ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 218, 2011-02-21 00:00

ראובן ריבלין: אדוני השר, גברתי ורבותי חברי הכנסת, היום יום שני, י"ז באדר א' התשע"א, 21 בחודש פברואר 2011 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת לשבוע זה.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

ירדנה מלר-הורוביץ: החל בהצעת חוק פ/2960/18 וכלה בהצעת חוק פ/2983/18 – הצעת חוק משק החשמל (תיקון – הגדרת נזק לעניין פיצוי על ביצוע עבודות חשמל במקרקעין), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת שי חרמש; הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון – ביטול האיסור בדבר הפעלה עצמית של שירותי המים והביוב), התשע"א–2011, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק כביש אגרה (כביש ארצי לישראל) (תיקון – פטור מאגרה בשל האטה ממהירות הנסיעה המותרת), התשע”א–2011, מאת חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (סימון מקום חנייה לנכה), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת זאב בילסקי; הצעת חוק עסקאות גופים ציבוריים (תיקון – התקשרות עם ספק מורשה), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת , אורי אורבך ורוברט טיבייב; הצעת חוק אישור הריסת בית אלמנת חלל צה"ל בשטחי יהודה ושומרון, התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – דיור בר-השגה), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת כרמל שאמה, , מירי רגב, , משה גפני, אמנון כהן, שלמה מולה, אורי מקלב, עמיר פרץ, אורית זוארץ, ניצן הורוביץ, נחמן שי ואריה ביבי; הצעת חוק המים (תיקון – פיקוח על תעריפי מים), התשע"א–2011, מאת חבר הכנסת וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק זכויות פליטי השואה, התשע”א–2011, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ערעור על החלטות לבית-דין אזורי לעבודה), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת שלמה מולה; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – איסור עיקול דמי ליווי), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) (תיקון – שינוי הגדרת חוקר נוער), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת שלמה מולה; הצעת חוק העונשין (תיקון – החלת עבירה של תקיפת עובד ציבור על עורכי-דין ועובדים סוציאליים), התשע"א–2011, מאת חברי הכנסת יריב לוין וכרמל שאמה; הצעת חוק העונשין (תיקון – החמרת הענישה בעבירת הסתה לגזענות שנעברה בידי עובד הציבור), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת עפו אגבאריה, שלמה מולה וניצן הורוביץ וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ועדות חקירה (תיקון – החלטת הכנסת על הקמת ועדת חקירה),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת אריה אלדד; הצעת חוק גיל פרישה (תיקון – גיל הפרישה לנשים), התשע”א–2011, מאת חברת הכנסת דליה איציק; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – אשפוז סיעודי), התשע”א–2011, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, חיים כץ, אורי מקלב, אמנון כהן ומאיר שטרית; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (איסור שימוש במכשירי DVD ומכשירי טלוויזיה ברכב מנועי), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת אריה אלדד; הצעת חוק הירושה (תיקון – פסלות לרשת), התשע”א–2011, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (זיכוי ממס לתושבי באר-שבע והנגב), התשע”א–2011, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חישוב דמי לידה למבוטחת עצמאית), התשע”א–2011, מאת חברת הכנסת ציפי חוטובלי; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – הגדלת סכום להשתכרות בנוסף לקצבה), התשע”א–2011, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם) (תיקון – הגבלת כהונת ראש רשות מקומית), התשע”א–2011, מאת חברת הכנסת ציפי חוטובלי; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – השתתפות רשות חינוך מקומית בתקציבי מוסדות חינוך מוכרים לא רשמיים), התשע”א–2011, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות הוועדה לענייני ביקורת המדינה בעקבות דיון מהיר בנושא: נהלים לקרן לטיפול בחסויים, הצעתו של חבר הכנסת סעיד נפאע.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אודיעכם, כי עם מינויו של חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס לסגן שר ביום 9 בפברואר 2011, הצעות חוק שמספריהן 1653/18, 170/18, 1751/18, 1887/18, 1961/18 שהוגשו מטעמו כמציע יחיד הורדו מסדר-היום.

ירדנה מלר-הורוביץ: שמו נמחק מהצעות חוק שהיה שותף להן עם מציעים אחרים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה למזכירת הכנסת הנכבדה.

ראובן ריבלין: 1.

ראובן ריבלין: מצוקת העומס בבתי-החולים – נתניהו במעמדו כשר הבריאות מתעלם ומסכן את חיי המאושפזים;

ראובן ריבלין: 3.

ראובן ריבלין: התנכלות הממשלה לאזרחים בנגב והריסת הכפר אל-עראקיב

ראובן ריבלין: רבותי, היום בפנינו שלוש הצעות אי-אמון: האחת – של סיעת קדימה, השנייה – של סיעות העבודה ומרצ, והשלישית – של סיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד.

ראובן ריבלין: ראשונת הבקשות, ההודעות וההצעות לאי-האמון היא מטעם סיעת קדימה, ותנמק אותה חברת הכנסת רחל אדטו.

ראובן ריבלין: אני מזמין אותה לעלות לבימת הנואמים על מנת לנמק את הצעת האי-אמון בכותרת: מצוקת העומס בבתי-החולים – נתניהו במעמדו כשר הבריאות מתעלם ומסכן את חיי המאושפזים.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: האחראי לשר הבריאות הוא חבר הכנסת השר ליצמן.

רחל אדטו: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, אני עומדת על במה זו היום ומביעה אי-אמון בממשלה ובעומד בראשה לא רק בשם סיעת קדימה וחברות אחרות באופוזיציה, כי אם כרופאה, כאזרחית הבאה לתבוע עלבונם של אלפי חולים המאושפזים בדקות אלה במסדרונות 23 בתי-החולים הכלליים ברחבי המדינה.

רחל אדטו: אני מבטאת כאן את מצוקתם של 500 חולים מונשמים השוהים כרגע מחוץ ליחידות טיפול הנמרץ, את עליבותם של החולים הפסיכיאטריים המאושפזים בתת-תנאים עם עוד 12 חולי נפש בחדר אחד, כמו גם את קולם של תושבי הפריפריה שתוחלת החיים שלהם קצרה בשמונה שנים מתוחלת החיים של תושבי המרכז.

רחל אדטו: כל אלה ועוד רבים אחרים נותנים לנו את התוקף המוסרי לומר לממשלה כי קיבלה את ההזדמנות לשלוט אך החמיצה אותה, ועל כן עליה ללכת.

רחל אדטו: מערכת הבריאות חולה לא מהיום – – –

ציפי לבני: זה גם נכון על הממשלה.

רחל אדטו: מערכת הבריאות חולה לא מהיום, אולם המחלה הכרונית הפכה תחת ניהולה של הממשלה הנוכחית בראשות שר הבריאות, הרי הוא ראש הממשלה, למחלה חריפה, והמערכת היום נמצאת במצב אנוש; ואם לא ייעשה בה טיפול נמרץ, המערכת כפי שהיא היום תגיע למצב בלתי רוורסבילי.

רחל אדטו: העומס בבתי-החולים בכלל ובמחלקות הפנימיות בפרט אינו חזות הכול.

רחל אדטו: זהו הקש ששבר את גב הגמל, זה הניצוץ שהדליק את הלהבה.

רחל אדטו: המערכת קורסת, ולא רק בגלל מחסור של 3,000 מיטות אשפוז.

רחל אדטו: המערכת קורסת כי קיים מחסור ברופאים, קיים מחסור באחיות, אין תקינה הולמת של כוח-אדם סיעודי.

רחל אדטו: המערכת האשפוזית קורסת, אך גם בקהילה הפערים בין הפריפריה למרכז הם בלתי נסבלים.

רחל אדטו: נושא הפערים בבריאות בין מרכז לפריפריה עלה במליאת הכנסת פעמים מספר בשנה האחרונה, אך העובדה כי התושבים בפריפריה חיים פחות אינה מדירה שינה מעיני ראש הממשלה ואנשי ממשלתו.

רחל אדטו: מה בכל זאת אומר על כך בין היתר ראש הממשלה?

רחל אדטו: ואני רוצה לצטט מדבריו – "יש ליזום תוכנית לאומית של קודם כול בריאות, שעיקרה – לפיתוח שייאות בפריפריה בצפון ובדרום".

רחל אדטו: אז הוא אמר, אז מה?

רחל אדטו: שנה וחצי, רבותי, שנה וחצי רצתי אחרי משרד הבריאות על מנת שיאשרו לפתוח יחידת IVF בבית-החולים נהרייה.

רחל אדטו: שנה וחצי של שימוש בכל האמצעים הפרלמנטריים, של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, של מליאת הכנסת, של התקשורת; שנה וחצי, עד שביום חמישי האחרון, לאחר שנה וחצי – 650,000 איש תושבי הגליל המערבי קיבלו אישור לפתוח את היחידה.

רחל אדטו: לשם מה אנחנו צריכים להגיע למצב הזה, כאשר הממשלה אומרת, והעומד בראשה אומר, שעיקר העדיפות היא לפתח שייאות בפריפריה.

רחל אדטו: היעדר תוספת מיטות אשפוז ומיטות טיפול נמרץ זאת פגיעה בלתי חוקתית בזכות לחיים ולכבוד מתוקף חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו.

רחל אדטו: ולא רק בזה – זאת הפרה בוטה גם של חובת המדינה לספק שייאות הולמים לאזרחים מתוקף חוק ביטוח בריאות ממלכתי.

רחל אדטו: משרד האוצר וראש הממשלה מתגאים מזה חודשים מספר בחברותנו ב-OECD.

רחל אדטו: על מה אתם מתגאים?

רחל אדטו: הרי מדינת ישראל עומדת במקום ה-25 מתוך 27 מדינות ב-OECD בשיעור המיטות ל-1,000 נפש.

רחל אדטו: אנחנו נמצאים רחוק בחברה המערבית מבחינת תכנון מיטות ל-1,000 נפש, והמצב רק הולך ונהיה יותר גרוע.

רחל אדטו: קיים דוח של ועדה משותפת של משרד האוצר ומשרד הבריאות שקבע כי חסרות 3,650 מיטות עד 2015.

רחל אדטו: 3,650 מיטות – ותחסרנה עוד 2,500 מיטות עד 2025.

רחל אדטו: זאת אומרת, אנחנו כרגע יודעים שחסרות 6,000 מיטות אשפוז במדינת ישראל.

רחל אדטו: אבל מה קרה לדוח?

רחל אדטו: הדוח מוצנע.

רחל אדטו: איפה הדוח מוצנע?

רחל אדטו: – במגירות אי-שם במשרד האוצר.

רוחמה אברהם-בלילא: זה לא מעניין את אף אחד מחברי סיעת הליכוד – לא את מירי רגב שצועקת חמס כל הזמן, לא אף אחד מהם.

רוחמה אברהם-בלילא: לא ייאמן.

רחל אדטו: זו בדיוק הנקודה.

רחל אדטו: זה לא מעניין אף אחד.

רחל אדטו: זאת הנקודה.

רחל אדטו: זה לא מעניין, לא את ראש הממשלה, שהוא שר הבריאות, לא את הממשלה.

רחל אדטו: זה פשוט לא מעניין אף אחד.

רונית תירוש: – – –

רחל אדטו: זה מעניין אותנו, 7.5 מיליון אזרחי מדינת ישראל, שלכל אחד מאתנו ברגע נתון יש מישהו שנמצא בבית-חולים.

רחל אדטו: אבל אנחנו, ביכולתנו להרים טלפון אל מנהל בית-החולים ולהגיד: תשמע, תעזור לי, תכניס אותי לחדר.

רחל אדטו: אבל רוב האנשים לא יכולים לעשות את זה, ולכן זה מעניין את כל אחד מאתנו, ולכן אנחנו עומדים כאן ואומרים: די.

רחל אדטו: למה מתעלמים מזה במשרד האוצר?

רחל אדטו: הרי אנחנו יודעים שיש תוחלת חיים ארוכה יותר, אנשים חיים יותר, יש יותר אזרחים במדינת ישראל.

רחל אדטו: אז מה, אם הדוח יהיה מוצנע לא נדע שחסרות המיטות, הבעיה תיפתר?

רחל אדטו: הבשורה הטובה והבשורה הגדולה שמשרד הבריאות הביא השנה לכנסת היתה, שבמהלך חמש השנים הבאות תתווספנה 190 מיטות לשנה.

רחל אדטו: והבשורה הזאת לטעמי דומה למתן "אקמול" לחולה סרטן.

רחל אדטו: מה המשמעות של להוסיף עוד 200 מיטות לשנה ל-23 בתי-חולים כלליים במדינת ישראל?

רחל אדטו: הרי כבר היום, כרגע, יש אלפי חולים ששוכבים ליד השירותים, ליד תחנת האחות, הם בלי וילון, הם עושים את הצרכים שלהם במיטה כאשר סדין מכסה אותם, כאשר אורחים עוברים ונוגעים בהם באקראי.

רחל אדטו: אור הניאון דולק לידם 24 שעות ביממה.

רחל אדטו: בוא נראה מישהו מאתנו שוכב ליד תחנת אחות כאשר הטלפון מצלצל כל הזמן, וכאשר אור הניאון של תחנת אחות מהבהב כל הזמן.

רחל אדטו: וככה לשכב – לא יום, לא יומיים, לא שלושה.

רחל אדטו: הזקנה במסדרון של נהרייה היא כבר לא רק בנהרייה.

רחל אדטו: הזקנה הפכה להיות חלק בלתי נפרד ממערכת האשפוז כולה.

רחל אדטו: חולה שזקוק להנשמה חייב להיות מאושפז ביחידה לטיפול נמרץ, ויש לזה הוראות של משרד הבריאות, הוראות שצריך היה לכבד אותן.

רחל אדטו: נכון לחודש ינואר שנה זאת, רק בחודש שעבר, מתוך 787 חולים שאושפזו מונשמים בבתי-החולים, רק שליש מהם היו מונשמים ביחידות לטיפול נמרץ.

רחל אדטו: כל השאר היו מפוזרים ברחבי בית-החולים במחלקות השונות.

רחל אדטו: מה המשמעות של זה ש-500 איש לא מאושפזים ביחידות טיפול נמרץ?

רחל אדטו: זה משמעותי מפני שכל רופא – וכל אחד יודע שהסיכוי של חולה לשרוד כאשר הוא מונשם מחוץ ליחידה לטיפול נמרץ הוא קטן ב-50% מהסיכוי של חולה שנמצא בטיפול נמרץ.

רחל אדטו: ולכן, 500 החולים האלה שגזרנו את דינם – אנחנו, מערכת הבריאות, משרד הבריאות, משרד האוצר גזרו את דינם להיות מונשמים מחוץ ליחידות לטיפול נמרץ, אנחנו גזרנו, ו-50% מהם ימותו בגלל שאין כסף להוסיף עוד מיטות לטיפול נמרץ.

רחל אדטו: ראש הממשלה קיים מצוות ביקור חולים לפני שבוע, והלך לבקר את שר האוצר בבית-חולים "הדסה".

רחל אדטו: בוודאי הוא לא אושפז אז במסדרון.

רחל אדטו: האם ראש הממשלה התעכב רגע במסדרון?

רחל אדטו: האם הוא נכנס לחדר מיון בדרך?

רחל אדטו: לא ולא.

רחל אדטו: הרי הוא הגיע באופן ישיר ובהול למחלקה פנימית א' בקומה 4 בבית-החולים.

רחל אדטו: שם, למרות העומס הגדול, שר האוצר שהה בחדר פרטי.

רחל אדטו: האם לרגע, לרגע, לרגע קטן הוא הרהר על גורלם של אותם חולים שממתינים שלושה ימים בחדר מיון על אלונקה כאשר המשפחות שומרות עליהם שלא ייפלו מהאלונקה בחדר המיון?

רחל אדטו: אני מודיעה לכם: לא צריך הרבה.

רחל אדטו: רק 50 מיליון, רק 50 מיליון שקלים היו מוסיפים 100 מיטות טיפול נמרץ לבתי-החולים.

רחל אדטו: והסכום הזה הרי קטן על ראש הממשלה.

רחל אדטו: מדובר בסכום מזערי לעומת ההסכמים הקואליציוניים ערב ההצבעה על התקציב אשר עלו למעלה ממיליארד שקלים; שלא לדבר על המשרדים והשרים המיותרים.

רחל אדטו: ומה ראש הממשלה עושה לפתרון המחסור הנוכחי של הרופאים?

רחל אדטו: משרד האוצר טוען שאין מחסור – ייתכן.

רחל אדטו: אבל הם ודאי מתכוונים לכך שאין מחסור ברופאים במרכז תל-אביב, בבית-חולים "אסותא".

רחל אדטו: איפה הם אותם כלכלנים מוכשרים וצעירים המנהלים בפועל את משרד הבריאות?

רחל אדטו: למה הם לא רואים את המחסור ברופאים במחלקות הפנימיות?

רוחמה אברהם-בלילא: כשהשר יובל שטייניץ התאשפז בשבוע שעבר, הוא אושפז במסדרון שם – – –

רונית תירוש: שאלה טובה מאוד.

ראובן ריבלין: עוד מעט מסיימת חברת הכנסת אדטו את הזמן, ואז אני אתבקש לתת לה זמן נוסף בגלל הפרעות.

רוחמה אברהם-בלילא: לא, אני חושבת שזו שאלה חשובה מאוד.

ראובן ריבלין: את חושבת שזה חשוב?

ראובן ריבלין: אז זה על חשבונה רק.

ראובן ריבלין: אבל – – –

רחל אדטו: למה אותם בחורים צעירים נמרצים שמנהלים לנו את המדינה בכלל, ואת משרד הבריאות בפרט, למה הם לא רואים את המחסור ברופאים במחלקות הפנימיות, במרדימים, ברופאים בערבה ובגליל?

רחל אדטו: הרי מישהו בסופו של יום צריך לקחת אחריות.

רחל אדטו: אני כבר משערת מה תהיה תשובת סגן השר מייד בתום דברי.

רחל אדטו: הוא יספר מה נעשה לטובת מערכת הבריאות מאז תחילת כהונת הממשלה הנוכחית חסרת החמלה.

רחל אדטו: הוא יספר על ריפוי שיניים.

רחל אדטו: אבל הוא ישכח לספר שהתקציב לכך היה על חשבון סל התרופות.

רחל אדטו: הוא יספר על מכשירי MRI לפריפריה.

רחל אדטו: אבל הוא ישכח לספר שלא הוקצה די כסף לקנייתם.

רחל אדטו: הוא יספר על 200 מיטות אשפוז שנוספות כל שנה בחמש השנים הקרובות.

רחל אדטו: אבל הוא ישכח לספר ש-200 המיטות הן טיפה בים, וגם הן תוקצינה לכל צורכי המערכת, ולאו דווקא למחלקות הפנימיות.

רחל אדטו: ודאי שסגן השר המשיב לא ייתן לנו תשובה מספקת למצוקת כוח-האדם הסיעודי והמחסור ברופאים, כי אם ידברו על בית-ספר חמישי לרפואה כפתרון, זה פתרון דחוק.

רחל אדטו: האמת היא, וזאת ליבת הבעיה והסיבה לאי-אמון זה, כי המדיניות שמתווה ראש הממשלה, שהוא שר הבריאות, אינה רואה את נושא הבריאות כנושא מרכזי.

רחל אדטו: לא שכחנו עדיין את התקופה שבה חיפשו שר בריאות, ואת האמרה שנאמרה כאן על-ידי אחד מחברי הממשלה: "על גופתי המתה אני אהיה שר בריאות", ואני זוכרת את זה.

רחל אדטו: לא מזמן היתה לראש הממשלה הזדמנות להתייחס למערכת הבריאות כאשר במענה על שאלה מה הוא יעשה עם תמלוגי הגז אם וכאשר יגיעו – מה הוא ענה?

רחל אדטו: חינוך, חינוך, חינוך וביטחון.

רחל אדטו: מה מעיד יותר מזה על חוסר התייחסות למערכת הבריאות ולבריאות תושבי מדינת ישראל?

רחל אדטו: למה לא אמר – מהתמלוגים ומהמיליארדים שיגיעו אני אקצה קצת לבריאות, אני אפתור את המצוקה של החולים במסדרון, אני אפתור את המצוקה של בתי-החולים הפסיכיאטריים, אני אפתור את המצוקה של הפסיכיאטריה?

רחל אדטו: איפה החמלה, איפה ההתייחסות למערכת הזאת?

רחל אדטו: ודווקא אתמול בפתח ישיבת הממשלה אמר ראש הממשלה, ואני מצטטת מדבריו: "לכן, אנחנו מורידים היום ב-10% את תעריפי התחבורה הציבורית.

רחל אדטו: מאין נשלם את זה?

רחל אדטו: לא נפחית ממשרד החינוך, לא נפחית ממשרד הרווחה, לא נפחית ממשרד הביטחון, כי בעת הזאת אנו חייבים לשמור כמובן את סדר העדיפויות שלנו, והוא מתבטא בכך שאיננו מפחיתים למשרדים אלה".

רחל אדטו: למה מערכת הבריאות היא לא בראש סדר העדיפויות?

רחל אדטו: למה הרווחה היא לא בעדיפויות?

רחל אדטו: למה הבריאות לא נכנסה לאחד המשרדים האלה שלא מפחיתים מהם?

רחל אדטו: ולכן, אני מודיעה שהעומס בבתי-החולים לא יוקל, והאחיות ינטשו, והחולים המונשמים ימותו כי לא יקבלו טיפול הולם במסדרון.

רחל אדטו: וגם מלאכים לא יצליחו לתפקד במערכת זו שבה יש 60 חולים מאושפזים, ורק ארבע אחיות בלילה.

רחל אדטו: כבוד האדם נרמס, ולאיש כנראה לא אכפת, כי הממשלה והעומד בראשה הם חסרי חמלה.

רחל אדטו: וכאשר אתם מדברים על הזקנה במסדרון, לאיש מכם, אנשי הממשלה, אין שמץ של מושג מה זה להיות בנעלי אותה זקנה.

רחל אדטו: במערכת הבריאות יש אנשים נפלאים שבחרו במקצוע מתוך אהבת אדם וחמלה.

רחל אדטו: אך אתה, אדוני ראש הממשלה ושר הבריאות, הצלחת להביא אותם להרים ידיים, כי אתם פשוט, ובמלים בוטות, לא רואים שום דבר מלבד הרצון לשרוד את השנים עד תום הכהונה.

רחל אדטו: תודה רבה.

ראובן ריבלין: לכן, את מבקשת להביע אי-אמון בממשלה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את שר הבריאות, המכונה סגן השר ליצמן, להשיב.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, לא בכדי יושבת-ראש קדימה עוזבת את האולם בעת שאני עונה.

קריאה: היא פה, היא לא הלכה.

קריאה: מה זה יעזור לזקנה במחלקה הפנימית?

יעקב ליצמן: היא הלכה.

יעקב ליצמן: היא הלכה, למה אתה אומר?

יעקב ליצמן: אני, ברשותך, אדוני היושב-ראש, ביקשתי לענות על האי-אמון הזה אף שבדרך כלל סגן שר לא עונה.

יעקב ליצמן: זה שייך לשר, שר מטעם ראש הממשלה, המתאם.

יעקב ליצמן: אבל חשבתי את זה לנכון, כי אני חושב שיש דברים כאן שפשוט צריך קצת עזות מצח להעלות אותם אפילו.

יעקב ליצמן: ואני אתחיל מההתחלה.

מאיר שטרית: זה שאתה עונה זה רק מכבד את הכנסת.

מאיר שטרית: השר הרלוונטי – כשהוא עונה, זה מכבד את הכנסת.

יעקב ליצמן: יכול להיות.

יעקב ליצמן: אני לא נכנס לזה בכלל.

ראובן ריבלין: – – – נדמה לי שהמשרד היחידי שלאף אחד אין מושג, חוץ מאשר לליצמן, מה נעשה בו, והוא נמצא שם והוגה בו יומם ולילה.

ראובן ריבלין: אז הוא סגן.

יעקב ליצמן: אני מבקש – כשאני אסיים את התפקיד של סגן שר הבריאות אז ידונו אותי אם זה טוב, לא טוב.

יעקב ליצמן: כרגע אנחנו באמצע.

יעקב ליצמן: רבותי, בואו נתחיל לשים אחד-אחד.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, עשר שנים לא הוסיפו מיטה אחת למשרד הבריאות.

יעקב ליצמן: חצי מזה היה קדימה; חצי מזה היו קדימה.

יעקב ליצמן: קדימה לא היו חצי, היה שליש כי בשליש אחר היה שם אחר.

מאיר שטרית: אצלנו לא היו חולים.

קריאה: – – –

יעקב ליצמן: אתם הייתם – שר הבריאות.

יעקב ליצמן: מיטה אחת לא הוספתם למערכת הבריאות, מיטה אחת.

יעקב ליצמן: מה אתם מספרים לי סיפורים, כשאני באתי והוספתי 1,000 מיטות?

יעקב ליצמן: אחת לא.

יעקב ליצמן: תקן אחד של רופא לא הוספת, אחד לא.

יעקב ליצמן: קדימה, לא אני.

יעקב ליצמן: אז מה אתם מבלבלים את הראש?

קריאות: – – –

יעקב ליצמן: מה זה האי-אמון הזה?

יעקב ליצמן: על מה האי-אמון?

יעקב ליצמן: על קדימה שהיא לא הוסיפה עשר שנים מיטות?

יוחנן פלסנר: בוקר טוב – – –

יעקב ליצמן: מה אתם רוצים ממני?

יעקב ליצמן: מה אתם רוצים ממשרד הבריאות היום, כשהוא הוסיף 1,000 מיטות, ואתם מיטה אחת לא הוספתם – אחת לא; רופא אחד לא, אחות אחת לא.

יעקב ליצמן: מה עשיתם?

שלמה מולה: מה – – –

מרינה סולודקין: שנתיים – – –

יעקב ליצמן: אחד, מה עשיתם?

שלמה מולה: – – –

יעקב ליצמן: עשר שנים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה.

יעקב ליצמן: עשר שנים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, הוא עונה לכם, הוא עונה לחברת הכנסת אדטו.

יעקב ליצמן: לא יעזור לכם, רבותי.

יעקב ליצמן: אני שתקתי כל הזמן.

יעקב ליצמן: לא הפרעתי, לא פתחתי את הפה.

ראובן ריבלין: מה אתם רוצים, שהוא לא יענה?

שלמה מולה: לא, שיענה.

ראובן ריבלין: הוא עונה לכם.

ראובן ריבלין: הוא עונה.

ראובן ריבלין: הוא עונה.

שלמה מולה: – – –

יעקב ליצמן: עשר שנים – אל תתבלבלו מהאמת – עשר שנים, מיטה אחת לא.

יעקב ליצמן: בא ליצמן, הוסיף 960 מיטות.

יעקב ליצמן: מה, מי צודק?

יעקב ליצמן: תגידו אתם.

יוחנן פלסנר: מה עם סל הבריאות?

יעקב ליצמן: תגידו אתם, אי-אמון על זה?

שלמה מולה: תגן על מערכת הבריאות כמו שאתה מגן על תלמידי ישיבות.

יעקב ליצמן: עוד מעט אני אדבר על מערכת הבריאות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה.

יעקב ליצמן: רק התחלתי.

יעקב ליצמן: תאר לעצמך, רק התחלתי, דקה אחת, מה אתם צועקים.

יעקב ליצמן: תחכה עד שאני אסיים – מה יהיה אתכם.

יעקב ליצמן: יש חוצפה גם.

יעקב ליצמן: יש גבול.

יוחנן פלסנר: מה עם סל הבריאות?

