשית דרכם המקצועית, את סיעת מח"ץ, שפעלה במוסדות לשכת עורכי-הדין ופועלת בהם עד היום.

יריב לוין: התחלנו אז את פעילותנו וראינו כבר אז, בתחילת הדרך, ולמרות כל הקשיים שהיו לנו כעורכי-דין בראשית דרכם, את הצורך והחובה של הלשכה לגלות מעורבות חברתית כתנאי למעמדה וליכולתה להשפיע ולחזק גם את המקצוע ואת העוסקים בו.

יריב לוין: כאשר כיהנתי כסגנו וכממלא-מקומו של ראש הלשכה לשעבר, ד"ר שלמה כהן – וכאן אני מקיים – אשר בהנהגתו הנחושה יצא אל הדרך פרויקט הסיוע המשפטי של הלשכה, פרויקט "שכר מצווה", זכיתי אף אני להיות שותף לבנייתו, ואני שמח על כך שהמלאכה הזאת הושלמה, כאשר הפרויקט עוגן במארג העשייה שבה חייבת – לא רשאית אלא חייבת – לשכת עורכי-הדין לעסוק על-פי חוק.

יריב לוין: זו הזדמנות גם להודות ולברך את כל אותם מתנדבים רבים, שבזכותם הפרויקט הזה צומח, ואני משוכנע, ימשיך לצמוח ולהציל אלפי אנשים מדי שנה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, בדברי אלה הבאתי רק מקצת מעשייתה הענפה של לשכת עורכי-הדין ומתרומתו המיוחדת של ציבור עורכי-הדין לחברה בישראל.

יריב לוין: ראוי כי נזכור זאת כאשר מושמעים רעיונות המבקשים להביא לפירוקה של הלשכה, להחלשתה או להלאמת חלק מסמכויותיה.

יריב לוין: עצמאות הלשכה וחוסנה חיוניים לעצמאותו של המקצוע.

יריב לוין: אין אנו רוצים כי עורך-הדין המגן על לקוחו מפני המדינה יהא נתון למרותה ולשיפוטה בעניינים משמעתיים ומקצועיים כאחד.

יריב לוין: חוסנה של מערכת המשפט הישראלית, וכפועל יוצא חוסנה של הדמוקרטיה הישראלית, תלויים גם, ובמידה חשובה ומכרעת, במידת עצמאותם של עורכי-הדין בעבודתם, במידת עצמאותו של המקצוע ובמעמדה העצמאי והחזק של לשכת עורכי-הדין.

יריב לוין: חובתנו, אם כן, לשמר עצמאות זו, לחזק את הלשכה ולקיים שיח ושיתוף פעולה הולם עם מוסדותיה ועם ראשיה.

יריב לוין: מכובדי, אני מברך את כל העושים במלאכתה החשובה של לשכת עורכי-הדין ומאחל לכם המשך עשייה פורייה, למען עורכי-הדין, מערכת המשפט והציבור כולו.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת יריב לוין, ואני מזמין את חבר הכנסת , ואחריו – את חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, יושב-ראש לשכת עורכי-הדין, עורך-הדין יורי גיא-רון, נציגי הלשכה, נבחריה, עובדיה, ברכות לכולכם, ברכות לכולנו ביום יובלה של לשכת עורכי-הדין.

דב חנין: לשכת עורכי-הדין בישראל היא מוסד ייחודי ומיוחד.

דב חנין: זהו שילוב יוצא דופן בין התאגדות מקצועית לבין רשות ציבורית.

דב חנין: מוסד שיש בו גם ממד חזק של אוטונומיה, אבל יש לו גם סמכויות על-פי דין.

דב חנין: איזון מאוד עדין, שהצליח להישמר לאורך שנים ושחובה עלינו להמשיך לשמור עליו.

דב חנין: בעניין הזה אמר דברים יפים ונכוחים חברי חבר הכנסת יריב לוין.

דב חנין: אני לא אחזור על הדברים שאמר, אני רק אצטרף אליהם.

דב חנין: אצטרף גם לדבריו של חברי חבר הכנסת רוני בר-און בעניין חובתנו בכנסת לשמור על לשכת עורכי-הדין מכל ניסיון לפגוע באוטונומיה שלה ולהתערב במנגנוניה הפנימיים בצורה מזיקה.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, השאלות שלשכת עורכי-הדין צריכה לבחון ביום יובלה הן שאלות רחבות יותר.

דב חנין: הן לא רק השאלות שנוגעות לעבודתה של הלשכה עצמה כמוסד, ואפילו לא רק השאלות שעומדות בפני עורכי-הדין כקבוצת בעלי מקצוע.

דב חנין: חשבון הנפש, חשבון היובל, שהלשכה מחויבת לעשות היום ועורכי-הדין צריכים לעשות היום, הוא חשבון רחב יותר, שנוגע למצבה של החברה הישראלית, למקומה ולאתגרים שעומדים בפניה.

דב חנין: כולנו יודעים שהחברה הישראלית היא חברה שעברה משפטיזציה, והמשפטיזציה הזאת היא, בין היתר, ביטוי לחולשה מאוד גדולה של המערכת הפוליטית.

דב חנין: לא אנשי המקצוע בתחום המשפט יכולים לתת תשובה לחולשה הזאת; זה אתגר גדול ורחב שעומד בפני החברה הישראלית בכללותה, אבל המצב הזה מציב בפני המשפט ובפני אנשי המשפט אתגרים רציניים וכבדים במיוחד.

דב חנין: אתחיל מאחריותו של המשפט.

דב חנין: אחריותה של מערכת המשפט במצב שבו החברה הישראלית נמצאת היום היא אחריות כבדה מאוד.

דב חנין: וזו אחריות מורכבת, נוכח הביקורות הרציניות על החולשות המבניות של מערכת המשפט: הביקורת הידועה על מידת שמרנותה של מערכת המשפט; הביקורת הידועה על מידת אי-השוויון שיש במערכת המשפט.

דב חנין: כולנו רגילים לומר שכולם שווים בפני הדין.

דב חנין: האומנם?

דב חנין: האומנם דמותו של המשפט זהה כאשר מדובר בעשיר וכאשר מדובר בעני?

דב חנין: נוכח אופיה זה של מערכת המשפט – ואני לא ארחיב בעניין הזה – האחריות שמוטלת על המשפטנים היא כבדה ורצינית במיוחד.

דב חנין: אחריות כבדה מונחת על בתי-המשפט, והאחריות הזו, גם היא נעשית מורכבת וקשה יותר כאשר בתי-המשפט עברו ועוברים עדיין דיאטה רצחנית, שהיא חלק ממדיניות כוללת של צמצום המערכות הציבוריות, צמצום השירותים הציבוריים.

דב חנין: במערכת המשפט אנחנו רואים את התוצאות של המדיניות הפוגענית הזו בצורה קשה וחדה.

דב חנין: נמצא אתנו יושב-ראש ועדת החוקה, חבר הכנסת רותם, ובדיון האחרון שוועדת החוקה קיימה בעניין הזה, בהשתתפות נציגי השופטים, נאמרו דברים נוקבים, אני חושב שעל דעתם של רבים מאוד מחברי הבית – אני מניח רוב חברי הבית – בעניין הצורך, החיוניות, להפסיק את הדיאטה הרצחנית הזו ולתגבר את מערכת המשפט כדי שתעשה את התפקידים הרבים שמוטלים עליה.

דב חנין: ומבתי-המשפט ומאחריותם של בתי-המשפט אני מגיע לאחריותם של המשפטנים.

דב חנין: למשפטנים בחברה שעברה משפטיזציה כזו ישנה אחריות גדולה במיוחד.

דב חנין: יש להם כלי רב-עוצמה, ואת הכלי הזה הם צריכים לדעת לנצל.

דב חנין: הם צריכים לדעת להשתמש בכלי הזה לתועלתה של החברה.

דב חנין: כולנו למדנו בפקולטות למשפטים על עצמנו, עורכי-הדין – – –

שלי יחימוביץ': לא כולנו.

דב חנין: אני אומר לאורחים רק, רק לאורחים.

דב חנין: חברת הכנסת יחימוביץ היא תוספת מעולה לדיון הזה, ואני שמח שלא כולנו פה עורכי-דין – אם כי, כמו שאמר חבר הכנסת יריב לוין, זה זמני.

דב חנין: בקצב הנוכחי עוד מעט נהיה כולנו.

דב חנין: בכל מקרה, אנחנו למדנו, עורכי-הדין שבינינו, שעורכי-הדין אמורים להיות officers of the court.

דב חנין: הייתי רוצה שהחינוך המשפטי שלנו יהיה כזה שנראה את עצמנו גם, במובנים רבים, כ-officers of society.

דב חנין: כשאנחנו מסתכלים על התפקיד הזה שלנו במבט רחב, אנחנו חייבים לומר כמה מלים על המשבר של הדמוקרטיה הישראלית, על האיומים ההולכים ומתרחבים על המרחב הדמוקרטי שלנו – נושאים שנמצאים במרכז סדר-יומה של הכנסת, במרכזם של עימותים קשים שנעשים בכנסת, שקל מאוד לפתור אותם כעימותים פוליטיים, אבל הם לא עימותים פוליטיים רגילים, כי הם נוגעים לא בשאלות של איזו מדיניות אנחנו צריכים לנהל, אלא בשאלות של איך נראים כללי היסוד של העבודה שלנו.

דב חנין: האיומים על המרחב הדמוקרטי מציבים בפני המשפטנים שני אתגרים.

דב חנין: אתגר אחד הוא האתגר של הגנת החירויות הליברליות.

דב חנין: זה האתגר המוכר יותר לכולנו – זכויות דיבור, מחאה, הפגנה, פעילות, זכויות שמבחנן הוא, כמובן, לא במצבים המוסכמים, אלא דווקא במצבי המחלוקת הקיצוניים, כאלה שנמצאים בחברה הישראלית.

דב חנין: כאשר הדיבור מקומם והמחאה מרגיזה, זה זמן המבחן של החירויות הליברליות והיכולת שלנו להגן עליהן.

דב חנין: אבל דמוקרטיה איננה יכולה להסתכם רק בחירויות ליברליות; דמוקרטיה צריכה לתת מענה גם לזכויות חברתיות.