יוחנן פלסנר: גם זה לא גדל?

שלמה מולה: אתם שודדים את הקופה הציבורית.

ראובן ריבלין: למה אתם כועסים?

ראובן ריבלין: הוא כועס, למה אתם כועסים?

יעקב ליצמן: אני מוכן – עד "ותיקין" מחר בבוקר, כמה שאתם רוצים.

יעקב ליצמן: יש לי זמן.

שלמה מולה: למה תלמידי הישיבות לא יכולים לשרת בצבא?

יעקב ליצמן: תתפלא כמה זמן וגם סבלנות.

יעקב ליצמן: אבל חוצפה וזיופים – עוד מעט אני אדבר גם על זה – זה אני לא ארשה.

יוחנן פלסנר: דרך אגב, סל הבריאות – – –

שלמה מולה: קודם כול תלמידי הישיבות ילכו לצבא, אחר כך – – –

יעקב ליצמן: מה אתה מבלבל לי עם הישיבות?

יעקב ליצמן: כשאין לך מה לענות, אל תבלבל לי את הראש.

יעקב ליצמן: אל תבלבל לי את הראש.

יעקב ליצמן: תענה לעניין.

יעקב ליצמן: כמה מיטות הוספתם?

יעקב ליצמן: תענה לי לעניין.

שלמה מולה: – – –

יעקב ליצמן: תענה לי לעניין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה.

נחמן שי: הוא לא יכול להגיד "אל תבלבל את הראש".

יעקב ליצמן: תענה לי לעניין, כמה מיטות הוספתם?

יעקב ליצמן: מה עשיתם במערכת הבריאות עשר שנים?

יעקב ליצמן: מה עשיתם?

יעקב אדרי: למה אתה צועק?

ראובן ריבלין: הוא כועס.

יעקב ליצמן: מה זה, הוא אומר לי עכשיו צבא?

יעקב ליצמן: מה הבלבול הזה?

יוחנן פלסנר: שר הבריאות – – –

יעקב ליצמן: תדברו לעניין.

יעקב ליצמן: אתה לא יודע לענות לעניין, אל תפתח את הפה, עם כל הכבוד.

ראובן ריבלין: חברים, אם אתם לא רוצים לקבל תשובה, אל תגישו הצעת אי-אמון.

יעקב ליצמן: אני לא משנה, רבותי – – –

ראובן ריבלין: יש לכבד את השר, שמתייחס ברצינות למה שאמרה חברת הכנסת אדטו.

יוחנן פלסנר: שיגיד מה הוא עושה.

יוחנן פלסנר: אתה אחראי.

יוחנן פלסנר: אתה אחראי.

ראובן ריבלין: אתה רוצה רק לשמוע את הצעת האי-אמון שלך, אתה לא רוצה תשובות.

ראובן ריבלין: הוא לא עונה לך.

יעקב ליצמן: הצעתם אי-אמון.

יעקב ליצמן: לא עשיתם כלום – אי-אמון.

יעקב ליצמן: תבוא, תתעניין.

יעקב ליצמן: התעניינתם מה קורה במערכת הבריאות?

ראובן ריבלין: יעקב אדרי עולה אחרי זה, תגידו לו מה לענות.

זאב בילסקי: אנחנו רוצים לשמור על הבריאות של שר הבריאות.

יעקב ליצמן: לא, לא, לא, רבותי, אל תדאגו לי.

ראובן ריבלין: עם כל הכבוד, השר התרגז ממה שאמרה לו חברת הכנסת אדטו.

יעקב ליצמן: תדאגו לעצמכם.

יעקב ליצמן: אם הייתם צמודים לאמת, לא הייתם יושבים באופוזיציה.

יעקב ליצמן: אז בואו.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

יעקב ליצמן: אדוני, תודה.

ראובן ריבלין: להמשיך.

יעקב ליצמן: אני אמשיך.

ראובן ריבלין: אדרי, תרשום ותוכל לענות לו.

שלמה מולה: למה פוליטיקה?

שלמה מולה: תענה לנו לעניין.

יעקב ליצמן: אני לא עונה לעניין?

יעקב ליצמן: מה זה שייך לצבא, לישיבות?

יעקב ליצמן: אתה ענית לא לעניין.

יעקב ליצמן: אני מדבר רק על הבריאות.

יעקב ליצמן: אתה מדבר שטויות.

שלמה מולה: – – –

ראובן ריבלין: השר, רק רגע.

שלמה מולה: תדאג לבריאות כמו שאתה דואג לישיבות – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, אני הקשבתי – – –

שלמה מולה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, עכשיו תאזין לי.

ראובן ריבלין: אני הקשבתי למה שאמרה חברת הכנסת אדטו.

ראובן ריבלין: מה שהוא אומר זה תשובה בהקשר של דבריה.

ראובן ריבלין: עכשיו, אתה יכול לומר מה – אתה לא יודע מה היא אמרה.

ראובן ריבלין: תשמע ממני, אני הסתכלתי.

ראובן ריבלין: אתה לא שמעת מה היא אמרה.

ראובן ריבלין: הוא ישב והקשיב כל הזמן, והוא כועס.

ראובן ריבלין: הוא מתייחס לדברים של גברת אדטו, של חברת הכנסת, וזה הכעיס אותו.

ראובן ריבלין: צודק, לא צודק – הציבור ישפוט.

יוחנן פלסנר: גם צמצום סל התרופות הכעיס אותנו.

יעקב ליצמן: אני עוד מעט אדבר.

יעקב ליצמן: תאמינו, אם אתם רוצים, על כל דבר – – –

ראובן ריבלין: שאלה טובה.

יעקב ליצמן: גם על סל הבריאות.

יעקב ליצמן: אגב, הסל לא ירד.

ראובן ריבלין: היא התייחסה לזה.

יעקב ליצמן: כן, אני אתייחס גם אליה.

ראובן ריבלין: בוודאי.

יעקב ליצמן: הואשמתי על-ידי חברת הכנסת אדטו, שמסל התרופות אני הורדתי לשיניים.

יעקב ליצמן: נכון.

יעקב ליצמן: חשבתי שזה נכון, הורדתי לשיניים.

יעקב ליצמן: הואשמתי שמהכסף הזה גרמתי לחולים מסוכנים, ואז הואשמתי על חולי סרטן שד, שבגללי אין תרופה מסוימת.

יעקב ליצמן: אבל מה לעשות שה-FDA האמריקני אסר לתת את התרופה הזאת, מה שהם ביקשו – –

רחל אדטו: דוגמה – – –

יעקב ליצמן: – – ואני אף פעם לא האשמתי את גברת אדטו, חברת הכנסת אדטו, שהיתה חברה בוועדת הסל, שהיא אישרה שם כל מיני משחות נגד קרחת, שזה על חשבון חולי סרטן.

יעקב ליצמן: אף פעם לא אמרתי את זה.

רחל אדטו: – – – דמגוגיה עלובה.

יעקב ליצמן: אף פעם לא האשמתי אותך.

יעקב ליצמן: אף פעם לא אמרתי את כל השטויות, שאת היית בוועדה, עד שנתמניתי לתפקיד, שאת – כל הדברים האלה שהכנסת לסל – אף פעם לא האשמתי אותך שזה על חשבון חולי סרטן.

יעקב ליצמן: אז למה את מאשימה אותי ששיניים זה על חשבון חולי סרטן?

רחל אדטו: זו דמגוגיה עלובה, סליחה.

רחל אדטו: אתה חוזר על זה – – –

יעקב ליצמן: אורתופדיה לא על חשבון סרטן?

יעקב ליצמן: מה הסיפורים האלו?

רחל אדטו: זו דמגוגיה עלובה.

רחל אדטו: זה שטויות מה שאתה אומר.

יעקב ליצמן: דמגוגיה.

יעקב ליצמן: דמגוגיה, לא יותר מזה.

רחל אדטו: זו דמגוגיה, אבל עלובה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אדטו, הוא משיב לך.

ראובן ריבלין: לא יכול להיות מצב שאתם מגישים הצעת אי-אמון, השר מתבקש להשיב, הוא לא יכול אפילו רגע אחד להשיב.

יעקב ליצמן: אני חייב פעם ולתמיד להפסיק את הדמגוגיה הזאת.

יוחנן פלסנר: הוא תקף אותה ברמה אישית.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר, מספיק.

יעקב ליצמן: החלטתי שהיום זה היום.

ראובן ריבלין: אתה לא תאמר לו מה הוא משיב.

ראובן ריבלין: מספיק.

ראובן ריבלין: הוא עונה לכם עכשיו על הצעת אי-אמון.

ראובן ריבלין: אתה תקבע לו מה הוא משיב?

רחל אדטו: זה לא רלוונטי.

יוחנן פלסנר: זה היה אישי.

יוחנן פלסנר: הוא דיבר על החברות שלה בוועדת הסל לפני הכנסת.

ראובן ריבלין: הוא יאמר מה שהוא רוצה.

ראובן ריבלין: הוא יאמר מה שהוא רוצה, וזה זכותו.

יעקב ליצמן: היא אמרה את זה בנאום שלה היום.

יעקב ליצמן: היא לא יכולה להתלונן.

יעקב ליצמן: היא אמרה את זה עלי בנאום היום.

יעקב ליצמן: היא אמרה את זה היום.

ראובן ריבלין: הוא עונה לה.

ראובן ריבלין: נכון, לא נכון – ישפוט הציבור.

ראובן ריבלין: הוא עונה לה עכשיו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יעקב ליצמן: עכשיו, אדוני היושב-ראש, היום זה יום שני, השעה 16:00, ואני השבוע, ביום וחצי, כבר הייתי בארבעה בתי-חולים.

יעקב ליצמן: בלי תיאום, עם תיאום.

יעקב ליצמן: יש כאלה כן, יותר.

יעקב ליצמן: אפילו בסיעה הייתי היום.

דליה איציק: אבל, הרב ליצמן, יש לנו הרבה דברים טובים להגיד עליך.

יעקב ליצמן: לא, לא, זה לא טוב.

יעקב ליצמן: כי יש גם דברים טובים.

יעקב ליצמן: זה לא טוב.

דליה איציק: לא, יש לנו הרבה דברים טובים להגיד עליך – – –

יעקב ליצמן: חברת הכנסת דליה איציק, תני לי.

יעקב ליצמן: אני אומר מה שמפריע לי.

יעקב ליצמן: אני עובד קשה לתקן את מערכת הבריאות.

רוחמה אברהם-בלילא: אבל אתה היחידי.

יעקב ליצמן: לא, רגע אחד.

יעקב ליצמן: אבל אני לא אוהב שלכל דבר – הנה, אני אספר לכם סיפור שנורא הכעיס אותי, מהיום.

יעקב ליצמן: מה שאמרה היום חברת הכנסת אדטו נורא הכעיס אותי.

יעקב ליצמן: היא אומרת, היא פנתה שנה וחצי אלי – IVF לנהרייה.

רחל אדטו: נכון.

יעקב ליצמן: אם אישרתי IVF לנהרייה בשבוע שעבר, וזה נכון, זה אף שהיא פנתה, לא מפני שהיא פנתה.

יעקב ליצמן: על אף.

יעקב ליצמן: כי לא יכול להיות בן-אדם שרק תוקף כל הזמן, בלי אפילו להתבלבל מעובדות.

יעקב ליצמן: אי-אפשר סתם להביא IVF.

יעקב ליצמן: אף אחד לא יודע למה לוקח זמן להביא IVF.

יעקב ליצמן: יש קריטריונים מתי אפשר להביא.

יעקב ליצמן: לפני שנה לא היה אפשר, השנה כן היה אפשר.

רחל אדטו: – – –

יעקב ליצמן: עברה עוד שנה, האוכלוסייה גדלה.

יעקב ליצמן: יש קריטריונים.

יעקב ליצמן: על מה מבלבלים את הראש?

רחל אדטו: רצית לתת – – –

יעקב ליצמן: מה היא יודעת איזה קריטריונים יש.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אדטו, אם את לא רוצה להתרגז, למה את מגישה אי-אמון?

ראובן ריבלין: הוא עונה לך.

ראובן ריבלין: אני שמעתי כל מלה שאמרת.

רחל אדטו: אבל הוא מוציא דברים – – –

ראובן ריבלין: – – – הוא לא רוצה.

יעקב ליצמן: אל תיתנו לעובדות לבלבל אתכם.

יעקב ליצמן: לא יעזור לכם.

יעקב ליצמן: אני ביקשתי את הנאום הזה, כי אני אתן לחסל חשבונות פעם ולתמיד אתכם.

יעקב ליצמן: לא יכול להיות שכל יום אתם תדברו על הבריאות, ואתם אפילו לא יודעים מה שקורה כאן.

שלמה מולה: – – – היא יודעת בבריאות, היא מבינה בבריאות.

יעקב ליצמן: היא לא מבינה.

יעקב ליצמן: היא אולי אדם שהלכה לרופא, היא לא יודעת כלום.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, אם אתה יודע מה אמרה חברת הכנסת אדטו, אם אתה אומר לי שורה ממה שהיא אמרה, אני נותן לך לצעוק כל היום.

ראובן ריבלין: אתה אפילו לא שמעת.

ראובן ריבלין: ראיתי אותך כל הזמן שהיא דיברה.

ראובן ריבלין: לא שמעת מלה שהיא אמרה.

שלמה מולה: אני שמעתי אותה.

ראובן ריבלין: אתה לא יודע, אני אומר לך.

ראובן ריבלין: אל תתמודד אתי, אני יודע.

ראובן ריבלין: אני לא אומר שום דבר בלי להיות בטוח.

יעקב ליצמן: חברת הכנסת איציק, להמשיך?

דליה איציק: – – –

יעקב ליצמן: בעצם עניתי כבר את כל התשובות בתקופת הזמן, ועכשיו נדבר גם לעניין.

יעקב ליצמן: הסיעוד – – –

נחמן שי: להתחיל את תוכנית הסיעוד.

יעקב ליצמן: כן, נגיע לזה.

יעקב ליצמן: אבל זה לא האי-אמון.

יעקב ליצמן: אני מקווה שגם על זה לא תגישו אי-אמון.

יעקב ליצמן: גם על זה חברת הכנסת אדטו אמרה, שהיא מוחה על זה שאני מוריד 0.5% עבור הסיעוד הזה.

יעקב ליצמן: מה שאתה משבח אותי, היא בכתה וכתבה נגד.

יעקב ליצמן: נו, מה תגידו עכשיו?

רחל אדטו: היא צודקת.

יעקב ליצמן: יש גבול לבושה.

יעקב ליצמן: אולי תגידו, סיעוד נכון לעשות?

יעקב ליצמן: נכון?

יעקב ליצמן: אז מה קרה?

יעקב ליצמן: למה היא אומרת לא להעלות את זה ב-0.5%?

יעקב ליצמן: למה?

יעקב ליצמן: מה יש?

יעקב ליצמן: מי שמרוויח 9,000 שקל ישלם 15 שקל.

יעקב ליצמן: זה הפשע?

יעקב ליצמן: במקום שמשלמים היום מאות שקלים לחודש, אלפי.

יעקב ליצמן: רבותי, זאת אומרת, רק לקנטר.

רחל אדטו: כי מחר תבקש 0.5% למשהו אחר.

יעקב ליצמן: אני אבקש, רבותי, מה שאני רוצה, וכשאתם תהיו בשלטון – וזה הסיבות שלא תהיו בשלטון – –

רחל אדטו: מאה אחוז.

רחל אדטו: ואני אגיד מה שאני רוצה.

יעקב ליצמן: – – כי אתם רק מדברים דמגוגיה כל הזמן.

יוחנן פלסנר: תסגור עם גפני – – –

יעקב ליצמן: תתחילו לדבר אמת.

יעקב ליצמן: לא תעלו לשלטון אם לא תדברו אמת.

יעקב ליצמן: כל זמן שאתם עושים סתם שטויות, לא תגיעו לשלטון.

יעקב ליצמן: תדברו לעניין.

רחל אדטו: אתה מתרגז באמת.

יוחנן פלסנר: תסגור עם חלקים אחרים – – –

יעקב ליצמן: אני עובד על זה, אתם לא עובדים כלום.

יעקב ליצמן: רק ביקורת יש לי מכם.

רחל אדטו: מה אנחנו צריכים – – –

יעקב ליצמן: כשהתמניתי לסגן שר, רק ביקורת היה.

יעקב ליצמן: בג"צים.

יעקב ליצמן: מה יש, אני פחות טוב מכם?

יעקב ליצמן: מה יש?

ראובן ריבלין: השר ליצמן, אני מבקש ממך באמת לשמור על בריאותך.

יעקב ליצמן: לא, לא, חלילה.

יעקב ליצמן: לא, לא, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: תאמין לי, כממונה על הבריאות, הבריאות שלי טובה.

ראובן ריבלין: אז תתקדם שלב בדברי תשובתך, שלא נעסוק רק – – –

יוחנן פלסנר: מה שאתה אומר זה על דעתו של גפני גם?

יוחנן פלסנר: כי גפני אומר אחרת.

יעקב ליצמן: גפני לא אומר את זה אחרת, וגפני אתי, ולא תעשו פירוד בינינו.

יעקב ליצמן: לא יעזור לכם.

יעקב אדרי: הרב ליצמן, תשמור על הבריאות שלך.

יעקב אדרי: למה אתה מתעצבן?

יעקב ליצמן: אני שומר על הבריאות, ולא יעזור לכם.

יעקב ליצמן: אל תעברו נושא.

יעקב ליצמן: תדברו לעניין.

ראובן ריבלין: אנחנו נברר האם יש – – –

יעקב ליצמן: אתה רוצה תשובות – אתן לכם תשובות.

ראובן ריבלין: אנחנו בהצבעת האי-אמון נברר אם יש מחלוקת בין גפני לבין ליצמן, לפי ההצבעה.

משה גפני: גם בלי ההצבעה.

ראובן ריבלין: אם ההצבעה תהיה זהה, כנראה אין מחלוקת.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, גם בלי הצבעה.

אריה ביבי: הרב ליצמן, מתי האחיות עזבו משמרת – – –

ראובן ריבלין: לעת עתה ה"מתנגדים" יושבים לבד.

אריה ביבי: במשך עשר שנים שאנחנו היינו בשלטון, מתי האחיות עזבו משמרת?

אריה ביבי: את זה אני רוצה שתגיד לי.

יעקב ליצמן: אני מבטיח לך, אני הולך לתת לך תשובה, אבל אני מבקש ממך, בהגינות, שאם אני צודק, אתה לא קופץ לי.

אריה ביבי: אני לא מדבר, היושב-ראש יודע.

רוחמה אברהם-בלילא: הוא לא מדבר שנה – – –

יעקב ליצמן: אוקיי.

יעקב ליצמן: אוקיי.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

יעקב ליצמן: אני פגשתי נתונים, ואני בודק.

יעקב ליצמן: כל יום יש לי נתונים.

יעקב ליצמן: תראה – יום, יומיים.

יעקב ליצמן: כל יום, כל בתי-החולים, כל הממוצע.

יעקב ליצמן: הנוהל במשרד הבריאות – הנוהל מסודר – יושב שר הבריאות לשעבר כאן – שאם יש עומס בבית-חולים מסוים מעבירים לבית-חולים אחר באזור, נכון?

יעקב ליצמן: נכון או לא?

יעקב אדרי: כן, המפקד.

יעקב ליצמן: תגיד "כן" או "לא".

יעקב ליצמן: תענה כן או לא.

ראובן ריבלין: אם הוא לא אומר "לא", סימן שהוא אומר "כן".

יעקב ליצמן: בפרוטוקול לא רואים ככה.

ראובן ריבלין: אבל בכל זאת.

ראובן ריבלין: בכל זאת, השר ליצמן, להתקדם.

יעקב אדרי: הרב ליצמן, כן, אמת דיברת.

יעקב ליצמן: עכשיו, באותו לילה, באותו יום שהיה ב"וולפסון" עומס – וקורה עומס כל חורף, ואין השנה יותר גרועה מכל שנה, אותו דבר כל שנה – בעונת החורף, בעונת השפעת, יש עומס.

יעקב ליצמן: קרה ב"וולפסון" עומס, נכון.

יעקב ליצמן: מה צריך לעשות?

יעקב ליצמן: במקומות אחרים בבתי-חולים באותו יום היה יותר מקום, ומד"א לא העביר אותם למקומות אחרים.

יעקב ליצמן: אני רוצה להקריא לכם – יש לי נתונים של הימים האחרונים.

יעקב ליצמן: ההסכם בינינו לבין האחיות – לא יותר מ-120%.

יעקב ליצמן: אנחנו לא מגיעים לזה.

יעקב ליצמן: ב"וולפסון", למשל, מה שדיברתם ב-20 בחודש, ב"וולפסון" היה בפנימיות 108%, אפילו לא הגיע לזה בכלל.

יעקב ליצמן: ולפני כן, ב-17 בחודש, ב"וולפסון" היה 104%.

יעקב ליצמן: הממוצע בבתי-החולים באותו יום, בפנימיות, 113%.

יעקב ליצמן: זאת אומרת, לא היה – קורה עומס.

יעקב ליצמן: אז מה?

יעקב ליצמן: לא קרה לפני שנה?

יעקב ליצמן: לא קרה לפני שנתיים?

יעקב ליצמן: בגלל זה עוזבים בתי-חולים?

יעקב ליצמן: ואני אמרתי, עם הגברת אילנה כהן, לגמור אתם הסכם, והגענו להסכם מכובד.

יעקב ליצמן: ואני עומד מאחורי ההסכם, ואנחנו נבצע את ההסכם הזה כרוחו וכלשונו, אני אקפיד על כל מלה שם.

יעקב ליצמן: אבל מכאן לעזוב?

יעקב ליצמן: לא, לא צודק.

יעקב ליצמן: ואני אומר לכם, גם היום ביקרתי ובדקתי, המצב – עומס, חורף, שפעת, אנחנו יודעים את זה, אבל זה לא כצעקתה.

יעקב ליצמן: בגלל זה, אם צריך, אז מה עשינו?

יעקב ליצמן: עשינו כמה דברים.

רחל אדטו: חולים של הפנימיות שוכבים במחלקות אחרות – – – אנחנו יודעים את זה.

יעקב ליצמן: אדוני, אם אתה רוצה שאני אדבר, תן לי.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אדטו.

יעקב ליצמן: אני לא פתחתי את הפה כשהיא דיברה.

ראובן ריבלין: נכון.

יעקב ליצמן: אז מה עשינו?

יעקב ליצמן: א.

יעקב ליצמן: כ-1,000 מיטות הוספנו, ואדוני, 1,000 מיטות, הפירוש, מיטות, רופאים, אחיות – זה תקן, זה לא מיטת ברזל וזהו.

יעקב ליצמן: הוספנו גם 190 תקנים לאחיות למונשמים, שיהיה להם, שלא היה לפי התקן.

יעקב ליצמן: הוספנו.

יעקב ליצמן: מעבר למה שצריך.

יעקב ליצמן: הוספנו גם – עכשיו – 80 תקני רופאים מעבר למיטות ולרופאים לשנתיים הבאות – 80 כל שנה.

יעקב ליצמן: 160.

יעקב ליצמן: הוספנו.

יעקב ליצמן: עכשיו.

יעקב ליצמן: נכון, לוקח זמן, נכנס.

יעקב ליצמן: השנה, לא אמרנו: בעוד חמש שנים, עשר שנים.

יעקב ליצמן: הוספנו עכשיו.

יעקב ליצמן: זאת אומרת, עושים.

יעקב ליצמן: אני הולך לעשות – הכנסתי MRI לכל בית-חולים.

יעקב ליצמן: מתי זה קרה?

יעקב ליצמן: לכל בית-חולים בפריפריה יש MRI.

יעקב ליצמן: אני דואג לפריפריה, אני מכניס עכשיו ל"זיו" בצפת רדיותרפיה, הבטחתי את זה בוועדת הכספים, כשהייתי פעם, ואני עושה את זה.

יעקב ליצמן: הקציתי להם 10 מיליון שקל עכשיו לזה, לפתוח מחלקה שתהיה צמודה ל"רמב"ם", ש"רמב"ם" ינהל את זה.

רוחמה אברהם-בלילא: אבל אתה צדיק בממשלת סדום הזאת.

יעקב ליצמן: לא לא לא לא, אני לא מקבל את זה.

רחל אדטו: – – –

יעקב ליצמן: אני לא מקבל את זה.

יעקב ליצמן: אין צדיק.

יעקב ליצמן: לא לא לא.

רוחמה אברהם-בלילא: אתה הצדיק בממשלת סדום הזאת.

יעקב ליצמן: אין.

יעקב ליצמן: לא לא לא.

רוחמה אברהם-בלילא: זה לא יעזור, אדוני השר.

יעקב ליצמן: לא לא לא, רבותי.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

רחל אדטו: כמעט 10 מיליון מתוך ה-30 שצריך, זה בגלל שהכניסה יחידת הקרנות?

יעקב ליצמן: אבל אפילו גרוש לא נתתם.

יעקב ליצמן: אתם לא נתתם גרוש לפני שנה, לפני שנתיים, לפני שלוש שנים.

דליה איציק: מי זה "אתם"?

יעקב ליצמן: אתם לא החלטתם לרגע אחד לפתוח רדיותרפיה בפריפריה, אז למה אתם מדברים?

רחל אדטו: שום דבר, אם לא הייתי דואגת לכסף ל-MRI, לא היה MRI ב"זיו".

יעקב ליצמן: את מזלזלת ב-10 מיליון שקל, כנראה יש לכם את זה.

יעקב ליצמן: לי יש חובה בבנק, אז אצלי זה כסף.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אדטו, אני יכול לסדר לך פגישה עם השר.

ראובן ריבלין: אי-אפשר שהוא עונה לך ואת כל הזמן מתריסה.

רחל אדטו: הוא אומר דברים לא נכונים.

ראובן ריבלין: הוא עונה מה שהוא רוצה.

ראובן ריבלין: הציבור ישפוט.

ראובן ריבלין: הוא עונה.

ראובן ריבלין: אתם הגשתם אי-אמון, הוא עונה.

ראובן ריבלין: אתם רוצים שהוא לא יענה?

יעקב ליצמן: אני הולך להכניס בכל – במקומות רחוקים, שאין בתי-חולים, חדר מיון קדמי, כולל במגזרים ערביים.

יעקב ליצמן: אני הולך לתת להם, לשפר את איכות החיים שלהם.

יעקב ליצמן: אני חושב שבמקום שרחוק מבית-חולים צריך להיות חדר מיון קדמי כל הלילה, וזה יוריד את הלחץ בחדרי מיון, אם בן-אדם יתקבל על המקום – ואני מדבר רק על הפריפריה.

דליה איציק: מה, מה?

דליה איציק: לא הבנתי.

יעקב ליצמן: במקומות רחוקים, שאין בתי-חולים, עד היום קופת-חולים – עד 16:00, 19:00 גג, פתוח.

יעקב ליצמן: אני הולך לעשות תוכנית, עשיתי כבר, שכל הלילה יהיה פתוח, ואז יקבלו טיפול מייד; כל הלילה.

יעקב ליצמן: זה יחסוך את הדברים האלה.

יעקב ליצמן: אני עשיתי את זה.

יעקב ליצמן: ולכן, רבותי, מעבר לכל הוויכוח – ויש לי עוד הרבה נתונים להגיד לכם, אדוני היושב-ראש, ותאמין לי, אני רגוע, לא אמרתי את זה, אפילו לא מתוך כעס, אבל הפריע לי, כי יש איזה גבול לדמגוגיה.

יעקב ליצמן: וגם כשמגישים אי-אמון צריך לדעת מי שיגיש את זה, וצריך לדעת איך מגישים את זה, שיהיה בטוב טעם.

יעקב ליצמן: אנחנו, בעזרת השם, אני מקווה שבסוף הקדנציה אנחנו נראה – ידונו את משרד הבריאות על מה שהוא עשה, ואני בטוח, בעזרת השם, שאנחנו נקדם את מערכת הבריאות, מה שלא היה עד היום.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר ליצמן.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו נעבור להצעת האי-אמון הבאה אחריה, והיא הצעת האי-אמון מטעם סיעות העבודה ומרצ.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת והשר לשעבר יצחק הרצוג, יבוא ויביע אי-אמון בממשלה, והכותרת היא: המבוי הסתום – בתחום המדיני והכלכלי – של ממשלת נתניהו.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, מכובדי סביב שולחן הממשלה, אני רוצה לומר שביום שישי האחרון נפל דבר בקהילה הבין-לאומית, שמשקף במיוחד את כישלונה של ממשלתו של בנימין נתניהו בזירה המדינית הבין-לאומית – נותרנו תלויים על בלימה; 15 חברות מועצת הביטחון התכנסו סביב שולחן אחד, 14 מדינות מתוכן החליטו לגנות את מדינת ישראל, בתוכן החברות הטובות ביותר של מדינת ישראל בזירה הבין-לאומית, ואך ורק החלטה של אדם אחד, המתגורר בבית הלבן, מנעה מישראל מבוכה בין-לאומית אדירה.

יצחק הרצוג: ובמקום שמדינת ישראל, ממשלת ישראל, וראש הממשלה, יסיקו את המסקנה המתבקשת כבר מזמן, אנחנו רק שומעים מחיאות כפיים, והנה, שוב ניצחנו.

יצחק הרצוג: ניצחון פירוס וכישלון מהדהד ומוחלט של בנימין נתניהו וממשלתו.

יצחק הרצוג: ובעצם כאן מוסרות המסכות: זו לא ממשלת מרכז, זו ממשלת ימין; ממשלת ימין קיצוני עמוק, שתקועה עמוק ללא מוצא, ללא תהליך מדיני וללא תוחלת מדינית.

יצחק הרצוג: דווקא בעידן שבו כל האזור מסביבנו גועש ורועש, דווקא בעידן שהעולם כולו מתבונן על המזרח התיכון ואומר מה ילד יום – דווקא עכשיו היה צריך ראש הממשלה לצאת, אדוני היושב-ראש, בתהליך מדיני נועז.

יצחק הרצוג: אבל אין סיכוי שהוא יעשה את זה.

יצחק הרצוג: אין סיכוי.

יצחק הרצוג: הוא עצמו לא מאמין בכך, וממשלתו מחושקת עד צוואר.

יצחק הרצוג: אני אומר לכם שבאוגוסט שעבר הלכתי לראש הממשלה ואמרתי לו: תסכים להקפאה נוספת, תתחבר למה שמבקש ממך הנשיא אובמה, השותף היחידי האמיתי שיש לך היום בזירה הבין-לאומית; לך על זה בכל הכוח ואתה תביא לשינוי מדיני, וגם פוליטי פנימי בישראל.

יצחק הרצוג: אבל התשובה היתה "לא", ולאחר מכן הסתבכות עמוקה מאוד במי אפסיים של מדיניות שלא מסוגלת לזוז ימין או שמאל או לאנשהו, והלכנו ושקענו בביצה – עד יום שישי האחרון, כשבו התחוור לכולנו שמועד הפירעון בוא יבוא, כי היום ראש הממשלה וממשלת ישראל תלויים לחלוטין – תלויים לחלוטין בבעלת בריתנו הגדולה ארצות-הברית, שיש לה דרישות, והיא אומרת לכולנו: רבותי, זה לא יוכל להימשך.

יצחק הרצוג: אבל שוב, אנחנו, עינינו טחו מראות, וניסינו בכל דרך – זו היתה אחת העילות המרכזיות שבעטיה הצטרפתי לממשלה במקור, היכולת להבקיע מדינית וללכת יחד כגורם מרכזי ציוני להסדר מדיני כואב אך הכרחי.

יצחק הרצוג: לעומת זאת, היום, בספירת המלאי, אדוני ראש הממשלה, מצבה הגיאו-אסטרטגי של ישראל חלש הרבה יותר והמחירים שאנחנו נשלם, מחירים כבדים הרבה יותר.

יצחק הרצוג: ואתם רואים היום, שראש הממשלה וממשלתו, אין אף אחד שמעוניין בהם בחוץ-לארץ, אין לו הזמנה לאף מדינה, שר החוץ שלו לא מסוגל להרים טלפון לאף שגריר או שר חוץ של מדינה חברה במועצת הביטחון ולשכנע אותו; אין לו שום השפעה – לא רוסיה, לא צרפת, לא בריטניה, לא החברות האחרות.

יצחק הרצוג: לא עושים כלום, נאדה, אין יכולת להניע גרגר מדיני אחד, תהליך מדיני אחד.

יצחק הרצוג: הייתי בביתו של ידידי שר המשפטים ערב כינונה של הממשלה, ושם נאמר לי – כמו להרבה אחרים לאחר מכן – היה יהיה תהליך מדיני, ננוע לעבר שתי מדינות לשני עמים, אנחנו נבקיע ונגייס את הקהילה הבין-לאומית, היא אתנו, מאחורינו, לצדנו.

יצחק הרצוג: ותראו איפה אנחנו נמצאים היום בספירת המלאי: כישלון מדיני מהדהד של ממשלת נתניהו, לא מסוגלת לנוע לאף מקום ולשום מקום.

יצחק הרצוג: ואתם המחשקים העיקריים שלו.

דוד רותם: אתה היית שותף לכישלון הזה, לא יעזור לך.

דוד רותם: מר רותם היקר, אתה ומנהיג מפלגתך מחשקים את ראש הממשלה, עד עפר – –

ראובן ריבלין: תודה, חבר הכנסת רותם, קריאת ביניים מספיקה.

ראובן ריבלין: – – משפילים אותו בזירה הבין-לאומית, קמים בעצרת האו"ם ומזלזלים ומחלישים אותו.

ראובן ריבלין: ובסופו של דבר, ישראל נמצאת במצר בין-לאומי.

ראובן ריבלין: הוסף לכך את היוזמות הפסולות לוועדות חקירה וכל מיני דברים למיניהם, והרי אתם מוצאים את ישראל מבודדת, חיה על אדי דלק של תקווה והיעדר תשומת לב מדינית בגלל המשבר שאופף אותנו.

ראובן ריבלין: אבל זה לא יכול להימשך הרבה זמן.

ראובן ריבלין: בספטמבר עצרת האו"ם מתכנסת, והכול ברור לנו, המתווה ברור, הכרזה חד-צדדית של האו"ם, וסופה מי ישורנו.

ראובן ריבלין: זה כישלון קשה וחמור מאין כמוהו, של חוסר תוחלת מדינית, חוסר תבונה מדינית, חוסר ראייה מדינית.

ראובן ריבלין: לאן שראש הממשלה יפנה עכשיו, הוא לא מסוגל למצוא מוצא לשום דבר, שום פתרון.

ראובן ריבלין: זאת האמת לאמיתה.

ראובן ריבלין: ואנחנו משלמים על כך מחירים קשים ונמשיך לשלם, כי בסוף אובמה, שאתם אלה שהשמצתם אותו בשנים האחרונות, הוא זה שהציל את ישראל מהבושה והכלימה הגדולה ביום שישי בערב בהצבעה במועצת הביטחון.

ראובן ריבלין: אבל לא רק כאן יש חוסר תוחלת – גם בתפיסת העולם החברתית של הממשלה.

ראובן ריבלין: בשעה האחרונה התבשרנו על העלאה של 15% במחירי ה"מטרנה", מזון תינוקות; 15%.

ראובן ריבלין: זה אומר הרבה מאוד, זה אומר המון, זה אומר המון למאות אלפי בתי-אב בישראל.

ראובן ריבלין: זה אומר ששוב פעם אין לממשלה הזאת שום פתרון בכל מה שקשור להכנסות המשפחה במעמד הבינוני.

ראובן ריבלין: אדוני השר, אתה הרי תשיב לי, אז למה אתה מפריע?

גלעד ארדן: אני שואל אם גם ה"סימילאק".

גלעד ארדן: לדעתי גם ה"סימילאק".

גלעד ארדן: והיות שיש לך ילדים קטנים בבית, אם כי לדעתי הם כבר עברו את הגיל – – –

גלעד ארדן: יש לי בן שנה.

אורי אורבך: לפני חודש היה כל כך טוב.

אורי אורבך: לא היה כל כך טוב, מה שהיה; היתה העלאת מחירים בחודש האחרון בדלק, בלחם, בחשמל, הכול קרה בחודש האחרון.

אורי אורבך: אני לא מתחמק משום דבר ולא מצטער על יום אחד שישבתי בממשלה ועזרתי לבני-אדם.

אורי אורבך: אבל אני רוצה לומר לך שכבר אז, אדוני השר, כבר בספטמבר כתבתי מכתב לראש הממשלה, שהפצתי לכולכם, ובו הצעתי תוכנית לאומית למאבק בעוני.

אורי אורבך: ולא נעניתי לא בעל-פה ולא בכתב, לא על-ידו ולא על-ידי שר האוצר.

דוד רותם: ולא פרשת בגלל זה.

דוד רותם: וגם עכשיו, לגבי מעמד הביניים, גם כאן הזהרתי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רותם.

ראובן ריבלין: אז חטאתי, אז מה, המציאות לא טופחת על פנינו?

ראובן ריבלין: תראה לאן אתם מובילים.

ראובן ריבלין: אתם באמת חושבים ש-7% הצמיחה האלה משקפים את האמת?

ראובן ריבלין: הם הרי לא משקפים את האמת, כי אם יש לך 7% צמיחה, אז איך יש לך 20% עוני.

ראובן ריבלין: זה אומר שמישהו מחליט שלא אכפת לו באמת שיש 20% עוני, ומישהו מחליט שמעמד ביניים נמוך גם הוא לא חשוב לו.

ראובן ריבלין: ומישהו מעמיס על מעמד הביניים הנמוך הזה, והכנסת עסקה בכך לא מעט, לא פעם ולא פעמיים ולא שלוש פעמים, בחצי השנה האחרונה, והיו כאן דיונים אין קץ, והקולות הללו נשמעו גם מהמפלגות שלכם.

ראובן ריבלין: אבל בסופו של דבר, אם מסתכלים על התמונה בכללותה, הממשלה הזאת מגיעה לחוסר תוחלת, גם מדינית וגם כלכלית-חברתית, וזאת האמת.

ראובן ריבלין: והיא דוחפת אותנו, את אזרחי המדינה, למבוי סתום בנשף מסכות שהולך ונגמר, נשף מסכות של ממשלה ימנית קיצונית שלא נותנת מענה לצרכים האמיתיים המדיניים הבין-לאומיים והאסטרטגיים של ישראל, וממשלה שבסופו של דבר גורמת לכך שמאות אלפי משפחות יצעדו צעד אחר צעד לעבר קו העוני.

ראובן ריבלין: אשר על כן, אדוני, אני מבקש מהמליאה היקרה והנכבדה להצביע אי-אמון בממשלת ישראל.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת, השר לשעבר, יצחק הרצוג, בוז'י.

ראובן ריבלין: אני מזמין את השר ארדן לעלות ולהשיב על הצעת האי-אמון של חבר הכנסת הרצוג בשם מפלגות העבודה ומרצ.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עם דבר אחד הסכמתי בכל נאומו של חברי, השר לשעבר יצחק הרצוג, שאכן היה שר רווחה מצוין.

גלעד ארדן: מעבר למחויבות ולפעילות שלו ששיפרה – ברור שיש עדיין מקום רב לשיפור, אבל שיפרה משמעותית את תחום הרווחה במדינת ישראל, אני דווקא כן סבור, שבניגוד לדוגמה האחרונה שהוא נתן, על מכתב שלא זכה למענה, אני חושב שהוא קיבל שיתוף פעולה נרחב מאוד מראש הממשלה בתחום משרדו.

גלעד ארדן: אבל אני יכול להבין שהוא רוצה עוד לשפר את הנושא.

גלעד ארדן: מה שרציתי לומר, שרק עם דבר אחד הסכמתי בנאומו, וזו העובדה שנתוני הצמיחה אינם מלמדים דבר וחצי דבר על מצבם האמיתי של כלל אזרחי מדינת ישראל.

גלעד ארדן: אני מקווה שבשנים הקרובות – אני מייצג כאן כרגע את עמדתי הפרטית, אבל עוד נעסוק רבות – אני לפחות אפעל לכך ביחס לנתון השקרי הזה והשטחי של תוצר לאומי גולמי וצמיחה.

גלעד ארדן: כי הרי מי כמוך, אדוני היושב-ראש, כחבר בכיר לשעבר בוועדת הכספים, יודע – וזה קשור היום לשיח הבין-לאומי בכלל – שצריך למצוא מדדים אמיתיים שכולם יחדיו משקפים באמת את איכות החיים במדינה, וזו ההשקעה בחינוך וברווחה ובאיכות הסביבה.

גלעד ארדן: כי הרי אותה צמיחה איננו יודעים אם היא הגיעה מכך שכלל הציבור או כלל השכבות באוכלוסייה צמחו, או שרק 15 או 20 משפחות או חברות גדולות צמחו ומכך באו התוצאות המעוותות שכולנו ששים ושמחים עליהן.

גלעד ארדן: ועדיין – ופה אני רוצה להתחיל להשיב לחברי, חבר הכנסת הרצוג – גם בנושא הכלכלי וגם בנושא המדיני, אי-אפשר לקחת את מדינת ישראל, לבודד אותה מכל הנושאים בעולם ומכל המדינות בעולם ולטעון טענות כלפי ממשלת ישראל.

גלעד ארדן: אז אתחיל בנושא המדיני.

גלעד ארדן: חברי דיבר על כך, שכאילו מדינת ישראל נמצאת במצב מדיני קשה ביותר, ומה היה עלול לקרות, איזה דבר נוראי היה עלול לקרות, אם לא הנשיא אובמה, שבהחלט כולנו חייבים לו תודה, והוא שוב מוכיח את הידידות והברית בין ארצות-הברית לישראל.

גלעד ארדן: אבל בכל הכבוד הראוי, חבר הכנסת הרצוג, מדינת ישראל לא קמה או קיימת או לא קיימת אם יש או אין החלטת גינוי כזאת או אחרת באו"ם.

גלעד ארדן: ברור ואין ספק ואף אחד לא מזלזל בכך, אף אחד אינו מעוניין בהחלטות של גינוי באו"ם.

גלעד ארדן: ובעבר – ואני מפנה אותך למאמרו של שמואל רוזנר ב"מעריב", שסוקר את מספר הטלות הווטו שנשיאים אמריקנים הטילו בעבר על החלטות שנועדו לפגוע במדינת ישראל.

גלעד ארדן: דומני שהנשיא רייגן הטיל 18 פעם וטו.

גלעד ארדן: כך גם נשיאים רבים אחרים.

גלעד ארדן: אבל אם אתה מדבר על בידוד, אומר לך, רק הבוקר נפגשתי פגישה ארוכה עם סגן השר לאנרגיה ואיכות הסביבה של יוון, כהכנה למפגש בילטרלי בעוד כחודשיים, שבו כל ממשלת יוון תגיע לכאן, לירושלים, בירת ישראל, כדי לקיים פגישות ושיתופי פעולה במתכונת הפגישות שהתקיימו כאן בחודשים האחרונים עם ממשלת איטליה, עם ממשלת גרמניה, ממשלות חשובות, אירופיות, שהגיעו לכאן כדי להמחיש את שיתוף הפעולה עם מדינת ישראל.

גלעד ארדן: אז נכון, יש מחלוקת לגבי הבנייה בהתיישבות היהודית ביהודה ושומרון.

גלעד ארדן: אף אחד לא מכחיש זאת, אף אחד לא מטאטא את זה מתחת לשטיח.

גלעד ארדן: אבל אני לא שמעתי מחבר הכנסת הרצוג בממשלה הקודמת שהוא ישב בה, ממשלתו של ראש הממשלה אולמרט – שמתגאה, דרך אגב, כמעט בכל ריאיון כמה ממשלתו בנתה ביהודה ושומרון – לא ראיתי אז שהשר הרצוג, זה כל כך בער בו כשהוא כיהן שם כשר בממשלה והוא הזהיר את כולנו אז שהמשך הבנייה יבודד מדינית את מדינת ישראל.

גלעד ארדן: לא שמעתי ואני לא זוכר גם בממשלת שרון, שגם בה, דומני, חברי חבר הכנסת הרצוג כיהן, וגם היא בנתה ביהודה ושומרון, ודרך אגב, כך נהגו כל ממשלות ישראל בעשורים האחרונים.

גלעד ארדן: הן בנו ביהודה ושומרון בהיקפים הרבה יותר נרחבים, לצערי דרך אגב, ממה שקורה בממשלה הנוכחית.

גלעד ארדן: לתפיסתי, זה חלק מהבעיה.

גלעד ארדן: כשאתה עושה משהו וכל הזמן מגמגם ומתנצל וצד אחד אומר – הפלסטינים – כולה שלי, ומדינת ישראל איננה מדברת כלל על הזכויות ההיסטוריות, התנ"כיות, המוסריות, המשפטיות שיש לעם ישראל ביהודה ושומרון, אבל עושים את זה כל הזמן בגמגום ובהתנצלות, ועולים חברי כנסת ומאשימים את ממשלתם שלהם, כמובן, בהתאם לעיתוי הפוליטי הנוח להם, שהדבר הזה הוא מכשול לשלום ולא לגיטימי, אז ודאי שהעולם מגביר את הלחץ וודאי שהעולם מתחיל לראות בזה יותר ויותר דבר לא לגיטימי.

גלעד ארדן: כי אם מתוכנו מסבירים לנו שזאת הבעיה, לא הסירוב של אבו מאזן להכיר במדינת ישראל כמדינה יהודית, לא המסמכים של "אל-ג'זירה", שמוכיחים שהפלסטינים, חוץ מיהודה ושומרון, רוצים גם את גילה, רוצים גם את הר-חומה, רוצים גם את הרובע היהודי, רוצים גם את מעלה-אדומים, רוצים גם את אריאל, רוצים גם את גבעת-זאב – כל הדברים האלו הם לא מכשול לשלום.

גלעד ארדן: המכשול העיקרי לשלום, לתפיסת חבר הכנסת הרצוג וחבריו באופוזיציה, זה המדיניות של ראש הממשלה והממשלה, שנהגה בצורה הרבה יותר רחבה בממשלות הקודמות, להמשיך את הבנייה במסגרת, דרך אגב, זכויות האדם של תושבי יהודה ושומרון, שגם להם מגיע שיבנו על הקרקע שהם רכשו בכספם המלא והטוב.

גלעד ארדן: ואני חושב שלכל עם ישראל ברור – ובאמת, צר לי, אני אמשיך את הקו של קודמי, סגן שר הבריאות.

גלעד ארדן: אני לא יודע כבר אם אתם באמת רוצים לשכנע את העם, או שאתם מנסים לשכנע את עצמכם קודם כול בנאומים האלו שבוע אחר שבוע באי-אמון.

גלעד ארדן: הרי יש כאן מציאות, העם רואה את המציאות.

גלעד ארדן: בא ראש ממשלה מהליכוד, עושה צעדים, ששוב, מאוד לא מקובלים על חלקים נכבדים במפלגתו, עושה הקפאה מלאה של הבנייה ביהודה ושומרון, מגיע מאוניברסיטת בר-אילן, ובשונה מכל מה שנאמר בעבר, וגם אני חלקתי על כך, מכיר בכך שבסיומו של התהליך תוקם מדינה פלסטינית, וכל זה לא רק שלא מספיק כדי לסיים את הסכסוך עם הפלסטינים, זה בשביל אבו מאזן אפילו לא סטרטר להתחיל משא-ומתן.

גלעד ארדן: ובמקום שאתם תנהגו כאופוזיציה אחראית ותגבו את ראש הממשלה ותפעילו את כל הקשרים הבין-לאומיים שיש לכם, ויש לכם, להסביר למדינות הקונטיננט ולארצות-הברית ולכל מי שאתם פיתחתם אתו יחסים, שעדיף ללחוץ על הפלסטינים קודם כול לגשת לשולחן המשא-ומתן ושם ייבחנו כל העמדות – אחרי זה תוכלו להאשים איזה עמדה היא מספיק ותרנית ואיזה עמדה היא לא מספיק ותרנית.

גלעד ארדן: הרי אנחנו שומעים את הדברים כל שבוע, ואני עוד לא שמעתי פעם אחת מישהו מכם עומד ביושר, באומץ, בכנות, מול עם ישראל ואומר לו: תראו, מה שנחשף ב"אל-ג'זירה", הנה, אני נותן לכם את הפתרון – לי, כחבר הכנסת הרצוג, או ליושבת-ראש האופוזיציה, יש המתכון, ואני אומר לכם מה המתכון.

גלעד ארדן: יש לי הסכמה מאבו מאזן שאם אני הייתי יושב מולו ולא נתניהו, הוא היה חותם אתי על הסכם בלי אריאל, בלי מעלה-אדומים, בלי הרובע היהודי, בלי כל הדברים שנחשפו, שעליהם התעקש אבו מאזן במגעיו עם ממשלת ישראל הקודמת.

גלעד ארדן: או, יש עוד חלופה, שתעלו לכאן באומץ באחד מימי שני הקרובים ותודיעו לעם ישראל, שאם רק הוא יעשה את הטעות ויבחר בכם להנהיג את מדינת ישראל, אתם תביאו הסכם עם הפלסטינים, אבל מחירו יהיה בדיוק הדברים האלה שהיוו את המכשול בפני הממשלה הקודמת.

גלעד ארדן: קרי, תגידו באומץ לעם ישראל שאתם מעוניינים לוותר על הריבונות הייחודית של מדינת ישראל ברובע היהודי ובמקומות הקדושים, שאתם מעוניינים לחלק את ירושלים, שאתם מעוניינים לוותר על אריאל, על מעלה-אדומים ועל חלק מהגושים שהפלסטינים דורשים בהם ריבונות, ואז העם באמת יוכל לשפוט האם הוא מעדיף את הדרך שלכם, שכבר הוכיחה בעבר מה תוצאותיה – תזכורת, הנסיגה מעזה העלתה את ה"חמאס" ויצרה אלפי "קסאמים" ו"גראדים" על דרום הארץ; הנסיגה החד-צדדית מלבנון בלא הסדר שמסיים את הדברים בצורה ברורה, גרמה לאחרונה להתחזקות ה"חיזבאללה" ולמלחמת לבנון השנייה.

גלעד ארדן: היו לזה גם תועלות, אני לא אתכחש לתועלות, אבל העם יוכל להכריע האם הוא רוצה את הסיכון הזה גם על גבעות יהודה ושומרון; האם העם מוכן לוותר על זכויותיו ההיסטוריות, המוסריות, התנ"כיות והמשפטיות במקומות כמו חברון, כמו בית-אל, כמו שילה, כמו עלי, כמו מקומות רבים נוספים.

גלעד ארדן: אבל עד שתאמרו את הדברים הללו לציבור ביושר, חבל, חבל שתמשיכו לפגוע במעמדה – כי אני סבור שמי שפוגע במעמדה של ישראל בעולם, זה בדיוק אלו שהולכים כל הזמן להגיד בתקשורת הזרה ולהגיד למנהיגים ולנבחרי ציבור מהעולם שהמכשול לשלום זה המדיניות של ממשלת ישראל, כשאני בטוח שגם אתם בלבכם פנימה לא מאמינים בדבר הזה שאתם אומרים.

גלעד ארדן: באשר לנושא הכלכלי – גם כאן, שבוע אחר שבוע אני שומע תיאורים של הרס, של חורבן, שמדינת ישראל היא אולי המדינה שהכי קשה בעולם לחיות בה.

גלעד ארדן: המצב פה הוא נוראי.

גלעד ארדן: איך זה שאין כאן כיכר תחריר, שמאות אלפי אנשים שכל כך סובלים לא יוצאים אליה?

גלעד ארדן: ממש נורא ואיום.

גלעד ארדן: אז קודם כול, אני שוב מדגיש, אני בהחלט מודע לכך שיש עוני ויש פערים חברתיים וצריך לטפל בהם בצורה נמרצת, עוד אפילו הרבה יותר משמעותית ממה שקורה היום.

גלעד ארדן: אבל שוב, חברי, ביושר, בכנות, לבודד את זה מכל מה שאנחנו רואים שקורה בעולם?

גלעד ארדן: מה, אנחנו עיוורים למצב הכלכלי בארצות-הברית?

גלעד ארדן: למשבר ביוון?

גלעד ארדן: באירלנד?

גלעד ארדן: במקומות רבים נוספים בעולם, שפעם נחשבו לכלכלות המובילות בעולם?

גלעד ארדן: מה, ההישגים המשמעותיים שראינו כאן בשנים האחרונות, והם לא רק בזכות הממשלה הזו, אבל כשאנחנו רואים ניהול אחראי של התקציב, כשאנחנו רואים ירידה באבטלה וגידול משמעותי בתעסוקה, כשאנחנו רואים הגדלה של קצבאות הילדים לילד השני, השלישי והרביעי או של קצבאות הקשישים, שגם אתה בירכת עליה בתקופת הקמת הממשלה, הדברים האלו הם לצנינים בעיניכם?

גלעד ארדן: אפשר לקחת את כל זה, לזרוק לפח, ורק לתאר איזה גל התייקרויות עולמי שמגיע גם למדינת ישראל ואתם טוענים שאין לו מענה?

גלעד ארדן: אז תגידו את האמת, א.

גלעד ארדן: האם אתם חושבים שאם תהיה עליית מחירים עולמית של סחורות בגלל עלייה בביקושים בסין, בהודו, במקומות צומחים אחרים, האם הממשלה צריכה לסבסד את זה וכל הזמן להשאיר את המחירים כפי שהם?

גלעד ארדן: ואם כן, בואו תאמרו את זה באומץ לציבור, אבל גם תצביעו – כי אתם אנשים אחראיים וותיקים הרבה יותר ממני – על המקור התקציבי שממנו אתם רוצים לקחת את הכסף כדי לסבסד את אותו גל התייקרויות.

גלעד ארדן: ובסופו של דבר – אני רוצה לסכם, אדוני היושב-ראש: הממשלה הנוכחית עדיין לא מושלת אפילו שנתיים.

גלעד ארדן: אין ספק שיש עדיין הרבה מה לתקן.

גלעד ארדן: אני מסכים עם חברי חבר הכנסת הרצוג, כפי שפתחתי ואמרתי, שהצמיחה, התמ"ג, הם אולי מלמדים על גידול בפעילות הכלכלית, וזה גם דבר חשוב וחיובי, אבל הם בהחלט לא מלמדים בהכרח על חלוקה צודקת יותר של המשאבים.

גלעד ארדן: אבל גם על הנתון הזה צריך לברך, כי כשיש צמיחה, בדרך כלל יש גם יותר הכנסות ממסים, וכשיש יותר הכנסות ממסים, בסופו של דבר גם יש לנו על מה לריב – למי לתת ולמי לחלק.