דב חנין: כתבתי לפני שנים רבות מאמר ביקורת על חיבורו הקלאסי של דה טוקוויל "הדמוקרטיה באמריקה", ונתתי לו את הכותרת: "אבל מהי דמוקרטיה בעולמה של פועלת טקסטיל?

דב חנין: " אני מציע לכולנו לחשוב על השאלה הזאת מאוד ברצינות כשאנחנו מדברים על דמוקרטיה.

דב חנין: כי אם הדמוקרטיה לא אומרת שום דבר לפועלת הטקסטיל בחייה, זו כנראה דמוקרטיה מאוד נכה, מאוד חלקית ומאוד חסרה.

דב חנין: דמוקרטיה – אנחנו למדנו מאריסטו – נבחנת לא רק מול דיקטטורה.

דב חנין: הניגוד של דמוקרטיה אצל אריסטו הוא אוליגרכיה.

דב חנין: האם אנחנו יודעים להגן על החברה הישראלית ועל הדמוקרטיה הישראלית מפני לחצים אוליגרכיים רבי-עוצמה שמופעלים בחברה הישראלית, וגם במערכת הפוליטית הישראלית, כולל אפילו בכנסת?

דב חנין: זו שאלה גדולה.

דב חנין: אני מאוד מברך על פרויקט "שכר מצווה" של לשכת עורכי-הדין.

דב חנין: אני מאוד מברך את חבר הכנסת לוין על החוק הראשון שהוא חוקק – שבינתיים התווספו לו חוקים רבים, שלא לכולם הסכמתי – אבל החוק הזה הוא חוק חשוב וראוי, ואני חושב שהעובדה – – –

דוד רותם: בהיותו משפטן דגול, הם כולם היו בתחום הדמוקרטי.

דב חנין: אני מקווה כך.

דב חנין: אני מאוד מברך את הלשכה, שידעה להוביל את היוזמה הזאת, ואני חושב שחשוב שהיוזמה הזאת תמשיך ותתפתח.

דב חנין: עם כל החובות והמנגנונים שהחוק מייצר, בסופו של דבר ההצלחה של ביצוע הדבר הזה תלויה בהרבה רצון, בהרבה התגייסות ובהרבה שכנוע של הרבה מאוד עורכי-דין.

דב חנין: הפרויקט הזה חשוב, כי הוא מסמן את אחריותה של הלשכה, את אחריותם של המשפטנים, לתקן במשהו את סוגי האי-שוויון הרבים שקיימים בחברה שלנו וקיימים גם במשפט שלנו.

דב חנין: אני רוצה לסכם ולומר, אורחים נכבדים, ציבור עורכי-הדין הגדול במדינת ישראל, שאני דווקא חושב שהעובדה שחינוך משפטי נעשה כל כך אוניברסלי היא ביטוי חיובי, היא נותנת עוצמה לחברה הישראלית.

דב חנין: אני לא בטוח שכל מי שלומד משפטים צריך להפוך לעורך-דין.

דב חנין: אני חושב שחינוך משפטי הוא כלי שיכול לסייע לאנשים במגוון של דרכים להתמודד עם הדרישות והצרכים של החברה המודרנית.

דב חנין: אבל האתגרים, המשימות שעומדים בפנינו, המשפטנים בחברה הישראלית היום, כבדים, רציניים.

דב חנין: יש לנו אחריות, יש לנו תפקיד.

דב חנין: אני מאחל לכולנו, אני מאחל לכם, אני מאחל לחברה הישראלית, שלשכת עורכי-הדין ועורכי-הדין בישראל יוכלו לאתגרים הגדולים האלה.

דב חנין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חברת הכנסת שלי יחימוביץ, ואחריה – חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

ראובן ריבלין: אחריו ישיב השר.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יושב-ראש הלשכה יורי גיא-רון, נשיא "להב" יהודה טלמון, היועץ המשפטי של הכנסת ידידי איל ינון, ועדים, ראשי הלשכה, אני מברכת אתכם במלאות יובל לייסודה של לשכת עורכי-הדין.

שלי יחימוביץ': נגזר עלי לייצג את המיעוט באולם הזה אשר לא למד משפטים ואינו נכלל באוכלוסיית עורכי-הדין.

שלי יחימוביץ': בספר "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" של דאגלס אדאמס, או באחד מהמשכיו, מוצגת תזה חלופית כיצד שגשגה ונולדה האוכלוסייה האנושית על פני כדור-הארץ.

שלי יחימוביץ': ובכן, מתברר שהתיאוריה שלפיה מוצאו של האדם מן הקוף אינה אלא שגויה, לפי "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה".

שלי יחימוביץ': ביום מן הימים, בכוכבים האחרים, בחר המין האנושי להיפטר מכל המקצועות המיותרים על פני הכוכבים האלה, ועל ספינת חלל אחת גדולה העמיס עורכי-דין, עיתונאים, פוליטיקאים, אנשי יחסי ציבור, נפרד מהם לשלום והשאיר על פני הכוכבים האחרים אך ורק מקצועות יצרניים, ומאותה ספינת חלל קם המין האנושי בכדור-הארץ.

שלי יחימוביץ': זאת התיאוריה החלופית.

שלי יחימוביץ': אבל כמי שבימי חייה עסקה בשני עיסוקים ששייכים לאותה קבוצה המכונה לעתים בלתי יצרנית – עיתונאית בעבר וחברת כנסת בהווה – אני חייבת להודות שאם יש מקצוע אחד שחשבתי לעצמי שלו יכולתי לבחור בו כמשלח יד, ואיכשהו התגלגלו הדברים כך שלא הזדמן לי לבחור בו, הוא מקצוע עריכת-הדין והמשפטנות, שהוא בעיני אחד ממשלוחי היד – יותר ממשלח יד, מדובר בשליחות של ממש לעתים – שהייתי רוצה לעסוק בו.

שלי יחימוביץ': אנחנו חיים במציאות מאוד מורכבת, מרובת רבדים, הן ברמה הפילוסופית, הן ברמה הפוליטית, הן ברמה הכלכלית, הן מבחינת מעמדו של אדם ומיהו בחברה שהוא חי בה.

שלי יחימוביץ': המציאות המורכבת הזאת יוצרת סיטואציה שבה לפרשני המציאות יש תפקיד מרחיק לכת, ואתם, במידה רבה מאוד, פרשנים של המציאות, מתווכים שלה וסוכנים שמייצגים גישות שונות בסיטואציות שונות.

שלי יחימוביץ': לגזור גזירה שווה על כל עורכי-הדין זה דבר בלתי אפשרי, מכיוון שיש סוגים כל כך רבים וכל כך מגוונים של מי שעוסקים במקצוע החשוב הזה.

שלי יחימוביץ': הם מייצגים אוכלוסיות כל כך שונות, תפיסות עולם כל כך שונות, של מהו הכוח בחברה, בידי מי נמצאת השליטה, למי שייכות הזכויות או למי מגיעות הזכויות – האם הן שייכות לציבור הרחב כולו או רק לקומץ שיכול להרשות לעצמו ליהנות משכירת שירותיהם הטובים של עורכי-הדין הטובים ביותר.

שלי יחימוביץ': ולכן, במציאות המורכבת הזאת, סוג הפרשנות שאתם נוטלים על עצמכם, ולפיה אתם בוחרים לחיות את חייכם המקצועיים, מעצב את דמותכם.

שלי יחימוביץ': גם כמחוקקת בכנסת לא הייתי יכולה לחוקק בלי המשפטנים השותפים להצעות החוק, ממשרדי הממשלה, מהלשכה המשפטית בכנסת, מההסתדרות ומהעמותות החברתיות.

שלי יחימוביץ': אני חבה תודה גם לחברי עורכי-הדין במשכן הזה, שתמיד תמיד, גם אם דעותיהם שונות מאלה שלי, הפרשנות שלהם מוסיפה נדבך, מדויק, אחר, מאירה באור חדש את החקיקה ותורמת רבות לדיוני ועדות הכנסת ומליאתה.

שלי יחימוביץ': הדוגמה הטובה ביותר נמצאת כאן לשמאלי בדמותו של יושב-ראש הכנסת רובי ריבלין.

שלי יחימוביץ': נכנסתי לכהונתי כחברת הכנסת בשנת 2006, זה היה אחרי התבוסה המוחצת של הליכוד בבחירות; נותרו רק 12 חברי כנסת מסיעה גדולה ומפוארת, ומטבע הדברים חלק גדול ממי שהיו במפלגת השלטון והיו שרים התהלכו בבית הזה קצת אובדי עצות וחסרי דרך וחיפשו את מקומם; אחרי השררה שבשׂרות, מה כבר יעשו בוועדות הכנסת הרגילות.

שלי יחימוביץ': אבל נפלה לידי הזכות להיות בוועדת הכספים כאשר לשמאלי יושב אדם שהיה גם יושב-ראש הכנסת וגם שר, ולא היתה לו שום בעיה לבוא מדי בוקר לוועדת הכספים ולנעול אותה מדי ערב תוך שהוא משרת את הציבור באמונה ורותם את כישוריו – את כישוריך, אדוני היושב-ראש, סליחה שאני מדברת אליך בגוף שלישי.

ראובן ריבלין: אני לא יכול להתערב, כי אני מנהל את הישיבה.

שלי יחימוביץ': – – – ורותם את כישוריך המצוינים כעורך-דין להיות פרקליטו של הציבור, מייצגו של הציבור, סניגורו של הציבור.

שלי יחימוביץ': וראיתי את העבודה הזאת בפעולה, עד כמה הכלים המשפטיים, כשהם ניתנים בידיים של מחוקק חרוץ ומסור, עד כמה הם מועילים לציבור ועד כמה הם מועילים לחברה, וזאת בעיני באמת דוגמה ומופת.

שלי יחימוביץ': עורכי-דין, יש להם תפקיד משמעותי ביותר בחברה.

שלי יחימוביץ': שומה עליהם להיות חוד החנית בחתירה לשוויון, להגינות, לשלטון החוק.

שלי יחימוביץ': עצם הרגישות לעוולות והכלים להתמודד עם עוולות ולתת מענה בכלים מודרניים ועדכניים, שבאים מהתחום של הכוח – לפעמים מהתחום של הכוח אל העולם של החולשה – עצם היכולת הזאת כבר נותנת בידיו של עורך-הדין כלים שאין בידיו של אדם שאין לו הכשרה משפטית.