גלעד ארדן: ואני בטוח שהמגמה שהממשלה הנוכחית התחילה, בהגדלה של קצבאות, אבל לא סתם הגדלה, אלא הגדלה שהיא ממוקדת באותם אלה שלא יכולים לצאת לעבודה, או כדי לעודד את אלו שיכולים לצאת לעבודה – אז התהליך הזה יימשך, הוא יתרום לצמצום של הפערים החברתיים, הוא ימשיך את התהליך של העלייה הממוצעת ברמת החיים במדינת ישראל.

גלעד ארדן: וכל זה יקרה, אדוני היושב-ראש, אם הכנסת, כמו בכל השבועות בשנתיים האחרונות, תדחה, בעזרת השם, גם היום את הצעות האי-אמון של האופוזיציה.

גלעד ארדן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אדוני רק פתאום שינה את המלה התנחלות להתיישבות.

ראובן ריבלין: האם אדוני גם נבהל מהמלה התנחלות?

גלעד ארדן: מה?

ראובן ריבלין: אדוני פתאום אמר במקום התנחלות, התיישבות.

ראובן ריבלין: האם אדוני מפוחד מהמלה התנחלות?

ראובן ריבלין: כי הציונות היתה מדיניות התנחלותית מראשית קיומה.

ראובן ריבלין: היו על זה הרבה ביקורות, אבל זאת האמת.

ראובן ריבלין: אסור להסתתר מן האמת.

אריאל אטיאס: הוא התכוון – – –

ראובן ריבלין: אני מכיר את השר ארדן עוד בהיותו הוגה דעות צעיר.

ראובן ריבלין: אני מודיע לך שהוא אף פעם לא נבהל מהמלה התנחלות.

ראובן ריבלין: המלה התנחלות היא לא מלה גסה.

אריאל אטיאס: עכשיו כשהוא הולך לאו"ם – – –

ראובן ריבלין: יהושע התנחל בארץ.

ראובן ריבלין: זאת אמת, אנחנו לא מתכחשים לה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצעת האי-אמון השלישית.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת חנא סוייד לעלות ולנמק את הצעת האי-אמון בנושא: התנכלות הממשלה לאזרחים בנגב והריסת הכפר אל-עראקיב.

ראובן ריבלין: ישיב שר השיכון אריאל אטיאס.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני חבר הכנסת.

ראובן ריבלין: עשר דקות תמימות עומדות לרשותך.

ראובן ריבלין: בבקשה.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, כנראה הקואליציה לחוצה.

חנא סוייד: אני לא אוכל, כמובן, להתחרות עם הצעקות שיעלו כאן מנציגי הקואליציה – – –

ראובן ריבלין: אין בעיה כשצועקים, אבל כשיודעים על מה צועקים זה דבר חשוב.

חנא סוייד: אבל אני מניח שאתה מעדיף בכל זאת להעביר את המסר לא דרך – – –

ראובן ריבלין: ודאי.

ראובן ריבלין: אני חושב שזה הדרך של דו-שיח גם כשמתנגדים וחלוקים בדעות מחלוקת שלמה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, אני מעלה היום נושא שהוא לא כמו הנושא הראשון – נושא של בריאות, שמעניין כל אזרח במדינת ישראל; לא נושא חוץ, שגם הוא מעניין כל אזרח במדינת ישראל.

חנא סוייד: אני מעלה נושא שמעניין באופן ישיר חלק מהאוכלוסייה של המדינה, אבל אני חושב שהוא בעל חשיבות גדולה מאוד – –

ראובן ריבלין: בשם זה נבחרת.

חנא סוייד: – – ואני חושב שצריך להתייחס אליו ככזה – כדבר חשוב.

חנא סוייד: חשוב שהקואליציה – משרדי הממשלה הרלוונטיים יתייחסו אליו ברצינות.

חנא סוייד: שלשום נודע לי שהמזכיר של התנועה הפוליטית שאני שייך לה, חד"ש, עורך-הדין איימן עודה, הוגש נגדו כתב-אישום, מכיוון שהוא עמד בדרך ביישוב הלא-מוכר אל-עראקיב שבנגב, שנמצא בין היישוב רהט לבין באר-שבע, בעת שכוחות המשטרה באו ליישוב – כדי להרוס את הכפר.

חנא סוייד: אני רק רוצה להבהיר בתחילת דברי שכשאני מדבר על הכפר ועל המבנים אני מדבר על שבעה-שמונה אוהלים, פשוט מאוד, של עמודי עץ וקצת בד עליהם.

חנא סוייד: לאלה אני קורא "בתים", ולמקבץ הזה של האוהלים האלה אני קורא "כפר".

חנא סוייד: זה כפר שהיה אומנם עם פחונים בהתחלה, אבל כבר נהרס 17 פעמים, ובפעמים האחרונות, כמובן, כפי שאמרתי, מדובר בכמה עמודי עץ וכיסוי בד, וזה אוהלים שהאוכלוסייה גרה בהם, אבל זה נחשב להרבה בעיני נציגי מינהל מקרקעי ישראל, הכפוף למשרד השיכון, והם באים מדי שבוע, לפעמים יותר מפעם אחת בשבוע, והורסים את האוהלים האלה, שהאזרחים, התושבים, בעלי הקרקע באל-עראקיב, בונים אותם לאחר כל פעם שהורסים להם.

חנא סוייד: לדפוס הזה של התפתחות העניינים באל-עראקיב, ההרס הזה של המאהלים, של האוהלים, כבר 17 פעמים, אני רוצה לקרוא "טיהור אתני".

חנא סוייד: זה ethnic cleansing במלוא מובן המלה.

חנא סוייד: זאת בעצם מדיניות של נקמנות של מינהל מקרקעי ישראל נגד בעלי הקרקע האמיתיים, בעלי הקרקע שהבעלות שלהם מוכחת, שהקרקע שלהם הופקעה מהם בשנות ה-50 ועדיין לא נעשה שום שימוש בקרקע הזאת; שהופקעה מהם, ואותם אנשים, שיש להם בית-קברות ליד היישוב שלהם, שמעיד שהיישוב הזה קיים מלפני מאות שנים, הם רוצים להמשיך לחיות במקום הזה, באתר הזה, באזור הזה.

חנא סוייד: אבל משום מה, מינהל מקרקעי ישראל, שנתון תחת מרות משרד השיכון, שלא מספק פתרונות שיכון – לא בערים, ולא בכפרים, לא ביישובים מוכרים ולא ביישובים לא-מוכרים – ואנחנו עדים למצוקה הגדולה של המגורים ושל מחירי הדירות במדינת ישראל.

חנא סוייד: רק משרד השיכון הוא גיבור, הוא חזק נגד אותן משפחות, נגד אותו יישוב, אל-עראקיב.

חנא סוייד: בתל-אביב מחירי הדירות מאמירים – עלייה של עשרות אחוזים במחירי הדיור, ומשרד השיכון מתחיל להגיד שם – זה לא בגללי, זה חסר ככה וזה עליות בשוק העולמי, אבל פתרונות אמיתיים בשום מקום המשרד הזה לא נותן.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, בעניין היישובים הלא-מוכרים בנגב, אני חושב שהכנסת ודעת הקהל כבר שבעו מהנתונים על המצוקה של 40–50 יישובים, מקבצים לא-מוכרים בנגב, שמאכלסים 70,000–80,000 תושבים שם.

חנא סוייד: התושבים האלה הם תושבים מקוריים בנגב.

חנא סוייד: הם לא באו לנגב משום מקום – לא מהשמים, לא מהעננים, לא מירדן ולא מסיני.

חנא סוייד: הם התושבים המקוריים של הנגב, הם ה-indigenous people, מה שנקרא; הם התושבים המקוריים.

חנא סוייד: להם לקחו את האדמות שלהם, גם מה שנשאר להם הם לא רוצים – השלטונות, משרד השיכון, מינהל מקרקעי ישראל לא רוצים לאפשר להם פתרונות מכובדים, פתרונות של הכרה ביישובים שלהם, של הקמת תשתיות מודרניות של מים, של ביוב, של תחבורה, של תקשורת, של מגורים, שיאפשרו להם לחיות חיים מכובדים.

חנא סוייד: מינהל מקרקעי ישראל נוקט, כפי שאמרתי, מדיניות של טיהור אתני נגד האוכלוסייה הבדואית בנגב.

חנא סוייד: הוא לא מגיש שום סיוע בדרך קונסטרוקטיבית כדי להביא את הבעיה של היישובים הלא-מוכרים לפתרון.

חנא סוייד: אני רוצה כאן לציין: מלעיטים את הציבור – מינהל מקרקעי ישראל וכל מיני רשויות אכיפה – בנתונים מטעים ומוטעים לגבי המצב בנגב.

חנא סוייד: אני מניח שחלק מכם שמע שמדובר ב-70,000 מבנים ללא היתר בנגב, 70,000 בניינים או מבנים ללא היתרים, לא חוקיים, בנגב.

חנא סוייד: אני אומר שזה שקר, זה לא נכון בשום פנים ואופן, אלא אם סופרים כל אבן, כל עמוד, כל כאפיה, כל אוטו.

חנא סוייד: אם סופרים את כל זה, בקושי מגיעים – אם אנחנו מדברים על 70,000 תושבים ביישובים הלא-מוכרים, איך מישהו הגיע למצב שהוא אומר שיש 70,000 מבנים לא-מוכרים.

חנא סוייד: אני מדבר על זה, מטיל ספק ואומר שזה בעצם שקר מכוון.

חנא סוייד: לא סתם מפריחים את המספרים האלה.

חנא סוייד: זה על מנת להפחיד את האנשים, להגיד שיש כאן בעיה רבתי, יש פה מבול של מבנים לא חוקיים, והאמת היא שזה לא כך.

חנא סוייד: אין 70,000 ואין 60,000 ואין 20,000 מבנים.

חנא סוייד: אנחנו יודעים שהמשפחות הבדואיות ברוכות ילדים, עשרה בבית מגורים.

חנא סוייד: אם אנחנו מדברים על 70,000 חלקי 10, זה 7,000.

חנא סוייד: אני מכפיל את זה בשלושה, בארבעה, אבל 70,000 מבנים?

חנא סוייד: זה שקר וכזב.

חנא סוייד: אני רוצה להתייחס כאילו לרצון של מינהל מקרקעי ישראל לשמור על אדמות המדינה.

חנא סוייד: מינהל מקרקעי ישראל קורא ומגדיר חלק מהאדמות בנגב כאדמות מדינה, לאחר שהופקעו מבעלי הקרקע האלה; נכון, כולל האדמות של אל-עראקיב.

חנא סוייד: אבל אני רוצה להזכיר לממונים על מינהל מקרקעי ישראל – יש אלפים, יש עשרות אלפים של דונמים של אדמות חקלאיות ביישובים החקלאיים היהודיים, במושבים ובקיבוצים, שתופסים את הקרקעות ומשתמשים בהן בצורה לא חוקית.

חנא סוייד: המספרים ידועים מאוד, גם למשרד השיכון וגם למשרד הפנים, על בנייה לא חוקית שם, ונוסף על כך גם באדמות שהן של מינהל מקרקעי ישראל.

חנא סוייד: אין מחלוקת שהן בבעלות מינהל מקרקעי ישראל, אבל ביישובים האלה עשו להן שינוי ייעוד, על מנת שייתנו פתרונות מגורים לצרכים.

חנא סוייד: היישובים האלה והמושבים האלה לא מוותרים ולא נותנים למשרד השיכון ולעומד בראשו ולמינהל מקרקעי ישראל לנצל ולפתח את הקרקעות האלה.

חנא סוייד: בעצם זה מה שיוצר את הבעיה – או שזה חלק מיצירת הבעיה של המחסור בפתרונות דיור.

חנא סוייד: ומה בא מינהל מקרקעי ישראל – על מי הוא גיבור?

חנא סוייד: על מי הוא רוצה לעשות סדר?

חנא סוייד: על מי הוא משתמש בכוחות משטרה, בכוח, בכל הדרכים?

חנא סוייד: נגד האוכלוסייה הבדואית בנגב.

חנא סוייד: נגד האוכלוסייה שלא רוצה לעשות עסקים, לא רוצה למכור ולקנות קרקע, זה לא נדל"ן אצלם.

חנא סוייד: זו בעצם האפשרות היחידה להקים אוהל, להקים פחון, לגור שם עד שיימצא פתרון של קבע, פתרון מכובד, לבעיה של היישובים הלא-מוכרים בנגב.

חנא סוייד: מונתה ועדה – – –

אופיר אקוניס: תודה.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, למה אתה אומר לי תודה?

אופיר אקוניס: רק להתחיל לסיים.

חנא סוייד: אה, אתה מחמם אותי.

אופיר אקוניס: לחמם את הסיום.

אופיר אקוניס: לחמם את כבוד השר – – –

חנא סוייד: זה מראה כמה אתה סובלני לדברים שאני אומר.

אופיר אקוניס: למה?

חנא סוייד: אני מבין שכשגומרים ואחרי דקה מתחילים להגיד אולי תפסיק.

חנא סוייד: יש לי עוד דקה ואתה כבר אומר לי תפסיק?

אופיר אקוניס: עכשיו בזבזת חצי דקה על ההסבר.

אריאל אטיאס: – – –

אופיר אקוניס: אתה תיכף עולה לדבר.

אופיר אקוניס: כבוד השר, שר התקשורת לשעבר, קרוב מאוד לנושא הטלפוניה הסלולרית ולכן הוא – עוד דקה, בבקשה.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, ממשלת ישראל, בתקופה מסוימת, מינתה ועדת חקירה בראשות השופט גולדברג; אדם הגון, שופט בית-המשפט העליון בדימוס.

חנא סוייד: הוועדה הזאת עשתה עבודה נרחבת בנגב, עשתה עבודת שדה, נועדה עם האוכלוסייה, אפילו הציעה כל מיני הצעות כדי למצוא פתרון ראוי, הוגן, מעשי, לבעיה של היישובים הלא-מוכרים בנגב.

חנא סוייד: כל הזמן אנחנו דוחקים בממשלה הנוכחית.

חנא סוייד: הוועדה סיימה את עבודתה לפני הרבה זמן והגישה את המלצותיה.

חנא סוייד: אמרו גם שהקימו ועדה שתתרגם את הדוח של ועדת-גולדברג לתוכנית עבודה מעשית.

גאלב מג'אדלה: ועדת יישום.

חנא סוייד: ועדת יישום, כן.

חנא סוייד: במקביל יש אוכלוסייה שסובלת, וכנראה לוועדת היישום ולממשלה יש כל הזמן שבעולם.

חנא סוייד: אני אומר שהסבל הזה של האוכלוסייה הבדואית בנגב, שהוא סבל מתמשך, הוא סבל קשה, כי הוא קשור לקורת הגג, לזכות הבסיסית ביותר של אזרח במדינה.

חנא סוייד: אני חושב שהגיע הזמן שממשלת ישראל תואיל בטובה ליישם את המלצות ועדת-גולדברג בהבנה, בשיתוף פעולה עם האוכלוסייה הבדואית בנגב.

חנא סוייד: תודה.

אופיר אקוניס: תודה, אדוני.

אופיר אקוניס: תודה, חבר הכנסת סוייד.

אופיר אקוניס: בבקשה, שר הבינוי והשיכון.

אריאל אטיאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושב שההצגה של הדברים כפי שראינו כאן עכשיו קצת, בלשון המעטה, חוטאת לאמת ולמציאות.

אריאל אטיאס: מדובר, בטח בכפר הזה, אל-עראקיב, שלפחות בחלק מהפינויים שהיו שם מדובר בתפיסת חזקה שהחלה בשנת 1998; בחלק מהפינויים שהיו מדובר בפלישות חוזרות ונשנות, אחרי פינויים, אחרי פסיקות של בתי-משפט.

אריאל אטיאס: הפלישות החלו בשנת 2002 באמצעות אוהלים.

אריאל אטיאס: במהלך ערכאות שונות קבע בית-המשפט שהקרקע היא בחזקת המדינה.

אריאל אטיאס: אני רוצה לצטט לכם ממה שבית-המשפט קבע לגבי אותם אירועים שנעשו: "התנהגות המבקשים בפרשה זו נגועה בחוסר תום לב.

אריאל אטיאס: הם פלשו למקרקעין ופונו, חזרו ופלשו אליהם שלוש פעמים נוספות תוך הפרה בוטה של דרישות הדין – – – המבקשים לא הוכיחו, ולו לכאורה, את זכויותיהם להחזיק בקרקע".

אריאל אטיאס: על רקע זאת פסק בית-המשפט לחובת המבקשים הוצאות על סך 20,000 שקלים.

אריאל אטיאס: זאת אומרת שאנחנו מדברים על זה שיש כאן פולשים, ולא מפני שהם בדואים הם מעל החוק, ולא מפני שיש בדואים שיש אתם ויכוח בשאלה אם הם מחזיקים בקרקע מתקופות שלפני הקמת המדינה, לכן כל מי שגר בסביבה וכל הבדואים חסינים מפני החוק.

אריאל אטיאס: ובשם היללות שאנחנו שומעים השכם והערב על זה שמפלים את הבדואים – ושמעתי כאן מלים שהדעת אינה סובלת, כאילו המדינה עושה טיהור אתני.

אריאל אטיאס: אם זה נקרא טיהור אתני, אני מזמין אתכם לבוא לראות איך הציבור היהודי, ששומר על החוק, כשהוא פולש לקרקע, מינהל מקרקעי ישראל תיק-תק מפנה אותם.

אריאל אטיאס: אין מציאות שבן-אדם חוזר פעם אחר פעם במשך שמונה שנים על פלישות, אחרי שבית-משפט קובע שהוא פלש שלא כדין, משלם קנסות, והוא לא ימצא את עצמו מאחורי סורג ובריח.

אריאל אטיאס: צריך באמת להסדיר את בעיית הבדואים.

אריאל אטיאס: יש מקרים שהקרקעות הן של הבדואים מתקופות עבר ובוודאי שצריך להגיע להסדר.

אריאל אטיאס: יש דוח-גולדברג המפורסם – אני אתייחס אליו בהמשך – אבל דוח-גולדברג לא אמר שכל מי שבדואי, באשר הוא, שנמצא שם, יכול להיכנס לאיזה קרקע שהוא רוצה, נגד בתי-המשפט.

אריאל אטיאס: בתי-המשפט ידועים בהגנה הגדולה שנתנו לבדואים.

אריאל אטיאס: רק מתקציב משרד הבינוי והשיכון, נגד תוכניות העבודה שעשינו, נדרשנו להקצות מיליוני שקלים לדרכים – בדרך כלל משרד הבינוי והשיכון לא נותן דרכים וכבישי גישה לבתי-ספר; עושה את זה משרד החינוך.

אריאל אטיאס: אמר לנו בית-משפט: אתם תעשו את זה, כי אתם צריכים להיות אחראים.

אריאל אטיאס: אבל מפה ועד לצייר איזה מציאות שמי שחס ושלום נוגע בבדואים אז זה כבר טיהור אתני – נסחפתם לגמרי.

אריאל אטיאס: בואו תראו איזו אכיפה יש כלפי הציבור בישראל שלא נמצא בסיטואציה הזאת שהוא בונה עוד צמוד-קרקע ועוד צמוד-קרקע ועוד צמוד-קרקע.

אריאל אטיאס: אני הייתי בסיור ביישובים הבדואיים.

אריאל אטיאס: יש כאלה שבאמת חיים בתנאים לא נאותים, חלקם בבחירה מרצון, חלקם לא הסדירו להם את הקרקעות שלהם, וזה הרלוונטיות של דוח-גולדברג, אבל לא לעשות הכללות, בוודאי לא אמירות כאלה חריפות.

אריאל אטיאס: דווקא אנחנו מבוקרים, בצדק, על-ידי גורמים רבים בחברה הישראלית, על כך שהמדינה במשך כל כך הרבה שנים הזניחה את הנגב לפלישות חוזרות ונשנות, בחוסר אכיפה באופן עקבי – חלק מפחד, חלק משיקולים ביטחוניים כאלה ואחרים, חלק מסדרי עדיפויות במכלול אירועים ותאריכים.

אריאל אטיאס: זכור לנו האירוע האחרון, שהיה פינוי שהיה צריך בשבילו סדר-כוחות של יותר מ-1,300 שוטרים, עם מבצע מורכב ביותר – בשביל לעשות פינוי של אנשים שהם נגד החוק; לא מדברים פה על מישהו שהמדינה מלאימה לו את הנכס, ונאמר בריש גלי: אתם תפנו, אנחנו נחזור עוד פעם.

אריאל אטיאס: לכן, אני אומר, זה ה"סור מרע"; לא צריך, אתם יודעים, להתחיל להיסחף.

אריאל אטיאס: המדינה רוצה לתת ונותנת הרבה, ומפה ועד לצייר את המציאות הזאת שכאילו עושים כאן טיהור אתני – זה רחוק מהאמת.

אריאל אטיאס: ועכשיו, גם לגבי דוח-גולדברג, וגם לגבי הפתרונות שמוצעים.

אריאל אטיאס: אכן, דוח-גולדברג הוצג בממשלה הקודמת, אבל הוא היה דוח כללי, מה צריך לעשות, לא איך מבצעים את זה הלכה למעשה.

אריאל אטיאס: זה דבר שהוא מורכב, לוקח זמן, בעיקר לאור העובדה שאנחנו עובדים עם אוכלוסייה שונה, אחרת, שרמת האכיפה של המדינה בה לאורך כל השנים, בכל הממשלות, היתה חלשה מאוד ביחס למגזר הכללי בישראל, שהאכיפה שם, בוודאי בתחומי התכנון והבנייה – בוודאי פלישות – עם יד הרבה יותר קשה.

אריאל אטיאס: תספרו לי על פעם אחת שהיה צריך במגזר הכללי בישראל להביא יותר מכמה שוטרים בודדים בשביל לפנות איזה שטח, בטח לא פלוגות ובוודאי לא בסדרי-גודל כאלה, בשביל לעשות איזה פינויים, ולכן נוצרה הסיטואציה הזאת.

אריאל אטיאס: הדוח של ועדת-גולדברג, וגם מודל היישום, הוצגו בפני כמה פעמים, הם צריכים להיות מוצגים בחודש הקרוב לראש הממשלה.

אריאל אטיאס: התווספו 44 עובדים נוספים, תקנים שקיבלנו ממשרד האוצר כדי להקים את הרשות של הבדואים בנגב, יושבים בתוך משרד הבינוי והשיכון בבאר-שבע, יש להם מנכ"ל שלהם, יש להם הייררכיה, עם כל התכנון והבנייה.

אריאל אטיאס: אנחנו נותנים להם תמריצים מרובים.

אריאל אטיאס: אני רוצה עכשיו לספר לכם מה מקבל אזרח בדואי שאנחנו מציעים לו לעבור להסדרה – ועל זה יכולים לחלום אזרחי ישראל, שגם הם חיים כאן במדינה, משרתים בצבא, תורמים למדינה ורוצים לקבל גם הם קורת-גג.

אריאל אטיאס: המדינה מציעה לבדואים בית צמוד-קרקע – קרקע בחינם, פיתוח מלא, 100%, בחינם; רק יבנה את ביתו – יעלה לו עלות בנייה, והוא מקבל בית צמוד-קרקע.

אריאל אטיאס: מי יכול לקבל דבר כזה אצלנו במדינה?

אריאל אטיאס: נותנים תמריצים כאלה, ובאים כאן, מעל הדוכן, ומשמיצים את המדינה, שהיא אוכפת את החוק על בדואים שפלשו במשך – 12 פעמים, שבית-המשפט קבע שהם פולשים, שהם לקחו קרקע בניגוד לחוק.

אריאל אטיאס: נותנים תמריצים מהסוג הזה.

אריאל אטיאס: במקביל, כפי שאני גם הצגתי את זה בפני – – –

חיים אורון: השר אטיאס, כמה נותנים לבדואי בעבור דונם – קרקע שהיא שלו?

אריאל אטיאס: מה השאלה?

חיים אורון: בדואי שיש לו דונם קרקע, כמה כסף הוא מקבל?

אריאל אטיאס: אני לא יודע להגיד לך בעל-פה, אני רק יודע להגיד לך, חבר הכנסת חיים אורון, שאתה מנסה עכשיו להגן על – – – מה שהמדינה עושה, שהיא מפנה בדואים – שחלקם, בית-המשפט קבע שהם פלשו לקרקע – שתדע שזוגות צעירים, שהרבה פעמים עמדת פה וטענת למה המדינה לא מספיק נותנת לזוגות צעירים – אז אני מדגיש לך שהבדואים מקבלים היום – המדינה מציעה להם קרקע חינם, פיתוח 100% חינם יכול לעלות לפעמים יותר מ-200,000 או 300,000 שקלים.

חיים אורון: אדוני השר, אני חי שם יום-יום.

חיים אורון: אני בכל זאת שואל אותך כמה בדואי מקבל תמורת דונם, כשהמדינה אומרת: תן אותו, נבנה עליו לבדואים.

חיים אורון: אני אגיד לך.

אריאל אטיאס: אני מוכן לבדוק לך את זה ואני אתן לך תשובה מוסמכת.

חיים אורון: בסדר.

חיים אורון: אני אגיד לך.

אריאל אטיאס: אני מוכן לבדוק לך את זה ולתת לך תשובה מוסמכת, אבל מה שאני אומר עכשיו זה מאוד מוסמך – שום זוג צעיר בישראל לא מקבל את הדבר הזה; יכולים לחלום על זה.

אריאל אטיאס: לכן, מה שאני מציע – שקצת, כשאתם באים לתקוף – – –

חיים אורון: אבל יש – – –

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אולי תגיד לנו וזה הכול, אולי הוא יגיד, הוא אמר שאולי תגיד וזה הכול, ייגמר הוויכוח.

אריאל אטיאס: אתה יודע, אולי תעזור לי – – –

אופיר אקוניס: אולי תגיד וייגמר הוויכוח.

חיים אורון: 3,000 שקל.

אריאל אטיאס: על מה?

חיים אורון: על דונם.

מיכאל בן-ארי: דונם שאף פעם לא היה שלו.

אריאל אטיאס: תגיד לי, אתה יודע כמה עולה דונם אדמה במקום שאין בו שום תשתיות – –

אופיר אקוניס: הנה, הוא אמר לך.

אריאל אטיאס: – – ושום דבר?

חיים אורון: אני יודע מצוין.

אריאל אטיאס: כן?

אריאל אטיאס: כמה עולה?

חיים אורון: אני יודע, זה הבית שלי, אדוני השר.

חיים אורון: אני יודע מצוין.

חיים אורון: אני יודע כמה נותנים על כביש 6, על אותה אדמה, על-יד.

אופיר אקוניס: כמה נותנים על כביש 6?

חיים אורון: 3,000 דולר, 4,000 דולר.

חיים אורון: בוא, אתה רוצה לקיים את הדיון הזה ברצינות?

אריאל אטיאס: כן.

חיים אורון: תדע, בוא אני אגיד לך דבר פשוט; קח את דוח-גולדברג, תחתום עליו למטה, על כל הסכומים, ונמשיך לדבר.

אריאל אטיאס: יש לי שאלה בשבילך, חבר הכנסת חיים אורון – –

אופיר אקוניס: מה זה, שעת שאלות?

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אריאל אטיאס: – – האם המדינה צריכה לפנות בדואים שבית-המשפט קבע שהם פלשו לקרקע?

אריאל אטיאס: כן או לא?

חיים אורון: המדינה צריכה – – –

אריאל אטיאס: תענה לי על זה.

חיים אורון: אני עונה לך, אם היושב-ראש נותן לי.

אופיר אקוניס: וזהו.

אופיר אקוניס: ובזה נסתפק.

אריאל אטיאס: יאללה, תן לו.

אופיר אקוניס: כן, אמרתי – ובזה נסתפק.