שלי יחימוביץ': לכן, בעיני, עורכי-דין שנוטלים על עצמם שליחות ציבורית שחורגת מגדר עשיית הממון עושים מעשה חשוב ואפילו נאצל.

שלי יחימוביץ': בעיני, מעשה נאצל הוא לעורכי-דין לשרת בשירות המדינה, למשל.

שלי יחימוביץ': לא מזמן הסתיימה שביתת הפרקליטים: 860 אנשים מוכשרים, חרוצים, שנותנים את חלבם ואת דמם בתנאים בלתי אפשריים לטובת הציבור, במשכורות זעומות ביותר או לכל היותר בינוניות, שנקטו צעדים ארגוניים כדי להשיב לעצמם את הכבוד התעסוקתי המינימלי.

שלי יחימוביץ': לשמחתי, השביתה הזאת הסתיימה בבוררות, שככל הנראה סופה יהיה טוב והיא עומדת להסתיים בימים אלה.

שלי יחימוביץ': אבל לקחת על עצמך להיות פרקליט בשירות המדינה – מדובר במשימה קדושה; בהגנה על שלטון החוק, על האינטרסים של המדינה, על חיזוק המדינה.

שלי יחימוביץ': יש כאן שליחות, ואני מכבדת את מי שבוחר לעבוד בשירות המדינה.

שלי יחימוביץ': אני גם מכבדת מאוד את מי שבחרו בחיים משפטיים מקצועיים שאינם רק חתירה לממון אלא גם סיוע לחברה וניסיון לשנות את פני המציאות.

שלי יחימוביץ': אני רוצה לציין שלושה חברים שלי שמלווים את העבודה הפרלמנטרית שלי במסירות; אני מתייעצת אתם בעניינים אידיאולוגיים ומשפטיים כאחד שנוגעים לתחום החקיקה והם משפיעים עלי רבות.

שלי יחימוביץ': האחד הוא העורך-דין יובל אלבשן, שבחר בחיים של עורך-דין קהילתי, בדומה למה שעשה בשעתו נשיא ארצות-הברית היום ברק אובמה – עורך-דין קהילתי שבוחר לשרת יום-יום את החלשים ואת הנדכאים ביותר.

שלי יחימוביץ': עורך-דין נוסף שהוא יד ימיני בחקיקה לטובת זכויות עובדים הוא ערן גולן, אדם צעיר ומוכשר, שגם הוא יכול היה לעשות ממון רב אבל בחר להקדיש את עצמו לטובת עובדי קבלן והעובדים המנוצלים ביותר.

שלי יחימוביץ': ועורך-דין גלעד ברנע, שהוביל את העתירה בעניין הפרטת בתי-הכלא.

שלי יחימוביץ': שלושה אנשים שהם שותפים שלי לדרך, ואני מנצלת את ההזדמנות הזאת להודות להם באופן אישי.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

ראובן ריבלין: אין מוחאים כפיים בכנסת.

ראובן ריבלין: בדרך כלל לא מוחאים כפיים כי חברי הכנסת יכולים לקבל ברצינות את מחיאות הכפיים.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת מיכאלי.

ראובן ריבלין: כבוד השר ישיב.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני שר המשפטים, חברי חברי הכנסת, חברי עורכי-הדין, ברכות לרגל יובל ה-50 של לשכת עורכי-הדין.

אברהם מיכאלי: בכמה מלים, לשכת עורכי-הדין אכן הוקמה בשנת 1961, כגוף אוטונומי שמוסדותיו העיקריים נבחרים בבחירות דמוקרטיות על-ידי כלל עורכי-הדין, על-פי חוק לשכת עורכי-הדין, התשכ"א–1961, וזאת על מנת שתאגד את עורכי-הדין בישראל ותשקוד על רמתו וטוהרו של מקצוע עריכת-הדין.

אברהם מיכאלי: הלשכה היא באמת תאגיד והיא עומדת לביקורת מבקר המדינה ולביקורת חבריה.

אברהם מיכאלי: הלשכה עברה, לפני הקמתה כלשכה סטטוטורית ב-1961, פנים שונות, ולבסוף, כאשר הוקמה כלשכה עצמאית כפי שהיא היום, כבר כמעט 50 שנה – אנחנו כרגע 50 שנה, אז זה שנת היובל – דואגת לחבריה לייצוג, לפעילות, למשמעת.

אברהם מיכאלי: אנחנו כחברים בלשכת עורכי-הדין יודעים, ומלווים את פעילותה של הלשכה ושל ראשיה, כל אחד לפי הוותק שהוא צבר שם, ורואים במקצוע של עריכת-הדין, כפי שהגדיר את זה בזמנו שר המשפטים דאז פנחס רוזן: הזרוע השלישית של עשיית הדין והצדק לצד הרשות המחוקקת והרשות השופטת.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, כבוד לנו, מצד אחד, לציין את חג היובל של לשכת עורכי-הדין, אבל כפי שחברי קודם הזכירו, זאת באמת הזדמנות גם להסתכל לא רק על עשייתה המבורכת של הלשכה, אלא באמת היכן אנחנו צריכים לשים לב לדברים שקורים בשטח.

אברהם מיכאלי: והדברים, לצערנו, בשנים האחרונות, בולטים בצורה לא חיובית כל כך, ואני אעמוד על שני דברים שאני רוצה שנשים לב אליהם ביובל הבא.

אברהם מיכאלי: נושא המתמחים הוזכר כאן על-ידי חברי, ואי-אפשר להתעלם מהעובדה שמצד אחד המכללות וגם האוניברסיטאות היום קולטות כמויות של סטודנטים למשפטים.

אברהם מיכאלי: השכלה משפטית היא ברוכה מאוד, אבל הציפייה שיש לכל סטודנט שהיום נכנס ללימודי משפטים היא שבשלב של גמר הלימודים הוא ייכנס להתמחות ולאחר גמר ההתמחות יתקבל כחבר לשכת עורכי-הדין.

אברהם מיכאלי: בואו נשים לב ונחדד את העובדה המתסכלת של אותו סטודנט שמגיע כבר לשלב של ההתמחות; כמה קשה לו, קודם כול, למצוא מקום להתמחות.

ראובן ריבלין: כמה מנוּעי התמחות יש בארץ?

ראובן ריבלין: אתה יודע, חבר הכנסת מיכאלי?

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אני אומר לך, כדי להתקבל היום להתמחות, ולא משנה באיזו מסגרת, אם מסגרת פרטית או מסגרת ממשלתית, סטודנט עובר תלאות של גיהינום, ואנשים נרשמים לפעמים שנתיים לפני להתמחות, ועושים כל מיני – – –

ראובן ריבלין: כמה מנועי, כמה אנשים יש בתור, שגמרו – – –

רוני בר-און: כל שנה מוסמכים 1,500, אפילו יותר – 2,500.

אברהם מיכאלי: מנועים אין, אדוני.

אברהם מיכאלי: למה?

אברהם מיכאלי: כי בסוף, לצערנו, הפתרונות שהמתמחים מוצאים כדי להיכנס להתמחות הם לא תקינים והם לא כשרים תמיד, ואני חושב שהרבה מאוד מתמחים היום נכנסים להתמחות בדרכים לא דרכים, העיקר כדי לסיים את ההתמחות.

אברהם מיכאלי: ולכן צריכים אנחנו לחשוב על כך – – –

ראובן ריבלין: אבל ההתמחות היא בפיקוח של לשכת עורכי-הדין.

ראובן ריבלין: הרי לא יכול אדם לבוא ולומר: עשיתי התמחות.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, זה על הנייר.

ראובן ריבלין: עורך-דין יכול להמחות, זאת אומרת לאמן, אחד או שניים.

רוני בר-און: – – – את הצעירים שם.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, על הנייר הלשכה מפקחת.

אברהם מיכאלי: הרי בפועל אי-אפשר לפקח על אלפי סטודנטים שנכנסים להתמחות, ולכן אני מציין את זה בכאב לב ביום החג הזה, כדי שנשים לב לאותם סטודנטים, שבאמת חלק גדול מהם משקיעים הרבה מאוד כסף והרבה מאוד זמן בשביל להשלות את עצמם שהם נכנסים להתמחות במשפטים, ובסוף, בדרך לא דרך, הם מתקבלים להתמחות, ומה קורה אחר כך?

אברהם מיכאלי: אנחנו רואים היום מה המצב בשוק העבודה כעורך-דין, ומגיעים לעורכי-הדין הצעירים שסובלים היום.

אברהם מיכאלי: כדי להתקבל לעבודה סבירה במשרדים פרטיים או במשרדי ממשלה – אדוני היושב-ראש, אני העליתי זאת בכנסת כבר כמה פעמים:

אברהם מיכאלי: תנאי הקבלה במשרדי הממשלה, כמה בנציבות שירות המדינה היום מקפידים ומקשים על עורכי-דין צעירים להתקבל במערכות השונות של הממשלה.

אברהם מיכאלי: ובסוף אנחנו רוצים שיגדל לנו דור עתיד, דור המשך של משפטנים טובים.

אברהם מיכאלי: אבל מה לעשות, אי-אפשר להחזיק אנשים באמת רק בתיאוריה כעורכי-דין, ובסוף הם מגיעים לתסכול ולתחרות מקצועית לא בריאה.

אברהם מיכאלי: כולנו שומעים היום, הן מפי השופטים והן מפי קולגות ותיקים, באיזו רמה אנשים, עורכי-הדין, מתנהלים היום, הן אחד כלפי השני והן כלפי המערכת המשפטית.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אין ספק שלשכה חזקה היא הכרח.

אברהם מיכאלי: אנחנו רואים את זה פה בכנסת, שאין דיון בחקיקה – במיוחד כחבר ועדת חוקה אני יכול להעיד על כך – אין דיון בחקיקה שלשכת עורכי-הדין לא באה, ולא מתייצבת, ולא מציגה את עמדתה בצורה נחרצת.

אברהם מיכאלי: ולפעמים אני אומר, אפילו האיפכא מסתברא של חקיקה הכי הגיונית שבכנסת מחוקקים, לשכת עורכי-הדין תורמת את חלקה, ולשכת עורכי-הדין היא שותפה פעילה ובכירה בחקיקת החוקים.

אברהם מיכאלי: אני מאחל ללשכה, אדוני היושב-ראש, שאנחנו בכנסת ישראל קודם כול נחוקק חוקים טובים, ושיתוף הפעולה שבין כנסת ישראל כמחוקקת לבין לשכת עורכי-הדין כמסייעת לחקיקה תמיד יהיה לא רק ברוך, אלא גם לכיוונים חיוביים, הן חברתיים והן לשימורה של הדמוקרטיה במדינת ישראל.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: יש לי הכבוד להזמין את שר המשפטים לשאת את דבריו, וכמובן גם להתייחס לדברים שהעלו החברים.

ראובן ריבלין: בכנסת ישראל מכהנים 25 חברי כנסת בעלי השכלה משפטית.

ראובן ריבלין: נדמה לי שכולם גם היו, או נמצאים, בלשכת עורכי-הדין.

רוני בר-און: כמה יש?

ראובן ריבלין: 25.

קריאה: 20%.

רוני בר-און: אבל הם לא היו פה.

ראובן ריבלין: אה.

רוני בר-און: אם הם היו פה האולם היה – – –

ראובן ריבלין: יש 40 תלמידי ז'בוטינסקי.

ראובן ריבלין: באזכרה שלו באים 40 לאזכרתו.

ראובן ריבלין: עשו חוק שאנחנו צריכים לעשות אזכרה.

רוני בר-און: אם לא היו מתקיפים אותם הם היו באים.

רוני בר-און: אני מכיר אחד שאם לא היו מתקיפים אותו הוא היה בא.

ראובן ריבלין: אני לא בא בטענות, אני רק באתי ואמרתי.

רוני בר-און: זה במקרה מי שעשה את החוק.

יעקב נאמן: חברים, אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: בכנסת כרגע נמצאים למעלה מ-40 חברי כנסת, והחברים היום – כן, בבקשה, אדוני.

יעקב נאמן: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת רובי ריבלין, , גילוי נאות – חברי לספסל הלימודים בפקולטה למשפטים בירושלים – –

ראובן ריבלין: מודה באשמה.

יעקב נאמן: – – חברי הכנסת הנכבדים, חבל שכל כך מעט חברי כנסת נוכחים עכשיו באולם, כי הדיון הזה, כפי שהדגישו חברי הכנסת שדיברו, יש לו חשיבות רבה לעבודתה של הכנסת, בסיוע של עורכי-דין בכל הוועדות.

יעקב נאמן: היועץ המשפטי לכנסת עורך-דין איל ינון, ראש לשכת עורכי-הדין עורך-דין יורי גיא-רון, חברי הוועד המרכזי, חברי מועצת לשכת עורכי-הדין, עורכי-דין מן השורה שאני מכיר אותם פה – חלק גדול מהם.

יעקב נאמן: אני גם מודה באשמה – נשארתי חבר לשכת עורכי-הדין גם לאחר הצטרפותי לממשלה.

יעקב נאמן: אני רוצה בראשית דברי לומר איזה דבר תורה שרלוונטי לדיון ולדברים שהושמעו פה היום.

יעקב נאמן: ביום הזה שבו הכנסת מציינת 50 שנה להקמת לשכת עורכי-הדין, ביום חגיגי זה אני רוצה לפנות לפרשת השבוע, לפרשת ויקהל, פרשה אשר בה מצווים בני ישראל לבצע את מלאכת המשכן במדבר.

יעקב נאמן: מילת המפתח המופיעה בפרשה הזאת הרבה פעמים היא המלה "לב": "חכמי לב", "חוכמת לב" וכיוצא בזה.

יעקב נאמן: המונח "לב" מופיע גם לגבי חושן המשפט.

יעקב נאמן: הכתוב מדגיש וחוזר ומדגיש שחושן המשפט – המשפט צריך להיות על הלב: "והיו על לב אהרן – – – ונשא אהרן את משפט בני ישראל על לבו לפני ה' תמיד".

יעקב נאמן: מהו החיבור בין לב למשפט שהתורה מדגישה?

יעקב נאמן: לכאורה הדברים תמוהים, שהרי בדין אנחנו רגילים לשכל, לשיקול הדעת.

יעקב נאמן: אלא שבדין צריך גם רגש, בדין צריך שיהיה גם לב.

יעקב נאמן: יש לתת לכך חשיבות רבה.

יעקב נאמן: הרמב"ם מדגיש את הצורך שמי שעוסק בדין יהיו בו תכונות חשובות כגון ענווה, אהבת הבריות, עין טובה ונפש שפלה.

יעקב נאמן: עלינו, בכנסת בכלל והעוסקים בעריכת-דין בפרט, לזכור תמיד את המעלות החשובות הללו, את הלב כיסוד להבנת המשפט וליישום המשפט.

יעקב נאמן: אין מקום שבו הצורך בייעוץ משפטי בא לידי ביטוי יותר מבית-המחוקקים, וחברי הכנסת שהופיעו – כולל חברת הכנסת הנכבדה שאיננה משפטנית והדגישה את זה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ – הדגישו את הסיוע שהמשפטנים נותנים לכנסת בעבודתה.

יעקב נאמן: יושב-ראש הכנסת הזכיר שלמעלה מ-20% מחברי הכנסת הם משפטנים.

יעקב נאמן: כל הליך חקיקת החוקים מלווה באופן רצוף על-ידי הלשכה המשפטית של הכנסת ועל-ידי משפטנים מלשכת עורכי-הדין ומכל מיני גופים אחרים שמסייעים לכנסת בעבודתה.

יעקב נאמן: היום אנחנו 50 שנה לאחר שהכנסת חוקקה את חוק לשכת עורכי-הדין, התשכ"א–1961, חוק שנתן ללשכה מטלות רבות מאוד.

יעקב נאמן: כפי שהדגיש חבר הכנסת יריב לוין, רק השנה הוספה מטלה שהלשכה מילאה בהתנדבות, של סיוע למעוטי היכולת.

יעקב נאמן: אני רוצה להדגיש שכאשר נחקק חוק לשכת עורכי-הדין בשנת 1961, אלה היו השנים הראשונות, כשמוסדות המדינה עדיין לא היו מגובשים דיים, וזה היה אחד החוקים שיצרו תשתית ציבורית ועקרונות לתפקוד של לשכת עורכי-הדין.

יעקב נאמן: טוב שהכנסת הסיקה באותם ימים שיש צורך לאחד את שני הגופים שעד אז עסקו בנושא: המועצה המשפטנית, שהיתה גוף סטטוטורי עוד מתקופת המנדט, ולשכת עורכי-הדין, שהיתה גוף וולונטרי.

יעקב נאמן: אני כן רוצה להדגיש סעיף שעדיין הלשכה לא עומדת בו.

יעקב נאמן: מקום מושבה של הלשכה הוא בירושלים.

יעקב נאמן: אדוני יושב-ראש הלשכה, כאשר ביקשת ממני להופיע בלשכה אמרתי:

יעקב נאמן: אני אופיע רק איפה שכתוב בחוק – שמקום מושבה של הלשכה הוא בירושלים.

יעקב נאמן: חקיקת חוק לשכת עורכי-הדין על-ידי הכנסת מעידה על כך שמדינת ישראל, גם באותם ימים שעסקנו בבניית המדינה ומוסדותיה, הבינה את הצורך החשוב בהגנה על האזרח ובייצוגו הבלתי-תלוי על-ידי עורכי-דין.

יעקב נאמן: חוק לשכת עורכי-הדין מכיל בתוכו את האיזון הראוי בין כלל הרשויות ואת היכולת להביא תחת קורת גג אחת את מקצוע המשפטנים במדינת ישראל.

יעקב נאמן: פעילותה של הלשכה רבה: מתן סיוע משפטי לנזקקים ללא שכר בפרויקט החשוב "שכר מצווה", כפי שכבר הודגש כאן, החלק הנכבד של הלשכה בחקיקה, ייצוג ציבור עורכי-הדין בדיוני החקיקה בכנסת, יוזמות לשמירה על כבוד המקצוע, ומעל לכול – החברות החשובה של נציגי הלשכה בוועדות לבחירת שופטים ודיינים.

יעקב נאמן: רק ביום שישי האחרון היתה ישיבה של הוועדה לבחירת שופטים, ונציגי הלשכה לקחו בה חלק חשוב ומיוחד.

יעקב נאמן: לאחרונה גם, כפי שהודגש פה, הסיוע לנזקקים הוסף במפורש לחוק, אף-על-פי שהלשכה קיבלה על עצמה את הסיוע הזה בהתנדבות, וטוב שהדבר נכנס לחוק, כדי שנדע שזו אחת המטרות החשובות ביותר של הלשכה.

יעקב נאמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לשכת עורכי-הדין צעדה כברת דרך מיום כינונה לפני 50 שנה, הביאה תמורות רבות למקצוע חשוב זה, אך עלינו לפעול רבות כדי שהיא תוכל להמשיך בפעילותה המבורכת, ולשם כך דיברו חברי הכנסת הנכבדים על כמה נושאים שחייבים לעסוק בהם.

יעקב נאמן: חבר הכנסת רוני בר-און דיבר על תקופת ההתמחות וריבוי עורכי-הדין, על התמקצעות במקצוע.

יעקב נאמן: אחד התפקידים האחרונים שמילאתי בלשכת עורכי-הדין, לפני הצטרפותי לממשלה, כיהנתי כיושב-ראש ועדה שעסקה בנושא ההתמחות וחובת עורכי-הדין לעבור השתלמויות מקצועיות, והאפשרות שעורכי-דין, לאחר מילוי תנאים שייקבעו, יוכלו לקרוא את עצמם – דיברת על זה – מומחה לענף זה או למומחה ענף זה.

יעקב נאמן: אני לא רואה דרך שעורך-דין יוכל להיות מומחה לכול.

יעקב נאמן: מומחה לכול זה מומחה לכלום.

יעקב נאמן: אתה מראה לי: רק הקדוש-ברוך-הוא מומחה לכול.

יעקב נאמן: זה נכון.

יעקב נאמן: תודה רבה שהזכרת לי את זה, חבר הכנסת רוני בר-און.

ראובן ריבלין: אגב, הוא השופט העליון היחיד, כי אחרים הם שופטי בית-המשפט העליון.

רוני בר-און: על זה עוד יש ויכוח.

יעקב נאמן: חברי לשכת עורכי-הדין משמשים דוגמה ומופת לאזרחי מדינת ישראל כמי שמייצגים את מערכת המשפט.