חיים אורון: זה נאום שאני נואם אותו כבר 15 שנה, ואני עומד לסיים לנאום אותו.

חיים אורון: המדינה צריכה לפתור את שתי הבעיות יחד – את בעיית הקרקעות ובעיית ההתיישבות יחד.

חיים אורון: אם תלך לפתור את שתי הבעיות יחד, גם תגיע להסדרים על הקרקע וגם תיתן קרקע למי שאין לו קרקע, ולמי שיש לו קרקע איפה לבנות – תתקדם.

חיים אורון: אם אתה – – –

אריאל אטיאס: זאת תשובה מאוד ארוכה על השאלה אם המדינה צריכה לאכוף את החוק – –

חיים אורון: – – – תאכוף.

חיים אורון: תאכוף.

אריאל אטיאס: – – בפזורה, האם היא צריכה לפנות מישהו – –

אופיר אקוניס: תודה.

אריאל אטיאס: – – שפלש לקרקע – – –

אופיר אקוניס: אדוני השר, אני מניח שהתשובה היא "כן", ובוא נסיים את הדו-שיח ביניכם.

אורי אורבך: תחשוב שזה מתנחלים – – –

אופיר אקוניס: פשוט עוד לא התחיל הדיון.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: אני מניח שהתשובה היא "כן".

אריאל אטיאס: לכן אני מציע להסיר את ההצעה הזאת מסדר-היום.

אופיר אקוניס: מצוין.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, שר השיכון והבינוי אריאל אטיאס.

אופיר אקוניס: ראשון הדוברים בדיון, בבקשה, חבר הכנסת .

אופיר אקוניס: אחריו – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: לא נמצאת.

אופיר אקוניס: אם תהיה – תעלה.

אופיר אקוניס: אם לא תהיה – לא תעלה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: שלוש דקות.

יעקב אדרי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, בנושא ועדת-גולדברג, אולי בכל זאת יורשה לי להעיר, כשר לפיתוח הנגב והגליל לשעבר, אני מציע לקבל את זה איך שזה, אבל לעגן את זה בחקיקה כדי שאחת ולתמיד ייגמר הסיפור הזה, וזה חייב להיות רק בחקיקה.

יעקב אדרי: מה לעשות, ואני בעד ללכת – אגב, ועדת-גולדברג הלכה לקראת הבדואים בצורה מרחיקת לכת, במסקנות שלה, ואני חושב שצריך לקבל את זה.

יעקב אדרי: הממשלה צריכה להחליט, אבל לעגן את זה בחקיקה, שזה לא יהיה עוד מסקנות של איזה ועדה – שיושבת כבר שנתיים, אגב, למעלה.

יעקב אדרי: אדוני היושב-ראש, אני לקחתי על עצמי, בשם סיעת קדימה, לעלות כל שבוע ולהתריע ולצלצל בפעמונים בנושא הדיור.

יעקב אדרי: שר השיכון פה, וטוב שהוא ישמע את זה.

יעקב אדרי: מה לעשות, בשבוע שעבר, ולפני שבועיים, עליתי לדוכן ואמרתי שנושא הדיור זה פצצת זמן מתקתקת.

יעקב אדרי: ואני מסתכל כל שבוע – אולי אני טועה, אולי יש שינויים, אולי יש שיפורים, אבל מה לעשות, אדוני שר השיכון, אני חייב להגיד לך שהמצב לא הולך ונהיה יותר טוב; הוא הולך ונהיה יותר גרוע.

יעקב אדרי: ומאוד פשוט, צריך רק לפתוח את דפי העיתונות, להאזין לחדשות, לשמוע את הנתונים – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני, אתה מדבר עוד לשר?

אופיר אקוניס: כי הוא עוזב.

יעקב אדרי: לא, הוא עזב.

יעקב אדרי: פשוט נתתי לו לגמור את השיחה.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

יעקב אדרי: כשקוראים את הנתונים, אדוני היושב-ראש – זה נושא טעון, נושא בעייתי, נושא כאוב.

יעקב אדרי: ושוב, אני מציע – אני יודע שאתה מעורה בנושאים השונים – כדאי באמת להיכנס בעובי הקורה.

יעקב אדרי: אני חושב שמה שעושים – הפתרונות שניתנו עד היום על-ידי הממשלה זה חלק מזערי, זה כיוון טוב, אבל זה לא מספיק.

אופיר אקוניס: אתה מדבר על מצוקת הדיור.

יעקב אדרי: על נושא הדיור, מצוקת הדיור.

אופיר אקוניס: דנו בזה באמת ביום רביעי.

אופיר אקוניס: אתה יודע, חבר הכנסת אדרי, זה לא יכול להיות.

אופיר אקוניס: אתמול אני שומע, חבר הכנסת בילסקי – אני מסתפר, זה קורה לי מדי פעם, ומספר לי הספר שלי – דירה מעליו, קנו במחירים – אני לא אנקוב במחיר ובמקום – בלתי מתקבל על הדעת שמישהו בכלל נתן לו את הסכום הזה.

אופיר אקוניס: כלומר, יש פה ציבור שהוא גם משלם כל סכום – לא מתמקח – פשוט משלם כל דבר.

אופיר אקוניס: בלתי מתקבל על הדעת.

יעקב אדרי: מה אתה רוצה להגיד, שאנשים יש להם כסף?

אופיר אקוניס: לא.

יעקב אדרי: זה לא הסיפור.

אופיר אקוניס: לא שאנשים יש להם כסף – – –

יעקב אדרי: משכנתאות נותנים, אחרי זה יצטרכו לשלם.

אופיר אקוניס: שיתמקחו על הכסף, שיתמקחו על המחיר.

אופיר אקוניס: וגם, כמובן, הממשלה צריכה להמשיך, אין על זה ויכוח.

יעקב אדרי: אדוני היושב-ראש, אני שמח שאתה הולך לספר.

יעקב אדרי: במספרה אתה יכול לשמוע – –

אופיר אקוניס: נכון.

יעקב אדרי: – – את הציבור.

אופיר אקוניס: מסכים.

יעקב אדרי: גם נהג המונית – כדאי לנסוע לפעמים במוניות, באוטובוסים, אתה שומע את העם – –

אופיר אקוניס: נכון.

אופיר אקוניס: נכון.

יעקב אדרי: – – וזה חשוב מאוד.

יעקב אדרי: אתה אגב נוסע – – –

אופיר אקוניס: אני הפרעתי לו, אני אוסיף לו דקה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: – – –

אופיר אקוניס: אני הפרעתי לחבר הכנסת אדרי.

אופיר אקוניס: בבקשה.

שלמה מולה: באנו לשמוע – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: אני מוסיף דקה שלמה.

אופיר אקוניס: בבקשה.

יעקב אדרי: אדוני היושב-ראש, אני גם יודע את הרגישות שלך, וזה חשוב, אבל אתם לא עושים מספיק בעניין הזה.

יעקב אדרי: ריבונו של עולם, אז מה, מחכים – כמו שהיה אז עם הדלק – וקמה צעקה ואחרי זה מכנסים מסיבת עיתונאים ועושים מה שעושים?

יעקב אדרי: זה לא נכון.

יעקב אדרי: אני חושב שהדברים ידועים.

יעקב אדרי: חלק מהצעדים כבר נעשו, אבל זה לא מספיק.

יעקב אדרי: עובדה שהנתונים הולכים ומחמירים מדי שבוע.

יעקב אדרי: אני שוב שומע – מה לעשות?

יעקב אדרי: אתה יושב במספרה, אני יושב בקניון עם כל החבר'ה מאור-עקיבא ושומע אותם.

יעקב אדרי: תמיד אמרתי לשר השיכון, אצלי האינדיקציה זה המחירים באור-עקיבא.

יעקב אדרי: מה לעשות?

יעקב אדרי: איבדו כל פרופורציה, אדוני היושב-ראש, זה פשוט לא ייאמן.

יעקב אדרי: הזוגות הצעירים אומרים לי: יעקב, אנחנו השתחררנו, מאיפה נביא את זה?

יעקב אדרי: אז, אדוני היושב-ראש – אולי דרכך לממשלה, לשר האוצר, לשר השיכון, שיצא, אבל הוא יודע את הבעיות – מה שעשיתם עד היום זה לא מספיק, אני לא רוצה להגיד "לעג לרש", זה לא טוב, אבל לא עשיתם מספיק ובסוף זה יתפוצץ בפרצוף של כולנו.

יעקב אדרי: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: אוה, נכנסה חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך, חבר הכנסת אדרי.

אופיר אקוניס: בבקשה, גברתי.

אופיר אקוניס: בול בזמן, אחרת היינו עלולים, חלילה, לפסוח עלייך.

אורלי לוי אבקסיס: או חלילה לחשוב שיש פה איזו אמירה סיעתית.

אופיר אקוניס: חלילה וחס.

אופיר אקוניס: בבקשה, גברתי.

אופיר אקוניס: שלוש דקות.

יעקב אדרי: אורלי, תתייחסי גם את לנושא – – –

אורלי לוי אבקסיס: אני אתייחס בעיקר למה שהצגתם בהצעת האי-אמון.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בדברי ימי הכנסת מיום היווסדה היה למכשיר האי-אמון אפקט מיוחד שהשפיע על עבודת הבית, על התנהלות הסיעות ועל גיוסם והתייצבותם של חברי הכנסת לקראת הדיון וההצבעות.

אורלי לוי אבקסיס: חובת הנוכחות והמשמעת שהטילו הסיעות על חבריהן שיוו למעמד אווירת חירום, כאילו גורל הממשלה מוטל פה על כף המאזניים.

אורלי לוי אבקסיס: שום נושא אחר בשום תחום שהוא בחיינו לא יכול לגרום להתרוצצות דומה ולתחושת הדחיפות הממריצה את כולם, מן הקואליציה ומן האופוזיציה, כמו מעמד האי-אמון.

אורלי לוי אבקסיס: יש המייחסים לאקט זה מחאה ותוכחה כנגד הממשלה על מחדליה, כביכול; יש הרואים באי-אמון הזדמנות להפלת הממשלה, ויש, כמובן, רבים מבית ומחוץ הצמאים לשמוע מאלה המשתמשים בכלי זה חדשות לבקרים מה הם מציעים לפתרון הבעיות שעמן מתמודדת הממשלה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל עולם כמנהגו נוהג, ולאורך השנים המשחק הפרלמנטרי הזה ריתק וממשיך לרתק את כולנו, בעוד כולם יודעים מראש את תוצאותיו.

אופיר אקוניס: את יודעת כמה פעמים נפלה ממשלה בהצבעת אי-אמון?

אורלי לוי אבקסיס: אפס פעמים.

אופיר אקוניס: לא, פעם אחת.

אופיר אקוניס: ב-1990 ממשלת שמיר נפלה, אבל הוא הקים אותה מחדש תוך שלושה חודשים.

אורלי לוי אבקסיס: מה שאומר שלא היו בחירות, אז לא באמת נפלה הממשלה.

אורלי לוי אבקסיס: אדרבה, אני אשמח מאוד אם יואילו נא המבקרים לפרט באוזנינו ובאוזני הציבור איך הם טיפלו בשעתם בבעיות שאותן הם מתיימרים לייצג טוב מהממשלה המכהנת.

אורלי לוי אבקסיס: איך הם פתרו אותן?

אורלי לוי אבקסיס: אחת לאחת, בתחומי הבריאות, התעסוקה, החינוך, ילדים בסיכון, זקנים, עולים ופריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, אי-אפשר להתעלם מן העובדה שרק לפני שנתיים בערך, חברים, אתם הייתם הממשלה, אתם הייתם השלטון, ועכשיו, בבקשה מכם, עם יד על הלב, אבל עם כל הצניעות המתבקשת, חבר הכנסת טיבייב, האם אתם יכולים לומר שהשארתם אחריכם גן של שושנים?

רוברט טיבייב: – – –

אורלי לוי אבקסיס: בעיות, אתם יודעים, הן קשות כמעט בכל התחומים, אבל על כל אלה נוספו גם בעיות קשות מבית ואיומים רציניים מבחוץ.

רוברט טיבייב: – – –

אורלי לוי אבקסיס: עם כל אלה הממשלה משתדלת להתמודד, ובוא נודה, זה לא קל.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אי-אפשר גם להתעלם מקשיים ולא לראות בעבודה הקשה, המושקעת, שום הישג בשום תחום, עם כל הכבוד.

אורלי לוי אבקסיס: חברי חברי הכנסת, אני עומדת כאן היום כנציגת הקואליציה, אבל חשוב מכך, כאזרחית המדינה וכחברה בכנסת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: מערכת הבריאות בכנסת ישראל סבלה שנים רבות מחוסר בתשומת לב הראויה לה.

אורלי לוי אבקסיס: היא סוחבת אתה בעיות, עוולות ופערים בלתי נסבלים של שנים על גבי שנים של ממשלות שונות.

אורלי לוי אבקסיס: הניסיון של חלק מחברי האופוזיציה לצייר מציאות שחורה אל מול גן-העדן שהיה כשחלקם היה בשלטון, עד לפני כשנתיים בלבד, הוא עלבון לציבור וזלזול באינטליגנציה שלו.

אורלי לוי אבקסיס: הייתי ממליצה לנהוג בצניעות – כולנו, כולל חברי האופוזיציה.

אורלי לוי אבקסיס: אפשר ומותר להצביע על בעיות, חשוב מאוד, אבל חשוב מאוד להיות שותף במאבקים לפתרונן, כפי שאנחנו, מתוך הקואליציה, עושים זאת פעם אחר פעם, ולראיה, ההישגים שלנו בוועדות השונות, לפעמים כנגד החלטות קואליציוניות.

אורלי לוי אבקסיס: נכון, הציבור במדינת ישראל ידוע בזיכרון הקצר שלו, אבל הוא מזמן יודע לזהות שמוחקים לו תקופות ומעלימים לו בעיות שהיו בתקופות של ממשלות קודמות.

אורלי לוי אבקסיס: רק לפני כשנתיים, ואני רוצה לצטט פה, עת כיהנה ממשלת קדימה בשלטון, שיגר ארגון הרופאים עובדי המדינה מכתב שמוען לידיו של שר הבריאות דאז, יעקב בן-יזרי, ובו שטחו הרופאים את טענותיהם והלינו על אודות מצוקת בתי-החולים והחולים המונשמים בבתי-החולים הממשלתיים.

אורלי לוי אבקסיס: שם גם הוזכרה מצוקת התפוסה במחלקות הפנימיות – –

רוברט טיבייב: – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – והופעל לחץ על שר הבריאות מתוך כוונה שיפעל במהירות לשינוי המצב, כפי שהוצג בשעתו.

אורלי לוי אבקסיס: דוגמה אחת היא זו, אבל יש דוגמאות רבות, ואין בכוונתי לפתוח ברשומון, שהוא לבטח היה מספר סיפור שחברי האופוזיציה לא היו אוהבים לזכור.

אופיר אקוניס: גם אין לך הרבה זמן.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, אני חושבת ויודעת שיש הסכמה של רבים וטובים, אנשי מקצוע, אנשי ציבור וגם חברי אופוזיציה המודים שמשרד הבריאות והעומד בראשו, סגן השר ליצמן, עשו כברת דרך מהיום הראשון שבו הוא נכנס לתפקיד תובעני ולא פשוט זה ועד לימינו.

רחל אדטו: את דוברת שלו?

אורלי לוי אבקסיס: לראשונה אישרה ממשלת ישראל טיפולי שיניים חינם לילדים – –

רחל אדטו: על חשבון סל התרופות.

אורלי לוי אבקסיס: – – מדובר במהפכה של ממש.

אורלי לוי אבקסיס: הוקצו שמונה מכשירי MRI לבתי-חולים ומרכזים רפואיים בפריפריה; גם כאן מדובר בשינוי משמעותי עבור מאות אלפים.

אורלי לוי אבקסיס: שנים דובר על בית-ספר לרפואה בגליל – – –

אופיר אקוניס: אני חייב להגיד לך שזה שלוש דקות באי-אמון, אם אפשר עוד שתי דוגמאות.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקצרת.

אורלי לוי אבקסיס: לא מעשים מופלאים, יש עוד הרבה מה לעשות, אבל הדברים שכן עשינו ומהם אי-אפשר להתעלם: הממשלה הזאת עושה מה ששנים דיברו בו, על הקמת בית-ספר לרפואה בגליל, והיא מוציאה זאת לפועל, הלכה למעשה.

אורלי לוי אבקסיס: ההחלטה על חדרי מיון קדמיים, דבר שיפסיק את ההתרוצצות של תושבי עיירות הפיתוח להגיע למיון בבתי-חולים מרוחקים, וזה גם יקל על התושבים אבל גם יפחית את העומס בבתי-החולים.

אורלי לוי אבקסיס: חלה התקדמות גם בתחום הפגים, והיתה לי הזכות להיות מובילה ושותפה לה, אבל זה עדיין לא מספיק.

אורלי לוי אבקסיס: כמו כן, חיזוק שייאות נוספים – וכך גם בתחומים אחרים כגון ילדים בסיכון ועוד, ומפאת קוצר הזמן לא אעמוד על כולם.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מערכת הבריאות במדינת ישראל צריכה עוד תקציבים, עוד רופאים ועוד השקעות באזורי הפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: יש וצריך עוד לעשות בתחומים רבים, אבל אני חושבת שתחת הממשלה הזאת נעשו פעולות חשובות הנוגעות לחייהם של אזרחים רבים.

אורלי לוי אבקסיס: הדרך ארוכה מאוד, ואנחנו נלחמים ונאבקים בוועדות ומתוך הקואליציה לשנות דברים שנראים לנו כניתנים, במאמץ, לשינוי ולהשגה, ואנו נמשיך לעשות זאת.

אורלי לוי אבקסיס: אני התעכבתי בכוונה, אדוני היושב-ראש, בתחום אחד, שהוא חשוב מאוד לכולנו, אבל ישנם עוד תחומים ובעיות – –

אופיר אקוניס: נכון, נא לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: – – והממשלה תמשיך במאמץ להתמודד ולפתור גם אותם.

אורלי לוי אבקסיס: מובן שאין מטה קסם שבו ניתן לפתור בעיות אלה, הן מצריכות התמודדות יומיומית, הקצאת תקציבים ומאמץ בלתי פוסק לשינויים המתבקשים.

אורלי לוי אבקסיס: על העשייה שנעשתה, וזאת שעוד תיעשה, אין הממשלה מצפה לקומפלימנטים מהאופוזיציה, זו בוודאי לא תיתן אותם.

אורלי לוי אבקסיס: זה יבוא בהבעת אמון מן העם ולא מן האופוזיציה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו את שלנו נמשיך לעשות, ונמשיך להיאבק לפעמים גם עם חברי האופוזיציה בתוך הוועדות, ונביא להישגים כמו שהבאנו עד עכשיו בוועדת העבודה והרווחה ובוועדות אחרות.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

אופיר אקוניס: אחריו – חבר הכנסת בנימין בן-אליעזר.

אופיר אקוניס: אתה פה?

אופיר אקוניס: הכנתי אותך.

אופיר אקוניס: אתה יכול להמשיך לדבר שלוש דקות עם חברת הכנסת יחימוביץ, ואז תעלה.

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, נתחיל מהצעת האי-אמון האחרונה, הכפר אל-עראקיב.

נסים זאב: הכפר הזה, 11 שנה מתנהל שם משפט כנגד פולשים, מיליונרים, שיש להם דירות בכפר-קאסם, שיש להם דירות במקומות אחרים, כולל גם ברהט, ומניחים שם כל מיני אוהלים.

נסים זאב: מתחילים באוהל, כמובן, ככה זה מתחיל.

נסים זאב: ואחר כך, לאט-לאט, בשלבים, זה הולך ונבנה ומתעצם.

נסים זאב: ופתאום, אחרי 11 שנה של דיונים משפטיים, אותם פולשים שהם חסרי ניקיון כפיים, שבאים מגובים בשם התנועה האסלאמית, ראאד סלאח הוא שמגבה אותם, הוא שמממן אותם, הוא שמדריך אותם איך להשתלט על אדמות מדינה.

נסים זאב: עומדים פה חברי הכנסת, שהם לא התנועה האסלאמית בחאווה, אבל הם בדיוק עושים את מה שהתנועה האסלאמית הקיצונית רוצה, והם עושים את זה די טוב בשם הדמוקרטיה.

נסים זאב: בשם הדמוקרטיה בעולם הערבי – תראו איזה מהפכות הולכות.

נסים זאב: אגב, אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, מי שלמד איך להכות את הממשלה בדרך הדמוקרטית – את זה מישראל למדו.

נסים זאב: אתה רואה כל יום עומדים פה חברי הכנסת, בגלל הדמוקרטיה המופקרת שלנו, שאין שום מגבלה – וזה טוב אולי, אבל לא כשאותם האנשים הדמוקרטים הם שונאי ישראל, שונאי מדינת ישראל, והם מנסים פה, מעל הבמה הזאת, כל הזמן להכפיש.

נסים זאב: לא שמעתי פעם אחת, נאום אחד, במשך שנים, שמדברים בעד מדינת ישראל.

נסים זאב: יש אולי משהו טוב, בכל זאת, שמדינת ישראל עושה למוסלמים, לערבים, לבדואים – לא, תמיד יש תלונות, תמיד הם מסכנים, תמיד הם נרדפים, תמיד לא עשינו מספיק.

אופיר אקוניס: הדבר העיקרי זה הדמוקרטיה שלה, שבשמה הם יכולים להגיד את מה שהם אומרים נגד.

נסים זאב: נכון, אבל לא כל הזמן לשקר במצח נחושה, לצייר את עצמם כמסכנים.

נסים זאב: אגב, אני רוצה לומר לך, גם איזה שיטה יש להם שם – שם הם הפכו את הכפר הזה, בהתחלה הביאו לשם אנשים לקבור אותם, אחרי מאה-ועשרים שלהם, ומאותם קברים הפכו את האזור לתחיית המתים, ורוצים כרגע להקים שם עיר שלמה.

נסים זאב: אבל בגלל השתיקה שלנו, בגלל חוסר האונים של מדינת ישראל, בגלל הרגישות הגבוהה שיש לנו לבדואים – וזה טוב, אבל לא עד כדי כך; אנחנו צריכים לדאוג לדורות הבאים שלנו, צריכים להסתכל מאה שנה קדימה, בעזרת השם, לראות איפה בנינו ובני בנינו – היכן יבנו את בתיהם.

נסים זאב: ואם אנחנו נשאיר את ההפקרות הזאת שכל בדואי מקים אוהל ומשתלט על ג'בלאה ועל הר שלם, ואחר כך זה נהפך להיות ל-10 דונם ול-20 דונם במקרה הטוב, אנחנו באמת נמצא שכל אדמות המדינה מחוסלות.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בנימין בן-אליעזר, בבקשה.

אופיר אקוניס: אחריו – חבר הכנסת ליצמן.

אופיר אקוניס: אחריו – חברת הכנסת וילף.

בנימין בן-אליעזר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר המכובד, אני מאוד שמח לראות אותך כאן לפני, השר לענייני העורף, משום שלפי דעתי אולי אתה היחיד שצריך להיות קשוב למה שמתחולל כאן מסביב.

בנימין בן-אליעזר: אדוני שר העורף, אני לא יודע אם שתי הספינות האירניות עברו או לא עברו את תעלת סואץ, אבל הן יעברו.

בנימין בן-אליעזר: אדוני השר, אינני יודע אם אתה שמעת את הנאום של השיח' שחזר למצרים ונאם בפני מיליון וחצי איש על חזרה לתפילה במסגד אל-אקצא, על פתיחת השערים מול רפיח, על התחברות חזרה ל"חמאס".

בנימין בן-אליעזר: אדוני השר, אני מקווה שהממשלה שאתה חבר בה יודעת שלא רחוק היום והיא תצטרך לעמוד למשפט, למשפט כבד נגד פשע שנעשה כאן, בארץ הזאת; הפשע הוא הפקרת המדינה, הפקרת העם.

בנימין בן-אליעזר: אדוני היושב-ראש, אתה כמוני שומע, לא פעם ולא פעמיים שמעת אותי, לא פעם ולא פעמיים שמעת אותי מדבר על סדר חדש במזרח התיכון.

בנימין בן-אליעזר: לא פעם ולא פעמיים שמעת אותי: המצב לא טוב.

בנימין בן-אליעזר: לא פעם ולא פעמיים שמעו אותי כולם מדבר על חלון הזמן שצריך לנצל אותו.

בנימין בן-אליעזר: צר לי לומר לכם, ראש הממשלה שלך, אדוני היושב-ראש – – –

אופיר אקוניס: לא, הוא של כולם.

בנימין בן-אליעזר: ראש הממשלה שלך, אדוני היושב-ראש, הפקיר את המדינה, הפקיר את העם, ואני לא יודע אם הוא בכלל מבין את מה שמתחולל כאן מסביב.

בנימין בן-אליעזר: אני רואה את העולם הערבי, ואני משתאה, האם מישהו הביא בחשבון את מה שעשוי לקרות בעוד כמה חודשים?

בנימין בן-אליעזר: אף אחד לא יודע.

בנימין בן-אליעזר: דבר אחד בטוח, זה לא אותו עולם ערבי שהכרנו.

אופיר אקוניס: זה ברור.

בנימין בן-אליעזר: אני אצטט רק את מה שאמר לי מובארק לפני כמה ימים, באחת השיחות, כשעשה את חשבון הנפש עם אלו שהוא שירת אותם 30 שנה, כדבריו: 30 שנה שירתתי אותם, והם בעטו בי בפָּנים.

בנימין בן-אליעזר: אבל זה לא חשוב, חשוב יותר לעקוב ולשמוע איך הוא מדבר על כדור השלג שלא ייעצר בשום מדינה ערבית, הוא הולך לבקר בכל העולם הערבי, ולא ישאיר אדמה אחת שלא תהיה חרוכה.

בנימין בן-אליעזר: דמוקרטיה, הכול דמוקרטיה.

בנימין בן-אליעזר: ואנחנו עומדים בפני מצב שאנחנו רצים אל עולם הרבה יותר רדיקלי, הרבה יותר אסלאמי, הרבה יותר מיליטנטי, הרבה יותר קיצוני, אז, איפה ראש הממשלה יהיה?

בנימין בן-אליעזר: ריבון העולמים, היו לנו שנתיים, אלוהים נתן לנו מתנה, עם העולם הערבי, שגם לא הצהיר על זה – יושב פה חבר הכנסת , יודע לאשר את דברי, שגם אם הוא לא הצהיר על זה, חיבק אותנו וייחל להמשך עוצמתה של מדינת ישראל.

בנימין בן-אליעזר: אותו עולם הערבי שרצה – – –

אופיר אקוניס: הוא בטח מתכוון לחלקו.

בנימין בן-אליעזר: אותו עולם ערבי שרצה להשאיר את המזרח התיכון הזה יציב ואיתן.

בנימין בן-אליעזר: בשנתיים האלה יכול היה ראש הממשלה להיכנס למהלך מול אבו מאזן, להקפיא את הבנייה ולהיכנס למשא-ומתן, ובתוך חצי שנה – אמרתי לו: בתוך חצי שנה אני מביא לך פה תוכנית, תוכנית שמדברת על הסכם שנוגע בחמש בעיות היסוד – בגבולות, בנושא ירושלים, בנושא פליטים, בנושא סידורי ביטחון, בנושא התנחלויות, והיישום שלו – לחמש השנים הבאות, ולזה אבו מאזן היה מוכן.

אורי אורבך: מזל שהוא לא הקשיב לך.