יעקב נאמן: אני שמח שציבור עורכי-הדין במדינת ישראל, במקצועיות רבה, גם מנהל את השיפוט המשמעתי בתוך הלשכה ושומר על כבוד המקצוע ועל מערכת המשפט, שתקבל ייצוג של עורכי-דין ברמה גבוהה.

יעקב נאמן: אין להתעלם מהבעיות שחברי הכנסת הנכבדים העלו.

יעקב נאמן: חבר הכנסת יריב לוין דיבר על הארכת תקופת ההתמחות.

יעקב נאמן: אני, בעוונותי הרבים, עשיתי שנתיים התמחות, ותראו מה קרה לי.

יעקב נאמן: איזה אסון...

יעקב נאמן: גם יושב-ראש הכנסת הנכבד עשה בזמנו שנתיים התמחות.

יעקב נאמן: התמחיתי אצל כבוד השופטת מרים בן-פורת, שתחיה ותאריך ימים.

יעקב נאמן: התמחיתי במשרד עורכי-דין, ולא קרה שום אסון כתוצאה מזה שעשיתי התמחות שנתיים, וגם שילבתי באמצע השנה לימודים לתואר מוסמך במשפטים, בתחום מקצועי.

יעקב נאמן: חבר הכנסת דיבר על הצורך לתגבר את מערכת המשפט, את מערכת השפיטה.

יעקב נאמן: אין ספק שזו אחת הבעיות המרכזיות שלנו, המצב של תיקים התלויים ועומדים, ואני בכוונה משתמש במלים "תלויים ועומדים", כי המשנה, בפרקי אבות, פרק ה', מדברת אלינו ואומרת שחרב באה לעולם בשל עינוי הדין, וחייבים בנושא הזה – ויושב-ראש ועדת חוקה, שכרגע לא נמצא פה, התחיל בדיון, ואני מקווה שיימשך.

יעקב נאמן: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, אומנם את עדיין לא עורכת-דין – אני מדגיש את המלה "עורך-דין", כי לפי הקצב פה בכנסת יכול להיות שתצטרכי להמיר את דתך ולהיות עורך-דין – אבל אין ספק, וכאן אני בא לנקודה המרכזית: חינוך משפטי הוא חשוב ביותר, גם אם מישהו לא ממלא את התפקיד של עורך-דין שמופיע בבתי-המשפט או מייעץ ללקוחו, ולכן הריבוי הגדול של לומדי משפטים במדינת ישראל, בצורה שאין לה אח ורע בשום מדינה בעולם, הוא רצוי.

יעקב נאמן: מצד שני, אין זה רצוי ואין זה ראוי ואין זה מוסיף – מספר עורכי-הדין שרשומים כחברי הלשכה.

יעקב נאמן: משום שהמספר הזה, ואני אדבר על זה הערב גם באירוע המיוחד של לשכת עורכי-הדין בירושלים, הוא בלתי סביר לחלוטין וגורם לתקלות רבות ולהורדת רמת המקצוע.

יעקב נאמן: וכאן יש צורך לעשות שינויים, שלא אתעכב עליהם ברגע זה, אך יש לפעול בנושא הזה.

יעקב נאמן: חבר הכנסת אברהם מיכאלי, הבעיה אינה מציאת מקום התמחות; הבעיה היא רמת ההתמחות והפיקוח על ההתמחות – – –

אברהם מיכאלי: – – –

יעקב נאמן: אתה צודק, והא בהא תליא.

יעקב נאמן: אבל אני מדגיש: לא כל מי שגמר את הפקולטה למשפטים צריך להיות חבר בלשכה ולשמש כעורך-דין.

יעקב נאמן: זה אחד הדברים שבתפיסה צריך לשנות.

ראובן ריבלין: חוק חופש העיסוק מאפשר לו, כמובן.

ראובן ריבלין: לא נעשה סלקציה.

יעקב נאמן: אסיים, אדוני היושב-ראש, בדברי תודה לחברי הכנסת שהעלו את הנושא, ולך, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תרשה לי, כבוד השר, לומר לך בקשר להערתך שמקום מושבה של לשכת עורכי-הדין הוא בירושלים, שהייתי לימים שר התקשורת בישראל, ואמרתי למנהל הדואר:

ראובן ריבלין: אתה לא יודע שלפי חוק הדואר – גם למנהל הבזק, שלפי חוק הבזק, ההנהלה המרכזית צריכה להיות בירושלים.

ראובן ריבלין: אמר: ראה, יש אמירה בתל-אביב האומרת כך: If you want to be holy, stay in Jerusalem, but if you want to become a human being, come to Tel-Aviv.

ראובן ריבלין: לאמור: אם אתה רוצה להיות קדוש, תהיה בירושלים; אם אתה רוצה להיות בן-אדם – תהיה בתל-אביב.

ראובן ריבלין: יש פה כל כך הרבה בני-אדם בירושלים, חברים.

ראובן ריבלין: אפשר לבוא לירושלים.

ראובן ריבלין: יש פה גם בני-אדם.

רוני בר-און: הממשלה מוכיחה ההיפך – יש היום משרדי ממשלה שיושבים בתל-אביב.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לציין את שר המשפטים, שלא מקיים – אלא אם קוראים לו – אבל הוא לא מקיים ישיבות בלשכתו בתל-אביב.

רוני בר-און: לשבת בירושלים – – –

ראובן ריבלין: דור דור ודורשיו.

ראובן ריבלין: נדמה לי שכל ממשלות ישראל חוטאות בעניין.

יעקב נאמן: הדבר הראשון שעשיתי בבואי למשרד המשפטים – ביטלתי את לשכת שר המשפטים בתל-אביב.

יעקב נאמן: אין מדינה בעולם שבמר

יעקב נאמן: חק שעה נסיעה מעיר הבירה שלה יש לשכות שרים.

יעקב נאמן: כשהייתי שר האוצר העברתי החלטה בכנסת, שחוץ משני משרדי ממשלה, שהמרכז שלהם הוא בתל-אביב, בעצם בתל-אביב ובבית-דגן – משרד הביטחון ומה שנקרא אז משרד החקלאות – אין לנהל לשכות שרים מחוץ לירושלים.

יעקב נאמן: אבל זה לא נושא שנוגע ללשכת עורכי-הדין.

יעקב נאמן: אני מקווה שלשכת עורכי-דין תמלא את החוק כפי שצריך.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר המשפטים.

יעקב נאמן: אדוני, משפט אחד – בתודה לכל עורכי-דין במדינת ישראל שעושים שליחות נאמנה לשמירת מדינת ישראל כמדינת חוק ומשפט, כדי שהצדק ילין בה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר המשפטים.

ראובן ריבלין: עד כאן בנושא ציון יובל, 50 שנה, ללשכת עורכי-הדין.

ראובן ריבלין: אני עושה הפסקה לדקה, ונמשיך בסדר-היום.

ראובן ריבלין: תודה רבה לכל חברי הלשכה בארץ ולכל האורחים.

ראובן ריבלין: Welcome to Jerusalem, welcome to our shrine of democracy, our parliament, the Knesset of Israel, and welcome to Israel.

ראובן ריבלין: גלעד שליט בשבי למעלה מ-1,700 ימים

גאלב מג'אדלה: אני מתכבד לחדש את ישיבת המליאה של הכנסת.

גאלב מג'אדלה: הצעות לסדר-היום בנושא: גלעד שליט בשבי למעלה מ-1,700 ימים – הצעות מס' 5097, 5118 ו-5127 של חברי הכנסת איתן כבל, דוד אזולאי ו.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה, שלוש דקות לרשותך, אדוני.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, מי השר המשיב?

גאלב מג'אדלה: אין תשובת שר.

דב חנין: זה סימבולי.

איתן כבל: אה, מה שנקרא שיח – – –

גאלב מג'אדלה: שר המשפטים משוחרר מתשובה.

יעקב נאמן: על זה נאמר:

יעקב נאמן: המשכיל בעת ההיא יידום.

איתן כבל: כן, אבל זה חמש שנים שהמשכיל דומם.

יעקב נאמן: צריך לעשות, לא לדבר.

גאלב מג'אדלה: נכון.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני דווקא רוצה להתחיל במקום שבו אמר שר המשפטים, ידידי, את דבריו, שבעת ההיא המשכיל יידום.

איתן כבל: כך גם אני סברתי, וגם עתה אני סבור שבעת ההיא המשכיל יידום.

יעקב נאמן: צריך לעשות מעשים.

איתן כבל: נכון, אבל זה בדיוק חלק מהבעיה.

איתן כבל: הרי איך זה עובד כאן?

איתן כבל: אזרחי מדינת ישראל מסתכלים כלפי ירושלים ואומרים: יש על מי לסמוך.

איתן כבל: אוקיי, לא בכל דבר יש על מי לסמוך, אבל בביטחון, אתה יודע, יש נטייה אצלנו אזרחי המדינה להסתכל כלפי ירושלים ולהגיד: עם כל הבעיות בביטחון, יש לנו על מי לסמוך.

איתן כבל: אנחנו, חברי הכנסת, אלה שיושבים בוועדת החוץ והביטחון ואלה שיושבים בוועדות המשנה, נותנים תחושה לחברים שלא נמצאים בוועדת החוץ והביטחון ולאלה שלא נמצאים בוועדות המשנה, שלכאורה יש על מי לסמוך.

איתן כבל: אבל בפועל, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, חלפו להן חמש שנים, ואומרים לנו: בעת ההיא המשכיל יידום.

איתן כבל: עכשיו זו לא העת.

איתן כבל: הנה, יושב פה ידידי וחברי יושב-ראש הכנסת, שכשלפני כמה חודשים ביקשתי יחד עם כמה חברים להעלות את הנושא לדיון, לפחות להעלות אותו על סדר-היום, התשובה היתה: ובעת ההיא המשכיל יידום.

איתן כבל: מה קורה?

איתן כבל: הרי אני משוחח, אני מברר, הרי אני מודע לכך שהשתיקה יפה, אבל בסופו של עניין, כשאתה יורד לעומקם של דברים, ברור לך שאם לא יקום קול זעקה והארץ לא תזעק ותרעש – כי יש כאן שאלה לא פשוטה.

איתן כבל: גם אני הייתי שם, אדוני השר, חברי חברי הכנסת.

איתן כבל: לפני כשנה היתה לי התלבטות גדולה מאוד בשאלה הנוגעת לפדיון שבויים מן הסוג הזה.

איתן כבל: תקופה ארוכה סברתי, ואמרתי – כולל כאן מעל הבמה – שהקושי העצום שעומד בפני מקבלי ההחלטות בפדיון שבויים מן הסוג הזה, בוודאי ובוודאי לנוכח ההיסטוריה שלנו, מעמיד את מקבלי ההחלטות בפני דילמות מאוד קשות.

יעקב נאמן: חבר הכנסת כבל, הרמב"ם פוסק להלכה שמצוות פדיון שבויים היא מצווה רבה, היא מצווה חשובה ביותר.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: אז נכון שאני הגעתי למסקנה – כלומר, ידעתי את הרמב"ם, אבל הרשיתי שם לחלוק עליו.

איתן כבל: בעניין הזה, למרות הכול – – –

יואל חסון: הוא לא התווכח אתך.

איתן כבל: למרות הכול, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, עברתי מהפכה מחשבתית מאוד לא פשוטה מבחינתי והגעתי למסקנה שאם לא יקום קול זעקה, ואם אנחנו, חברי הכנסת – ואני משתגע מכך שבדיון כזה – שוב, אני לא שופט אף אחד למה הוא כאן ולמה הוא לא נמצא, אבל הנושא הזה צריך להיות נושא שכל חלקי הבית יודעים להתאחד סביבו.

איתן כבל: אני אומר לכם, חברי חברי הכנסת, המחשבה שגורלו של גלעד שליט יכול להיות חס וחלילה כגורלו של רון ארד איננה נותנת מנוח.

איתן כבל: אני סבור שגם בנסיבות האלה, תוך כדי לקיחת סיכונים לא קטנים, יש בכוחה של מדינת ישראל לשאת את המחיר.

איתן כבל: אנחנו מספיק חזקים כדי לעמוד בכל האתגרים האלה.

איתן כבל: חייבים לראות את גלעד בבית, וחשוב שזה ייעשה כמה שיותר מהר.

איתן כבל: הגיעה העת שראש הממשלה, שיותר מכל אחד אחר זה מונח לפתחו, יקבל את ההחלטה האמיצה.

איתן כבל: תודה.

גאלב מג'אדלה: תודה, חבר הכנסת איתן כבל.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת נסים זאב יחליף את חבר הכנסת דוד אזולאי.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

נסים זאב: אדוני יושב-ראש הכנסת וממלא-מקומו הסגן, תודה לך, אני חושב שהנושא חשוב מאוד.

נסים זאב: עם ישראל נמצא יחד עם המשפחה, כולנו מזדהים עם הכאב יום-יום, שעה-שעה, המשפחה שמתגעגעת.

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם, אדוני היושב-ראש, הסיפור של יונתן פולארד, במשך 25 שנה, כאשר למעלה מ-20 שנה אנחנו יודעים שהממשלה לא ניסתה אפילו לדבר על זה באופן פומבי, כי אמרו שעצם החשיפה, עצם הדיבור, יכול להזיק.

נסים זאב: שמעתי את זה לא פעם, כמעט כל שנה; אני כבר 12 שנה בכנסת.

נסים זאב: הנושא הזה של יונתן פולארד עולה מדי פעם, ותמיד נאמר לנו שעדיף שלא נאמר דברים, שכדאי לדבר עליהם יותר בסתר, כאילו יש פה איזה מתן בסתר.

נסים זאב: וככה שנה אחרי שנה, עד שבסופו של דבר החשיפה האחרונה בעצם באה ואמרה שיונתן פולארד לא ראוי לעונש הכבד הזה.

נסים זאב: שמענו את זה מסגן שר ההגנה האמריקני, שאמר את זה מפורשות.

נסים זאב: שמענו את זה מבכירים שונים בעולם שהיו מעורבים בפרשה, וגם סוף-סוף נשמעה אמירה מפי ראש הממשלה בנושא הזה.

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם שבמשך שנים אנחנו רואים את המשפחה שעושה כל מאמץ.

נסים זאב: בעצם כמעט כל עם ישראל, כולו, מאוחד עם המשפחה הזאת, מרגיש את הכאב העצום, את הגעגועים.

נסים זאב: כולנו רוצים לראות את השחרור של גלעד שליט.

נסים זאב: אני מכיר את הסוגיה פחות או יותר מוועדת החוץ והביטחון, שמדי פעם דנה בסוגיה הזאת, ויש שיקולים לכאן ולכאן.

נסים זאב: התמורה שצריך לתת בגין שחרורו של גלעד שליט ומה זה יביא מבחינת התוצאה העתידית כלפי – יש כאלה שחוששים שזה יביא גל של פיגועים, שזה יביא מוטיבציה לפיגועים.

נסים זאב: אבל אני אומר שבכל זאת המשפחה רוצה לדעת מה באמת נעשה, איזה סוג של משא-ומתן, באמת רציני, ראש הממשלה מוביל בעניין הזה.

נסים זאב: אנחנו מבקשים מראש הממשלה – –

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

נסים זאב: – – להמשיך לעשות כל מאמץ כדי להביא את גלעד שליט הביתה.

נסים זאב: אני אסיים בפסוק: "ופדויי ה' ישובון ובאו ציון ברִנה ושמחת עולם על ראשם ששון ושמחה ישיגון ונסו יגון ואנחה".

גאלב מג'אדלה: תודה רבה, חבר הכנסת נסים זאב.

גאלב מג'אדלה: לעניין ההערה שלך, שמעתי וגם קראתי שבמשפחת שליט התחרטו על השקט שהיה בתחילת הדרך.

גאלב מג'אדלה: הם אמרו במפורש: אם היינו פועלים בתחילת הדרך כפי שאנחנו פועלים עכשיו, ייתכן שהמצב היה שונה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, חבר הכנסת יואל חסון, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, יושב-ראש הכנסת, אדוני השר, חברי הכנסת, הסוגיה היא סוגיה מורכבת, היא סוגיה עמוקה, ויש לה השפעה אסטרטגית דרמטית על מדינת ישראל.

יואל חסון: צריך לומר את זה וכולם גם יודעים את זה.

יואל חסון: נעשו טעויות רבות בעניין של גלעד שליט מרגע הנפילה בשבי ועד היום.

יואל חסון: אגב, טעויות שהיו גם של הממשלה הקודמת וגם של הממשלה הזאת.

יואל חסון: והטעויות האלה, אין ספק, כולנו היום, והכי חשוב, משפחת שליט וגלעד שליט עצמו, משלמים את המחיר על הדבר הזה.

יואל חסון: ישראל צריכה בעתיד, ללא ספק, לבוא ולהגדיר הגדרות ברורות וחד-משמעיות כיצד היא פועלת בזמן אמת כאשר חייל נופל בשבי.

יואל חסון: בזמן אמת חייב להיות נוהל ברור כיצד ממשלת ישראל מתנהלת, ואני חושב שהרגעים הראשונים היו הרגעים הקריטיים, ושם לדעתי בוזבז זמן יקר, שהיה יכול לשנות את המציאות שאנחנו נמצאים בה היום, אבל לגבי גלעד שליט לא ניתן להחיל את הדברים האלה היום.

יואל חסון: אתה לא שמת לי זמן או שעבר לי הזמן?

גאלב מג'אדלה: השעון שלי הזמן.

יואל חסון: פשוט לא ראיתי פתאום – – –

גאלב מג'אדלה: אני מאפשר לך דקה יותר.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אין ספק שהיום, בעקבות הסיטואציה ולאן שהגענו עם גלעד שליט, לא ניתן להחיל עליו היום עקרונות שכולנו שותפים להם: כניעה לטרור, משמעויות של ויתורים חד-משמעיים, שחרור מחבלים; כל הדברים האלה, שהם באמת החלטות קשות, כבדות משקל, ואני באמת לא מקנא באף ראש ממשלה שצריך לקבל אותן.

יואל חסון: אבל אני חושב שלאן שהגיע עניין גלעד שליט – לא ניתן היום להחיל את זה עליו; ניתן להחיל את זה בהמשך.

יואל חסון: היום נדרשת הכרעה קשה, חד-משמעית, שמחייבת להביא, לדעתי, לממשלה, ברגע שיתחדש המשא-ומתן – וגם צריך לומר בכנות, המשא-ומתן לא תמיד תלוי בנו, לא תמיד הצד השני בכלל מעוניין במשא-ומתן.

יואל חסון: אבל כאשר יהיה משא-ומתן ותהיה הצעה על השולחן, אני מצפה מראש הממשלה להביא את ההצעה הזאת להכרעת שרי הממשלה, גם אם ההצעה היא קשה, גם אם להצעה יש משמעויות, ושממשלת ישראל תקבל את ההחלטה על-פי שיקול דעתה.

יואל חסון: אבל שתתקבל החלטה, שיבואו ויקבלו החלטות, ושנוכל – אני מקווה, בעזרת השם, שזאת תהיה ההצעה לסדר-היום האחרונה בעניין גלעד שליט.

יואל חסון: אולי, אתם יודעים מה, אולי שההצעה לסדר-היום הבאה תהיה הצעה לסדר-היום שתציין את חזרתו למדינת ישראל.

יואל חסון: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: אחרון הדוברים – חבר הכנסת דב חנין.

גאלב מג'אדלה: נוסף לרשימת הדוברים חבר הכנסת מיכאלי – אחרון הדוברים.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, עמיתי חברי הכנסת, אחרי 1,700 ימים, מה עוד נותר לומר?

דב חנין: הלב כואב על גלעד שליט – – –

גאלב מג'אדלה: אני, ברשותך – סליחה, אני אאפשר לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

גאלב מג'אדלה: אני רוצה לומר לכם, יש לי מגבלה, אבל עם זאת אני אאפשר.

גאלב מג'אדלה: אבל אחרונת הדוברים – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אחרי 1,700 ימים, מה נותר לנו עוד לומר?

דב חנין: הלב כואב כשאנחנו חושבים על אותו בחור צעיר, ש-1,700 ימים ו-1,700 לילות נמצא במצב שאנחנו אפילו לא יודעים לתאר אותו.

דב חנין: האם אנחנו יכולים לתאר לעצמנו איך נראה היום של הבחור הזה?