אופיר אקוניס: הנה, אתה רואה – – –

בנימין בן-אליעזר: כן, אני יודע, הוא לא הקשיב לי – –

אורי אורבך: מזל שהוא לא הקשיב לך.

בנימין בן-אליעזר: – – הוא לא הקשיב לי, אבל מזל – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בן-אליעזר, אתה מתקרב לסיום.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך, אדוני.

בנימין בן-אליעזר: כן, אבל, ידידי, מזל שהבדל הגילים בינינו הוא כזה שאני מאחל לך שתזכה לראות את מה שיקרה בארץ הזאת, היפהפייה, היחידה שיש לנו, בעוד כמה שנים.

בנימין בן-אליעזר: זה לא אותה מדינת ישראל.

בנימין בן-אליעזר: העסק הולך ונסגר סביבנו.

בנימין בן-אליעזר: זה היה הווטו האחרון של ארצות-הברית, לא עוד וטו.

בנימין בן-אליעזר: ואתה כמוני תשב ותגיד איפה היינו – כאשר בעוד שנה כל העולם יכיר במדינה הפלסטינית, כולל ארצות-הברית, ויכיר בה בגבולות 67', או אז, מה נאמר?

אורי אורבך: – – –

בנימין בן-אליעזר: ואותה ארצות-הברית, שכפתה – שכפתה את ההסדר מול מצרים – – –

אורי אורבך: זה בגלל הטעויות שעשית כשהיית בגילי, לכן אנחנו נמצאים במצב הזה.

בנימין בן-אליעזר: טוב, הבנתי.

בנימין בן-אליעזר: כשאני הייתי בגילך, תאמין לי – כשאני הייתי בגילך הייתי מפקד יהודה ושומרון אם לא אכפת לך.

בנימין בן-אליעזר: אז לא היה עם מי לדבר.

אורי אורבך: כשהיית בגילי כבר היית בכנסת.

אופיר אקוניס: הוא פשוט אומר שהוא פחות צעיר ממה שהוא נראה, זה מה שהוא רוצה להגיד לך; אם הבנתי אותך נכון, חבר הכנסת אורבך.

בנימין בן-אליעזר: אני מאחל לך עד מאה-ועשרים.

אופיר אקוניס: זה מכולם.

אופיר אקוניס: אבל רק, אדוני, פשוט, נא לסיים.

בנימין בן-אליעזר: משפט אחרון.

בנימין בן-אליעזר: אדוני שר העורף, אני מאוד ממליץ לך: תעשה אימונים, תעשה תרגולים, תוודא שהמערכות עובדות, כי יש לי הרגשה שעוד מעט אתה תהיה האדם הכי עסוק, הלוואי שאני טועה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת בן-אליעזר.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ליצמן – לא נמצא.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת עינת וילף, בבקשה.

אופיר אקוניס: אגב, חבר הכנסת בן-אליעזר, נדמה לי שאתה היחיד עלי אדמות שיודע איפה מובארק נמצא.

בנימין בן-אליעזר: הוא נמצא בשארם-א-שיח'.

אופיר אקוניס: בוודאי, הוא לא מחזיר לו צלצול.

אופיר אקוניס: בסדר.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: בבקשה, גברתי.

אופיר אקוניס: שלוש דקות.

עינת וילף: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, השרים, חברי חברי הכנסת, אומרים ש"עוד" זו מילתם הראשונה של תינוקות חדשים.

עינת וילף: אני עדיין מחכה לראות אם זה נכון, אבל אומרים שזה הדבר הראשון שמאפיין אותנו כאנשים – עוד.

עינת וילף: עוד.

עינת וילף: אף פעם לא להסתפק במה שיש.

עינת וילף: על פניו, בסך הכול אחד הדברים שמובילים אותנו לעשות דברים גדולים, אבל גם מוביל אותנו תמיד תמיד להיות לא מרוצים.

עינת וילף: ולבי לבי על אלה שעוסקים בעשייה וצריכים לרצות את מי שתמיד אומרים: עוד, עוד.

עינת וילף: ולרגע, לא עוצרים, ולהגיד: בסך הכול לא רע.

עינת וילף: לבי לבי, אנחנו נמצאים בסיטואציה – לא קל להיות אופוזיציה.

עינת וילף: הכלכלה צומחת במספרים שאף אחד לא מאמין.

עינת וילף: תקציבים שהעלו לראשונה מזה זמן רב, יותר חינוך, יותר לשכר מורים, יותר להשכלה גבוהה, להחזרתם של מדענים מחו"ל.

עינת וילף: אבטלה נמוכה.

עינת וילף: אתם זוכרים את הנאומים במבטים מזרי האימה של יושב-ראש ההסתדרות על עשרות ומאות אלפים של אנשים שיהיו ברחובות, ולא יעבדו, ויעמדו בתור למרק.

עינת וילף: ודבר מאלה לא קרה.

עינת וילף: שקט ביטחוני נדיר כזה שמדברים לראשונה – השנתיים השקטות ביותר בכל ההיסטוריה.

עינת וילף: לא רק לנו, גם לשכנינו.

עינת וילף: אפילו מחסומים מפורסמים הוסרו ויש יותר חופש תנועה.

עינת וילף: ואנחנו נמצאים באמצעם של שינויים בסדר-גודל היסטורי.

עינת וילף: אולי הם ייצרו הזדמנות חדשה?

עינת וילף: אולי להיפך, יכניסו אותנו לתקופה קשה יותר?

עינת וילף: אבל ברור שאנחנו רק בתוכם ואיש לא יודע לאן זה יוביל.

עינת וילף: ולכן, בסך הכול, עם כל הכבוד, לא עכשיו בדיוק הזמן להגיד כך או אחרת.

עינת וילף: צריך לראות לאן הדברים ילכו, ואיך הם יתפתחו, ואם אכן תהיה לנו הזדמנות.

עינת וילף: או לחלופין, איומים גדולים יותר.

עינת וילף: אבל מה, מה מטריד אולי חלק מהאופוזיציה?

עינת וילף: למה, למה לא מדברים עם אבו מאזן?

עינת וילף: אם רק היה זה, הכול היה נראה טוב.

עינת וילף: כל השאר חס וחלילה לא מספק, לא נעצור לרגע.

עינת וילף: אם רק היינו מדברים, אם רק היינו לוחצים ידיים, הרי הכול היה טוב.

עינת וילף: היה הסכם, היתה חלוקת הארץ.

עינת וילף: דבר שלא קרה היה קורה אם רק, רק היינו עושים את זה.

עינת וילף: זה שהוא עצמו לא היה מוכן להיכנס לשיחות עד לחודש העשירי של ההקפאה – נו, את זה נשכח.

עינת וילף: אבל זה הדבר שאם רק הוא היה, לא היינו מדברים על מבוי סתום מדיני וכלכלי.

עינת וילף: ולכן, מדי פעם צריך להיזכר.

עינת וילף: אכן כאנשים, וזה חשוב, אנחנו תמיד רוצים עוד.

עינת וילף: אבל לפעמים לא רע לעצור לרגע, ולראות שגם מה שיש לא רע בכלל.

עינת וילף: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: תודה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

אופיר אקוניס: שלוש דקות.

אופיר אקוניס: אחריך – חבר הכנסת בן-ארי.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש אנשים שחושבים שהעולם כמנהגו נוהג גם כאשר הכול מסביב רועש וגועש ומה שנכון להיום איננו רלוונטי למחר.

טלב אלסאנע: והם מזכירים לי אדם שרץ, אבל בסוף המירוץ הזה, או באמצעו, יש כזאת תהום פעורה, ואז הוא ממשיך לרוץ, ואחר כך בא בטענות לקרקע שנפערה מתחת לרגליו, ולא בא בטענות לעצמו שהוא לא שם לב לנתונים המשתנים.

טלב אלסאנע: ממשלת ישראל, אין ספק שהיא פספסה את ההזדמנות ההיסטורית להגיע לשלום כאשר מדינות ערב הציגו את יוזמת הליגה הערבית, ובמקום לעוט על ההזדמנות הזו עטו על ההתנחלויות.

טלב אלסאנע: ואם ממשלת ישראל חושבת שהמזרח התיכון שהיה הוא שימשיך להיות, טעות בידה.

טלב אלסאנע: והדבר השני הוא לא בעיית האטימות לגבי מה שמתרחש במזרח התיכון, אלא בעיית האטימות במה שנוגע למגזר הערבי, אזרחי המדינה, אדוני היושב-ראש.

טלב אלסאנע: אני שמעתי את השר אריאל אטיאס, והוא אומר שכביכול היהודים מקופחים לעומת הבדואים.

טלב אלסאנע: הבדואים מקבלים מגרשים חינם, מקבלים קרקעות חינם.

טלב אלסאנע: ואז אפשר לצפות להפגנות של יהודים: אנחנו מקופחים, אנחנו מופלים לרעה.

טלב אלסאנע: ולא הוא המצב.

טלב אלסאנע: זה מראה או חוסר ידע, או בורות, או דמגוגיה.

טלב אלסאנע: הרי התושבים האלה חיים בתנאים יותר גרועים ממחנות הפליטים, חיים ביישובים, מה שקרוי יישובים לא-מוכרים.

טלב אלסאנע: אין יהודי אחד שחי ביישוב לא-מוכר.

טלב אלסאנע: לעומת זאת, 100,000 תושבים חיים ביישובים לא-מוכרים.

טלב אלסאנע: מה זאת אומרת אזרחים לא-מוכרים?

טלב אלסאנע: מה זאת אומרת יישובים לא-מוכרים?

טלב אלסאנע: מה זאת אומרת לנשל את האזרחים מזכויות היסוד הבסיסיות?

טלב אלסאנע: ותושבי אל-עראקיב, שדיבר עליהם חברי חנא סוייד, הם היו קיימים לא בתקופת המדינה.

טלב אלסאנע: הם היו קיימים בתקופת המנדט הבריטי, הם היו קיימים בתקופת השלטון העות'מאני.

טלב אלסאנע: יש בית-קברות שם, ומי שקבורים שם זה ההורים שלהם והורי הוריהם, וזו העדות החותכת והראיה המוחלטת מי מחזיק וממתי מחזיק, ושהם לא פלשו לשום מקום.

טלב אלסאנע: וההתנהלות הזאת כאילו מדינה – מה זאת אומרת המדינה?

טלב אלסאנע: הרי אתה ואני וכולנו זה המדינה.

טלב אלסאנע: הרי המדינה זה העם, ומי העם?

טלב אלסאנע: זה כולנו.

טלב אלסאנע: אז אומרים שהמדינה נלחמת, זה אדמות המדינה.

טלב אלסאנע: אז מה אם הן אדמות המדינה – לא אדמות אזרחי המדינה?

טלב אלסאנע: ואם אדמות אזרחי המדינה, הערבים הם לא אזרחי המדינה?

טלב אלסאנע: ולכן, הגיע הזמן לשינוי מדיניות, שינוי מגמה.

טלב אלסאנע: הרי מה שמתרחש מסביב יחלחל לכאן.

טלב אלסאנע: אנשים יצאו בהמוניהם לתבוע זכויותיהם.

טלב אלסאנע: לא מפני שהם ערבים, אלא מפני שהם אזרחים שלא מוכנים לחיות – –

מיכאל בן-ארי: – – –

אופיר אקוניס: אתה מייד.

אופיר אקוניס: אתה עוד – הנה, ממש עכשיו.

אופיר אקוניס: – – – לצעוק, תקבל מיקרופון.

טלב אלסאנע: – – תחת אפליה פסולה.

אופיר אקוניס: תודה, אדוני.

טלב אלסאנע: ומשפט אחרון, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: בבקשה, משפט אחרון.

טלב אלסאנע: שמעתי לאחרונה הרבה טענות שכביכול אנחנו, חברי הכנסת, ביקרנו בלוב.

אופיר אקוניס: בלוב, כן.

אופיר אקוניס: מה זה "טענות"?

אופיר אקוניס: ביקרת בלוב.

אופיר אקוניס: מה זה?

טלב אלסאנע: ואתה נהנית, כן.

טלב אלסאנע: ואנחנו, כאשר אנחנו מבקרים, אנחנו מבקרים את המדינה, אנחנו מבקרים גם את העם שלה, ואנחנו מתחברים להיסטוריה שלנו.

טלב אלסאנע: הרי מדינות ערב זה חלק מההוויה והתרבות וההיסטוריה והשפה וכל הדברים המשותפים.

טלב אלסאנע: וכאשר אנחנו מבקרים, הביקור הוא לא תמיכה במשטר, אלא ביקור לעם, ביקור לאותה מדינה, לתרבות שלה ולהיסטוריה שהיא משותפת לכלל מדינות ערב.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, בבקשה.

אופיר אקוניס: אחריו – חבר הכנסת .

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כשחבר הכנסת טלב אלסאנע מדבר על ההיסטוריה, אני נזכר שכל פעם הוא אומר שהוא יבוסי.

מיכאל בן-ארי: אז אני אומר: אם אתה יבוסי, יש איזה מלה אחת ביבוסית שאתה יודע להגיד לנו?

מיכאל בן-ארי: איזה מנהג יבוסי?

אופיר אקוניס: הוא לא אמר.

אופיר אקוניס: אתה יודע – אני שמעתי.

אופיר אקוניס: הוא אמר: הם בימי השלטון הטורקי.

אופיר אקוניס: הוא לא אמר, הוא לא הלך אחורה יותר.

אופיר אקוניס: נכון, חבר הכנסת טלב אלסאנע?

מיכאל בן-ארי: לא.

מיכאל בן-ארי: אבל כל פעם הוא אומר: אני יבוסי.

אופיר אקוניס: לא עכשיו, בנאום הזה.

מיכאל בן-ארי: מלה אחת ביבוסית.

מיכאל בן-ארי: תגלגל פה איזה מלה ביבוסית – – –

טלב אלסאנע: אני אמרתי שהם רכשו את האדמות האלה בתקופת השלטון העות'מאני.

מיכאל בן-ארי: בטח, בטח, בטח.

מיכאל בן-ארי: אתם פה מיליארדים שנים.

אופיר אקוניס: לא, הוא לא אמר.

אופיר אקוניס: הוא לא הלך יותר רחוק.

מיכאל בן-ארי: אהה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

מיכאל בן-ארי: רבותי, אני רוצה להתעסק קצת באקטואליה.

מיכאל בן-ארי: אני מסתובב פה בכנסת, יש פה כמה אנשים שיש להם פרצוף של אנשים שיודעים הכול.

מיכאל בן-ארי: קודם שמעתי את היושב-ראש אומר לחבר הכנסת בן-אליעזר: אתה יודע איפה מובארק נמצא.

מיכאל בן-ארי: יש פה כמה אנשים שטלפון אחד, הם מסדרים את הכול.

מיכאל בן-ארי: באותו שבוע, באותו שבוע – – –

אופיר אקוניס: הוא אמר.

אופיר אקוניס: הוא אמר שהוא יודע.

מיכאל בן-ארי: כן, ככה הוא גם התראיין בתקשורת.

מיכאל בן-ארי: באותו שבוע שמובארק התרסק שמענו פה – לא נעים להגיד – את ראש אמ"ן, קצינים בכירים בפיקוד צפון: מצרים חזקה, יציבה.

מיכאל בן-ארי: מובארק הוא כמו סלע.

אופיר אקוניס: בפיקוד דרום, אדוני.

מיכאל בן-ארי: לא, לא.

מיכאל בן-ארי: הייתי בפיקוד צפון.

אופיר אקוניס: אה, בפיקוד צפון דיברו על מצרים?

מיכאל בן-ארי: בפיקוד צפון, שבוע לפני כן – – –

אופיר אקוניס: אה, בפיקוד צפון דיברו על מצרים.

אופיר אקוניס: זה מעניין, זה מעניין כשלעצמו.

מיכאל בן-ארי: זה מעניין, כן.

מיכאל בן-ארי: אנחנו שאלנו, אני שאלתי: האם תיפתח חזית נוספת?

מיכאל בן-ארי: מה תעשו?

מיכאל בן-ארי: לא חשוב מה ההקשר עכשיו.

אופיר אקוניס: אוקיי.

מיכאל בן-ארי: ואז הם אמרו: לא, לא.

מיכאל בן-ארי: אין כזאת סיטואציה.

מיכאל בן-ארי: אבל, רבותי, העולם מסביבנו מתמוטט כמו בניין קלפים.

מיכאל בן-ארי: רק לפני כמה חודשים זה שהיה פה קודם וכמה מהחברים שלו התחבקו עם הצורר הזה, עם הארכי-טרוריסט, וקראו לו: מלך המלכים.

מיכאל בן-ארי: לקדאפי – הם קראו לו מלך המלכים.

מיכאל בן-ארי: אתמול הוא העלה מסק"רים באוויר וריסס את האזרחים שלו.

מיכאל בן-ארי: ועכשיו הם מדברים על שינויים בעולם, על דמוקרטיה.

מיכאל בן-ארי: רבותי, אם הצביעות היה מקצוע, אתם הייתם מיַליונרים, אומרים אצלכם.

מיכאל בן-ארי: רבותי, אנחנו נמצאים כשסביבנו ישנם אנשים שיכולים לעשות הפסדים לסטנדאפיסטים איך שהם מדברים.

מיכאל בן-ארי: אני שמעתי השבוע את פואד בן-אליעזר אומר: הפסדנו שנתיים יקרות.

מיכאל בן-ארי: היינו יכולים להקים את החזון.

מיכאל בן-ארי: את החזון של המדינה הפלסטינית, אדוני היושב-ראש.

מיכאל בן-ארי: ואז, איך אמר פה חבר הכנסת אורון, היה לנו עוגן, היה לנו עוגן.

מיכאל בן-ארי: איזה עוגן היה לנו?

מיכאל בן-ארי: לאיזו מציאות הייתם מביאים אותנו, את הדורות הבאים שלנו?

מיכאל בן-ארי: לא את הדורות הבאים, את הדור הבא.

מיכאל בן-ארי: הייתי השבוע בפיקוד דרום, יושבים שם כל קברניטי הגירוש והעקירה ובוכים – שלא מתקצבים מספיק את המקלטים, את המיגונים, את מרכזי הסיוע.

מיכאל בן-ארי: אני אומר להם: רבותי, אתם שברתם את הגשר, עכשיו אתם מתחננים שיקימו פה בית-חולים?

מיכאל בן-ארי: הרי אתם הבאתם אותנו לכל האסון הזה.

מיכאל בן-ארי: אתם הבאתם להתנתקות.

מיכאל בן-ארי: מה הבאתם?

מיכאל בן-ארי: הבאתם ביטחון?

מיכאל בן-ארי: הבאתם אסון, הקמתם מדינת "חמאס".

מיכאל בן-ארי: וככלב שב על קיאו, יש פה אנשים, לצערי הרב כולל ראש הממשלה, שחולם על החזון של הקמת – רבותי, הקמת מדינת המחבלים הזאת.

מיכאל בן-ארי: רבותי, שלא נתבלבל.

מיכאל בן-ארי: מי ששמע את הלן תומס מהבית הלבן – נכון שהיא ממוצא לבנוני, אבל היא מדברת מפיה של האנטישמיות החדשה.

אופיר אקוניס: עם הלן תומס תסיים בבקשה.

מיכאל בן-ארי: הם רואים בנו כולנו מהגרים.

מיכאל בן-ארי: הם לא מדברים – מי ששמע קודם את אנשי הבדואים: הנגב הוא של הבדואים, הגליל של הערבים.

מיכאל בן-ארי: רבותי, הם מכינים לנו כאן

מיכאל בן-ארי: את התשתית – –

אחמד טיבי: – – –

מיכאל בן-ארי: – – הוא עומד כאן ונואם ומאיים שהם יתקוממו עלינו.

מיכאל בן-ארי: הם מאיימים שהם יתקוממו עלינו.

מיכאל בן-ארי: לכן אני היום, במקום ראש הממשלה, הייתי עוסק קודם כול בהצהרת עובדות – לא בניירות; ניירות הולכים למיחזור.

מיכאל בן-ארי: בונים בתים, אנחנו כובשים את ארץ-ישראל, גואלים את אדמות ארץ-ישראל, וכל המאיימים האלה צריכים לדעת שעם ישראל חזר לארצו ולא מתכוון ללכת מכאן לשום מקום.

מיכאל בן-ארי: מי שילך זה לא אנחנו.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: תודה, חבר הכנסת בן-ארי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת , ואחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, התחלת את השעון לפני שהתחלתי לדבר.

דב חנין: תודה.

אופיר אקוניס: לא תקופח.

דב חנין: לפני שאתחיל לומר מדוע הממשלה הזאת ראויה לאי-אמון, אדוני היושב-ראש, אני חושב שביום הזה חשוב לפתוח בדברי הערכה ותמיכה למפגינים בעד הדמוקרטיה בלוב, ובדברי הוקעה קשים לדיכוי הרצחני שמתרחש שם כנראה בימים אלה לנגד עינינו, ירי של אש חיה על המוני מפגינים, עם נפגעים רבים מאוד.

דב חנין: והתקווה שלנו, אדוני היושב-ראש – שהמאבק הדמוקרטי הזה בלוב יוביל לנפילתו של עוד עריץ אחד בעולם הערבי, ושרוחות הדמוקרטיה שמנשבות בעולם הערבי ינשבו בעוצמה רבה ויהפכו את האזור הזה לאזור טוב יותר.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, מצער מאוד שבעוד שבעולם הערבי רוחות דמוקרטיה מנשבות, אצלנו המחנק הולך ומעמיק, עם יוזמות אנטי-דמוקרטיות רבות.

אופיר אקוניס: האובך.

דב חנין: והאובך, כן, והאובך האנטי-דמוקרטי, ואני שמח שסיעת הליכוד החליטה על מתן חופש הצבעה באותה יוזמה בעייתית, מסוכנת ומבישה של הקמת ועדות חקירה פוליטיות נגד ארגוני שמאל וזכויות אדם.

דב חנין: אני מקווה שבהחלטה הזו יש תחילתה של בשורה חיובית לציבור בישראל ולמאבק הדמוקרטי בישראל, שהיוזמה המסוכנת וההזויה הזאת אכן קורסת ומגיעה לסופה הטבעי.

שלמה מולה: לפי הפרסומים של יושב-ראש הישיבה, הוא תמך בחופש הצבעה.

אופיר אקוניס: בחופש הצבעה, ודאי.

אופיר אקוניס: אני גם בהצבעה הקודמת – אני חושב שחופש הצבעה זה דבר דמוקרטי מן המעלה הראשונה, בוודאי בסוגיה שלממשלה לא היתה בה עמדה.

אופיר אקוניס: ולכן, כשאין עמדה לממשלה, אדוני חבר הכנסת חנין, מה יותר פשוט מחופש הצבעה?

דב חנין: אני בהחלט מברך על כך.

דב חנין: לענייני הנושאים שנמצאים על סדר-יומנו היום – פרשת אל-עראקיב היא פרשה שאני דיברתי בה גם במליאת הכנסת וגם בוועדות.

דב חנין: סיפור נורא, שבו חוזרים והורסים וחוזרים והורסים כפר ערבי בדואי לא-מוכר.

דב חנין: 17 פעמים היישוב הזה נהרס כבר.

דב חנין: ואני שואל את עצמי: עד לאן?

דב חנין: עד מתי?

דב חנין: לאן רוצים להוביל?

דב חנין: הרי בכל הריסה כזאת יש רק נפגעים רבים נוספים, יש פצועים, עצורים, ילדים, נשים.

דב חנין: הגיע הזמן לחשוב מחדש, הגיע הזמן לחשוב אחרת, הגיע הזמן לתת הכרה לכפרים הלא-מוכרים הערביים הבדואיים בנגב, וקודם כול לכפר אל-עראקיב.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתייחס לדבריו של הרמטכ"ל הפורש אשכנזי בוועדת החוץ והביטחון היום.

דב חנין: הוא ניצל את דברי הפרידה שלו מהוועדה כדי להצביע על כך שחיוני לישראל ליזום מהלכים ולהכניס למעגל של הידברות ושל שלום מדינות נוספות באזור.

דב חנין: והמדינה הראשונה שבה מדובר, עמיתי חברי הכנסת, היא כמובן סוריה.

דב חנין: עמדתה של ממשלת ישראל, הסירוב הנוקשה להושטת היד הנמשכת מדמשק, היא אחד המחדלים ההיסטוריים החמורים, המסוכנים והקשים ביותר של ממשלת נתניהו-ליברמן-ברק.

דב חנין: הממשלה הזאת מסרבת לאיתותי השלום מסוריה, הממשלה הזאת משיבה ריקם את הנכונות הפלסטינית להידברות, לשלום, הממשלה הזאת איננה מאמצת את יוזמת השלום הערבית, ובכך, אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת – ואני מסיים בכך – אחראית לסכנת ההידרדרות של האזור שלנו, חס וחלילה, למלחמה חדשה.

דב חנין: במלחמה כזאת – נכנס בדיוק השר הממונה על העורף, והוא יודע כמה מלחמה כזאת תהיה קשה ופוגעת, לא רק בחזית, ולא רק בלוחמים, אלא גם בעורף הישראלי.

דב חנין: הדרך הנכונה להגן, לשמור על החיים, גם של האנשים בחזית וגם על האזרחים בעורף, היא למנוע את המלחמה הבאה, ולמנוע את המלחמה הבאה אפשר אך ורק במדיניות עקבית וברורה של שלום מול סוריה, מול הפלסטינים, מול העולם הערבי.

דב חנין: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: תודה, חבר הכנסת חנין.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, ואחריו – חבר הכנסת אורי אורבך.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי הכנסת, אני רוצה להמשיך את דבריו של חברי חבר הכנסת בעניין היישובים הבדואיים, ואל-עראקיב בפרט.

ניצן הורוביץ: אני לא יודע מי מכם ביקר ביישובים הבדואיים האלה, ובאל-עראקיב בפרט.

ניצן הורוביץ: עלה כאן קודם נציג סיעת ש"ס וטען שגרים שם מיליונרים שעושים כספים על חשבון המדינה.

ניצן הורוביץ: אם הייתם רואים את הפחונים, את העלובה, את ההזנחה שהאנשים האלה חיים בהם, אז הייתם מבינים שהמאבק הזה הוא אחד המאבקים המוסריים והצודקים שמתנהלים עכשיו במדינת ישראל, ובושה וחרפה שהממשלה כך מתנהגת אליהם, וכך, פעם אחר פעם – 17 פעמים – מתנכלת לאנשים האלה.

ניצן הורוביץ: אני רוצה לצאת מהנושא הזה אל הנושא של המרחב שלנו כולו.

ניצן הורוביץ: עד לפני שבועיים שמענו כאן – אפילו לפני שבוע, אפילו לפני 20 דקות, מפיו של בן-אליעזר – דברי, איך נאמר, חרטה וצער על לכתו של חוסני מובארק, האיש ששלט במצרים ביד ברזל במשך יותר מ-30 שנה ומנע קיום בחירות חופשיות.

ניצן הורוביץ: התהליך הזה, שהתחיל בתוניסיה ועבר למצרים, ועכשיו מגיע ללוב; ההפגנות באירן, ההפגנות בתימן, הן הפגנות דמוקרטיות נגד עריצים ונגד משטרים אפלים, ואנחנו, במדינה דמוקרטית, צריכים לעודד ולחזק את האנשים הללו, שמתקוממים בשם הדמוקרטיה.

ניצן הורוביץ: ואנחנו, במקום לעשות את זה, מתבצרים באיזה חששות, ישר רואים שחורות, עוד לפני שהדברים התבהרו – זה כמובן, אומרים כאן, מכוון נגדנו, אלה אסלאמים קיצוניים שרק ינצלו את האפשרות כדי לחסל אותנו.