דב חנין: איך עוברות עליו הדקות?

דב חנין: איך נראה הלילה שלו?

דב חנין: הלב כואב על משפחתו של גלעד – ההורים, בני המשפחה האחרים.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, במובנים אחרים כואב הלב על כולנו.

דב חנין: משהו בחברה הישראלית התקלקל באופן יסודי אם אנחנו יכולים בכלל לנהל דיון כזה אחרי 1,700 ימים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אחרי 1,700 יום לא מספיק עוד לדבר בצורה כוללנית ולא מספיק עוד לדבר דיבורים של השתתפות בצער ובכאב של גלעד, של משפחתו ושל אחרים.

דב חנין: היום צריך לומר דברים ברורים: את גלעד צריך להחזיר הביתה, ואת גלעד ניתן להחזיר הביתה, במסגרת של עסקה לחילופי שבויים ואסירים.

דב חנין: זו הדרך היחידה האמיתית, המעשית, האפשרית, להחזיר אותו לחיק משפחתו, וזו הדרך שצריך ללכת בה.

דב חנין: זו הדרך שצריך ללכת בה.

דב חנין: אנחנו אומרים את הדברים האלה מאוחר מאוד.

דב חנין: 1,700 ימים כאלה ו-1,700 לילות כאלה הם 1,700 ימים יותר מדי ו-1,700 לילות יותר מדי.

דב חנין: אנחנו אומרים את הדברים האלה מאוחר מאוד.

דב חנין: אני מאוד מקווה שלא נגיע למצב שבו יהיה מאוחר מדי.

דב חנין: אני שומע את מומחי הביטחון, וגם הם כנראה הגיעו למסקנה שלא יקרה שום נזק ושום אסון כתוצאה מעסקה כזאת.

דב חנין: ואני מציע, עמיתי חברי הכנסת, שאנחנו, בעקבות ההצעות הדחופות האלה, נקיים דיון במליאת הכנסת, ושהדיון הזה יתקיים בהחלטה ברורה של קריאה חדה, ברורה ופשוטה לממשלת ישראל לעשות את מה שצריך, לעשות את מה שחייבים, כדי שגלעד שליט יחזור הביתה.

דב חנין: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה, חבר הכנסת חנין.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת , בבקשה.

גאלב מג'אדלה: אגב, חבר הכנסת חנין, ממה שאני זוכר, מה שמונח כרגע, ההצעה שמונחת כרגע על שולחן הממשלה זו אותה הצעה שהיתה מונחת על שולחן הממשלה הקודמת.

גאלב מג'אדלה: ונאמר על-ידי התקשורת הפלסטינית לא מזמן, של "חמאס", שזו ההצעה, והיא בעינה, ואין לנו עניין להיכנס לשום משא-ומתן על הצעות אחרות.

גאלב מג'אדלה: אם אתה מדבר על דברים ברורים, אז זה דברים ברורים.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, חבר הכנסת מיכאלי.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב בראש, תודה, ותודה ליושב-ראש הכנסת, שמאפשר לנו לדבר על נושא כה רגיש וכה חשוב לכלל עם ישראל, לכלל אזרחי ישראל, ובמיוחד למשפחת שליט, שהם באמת הסובלים העיקריים, יחד עם הבן היקר גלעד, שנמצא במקום שלצערנו לא יודעים אפילו איפה הוא, והסבל והצער שגלעד עובר – אף אחד מאתנו היום לא יכול לתאר ואף אחד מאתנו לא יכול להבין.

אברהם מיכאלי: לכן, מצד אחד, אדוני היושב-ראש, אנחנו בתסכול.

אברהם מיכאלי: אנחנו, כנציגי ציבור, משתדלים תמיד לבוא ולסייע בדבר שניתן לסייע.

אברהם מיכאלי: וכשאני פוגש את ההורים של גלעד, כמה פעמים, אני די מתבייש כלפיהם ואומר להם: אני לא יודע מה נוכל לעשות יותר שלא עשינו עד עכשיו, מבחינת החלטה.

אברהם מיכאלי: כי אני לא מקנא בראש הממשלה ואני לא מקנא בממשלת ישראל שצריכה לקבל החלטה מול משא-ומתן לא נורמטיבי, לא צפוי, וכל הסחיטה שמתנהלת במחיר כה יקר, כשמצד אחד בחור שלנו, שהוא שווה כל אדם שלא נעלה על דעתנו מבחינת המחיר לשחרר אותו, אבל מה לעשות, יש גם שיקולים ביטחוניים שגם הממשלה הקודמת וגם הממשלה הנוכחית נאלצות להתמודד אתם; וקל מצד אחד לתקוף את הממשלה, קל מצד אחד להגיד לראש הממשלה: תעשה, תעשה, אבל מי שאמור לקבל את האחריות כלפי מדינת ישראל, כלפי עם ישראל, זה ראש הממשלה.

אברהם מיכאלי: וכשהאבא ענה לי פעם אחת בצורה כזאת: אם אתם כבר אומרים לי ככה, שאתם לא יכולים לעשות יותר, מה אני כבר אגיד – אדוני היושב-ראש, אני די התביישתי.

אברהם מיכאלי: אבל מה לעשות, אנחנו בדילמה גדולה.

אברהם מיכאלי: אנחנו בדילמה של מחיר מול מחיר, ולצערנו כנראה ממשלת ישראל וראש הממשלה לא יכולים עד הרגע הזה לאפשר את אותו מחיר גבוה שדורשים הצד השני שלנו.

אברהם מיכאלי: ואני לא רוצה כרגע להגדיר אותם, לא רק כחסרי אנושיות, לא רק כאנשים שאין להם לב – לבוא ולספק לנו מדי כמה זמן לפחות נתונים על תנאי החיים שלו; עד ששחררו קלטת אחת לפני כשנה פלוס, וגם אז בדברים שלא ידענו בסוף מה קורה עם גלעד.

אברהם מיכאלי: אנחנו, ככנסת ישראל, אין ספק שאנחנו צריכים לשים את הדבר הזה על שולחננו מדי יום, להעלות את הנושא מדי יום, אבל שלא ישתמע מזה שאנחנו נלחצים, אדוני היושב-ראש, ושמישהו ינצל את האנושיות שלנו, את ההתחשבות שלנו – –

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

אברהם מיכאלי: – – בכך שידרוש מחירים גבוהים יותר כדי לשחרר את גלעד.

אברהם מיכאלי: ואני מאחל למשפחה ומתפלל שיראו את גלעד מהר מאוד בבית, יחד עם כולנו, ונשמח, בעזרת השם, בשובו.

אברהם מיכאלי: אמן.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: אחריה – אחרון הדוברים, חבר הכנסת עמיר פרץ.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אם יש עניין שמעורר בי רגשי אשם בכל פעם מחדש, הרי זה עניינו של גלעד שליט.

שלי יחימוביץ': נכון שהדבר לא בידי ונכון שראשית כול הוא נתון בידיו של ה"חמאס" ואחר כך בידי ראש הממשלה ושר הביטחון, אבל בכל זאת, המחשבה על כך שאנחנו קמים מדי בוקר, מגדלים את ילדינו וחיינו נמשכים כרגיל שעה שהנער הזה, שכבר איננו נער, יושב בחדר סגור, כלוא, רחוק ממשפחתו ומי יודע מה עובר עליו – המחשבה הזאת טורדת מנוחה והיא מכאיבה.

שלי יחימוביץ': זה לא דבר שאני נוהגת להגיד.

שלי יחימוביץ': עוצמת ההזדהות שלי ושל רבים אחרים עם בני משפחת שליט היא מאוד מאוד גבוהה, לא רק בשל אצילותם ועדינותם והליכותיהם, שהן כל כך מעוררות הערכה וכבוד, אלא גם כיוון שכולנו חושבים בו בזמן על הילדים שלנו, וגם, ואולי בעיקר, משום שהדבר נוגע בשורש האתוס המכונן שמאפשר את חיינו כאן, במדינה הצעירה הזאת.

שלי יחימוביץ': בבסיס האתוס הזה ובבסיס האתוס הצה"לי, שבגללו אנחנו שולחים את ילדינו לצבא, למרות שאנחנו יודעים שהם מסכנים את חייהם, הידיעה הברורה שאם הנער, הבחור, ישכב פצוע בשדה הקרב, כי אז יעשו מפקדיו כל שביכולתם כדי לחלץ אותו משם.

שלי יחימוביץ': הם לא יעמדו עם מחשבון ויחשבו את ההסתברות כמה יעלה החילוץ שלו ואיזה מחיר נשלם, כי הידיעה שחייבים לחלץ פצוע, גם תחת אש, היא ידיעה מכוננת, שמאפשרת את המשך השירות בצה"ל, שכל כולו נתינה.

שלי יחימוביץ': אם לא תהיה הידיעה המכוננת הזאת, ייפגם אותו אמון.

שלי יחימוביץ': אותו כלל בדיוק חל לגבי מי שנופל בשבי האויב – המדינה, הצבא, כולנו מחויבים לעשות הכול כדי לשחררו.

שלי יחימוביץ': אני מודעת לסוגיית הדיון על המחיר, ואני לא אוהבת את השימוש במלה מחיר.

שלי יחימוביץ': המלים "מחיר" ו"עסקה" אינן שייכות לדיון הזה.

שלי יחימוביץ': אנחנו לא מדברים על סחורה ומחירה.

שלי יחימוביץ': אנחנו מדברים על עניין קדוש, יסודי ובסיסי הרבה יותר.

שלי יחימוביץ': בסופו של יום, אם היה מותר להשתמש במלה מחיר, המחיר שתשלם החברה הישראלית על אי-שחרורו של גלעד שליט יהיה כבד מנשוא, הרבה יותר מכל מחיר אחר.

שלי יחימוביץ': אני מתפללת ומייחלת ומקווה גם שתהיה בידי הזכות להיות במקום שבו אוכל להשפיע על כך שגלעד יהיה בחיק משפחתו בקרוב.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת עמיר פרץ – אחרון הדוברים.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, כבוד יושב-ראש הכנסת, כבוד השר, חברי הכנסת, אין בכלל ספק שהיינו מצפים שבהצעה לסדר-היום מסוג זה ודאי שיעמוד כאן נציג ממשלה מוסמך, שר הביטחון, ראש הממשלה, ויאמר את הדברים, גם אם הם רגישים, גם אם אנחנו משתדלים להימנע מלומר דבר כזה או אחר, כדי שחלילה לא נגרום נזק לדיונים שמתקיימים, אם מתקיימים.

עמיר פרץ: כיוון שגם אני יכול להיות אחד מאלה שמעורים בפרטים, אז בוודאי גם אני אמנע, אבל יש מה לומר.

עמיר פרץ: צריך לבוא לציבור, צריך להביט במשפחה, ואני אומר זאת כמי שחולם על הרגע שגלעד שליט יחזור הביתה כהשלמת מעגל, מכיוון שלצערי הרב האירוע הזה, אחד האירועים שהשכימו אותי קום בבוקר, כשהודיעו לי כשר הביטחון שהיתה חטיפה, שהיתה חדירה דרך המנהרה, וזה בוודאי אחד הבקרים שלעולם לא אשכח.

עמיר פרץ: אבל, חברי חברי הכנסת, הרי אנחנו ידועים מה עומד על סדר-היום.

עמיר פרץ: אי-אפשר כל הזמן לבוא ולהגיד: אנחנו מתפללים, אנחנו מברכים.

עמיר פרץ: גם אני מוכן להתפלל, אבל צריך לומר באומץ: האם אנחנו מוכנים לשלם את המחיר?

עמיר פרץ: האם הוויכוח הזה על שחרור מחבלים עם דם על הידיים הוא ויכוח שקיים?

עמיר פרץ: מי שלא אומר מעל הבמה: אני מוכן שישחררו מחבלים עם דם על הידיים תמורת שחרורו של גלעד שליט, לא אמר כלום.

עמיר פרץ: אמר דברים, בסדר, כולנו מאוד מזדהים עם כאבה של המשפחה.

עמיר פרץ: אבל אני אומר לכם דבר יותר חמור: נכון שכל אחד מדמיין בעיני רוחו את הרגע הזה שבו יגיעו האוטובוסים עם אלפי האסירים לתוך רצועת-עזה, וה"חמאס" יעשה שם מצהלות שמחה ויעשה שם פסטיבלים, ואנחנו כולנו כישראלים נביט על התמונות האלה ולבנו ייקרע מכאב.

עמיר פרץ: זה נכון.

עמיר פרץ: אבל אני אומר לכם עוד דבר: ה"חמאס" כתנועה, כארגון טרור, משתמש במשא-ומתן הבלתי-מסתיים הזה כדי להחזיק את עצמו כארגון מדיני.

עמיר פרץ: יש גורמים רבים בעולם שלא היו נפגשים עם ה"חמאס" אם לא היתה שאלת גלעד שליט.

עמיר פרץ: יש גורמים רבים בעולם – – –

מיכאל בן-ארי: יש לו בגלל זה אינטרס לסיים את זה?

עמיר פרץ: אני מציין נקודה.

עמיר פרץ: אני חושב שאתה צודק שבמידה מסוימת ל"חמאס" כרגע יש שתי דילמות: א.

עמיר פרץ: כל עסקת אסירים תעמיד אותו מול האסירים שלא שוחררו.

עמיר פרץ: ברור לו לחלוטין שיהיו משפחות רבות בתוך עזה, בתוך יהודה ושומרון, שיבואו בטענות, מול אותן משפחות שבוודאי יהיו שייכות לאותן צהלות שמחה.

עמיר פרץ: אבל מה שנכון הוא, שאנחנו יודעים על מה מדובר.

עמיר פרץ: זה לא מצב, חברי חברי הכנסת, שמחר ארגון ה"חמאס" מוסיף רשימה על רשימה על רשימה.

עמיר פרץ: מדינת ישראל, בצדק, מתנגדת למספר מסוים – ולא אציין מספרים – של מחבלים, לא רק עם דם על הידיים, שמשמשים סמל במאבק הפלסטיני, שיש להם משמעות בעצם שחרורם.

עמיר פרץ: אין מצב שמישהו יוסיף אנשים.

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

עמיר פרץ: ואנחנו צריכים לומר באומץ: מחיר שחרורו של גלעד שליט הוא כבד מנשוא, אבל מחיר הישארותו, שהוא כורך בתוכו גם איבוד אמון מול צעירים שרוצים להתגייס לצה"ל, גם משבר עמוק שפוקד את מדינת ישראל וגם המשך חיזוקו של ה"חמאס" כארגון מדיני ולא רק ארגון טרור, זה מחייב אותנו שבמקרה הזה מצוות פדיון שבויים היא מצווה שאם נעשה אותה, אנחנו מדינה מספיק חזקה כדי להתגבר על כל אותן תוצאות קשות שיהיו לנו – גם העמידה מול הפסטיבלים בעזה, גם כאב הלב שיהיה לנו, וגם אולי תוספת חיזוק מסוימת לטרור.

עמיר פרץ: אנחנו נדע לטפל בהם.

עמיר פרץ: אני אומר לכם זאת, מדינת ישראל מספיק חזקה כדי לשאת ולעמוד בעסקת שליט.

עמיר פרץ: תודה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת בן-ארי, עמדה אחרת.

ראובן ריבלין: השר – – – משיב.

גאלב מג'אדלה: השר לא משיב.

ראובן ריבלין: אני מבקש לומר משהו – – –

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, נשיאות הכנסת, שאתה שותף לה, החליטה, לאחר שחברי כנסת רציניים כמו כבל, כמו חבר הכנסת חסון וחבר הכנסת אזולאי, ביקשו להעלות על סדר-היום נושא, שאנחנו ידענו שהממשלה מבקשת שלא להשיב עליו מהטעם הפשוט שהוא יכול לפגוע בעצם הדיונים הרשמיים, הלא-רשמיים, המתקיימים והלא-מתקיימים בנושא גלעד שליט.

ראובן ריבלין: הם ראו בהבעת עמדה מעל במת הכנסת דבר שיכול לחבל.

ראובן ריבלין: שר הביטחון לשעבר, כאשר עמד פה, הביא את כל הדילמות, ואם היינו שואלים אותו: אם אתה שר הביטחון כרגע, האם אתה יכול לתת תשובה שתענה לבקשה להצעה לסדר-היום?

ראובן ריבלין: היא היתה תשובה מסויגת ביותר.

ראובן ריבלין: יחד עם זאת, אני חשבתי שהכנסת לא יכולה להימנע מקיום הדיון, ובידיעה שהממשלה לא תשיב, יהיה שר מטעמה שישמע את כל הדברים ויעביר לממשלה את הדין-וחשבון על הדברים שנאמרו כאן.

ראובן ריבלין: חשבתי שחשוב מאוד, ושכנסת ישראל לא תוכל לדחות בקשה של חברי כנסת העוסקים בעניינים אלה, ואשר כמו כל חבר כנסת דואגים לאזרח ישראלי שנמצא בשבי האויב, לחייל.

ראובן ריבלין: לכן בחרנו אני ואתה, יחד עם חברינו בנשיאות, להעלות את הנושא על סדר-היום.

ראובן ריבלין: אני מציע לחברים לא להצביע.

ראובן ריבלין: בכל רגע שיבקשו חברים להעלות לסדר-היום, אסכים להעלות את זה לסדר-היום.

ראובן ריבלין: לא צריך שנקבע איזה דיון מתריס כלפי הממשלה בעניין זה.

גאלב מג'אדלה: זאת אומרת, אם הבנתי אותך נכון, אנחנו נסתפק בדיון ללא החלטה וללא הצבעה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בכל עת שחבר הכנסת כבל יבקש – – –

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת בן-ארי, עמדה אחרת.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, זו לא עמדה אחרת, זו עמדה נוספת בעניין הזה.

מיכאל בן-ארי: אני חושב שבבית הזה יש, לצערי כמעט, קונסנזוס שלם על הלב הבוער והדואג והחרד לשלומו של גלעד שליט; לשלומו, והתקווה והרצון לעשות כל דבר כדי להשיבו.

מיכאל בן-ארי: אני רק אומר שהמלה "כל מחיר" חייבת להיות במובן הזה שכמו שאמרו אלה שדיברו לפני, אם זה חבר הכנסת עמיר פרץ, שהאויב שלנו ידע שהוא משלם על הפיגוע הנורא הזה, על רצח של חיילינו, על חדירה לשטחנו.

מיכאל בן-ארי: ברגע שאנחנו הולכים לכיוון של "אנחנו רק נשלם כל מחיר", ואנחנו לא מדברים על כך שהוא ישלם מנה אחת אפיים, לצערנו הרב, אנחנו מזמינים את החטיפה הבאה, את הפיגוע הבא, את הפגיעה הנוספת בחיילינו.

מיכאל בן-ארי: יחד עם זה שאומרים לשלם כל מחיר – וכבר שמענו הרבה הרבה ביטויים של קצינים, של ראשי אמ"ן, של רמטכ"לים וכו', לגבי הביטוי הזה "כל מחיר".

מיכאל בן-ארי: אני כרגע לא אכנס לדיון.

מיכאל בן-ארי: אנחנו בדיון קונסנזואלי, ואני לא רוצה להיכנס לזה, אבל צריך לומר: האויב חייב לשלם – הוא – כל מחיר; הוא צריך לשלם מנה אחת אפיים, כדי שיצא לו החשק לנגוע בשערת ראשו של חייל מחיילינו.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: אם הבנתי נכון, הצעת יושב-ראש הכנסת מקובלת על המציעים.

איתן כבל: כן.

ראובן ריבלין: יש שני מציעים, חבר הכנסת כבל וחבר הכנסת חסון.

איתן כבל: מקובל עלינו.

גאלב מג'אדלה: לכן לא תהיה הצבעה, וגם אין החלטה.

גאלב מג'אדלה: הודעה לממלא-מקום מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (עיסוק בייעוץ פנסיוני ובשיווק פנסיוני) (תיקון מס' 3), התשע"א–2011, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נאזם בדר: תודה.

גאלב מג'אדלה: תודה לממלא-מקום מזכירת הכנסת.

גאלב מג'אדלה: מכובדי חברי הכנסת, אדוני השר, תם סדר-היום.

גאלב מג'אדלה: הישיבה הבאה תתקיים ביום רביעי, י"ט באדר א' התשע"א, 23 בפברואר 2011, בשעה 11:00.

גאלב מג'אדלה: הישיבה הזאת נעולה.