ניצן הורוביץ: חברים יקרים, אני לא נאיבי, ובהחלט יכול להיות שיהיו התפתחויות שליליות בחלק מהמדינות.

ניצן הורוביץ: אבל מראש לקחת תנועה כזאת, שסוחפת את העולם הערבי בגל היסטורי שאין לו תקדים זה עשרות שנים, דבר שקרה במזרח-אירופה לפני 20 שנה, כשגוש שלם של מדינות יצא לדמוקרטיה, ועכשיו אנחנו רואים את זה בעולם הערבי, מייד, מראש, להכתיר את העניין כאיזושהי מתקפה של כוחות השחור – חברים, זה קו בלתי שפוי שמציב אותנו בעמדה בלתי שפויה ובלתי ראויה.

ניצן הורוביץ: מדינת ישראל, כמדינה דמוקרטית, כמדינה שלא רוצה להישאר הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון, לא צריכה, אדוני השר, מן הפה ולחוץ להגיד, אחרי כמה שבועות של התקוממות, טוב, אנחנו מברכים על השינוי במצרים.

ניצן הורוביץ: אתם צריכים לשמוח על השינוי הזה.

ניצן הורוביץ: השינוי הזה בלוב – גם על לוב אתם מתחרטים?

ניצן הורוביץ: גם על לוב אתם מצטערים?

ניצן הורוביץ: גם לכתו של קדאפי, הרודן העריץ, שופך הדם של בני עמו, גם עליו אתם מצטערים וגם אליו נתגעגע?

ניצן הורוביץ: הנשיא סאלח בתימן, הנשיא בן-עלי בתוניסיה, מלך בחריין, עריצים שדינם לעבור מן העולם.

אופיר אקוניס: תודה.

ניצן הורוביץ: ואני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, לסיכום – –

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

ניצן הורוביץ: – – לו מדינת ישראל היתה מנצלת – – –

אריה אלדד: – – –

אופיר אקוניס: תודה, חבר הכנסת.

ניצן הורוביץ: כל שליט לא דמוקרטי, כולל – חבר הכנסת אלדד, היות ששאלת, כל מלך שנמצא בשלטון שלא בזכות קולות העם, כולל נשיא סוריה.

ניצן הורוביץ: כן, גם הוא, גם הוא.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש – –

אופיר אקוניס: בבקשה.

אופיר אקוניס: משפט אחרון, אדוני.

ניצן הורוביץ: – – לסיכום – –

אריה אלדד: – – –

אופיר אקוניס: תודה, חבר הכנסת אלדד.

אופיר אקוניס: בבקשה.

ניצן הורוביץ: – – אם ישראל היתה מנצלת את השעה הזאת, ובמקום להסתגר ולפחד ולהתבצר ולחשוש כל כך היתה פותחת בתהליך מדיני אמיץ עם השכנים שלנו, ובראשם הפלסטינים, אז היינו יכולים, מה שנקרא "מעז יצא מתוק", ולנצל את זה וגם לצבור רווח מדיני, והכול כאן היה נראה אחרת.

ניצן הורוביץ: אבל אתם עושים בדיוק את הדבר ההפוך ממה שצריך לעשות.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת הורוביץ.

אופיר אקוניס: בזמן שאתה מדבר על עריץ הדמים הלובי, מדווחים פה באחת מתחנות הטלוויזיה – למעלה מ-400 הרוגים.

אופיר אקוניס: היינו בישיבה בצהריים, עם חבר הכנסת טיבי, בנשיאות, היו 200.

אופיר אקוניס: זה עולה שם בקצב מאוד מהיר, הייתי אומר.

אופיר אקוניס: כן, חבר הכנסת אורי אורבך, בבקשה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: אחריך – חבר הכנסת זחאלקה, ואם הוא לא יהיה – חברת הכנסת חוטובלי.

אופיר אקוניס: בבקשה.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני שמח להסכים אתך, עמיתי חבר הכנסת ניצן הורוביץ, גם אני לא שותף לנאקה, קינים והגה והי, שהרעיף עלינו חבר הכנסת בנימין בן-אליעזר – איזה חלון הזדמנויות החמצנו.

אורי אורבך: יש אנשים ממחנה השלום, נקרא לו, וספיחיו, שכל הזמן רואים חלונות והחמצות.

אורי אורבך: החמצות וחלונות.

אורי אורבך: כל דבר זה חלון הזדמנויות.

אורי אורבך: כל פעם שלא נכנסנו לחלון, החמצנו הזדמנות.

אורי אורבך: ואני אומר: לאט לכם, רבותי.

אורי אורבך: אולי עכשיו נפתח חלון הזדמנות לעשות משהו?

אורי אורבך: אולי אם יום אחד תהיה פה דמוקרטיה באזור, כמו הגוש הסובייטי, ששנה-שנתיים, או חמש שנים קודם לכן, חוץ מקומץ יהודים אמיצים, אף אחד לא האמין שהדבר הזה יום אחד יקרוס – אולי זה מה שקורה, אולי אנחנו עכשיו בעיצומו של תהליך היסטורי מדהים שקורה פעם בכמה עשרות שנים, והמשכו וסופו יהיה גם באירן.

אורי אורבך: אולי?

אורי אורבך: אולי אם היינו קופצים על חלונות ההזדמנות שהצעתם לנו, היום היינו בתוך מלכדות נוראה, כי הרי אנחנו לא יודעים באמת מה יהיה.

אורי אורבך: אם יהיה מה שאני מייחל, שיהיו פה דמוקרטיות, הכול ייפתח.

אורי אורבך: גם המשא-ומתן המדיני, עתידם של שטחי ארץ-ישראל השנויים במחלוקת, יהיה דבר יותר קל לפתרון, אולי גם בלי אופציה של נסיגה, משום שבדמוקרטיות יש פתרונות יצירתיים, יותר אפשרויות נפתחות.

אורי אורבך: ואם, חלילה, יקרה הפוך, והעולם הערבי הולך לאסלאמיזציה, אז טוב שלא קפצנו לשום הזדמנות בשביל לייצר לנו איזה עוגנים.

אורי אורבך: היינו הולכים לתהליכים של שלוש שנים, של חמש שנים, או היינו משלימים תהליכים, והכול היה מתרסק אל מול עינינו?

אורי אורבך: לאט לכם, רבותי, לא הכול תלוי בנו, לא הכול בידינו.

אורי אורבך: צריך להתנהל בשופי, לאט, בנחת.

אורי אורבך: עמד פה חבר הכנסת דב חנין ודיבר על העריץ קדאפי.

אורי אורבך: האנשים מהמפלגה שלך, אדוני, לפני מספר חודשים, ממש נישקו את כפות רגליו.

דב חנין: שקר.

דב חנין: שקר.

דב חנין: שקר.

עפו אגבאריה: לא נכון.

אופיר אקוניס: למה לא?

דב חנין: שקר.

דב חנין: הוא מבקש – – –

אופיר אקוניס: רק רגע.

עפו אגבאריה: אבל זה לא נכון.

דב חנין: שקר.

אופיר אקוניס: מה לא נכון?

דב חנין: הם לא נישקו את כפות רגליו.

עפו אגבאריה: לא נישקו.

אופיר אקוניס: אה, לא נישקו את כפות רגליו.

אורי אורבך: סליחה, אני חוזר בי.

אורי אורבך: אני מתנצל.

אופיר אקוניס: סליחה.

אורי אורבך: הם לא נישקו.

רונית תירוש: – – – הם רק הצטלמו אתו.

אורי אורבך: אני מעכשיו לא אשתמש – – –

קריאה: – – –

אורי אורבך: אני מעכשיו לא אשתמש בדימויים.

אופיר אקוניס: אדוני, אני מבקש לתקן – – –

רונית תירוש: הם רק הצטלמו אתו.

אופיר אקוניס: נא לתקן.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חנין, נישקו את כפות ידיו.

אורי אורבך: סליחה.

אורי אורבך: לא, לא.

אופיר אקוניס: גם לא?

אורי אורבך: אני אסביר.

אורי אורבך: אני אבהיר את עצמי.

דב חנין: לא.

דב חנין: לא שום חלק בגופו.

אורי אורבך: סליחה, אני מתנצל על השימוש במטאפורה.

אופיר אקוניס: לא, לא נישקו, אבל הריעו לו.

אורי אורבך: אני אגיד מה הם לא עשו, האנשים מהמפלגה שלך והמפלגות הסמוכות.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני, אני מוסיף לך דקה.

אורי אורבך: כן, אבל אני אומר מה הם לא עשו.

אופיר אקוניס: מה הם לא עשו?

אורי אורבך: הם לא נישקו את כפות רגליו, הם לא התרפסו, הם לא כרעו ברך, הם לא ליקקו איפה שהם ליקקו, הם לא היו מלאי השתאות מהוד רוממותו – –

דב חנין: ממש לא.

אורי אורבך: – – מעיניהם לא זלגו דמעות, הם לא עמדו להצטלם אתו כמו אחרונת הגימנזיסטיות – כל הדברים האלה הם לא עשו.

אורי אורבך: אתם לא אוהבים דימויים, אז אני אומר לכם מה הם לא עשו.

אורי אורבך: לעומת זאת, אני אגיד לכם מה הם כן עשו, החברים שלכם מהמפלגות הערביות: הם הרעיפו עליו תשבחות, על מלך מלכי המלכים, שרק הקדוש-ברוך-הוא לרגע נבהל – קם לו מתחרה.

דב חנין: לא נכון.

אורי אורבך: הם עמדו אצלו באוהל, הם סיפרו עליו סיפורים, הם אמרו לנו על הפרויקטים האדירים.

אורי אורבך: אדוני חבר הכנסת טלב אלסאנע, אם חייל צה"ל יורה בטעות ב-M16 על מפגין פלסטיני או על מתפרע פלסטיני, אתם מורידים פה את הבניין.

אורי אורבך: פה בן-אדם עולה עם מסוקי קרב על בני עמו וקוצר אותם כמו זבובים, אתם לא מתביישים?

אורי אורבך: אתם חיליתם – לא, לא, חיליתם את פניו, גם זה דימוי שאסור להגיד.

טלב אלסאנע: הטעות שלך – – –

אופיר אקוניס: תודה.

אורי אורבך: אתם עמדתם שם כמו עבדים בפני אדונם, בפני העריץ הזה, שאתה קורא לו "עריץ" – –

אופיר אקוניס: תודה, חבר הכנסת אורבך.

אורי אורבך: – – אבל דימויים אתם לא אוהבים.

אופיר אקוניס: נא לסיים.

אורי אורבך: הוא עכשיו עריץ.

אורי אורבך: קודם הוא היה מלך מלכי המלכים, ועכשיו הוא עריץ עריצי העריצים.

דב חנין: תמיד אמרנו שהוא – – –

אורי אורבך: כל מה שאתם צריכים לעשות – – –

אופיר אקוניס: לא.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חנין, אנחנו פשוט לא שמענו טוב.

אופיר אקוניס: נא לסיים.

אורי אורבך: כל מה שאתם צריכים לעשות, רבותי חברי הכנסת הערבים, ובזאת אני מסיים – –

אופיר אקוניס: נא לסיים.

אורי אורבך: – – ובזאת אני מסיים, לקחת את העיתונים של לפני חצי שנה, להביט בהם, וזה ייראה לכם כמו מראה, כמו ראי.

אורי אורבך: תסתכלו בעיתונים ותראו את עצמכם.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת אורבך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חנין אמר, אבל אנחנו לא שמענו טוב.

טלב אלסאנע: לא שמעת שמישהו אמר עליו שהוא דמוקרט גדול.

אופיר אקוניס: אבל אתה לא היית בלוב, חבר הכנסת חנין.

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – לא נמצא.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת ציפי חוטובלי, בבקשה.

אופיר אקוניס: אחרונת הדוברים, ואנחנו עוברים להצבעה.

אופיר אקוניס: נא לצלצל, אדוני.

זאב בילסקי: אופיר, תן לאורבך עוד קצת תוכנית אמנותית.

אופיר אקוניס: נתתי לו עוד דקה והוא מילא אותה בצורה בהחלט משביעת רצון.

זאב בילסקי: כן, אתה יודע, מגיעה לנו קצת תוכנית אמנותית.

אופיר אקוניס: בהחלט.

אופיר אקוניס: אין על זה – אתה לא דיברת היום, אז פספסנו את התוכנית שלך.

אופיר אקוניס: בבקשה, גברתי.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, קודם כול אני מברכת אותך, זאת הפעם הראשונה שאני – –

אופיר אקוניס: הכבוד הוא לי.

ציפי חוטובלי: – – חולקת אתך את דוכן הנואמים.

אופיר אקוניס: הכבוד כולו שלי.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: בבקשה.

ציפי חוטובלי: חברי חברי הכנסת, כשאני שומעת את הקינה והנהי שעולים מחברי הכנסת הערבים על הדיכוי הישראלי, אני באמת תוהה באיזה עולם מוזר אנחנו חיים.

ציפי חוטובלי: אנחנו חיים בעולם שבו המזרח התיכון כולו בוער מעריצות, אנחנו חיים בעולם שבו, חברי חברי הכנסת הערבים, אולי הייתם מעדיפים להמיר את הדיכוי הישראלי בדיכוי של קדאפי.

טלב אלסאנע: – – –

אופיר אקוניס: לא להפריע, חבר הכנסת אלסאנע.

אופיר אקוניס: תודה.

עפו אגבאריה: – – – אז מה את משווה?

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אגבאריה, אני מודה לך.

ציפי חוטובלי: הם כל כך טובים – – –

טלב אלסאנע: – – –

ציפי חוטובלי: הם כל כך טובים – – –

אופיר אקוניס: אני מאוד – תודה רבה לכם.

טלב אלסאנע: אני לא מבין, היושב-ראש, בגלל מה שעושים בלוב, מותר להרוג פלסטינים כאן?

אופיר אקוניס: אני לא שמעתי.

אופיר אקוניס: מי אמר?

ציפי חוטובלי: מי הורג פלסטינים?

ציפי חוטובלי: מי הורג פלסטינים?

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אלסאנע – – –

עפו אגבאריה: אתם המתנחלים, רק לפני שבוע הרגתם שני צעירים.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

ציפי חוטובלי: אני פשוט – תיתן לי יותר דקות, זה בסדר.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת, אני אוסיף לך.

אופיר אקוניס: אל תדאגי.

אופיר אקוניס: הכול בסדר.

טלב אלסאנע: גם לי?

אופיר אקוניס: בבקשה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מודה לך, חבר הכנסת אלסאנע, רק להגיד לך שאני עדכנתי את המליאה שבשידור בטלוויזיה עכשיו – 400 הרוגים.

אופיר אקוניס: אתה מעז להשוות?

אופיר אקוניס: בבקשה – ביום אחד.

אופיר אקוניס: בבקשה, גברתי.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: וכשאנחנו רואים באמת מחזות זוועה ואימה של חברי הכנסת הערבים כאן שכל כך התהדרו בקשרי החברות עם קדאפי, שכל כך העריצו את מובארק, שכל כך מסתכלים צפונה ודרומה – –

עפו אגבאריה: לגבי מובארק, אתם הערצתם אותו יותר מכל מישהו אחר.

ציפי חוטובלי: – – לכל אותם מנהיגים; כשאנחנו רואים היום – –

אופיר אקוניס: אני אוסיף לה עכשיו שלוש דקות.

עפו אגבאריה: אתה בין כה תוסיף לה.

ציפי חוטובלי: – – איזה יופי של דמוקרטיה הם נתנו למדינה שלהם – – –

אופיר אקוניס: סליחה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אגבאריה, אתה עוד פעם אחת תצעק – עוד דקה, עוד דקה.

אופיר אקוניס: בבקשה, שלוש דקות אני מוסיף לך.

אופיר אקוניס: בבקשה.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: אי-אפשר להפריע כל הזמן.

אופיר אקוניס: בבקשה.

ציפי חוטובלי: ובאופן יותר פרטני, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר על הבעיה הבדואית.

ציפי חוטובלי: תשמע, יצא לי לעשות סיור בנגב.

ציפי חוטובלי: יצא לך לעשות סיור בנגב?

אופיר אקוניס: בהחלט.

ציפי חוטובלי: אתה רואה בעצם שיש כאן אבולוציה – –

טלב אלסאנע: איפה היית – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אלסאנע, מספיק.

ציפי חוטובלי: – – של השתלטות על אדמות לאום.

טלב אלסאנע: – – –

ציפי חוטובלי: הם בוכים על האוהל, על התנאים, תנאי המחיה הכל כך אומללים שלהם.

ציפי חוטובלי: ובכן, רק כדי להסביר למי שלא מכיר, כמה נתונים.

גאלב מג'אדלה: חוטובלי, איפה היית בנגב?

גאלב מג'אדלה: חוטובלי.

אופיר אקוניס: היא אומרת לך שהיא היתה בנגב.

אופיר אקוניס: מה, אתה לא מאמין לה?

ציפי חוטובלי: כל הפזורה הבדואית – –

גאלב מג'אדלה: – – –

אופיר אקוניס: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: – – 100,000 תושבים – אדוני היושב-ראש – – –

אופיר אקוניס: בבקשה, נא להמשיך.

ציפי חוטובלי: 100,000 תושבים – –

אופיר אקוניס: אני מוסיף לה שתי דקות, פשוט כי – –

ציפי חוטובלי: – – גרים – –

אופיר אקוניס: – – הפריעו לה.

ציפי חוטובלי: – – על פני שטח של 750 – כמעט מיליון דונם.

ציפי חוטובלי: האוכלוסייה הבדואית חיה היום במדינת ישראל כמעט על עשירית מאדמות הלאום של מדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: למדינת ישראל אין הרבה שטחי קרקע, לצערי, סך הכול 22 מיליון דונמים – אלה שטחי קרקעות מדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: מחצית מהן מסורות למערכת הביטחון.

ציפי חוטובלי: כלומר, האפשרות היחידה של שטחי קרקע במדינת ישראל לבנייה למגורים, כמעט לכל דבר – – –

ראובן ריבלין: – – –

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: האפשרות היחידה היא לבנות על פני 10 מיליון דונמים.

ציפי חוטובלי: וכמעט עשירית מהם נלקחו ונגזלו ממדינת ישראל על-ידי בנייה של 65,000 בתים בלתי חוקיים.

ציפי חוטובלי: עכשיו, כשאתם באים ומצטדקים באיזה ניקיון כפיים כביכול על הכפר שנהרס 11 פעמים – רק חדשות קטנות צריך, שכחתם לספר – כאילו גרתם שם דורות על גבי דורות.

ציפי חוטובלי: הכפר הזה נבנה ב-1999 באופן בלתי חוקי; לא היה של אבא שלכם ולא של סבא שלכם.

ציפי חוטובלי: הכפר הזה היה כפר שמלכתחילה נולד בחטא, וכל הערכאות המשפטיות של מדינת ישראל החליטו שיש להרוס אותו.

ציפי חוטובלי: אבל מה לכם כפר אחד קטן לעומת 65,000 בתים שכולם בלתי חוקיים ופזורים על פני אדמות הנגב?

ציפי חוטובלי: באה מדינת ישראל במין מחווה בלתי מוסברת ואמרה: אנחנו נלבין את אותה בנייה ונבנה במקומה בתים, נבנה לכם בתים במקום אותם פחונים.

ציפי חוטובלי: אתם סירבתם לקבל את זה.

ציפי חוטובלי: למה?

ציפי חוטובלי: כי זאת שיטה, שיטת עבודה של השתלטות על אדמות מדינה: קודם מגדרים, אחר כך בונים גגון ופחון, הפחון הופך לאוהל, האוהל הופך לבניית קבע, וכך נבנים להם מגדלים על גבי מגדלים וכובשים את הנגב שלנו, אדוני היושב-ראש.

ציפי חוטובלי: המאבק הזה על הנגב הוא מאבק לאומי שלנו במדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: אם אנחנו באמת רוצים לדבר על מחירי דיור, אם אנחנו באמת רוצים להרחיב עתודות קרקע, אנחנו חייבים לשמור על הנגב שלנו, אנחנו חייבים לשמור על שליש מאדמות מדינת ישראל שנכבשו באופן בלתי חוקי על-ידי פורעי חוק.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת דב חנין, כשאתה אומר שצריך להלבין את הבנייה הבלתי-חוקית, אני תוהה עליך, משפטן רוצה להלבין בנייה בלתי חוקית?

ציפי חוטובלי: אנשים שהצדק נר לרגליהם ומתקוממים על בנייה של פרגולה בלתי חוקית בבאר-שבע מרשים לעצמם שיישובים שלמים נבנים באופן בלתי חוקי.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, אני רק רוצה לומר, זאת שיטת עבודה.

ציפי חוטובלי: מי שלא ייאבק היום על הזכות שלנו לאכוף את חוקי מדינת ישראל, יבנה כאן מערב פרוע.

ציפי חוטובלי: ואני לא רוצה שנעמוד בפני מציאות שבה שטחי מדינת ישראל מופקרים בידי מי שאינם שומרי חוק.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת חוטובלי.

ראובן ריבלין: סגן ראש הממשלה השר מרידור יסכם את הדיון.

ראובן ריבלין: מייד לאחר סיום סיכומו אנחנו עוברים להצבעות האי-אמון.

קריאה: כמה זמן ידבר השר?

ראובן ריבלין: השר ידבר ככל מה שהוא חייב להשיב.

ראובן ריבלין: הוא כמובן לא עושה פיליבסטר, הוא פשוט עונה.

דן מרידור: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כמדי שבוע אנחנו נקראים כאן כדי להביע את דעתנו על הממשלה ולקבוע אם יש לנו אמון בה או לא.

דן מרידור: מדי שבוע, עד עכשיו, הכנסת נותנת אמון בממשלה וכנראה גם במדיניותה.

דן מרידור: התופעה הזאת חוזרת מדי שבוע, כאילו תופעה של קבע, אבל אנחנו חיים בעולם משתנה, והשינויים הגדולים שהעולם שלנו עובר, והאזור שלנו בתוכם, מחייבים את כולנו להיות מוכנים לשקול מחדש, לחשוב מחדש, להעריך מחדש את המציאות שבה אנחנו חיים ואת המגמות המתפתחות בתוכה.

דן מרידור: איש מאתנו לא ראה את הזעזוע שהמזרח התיכון חווה יום לפני שהוא התחיל להתגלגל גלגול שטרם נגמר.

דן מרידור: כאשר אנחנו עושים הערכות לגבי הסיכוי של מהלכי שלום, כאשר אנחנו עושים הערכות לגבי צורכי הביטחון – חיינו במשך שנים רבות בעולם מסוים, ידוע, שהיו בו דברים קבועים ויציבים.

דן מרידור: יחסי ישראל–מצרים, חוזה השלום שהבית הזה אישר בשנת 1979 בין ישראל לבין מצרים, חוזה השלום שנחתם על-ידי אנואר סאדאת ומנחם בגין בשם הממשלות של ישראל ומצרים, היה אבן יסוד של היציבות המזרח-תיכונית, של ההשלמה עם קיומה של ישראל, של תחילת תהליכי שלום באזור כולו.

דן מרידור: אין אינטרס ישראלי או מצרי לשנות את היחסים האלה.

דן מרידור: אין, לא הצדקה ולא אינטרס, לא למצרים ולא לישראל, לשנות את דפוס היחסים שנקבע ביניהן.

דן מרידור: הוא משרת את שתיהן ואת המזרח התיכון כולו.

דן מרידור: אנחנו מתבוננים, משתאים, מקווים, וגם חוששים – מההתפתחויות בסביבתנו.

דן מרידור: היינו רוצים כמובן לראות דמוקרטיה וחופש, היינו רוצים לראות יציבות וצמיחה, אבל בין שאיפות הלב לבין המציאות לפעמים יש צורך לבנות סולמות, סולמות ארוכים, סולמות גבוהים.

דן מרידור: אנחנו מסתכלים איך מטפסים עליהם מסביבנו.

דן מרידור: האם הכוחות הרוצים יציבות וצמיחה ופריחה ושלום יגברו, או שמא הציר הרדיקלי יגבר?

דן מרידור: כאשר הצעות האי-אמון בממשלה דנות במבוי הסתום הכלכלי של ממשלתנו, אני מוכרח לומר, נדמה לי שיש קושי בהבנת המציאות ובקריאתה.

דן מרידור: ישראל, מול כל מדינה אחרת, לא רק באזורנו אלא גם בעולם, יכולה להתבונן בגאווה על המעשים, לא רק של הממשלה הנוכחית, של כמה ממשלות זו אחר זו, עד שהגענו למצב שהכלכלה יציבה ומתפתחת היטב.

דן מרידור: יותר מ-4% צמיחה בשנה כזאת, אבטלה נמוכה יחסית, כל אלה הם סימני הצלחה, ולקרוא לזה מבוי סתום, פירושו של דבר שאין מתבוננים במציאות אלא חוזרים אל הנוסחות, הייתי אומר הקלישאות, שבינן לבין מציאות חיינו יש מעט מאוד.

דן מרידור: גם בתחום המדיני – יכולות להיות מחלוקות, ויש מחלוקות, בין הממשלה לבין האופוזיציה, אולי גם בתוך הממשלה – –

ראובן ריבלין: רבותי, נא לשבת, כי ברגע שהשר ירד מדוכן הכנסת אנחנו נצביע.

ראובן ריבלין: נא לשבת.

ראובן ריבלין: – – אלא שמי שמתבונן בעיניים פקוחות על המציאות וגם זוכר את מה שהוצע לשכנינו הפלסטינים על-ידי קודמינו, ממשלת קדימה בראשות אהוד אולמרט וציפי לבני, הצעות אשר לא נתקבלו, צריך לשאול את עצמו אם זה הוגן להטיל את האשמה באי-השגת הסכם דווקא על הצד הישראלי.

ראובן ריבלין: אני אף פעם לא אומר שזו אשמתו של אהוד אולמרט או אשמתה של הגברת לבני, שהם נכשלו בכך שאין הסכם.

ראובן ריבלין: אני משוכנע שהם עשו כל מה שלאל ידם מתוך אמונה ורצון להגיע להסכם, וזמן לא היה חסר, ומאות פגישות התקיימו בצוותים שונים.

ראובן ריבלין: ואחרי כל זה נכשלו; נכשלו כנראה לא באשמתם, אלא מפני שהצד השני לא הסתפק אפילו בזה.

ראובן ריבלין: זה לא פוטר אותנו, את הממשלה דהיום, מניסיון להמשיך לקדם את מהלכי ההשלמה והשלום.

ראובן ריבלין: זה לא פוטר אותנו מלחזור לנסות ולחדש את המשא-ומתן.

ראובן ריבלין: זה לא פוטר אותנו מלעשות כל שלאל ידנו כדי שהמצב הנוכחי, שאין בו טרור ויש בו צמיחה, לא יעוור את עינינו מלראות שעדיין דרוש פתרון לאנומליה; המצב איננו נורמלי, וצריך לפתור אותו.

ראובן ריבלין: אפשר לבקר את הממשלה, אפשר לתמוך בה, אבל לומר שהיא אחראית לכך שאין הסכם, שהיא אחראית לכך שאין פתרון, זו אמירה שבינה לבין המציאות המרחק גדול ביותר.

ראובן ריבלין: אני חושב, גבירותי ורבותי, אדוני היושב-ראש, שהממשלה הזאת ראויה לאמון, ואני מבקש מהכנסת לדחות את הצעות האי-אמון שהוגשו נגדה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לסגן ראש הממשלה השר דן מרידור.

ראובן ריבלין: רבותי, נא לשבת.

ראובן ריבלין: יש לך הזדמנות, חבר הכנסת גפני, להוכיח סולידריות עם ליצמן, שב במקומך.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: רבותי, לפנינו שלוש הצעות אי-אמון, אשר הוגשו על-ידי שלוש קבוצות: האחת של סיעת קדימה, השנייה של העבודה ומרצ והשלישית של חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד.

ראובן ריבלין: אנחנו נצביע קודם כול על הצעת האי-אמון של סיעת קדימה, בכותרת:

ראובן ריבלין: מצוקת העומס בבתי-החולים – נתניהו במעמדו כשר הבריאות מתעלם ומסכן את חיי המאושפזים.

ראובן ריבלין: ההצעה נומקה על-ידי חברת הכנסת רחל אדטו ונענתה על-ידי שר הבריאות, השר ליצמן.

ראובן ריבלין: אנחנו מצביעים, רבותי.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע על הצעת קדימה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 45 נגד – 56 נמנעים – אין הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 45 בעד, בעוד 56 נגד.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעת קדימה, כפי שנומקה על-ידי חברת הכנסת רחל אדטו, לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אם אתה תפריע לי, חבר הכנסת חסון, בזמן שאני מכריז על – – – זה לא יהיה טוב.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: מה קרה?

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: הוא לא הצביע קודם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אופיר אקוניס מודיע שהצביע ולא נקלט.

ראובן ריבלין: אם בפעם הבאה זה לא ייקלט אני אוסיף את הצבעתו.

ראובן ריבלין: אינני משנה את ההצבעה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצעת אי-אמון של סיעות העבודה ומרצ, אשר כותרתה: המבוי הסתום בתחום המדיני והכלכלי של ממשלת נתניהו, כפי שנומקה על-ידי השר לשעבר, חבר הכנסת יצחק הרצוג.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד, מי נגד, מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות העבודה–מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 42 נגד – 57 נמנעים – אין הצעת סיעות העבודה–מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: לא להפריע, לא להפריע בזמן ההצבעה.

ראובן ריבלין: 42 בעד, בעוד 57 נגד.

ראובן ריבלין: אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, האם אתה יודע על מה הצבעת?

ראובן ריבלין: כי הצבעת נגד.

טלב אלסאנע: אני מבקש לתקן – – –

ראובן ריבלין: לא, לא, הצבעת נגד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע מבקש לשנות את הצבעתו.

ראובן ריבלין: אני לא משנה את ההצבעה.

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: לא משנה את ההצבעה.

ראובן ריבלין: כתוב: חכמים היזהרו בדבריכם וחברי כנסת היזהרו בהצבעתכם.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצעת אי-אמון: התנכלות הממשלה לאזרחים בנגב והריסת הכפר אל-עראקיב, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת חנא סוייד.

ראובן ריבלין: רבותי, ההצעות הן של סיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 16 נגד – 61 נמנעים – 13 הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 16 בעד, 61 נגד, 13 נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: עד כאן הצעות אי-האמון.

ראובן ריבלין: ["דברי הכנסת", חוב' ט"ז, עמ' 16598.

ראובן ריבלין: ]

אנחנו עוברים להמשך סדר-היום: בקשת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות על החלת דין רציפות.

ניתנה הזדמנות לסיעות הבית ולממשלה להתנגד ואכן הממשלה מבקשת להתנגד.

ינמק את בקשת הממשלה שר התעשייה, המסחר והתעסוקה.

ישיב על התנגדות הממשלה מטעם ועדת העבודה והרווחה, כפי שנמסר לי על-ידי יושב-ראש הוועדה, ממלא-מקום היושב-ראש לעניין זה, חבר הכנסת חיים אורון.

שלום שמחון: הצעת חוק פיצויי פיטורים (תיקון מס' 24) (הזכות למענק סיום יחסי עובד ומעביד), התשס"ח–2008 – הממשלה מבקשת לא להחיל דין רציפות על חוק זה.

שלום שמחון: תודה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: רבותי, ישיב להתנגדות שעליה נצביע – נצביע על ההתנגדות.

ראובן ריבלין: ישיב מטעם הוועדה חבר הכנסת חיים אורון.

ראובן ריבלין: בבקשה, לרשותך חמש דקות.

ראובן ריבלין: האם יש הנחיות מטעם הקואליציה איך להצביע?

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, אדוני שר התמ"ת, אני מאוד מקווה שאתה יודע מה עומד מאחורי המשפט שהקראת כאן.

חיים אורון: מדובר בהצעת חוק שמתגלגלת עוד מהכנסת הקודמת, שחתומה עליה שורת חברי כנסת גם מהקואליציה דהיום, שעניינה: השוואת זכויות, לא מלאה, בין מי שמתפטר למי שמפוטר.

חיים אורון: המצב היום הוא, שעובד שמתפטר איננו זכאי לפיצויי פיטורים.

חיים אורון: הדבר הזה לא חל בשירות המדינה, הדבר הזה לא חל בשורה ארוכה של מקומות עבודה מסודרים, אבל הוא חל מאוד במקומות עבודה פחות מוסדרים, כאשר אנשים, נשים וגברים, שלעתים עובדים שבע, שמונה, עשר ו-20 שנה במקום עבודה ורוצים מנימוקיהם הם להחליף את מקום העבודה, המעסיק אומר להם: אם תתפטר לא תקבל פיצויי פיטורים.

חיים אורון: ואז העובד נשאר כלוא במקום עבודתו, לעתים הולך לבית-המשפט בוויכוח האם היתה עילה לפיטורים או לא היתה עילה לפיטורים.

חיים אורון: הצעת החוק הזאת, שהתקבלה בכנסת הקודמת, עברה בקריאה ראשונה.

חיים אורון: עניינה היה להביא למצב שבתנאים מסוימים, עם הגבלות מסוימות, שאני מבין שאין פה הרבה טעם לפרט אותן, גם אדם שמתפטר יוכל לקבל את הזכויות המגיעות לו.

חיים אורון: שוק העבודה היום, אדוני היושב-ראש, הרבה יותר מגוון.

חיים אורון: שוק העבודה היום, יש בו תנועה רבה יותר, וטוב שכך, במקומות עבודה.

חיים אורון: לא יכול להיות מצב שכאשר מעסיק רוצה לפטר הוא מפטר, כשמעסיק רוצה לצמצם את עסקיו הוא מצמצם את עסקיו, אבל עובד, גם אם עבד שנים רבות בנאמנות, מנוע מלממש את זכותו האלמנטרית לחופש תעסוקתי.

חיים אורון: זו הצעת החוק.

חיים אורון: ברור לי שהרוב הקואליציוני, מבלי לדעת במה מדובר, יפיל אותה.

חיים אורון: קיוויתי, אולי יש סיכוי להשלים את החקיקה הזאת, כנראה שלא.

חיים אורון: נחכה בעוד כמה תחומים לימים יותר טובים.

חיים אורון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, לפנינו התנגדות ואנחנו מצביעים על התנגדות הממשלה.

ראובן ריבלין: מי שבעד ההתנגדות – הוא נגד החלת חוק רציפות.

יואל חסון: תקשיבו לחיים כץ, תקשיבו לחיים כץ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אנחנו רוצים גם לנהל את הישיבה.

ראובן ריבלין: אחרי זה תצעק כמה שאתה רוצה, אבל תן לי רק להסביר לחברים כדי שתדע על מה להצביע.

ראובן ריבלין: ובכן, אנחנו מצביעים על התנגדות הממשלה.

ראובן ריבלין: מי שמצביע בעד ההתנגדות הוא נגד החלת חוק הרציפות, מי שמצביע נגד התנגדות הממשלה – הוא בעד חוק הרציפות על חוק זה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו מצביעים על ההתנגדות.

ראובן ריבלין: בבקשה, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד הודעת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות – 44 נגד – 58 נמנעים – אין הודעת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק פיצויי פיטורים (תיקון מס' 24) (הזכות למענק סיום יחסי עובד ומעביד), התשס"ח–2008, לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד התנגדות הממשלה – 58, נגד – 44.

ראובן ריבלין: אני קובע שדין הרציפות לא יחול, והבקשה הזאת נפלה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להודיע שטעיתי בהצבעה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מאיר שטרית טעה בהצבעה והצביע בעד במקום נגד, ואני לא משנה את ההצבעה.

ראובן ריבלין: אני רק מודיע מה הוא מודיע.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: העניין, אם היה מכריע, היינו עוברים לדיון על עניין זה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להחלטת הממשלה בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, בדבר העברת סמכויות שר הפנים לפי חוק כלי הירייה, התש"ט–1949, והתקנות שהותקנו מכוחו, לשר לביטחון הפנים.

ראובן ריבלין: יציג את החלטת הממשלה השר לביטחון פנים איציק אהרונוביץ.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: כל מה שנתבקשתי בשם ועדת הפנים זה שגם אם נקבל את ההחלטה יתקיים דיון בקשר לאיזה נושאים.

ראובן ריבלין: כמובן, אנחנו נאשר את ההחלטה, אבל אתה תסכים לבוא לוועדת הפנים.

ראובן ריבלין: השר אהרונוביץ יסכים לבוא לדיון בוועדת הפנים אחרי שהסמכויות יועברו אליו, לדיון בנושא שוועדת הפנים רצתה לדון בו.

ראובן ריבלין: כך מצאנו, אדוני סגן ראש הממשלה, גם את האריה שבע וגם את הכבשה שלמה.

ראובן ריבלין: מי האריה, מי הכבשה, אני לא מחליט.

ראובן ריבלין: כבוד השר אהרונוביץ – בבקשה, אדוני.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת כי הממשלה החליטה, בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר את סמכויות שר הפנים לפי חוק כלי הירייה, התש"ט–1949, והתקנות שהותקנו מכוחו, לשר לביטחון הפנים.

יצחק אהרונוביץ': בשם הממשלה אני מבקש את אישורה של הכנסת לכך.

יצחק אהרונוביץ': נוסף על כך, בהתאם לסעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה, הוחלט להעביר את שטח הפעולה – האגף לרישוי ופיקוח כלי ירייה, ממשרד הפנים למשרד לביטחון הפנים, בהתאם לסעיף 9(א)(11) לחוק הממשלה.

יצחק אהרונוביץ': אני מבקש להודיע על כך לכנסת.

יצחק אהרונוביץ': אני מבקש גם להבהיר ולהודיע כי תוקף העברת שטח הפעולה כאמור בסעיף (ב) לעיל יהא מהמועד שבו תאשר הכנסת את העברת הסמכויות משר הפנים לשר לביטחון הפנים, כאמור בסעיף (א) לעיל.

יצחק אהרונוביץ': תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ברגע שנצביע, אם נאשר, יועברו הסמכויות מהשר לשר.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, חמישה נרשמו לדיון.

ראובן ריבלין: אני סוגר את הרשימה: מיכאל בן-ארי, אריה אלדד, נסים זאב, אורי אריאל וישראל אייכלר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, ראשון הדוברים, בבקשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי בדרכו לדוכן.

ראובן ריבלין: שלוש דקות לכל אחד.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת אריה אלדד.

ראובן ריבלין: בבקשה, שלוש דקות.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ההתעמרות, האטימות, שלא לומר ההפקרות והרשעות, הולכות לקבל כאן היום הצבעה והרשאה בחוק של מדינת ישראל.

מיכאל בן-ארי: אם עד עכשיו לאזרח הפשוט היה מוצא נוסף, מלבד המשרד לביטחון פנים, בא השר אלי ישי, שהוא נואש – וככה אני קיבלתי ממנו, כששמענו את הדיונים על כך בוועדה המיוחדת שדנה בעניין הזה, של החרמת נשקים ואי-מתן רשיון נשקים.

ראובן ריבלין: שר האוצר והשר מאיר שטרית, אני אזמין אתכם למזנון הכנסת.

ראובן ריבלין: שר האוצר, אי-אפשר לקיים דיון פה.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה להזכיר לכם כמה שמות שאנחנו נוטים לשכוח עם עבור הזמן: יצחק איימס, אשתו טליה איימס, כוכי אבן-חיים, אבישי שינדלר – נרצחו על-ידי חוליה של מבוקשים שחננו אותם, וכן הלאה, אבל זה לא העניין.

מיכאל בן-ארי: 70 כדורים חוררו את כלי הרכב שלהם.

מיכאל בן-ארי: ריססו אותם עם וידוא הריגה.

מיכאל בן-ארי: בתוך הרכב ישב הנהג יצחק איימס, שפעם היה לו נשק להגנה עצמית – להגן עליו, על אשתו, על שבעת ילדיו, על הנוסעים הנוסעים אתו, אבל יום אחד הנשק נלקח ממנו באמתלה – באמתלת שווא, ברצף של אמתלות שווא.

מיכאל בן-ארי: יש מקרה שאני מטפל בו שנה שלמה – אני אזכיר את השם, ירחמיאל פיין, וישמע את זה השר לביטחון פנים: שנה שלמה של התנכלות מכוונת, מתוזמנת, מרושעת, של המשטרה; ותוכיח לי שלא.

מיכאל בן-ארי: ואחרי שנה מחזירים לו את הנשק; אומרים: סליחה, טעות.

מיכאל בן-ארי: שנה שלמה הופקרו חייו.

מיכאל בן-ארי: שנה שלמה.

מיכאל בן-ארי: ירחמיאל פיין, אדוני השר, הופקרו חייו.

מיכאל בן-ארי: היתה תקרית שבה הוא הוציא את הנשק – לקחו לו את הנשק.

מיכאל בן-ארי: הוכח, ואמרו לו: אין לך אישום, נהגת כשורה – לא החזירו לו את הנשק.

מיכאל בן-ארי: מצאו אמתלות שווא.

מיכאל בן-ארי: אני התרוצצתי עם עשרות מכתבים, דיונים כאן בוועדות.

מיכאל בן-ארי: ואחרי שנה מחזירים לו את הנשק.

מיכאל בן-ארי: במשך השנה הזאת, אני רוצה לומר לך, אדוני השר, במקום שבו אנחנו גרים אנחנו לעתים נזקקים לנשק האישי; במקום שאין מי שיגן עלינו, במקום שלא היה מי שיגן על ההורים לשבעה ילדים, שלקחו לו את הנשק.

מיכאל בן-ארי: יש יהודי מבוגר – 22 שנה מחזיק נשק.

מיכאל בן-ארי: הֶרב סנשיין.

מיכאל בן-ארי: גר פה.

מיכאל בן-ארי: יום אחד באו, לקחו לו את הנשק.

מיכאל בן-ארי: יהודי שהשתחרר עכשיו מהצבא, אלישיב בלאו – נושא שאני מטפל בו השבוע.

מיכאל בן-ארי: ואני אסיים בזה, אדוני.

מיכאל בן-ארי: אני מזכיר שמות כדי שלא נדבר באוויר.

מיכאל בן-ארי: הבחור נושא נשק, יחידה קרבית, ביקש בקשה לנשק אישי.

מיכאל בן-ארי: המשטרה נתנה תשובה למשרד הפנים – שלילית.

מיכאל בן-ארי: מה כתוב בנימוקים?

מיכאל בן-ארי: אין נימוקים.

מיכאל בן-ארי: הדף ריק.

מיכאל בן-ארי: אין עם מי להתמודד.

מיכאל בן-ארי: המשטרה מתנהגת באטימות, בהפקרות, במקום שבו צריך לתת.

מיכאל בן-ארי: אני מדבר על יוצאי סיירות, על אנשים שהמדינה משתמשת בהם כדי להגן על אזרחיה – לא נותנים להם להגן על עצמם.

מיכאל בן-ארי: לכן, אני מבקש, אל תיתנו למשרד לביטחון פנים את האפשרות להתעמר באנשים.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלדד, אני מבקש להקפיד על שלוש דקות.

ראובן ריבלין: בהחלט המלים האחרונות היו מאוד נוקבות, אבל אפשר היה להשתמש בהן לפני כן.

מיכאל בן-ארי: אדוני, אדוני, כשיש – – –

ראובן ריבלין: אני שמעתי.

ראובן ריבלין: לא הגזמת גם.

ראובן ריבלין: נא להקפיד על שלוש דקות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: יש לנו סדר-יום ארוך היום.

ראובן ריבלין: בבקשה, כבוד חבר הכנסת אריה אלדד.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, הסוגיה היא מורכבת, משום שמעמדם של תושבי יהודה ושומרון שונה ממעמדם של אזרחים אחרים במדינה, כי הם מאוימים בכל עת.

אריה אלדד: ואנחנו נתקלים יותר מפעם אחת במצב שעל סמך השתתפות בהפגנה, או תיק חקירה פתוח, או אינדיקציית שב"כ – שמי שמכיר אותה לעומק יודע שאין מאחוריה ולא כלום, אלא ניסיון להפעלת לחץ – שוללים מאדם את רשיון הנשק שלו, והוא ומשפחתו, חייהם נתונים בסכנה קבועה.

אריה אלדד: לא מדובר באותם מתי מעט שגם לדעת גורמי הביטחון מסכנים מישהו בשימוש בנשק שלא למטרות הגנה עצמית.

אריה אלדד: לא מדברים על התארגנויות מחתרתיות או על אנשים שיש מידע לגביהם שהם מתכוונים לפגוע במישהו בנשקם.

אריה אלדד: מדובר באנשים שהיתה אינדיקציה טובה כדי לשמר את הרישום שלהם.

אריה אלדד: היתה סיבה לשמור אותם.

אריה אלדד: היתה.

אריה אלדד: צילמו אותם בהפגנות על גוש-קטיף, צילמו אותם בהתקהלויות כאלה ואחרות, ומאותו רגע שמים עליהם – אנחנו מכירים לפחות מקרה אחד של יהודי ובני משפחתו שנרצחו לאחר שכבר החליטו להחזיר להם את הנשק, כלומר הודו בכך שהנשק נלקח מהם שלא מסיבה מספקת.

אריה אלדד: אבל במטחנה הביורוקרטית, עד שהגיע אישור להחזיר להם את הנשק, האיש מת, ונשקו אינו בידו.

אריה אלדד: אינני יודע מנסיבות המקרה אם הוא היה יכול להציל את חייו, אבל אנחנו צריכים לדון בדיני הנפשות האלה כאילו בכל רגע נתון חייהם בסכנה, משום שהסביבה ביהודה ושומרון היא כזאת שיכול להיות שיתנכלו לחייהם.

אריה אלדד: לכן הייתי מצפה מהשר לביטחון פנים שיצהיר על כך שיהיו קריטריונים שונים בהתייחסות לתושבי יהודה ושומרון כמי שחייהם בסכנה, ולכן לא יסתפקו רק בעובדה שאדם פלוני השתתף בהפגנה, ויש לו איזה רישום פתוח, כשאין שום כוונה אפילו להעמיד אותו לדין או להביא אותו להרשעה, כדי לשלול לו את הנשק.

אריה אלדד: אם כך תבהיר, אנחנו כולנו נוכל לתמוך בבקשה הזאת של הממשלה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: גם השר הבטיח להשתתף בישיבת ועדת הפנים.

ראובן ריבלין: ראיתי אותו מהנהן.

ראובן ריבלין: הוא פתוח בהחלט לדיון בנושא שאתה העלית, חבר הכנסת אלדד.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: אתה רוצה להיות האחרון?

ראובן ריבלין: אני אתן לך להיות אחרון.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת אורי אריאל, ויסיים חבר הכנסת אייכלר.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אין ספק שיש צורך בשיפור הפיקוח, הגברת הפיקוח, אכיפה – על החזקת נשק בלתי חוקי, ושיפור הפיקוח על כלל מחזיקי כלי הירייה.

נסים זאב: אבל מה שמעניין, אנחנו רואים שעל העולם התחתון, ומה שקורה בערי ישראל, אין שליטה; פשוט אין שליטה.

נסים זאב: אנחנו רואים את הרצח שמשתולל בחוצות העיר, ועוד מעט זה כבר יעבור מנשק קל לנשק קצת יותר כבד, עוד מעט גם בטילים ישתמשו בתוך העיר.

נסים זאב: אני אומר לכם שלא ירחק הזמן, אנחנו רואים כבר את ההידרדרות של עולם הפשיעה, לצערי הרב.

נסים זאב: אני לא יודע אם בסופו של דבר החוק הזה באמת יעזור להתמודד עם העבריינים או שזה ימנע הגנה אישית מאותם אנשים שזקוקים לכלי הנשק.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, אדוני כבוד השר, שיש חשש כבד – שמעתי את זה בחודשים האחרונים, מאז שהרעיון הזה עלה – תושבי יהודה ושומרון מרגישים שהאבטחה האישית שלהם עלולה להיפגע כתוצאה מהחוק הזה, כי העילה לקחת נשק או לא לתת נשק דרך משטרת ישראל היא הרבה יותר קלה.

נסים זאב: הייתי אומר שיש מצב שהאנשים שבאמת זקוקים להגנה לא יקבלו את ההגנה הזאת ואת הנשק שהם זקוקים לו, רק בגלל – כפי שאמר חבר הכנסת לפני – שהשתתפו פעם בהפגנה או שהם נחשבים לאנשים קיצוניים.

נסים זאב: אני מכיר מקרים רבים כאלה שנלקחו כלי נשק מאנשים בגלל שהסיווג שלהם היה כאילו הם אנשים מסוכנים, למרות שמעולם לא היתה מהם שום סכנה.

נסים זאב: בסופו של דבר, כפי שראינו את הרצח האכזרי והמתועב נגד אותה משפחה בבית-חגי, זה גם כתוצאה מכך ששבועיים או שלושה קודם לכם הנשק נלקח מהם.

נסים זאב: אני מקווה שלקראת קריאה שנייה ושלישית הנושא הזה באמת יילקח בחשבון, שחלילה וחס דמם של תושבי יהודה ושומרון לא יהיה הפקר.

ראובן ריבלין: אין פה קריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: זו הודעת הממשלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, אתה מצביע או בעד או נגד, אין פה קריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: פה יש הודעה של הממשלה ובעקבות הדיון אנחנו מצביעים או לאמץ או לא לאמץ.

נסים זאב: אבל אני מבין שזה יבוא לדיון בוועדה.

ראובן ריבלין: השר, כאדם שהועברו אליו הסמכויות, בא לוועדה – – –

נסים זאב: אחרי הוועדה זה יבוא להצבעה נוספת או לא?

ראובן ריבלין: לא תהיה הצבעה נוספת.

ראובן ריבלין: דרך אגב, זה גם על דעתם של כל הנוגעים בדבר, גם השר ישי.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: על כל פנים, רק תיקנתי אותך, אין קריאה שנייה ושלישית.

נסים זאב: אני מקבל את התיקון, אבל אני חושב שאם יש הערות בתוך הוועדה, בתוך הדיון, זה צריך להילקח בחשבון.

ראובן ריבלין: השר הנהן בראשו.

ראובן ריבלין: השר שמע, הוא לא אדיש לדברים שנאמרו פה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אריאל.

ראובן ריבלין: אחריו – אייכלר, ומסיים – מגלי.

ראובן ריבלין: אם לא תתנגדו, גם חבר הכנסת חנין ביקש, אבל לאחר סגירת הרשימה.

ראובן ריבלין: אם לא יהיה אחר ולא יהיה מישהו שיבקש, אני אתן לך.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, השר לביטחון פנים, ראשית, אני רוצה לפנות אליך בבקשה: היות שיש דיון בוועדת הפנים ואתה תהיה שם, כפי שהודעת, האם אפשר מבחינתך לדחות את ההצבעה היום לעוד שבוע, כדי שזה יהיה אחרי הדיון?

אורי אריאל: יש בכל זאת טעם טוב בסדר הדברים.

אורי אריאל: אני לא יכול לכפות, אני יכול לבקש.

אורי אריאל: אני חושב שזה יהיה נכון.

אורי אריאל: לא יקרה שום דבר בשבוע הזה, זה לא איזה תקלה, הסורים לא על הגדרות, המצרים לא בתעלה.

אורי אריאל: זה נראה לך אפשרי?

מיכאל בן-ארי: האירנים בתעלה.

ראובן ריבלין: אנחנו דנים כרגע – אתה הגשת את הבקשה והשר יגיד לך.

אורי אריאל: בכל אופן, אם אפשר לפנות אליו – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אריאל, פעלתי על מנת לדחות את הדיון היום על-פי בקשתו של יושב-ראש ועדת הפנים.

ראובן ריבלין: באה אלי הממשלה פה אחד – גם השר המעביר וגם השר הנעבר.

ראובן ריבלין: גם השר הנעבר, בטובו, אמר:

ראובן ריבלין: גם אני אבוא לוועדת הפנים.

ראובן ריבלין: אני בא לכל בקשה של הכנסת, על מנת לבוא ולברר מהם הדברים.

ראובן ריבלין: אבל היום אנחנו צריכים להצביע, כי גם שר הפנים – הסברתי את זה ליושב-ראש ועדת הפנים.

אורי אריאל: היושב-ראש, מכיוון שאתה היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: אין ברירה.

אורי אריאל: זהו, אז רציתי להגיד לך משהו על ה"אין ברירה".

אורי אריאל: קראתי את פרשת השבוע, לא כתוב שצריך להצביע היום.

אורי אריאל: אבל היות שפסקת – –

ראובן ריבלין: זה נכון, בעשרת הדיברות זה לא מופיע.

אורי אריאל: – – היות שפסקת, למרות שאני לא הבנתי, זו רק בעיה שלי, זו לא בעיה של אף אחד אחר.

אורי אריאל: ומכאן אני עובר לדברי, לדקה ו-23 שניות.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

אורי אריאל: מה אני יכול לעשות, פסקת.

אורי אריאל: אני רוצה לתת דוגמה להתנהלות של המשטרה, ולכן גם למה זו תקלה שאין כדוגמתה מה שהולך להיות פה היום.

אורי אריאל: יש שני יישובים בבקעת-הירדן – רותם ומשכיות.

אורי אריאל: במשך שנה וחצי הם מנסים לקבל המלצה מהמשטרה למשרד הפנים – שאחראי עד רגע זה – שהם רשאים לשאת נשק.

אורי אריאל: זאת אומרת, אזרח שיבקש, ייבדק לפי הכללים, אבל יקבל עדיפות כי הוא תושב יהודה ושומרון.

אורי אריאל: אחרי התערבות אישית לוחצת – ותאמין, כשרוצים ללחוץ, לוחצים – הואיל ראש אגף אבטחה להוציא מכתב למשרד הפנים שהוא חושב שלאנשי רותם ומשכיות מגיע לקבל רשיון לנשק אם הם עומדים בבדיקה האישית.

אורי אריאל: "מויחל טויבס", אתה יודע מה זה, השר?

אורי אריאל: שערורייה, ביזיון.

אורי אריאל: מה, אני צריך לפנות אליך על כל מקרה כזה?

אורי אריאל: עם מי אני צריך לדבר?

שלמה מולה: מה, אתם לא סומכים עליו?

אורי אריאל: אתם משתמשים בסמכות

אורי אריאל: כם – המשטרה משתמשת בסמכותה לרעה ואתה מקבל את זה.

אורי אריאל: כבר פעם הערתי על זה.

אורי אריאל: אני אתן לך עוד דוגמה.

אורי אריאל: יש יהודי שרוצה לעלות להר-הבית, קוראים לו יוסף אלבוים.

אורי אריאל: המשטרה – מתעללים בו כי הוא פגע בכבודם, הוא אמר איזה מלה באיזה עיתון.

אורי אריאל: סיפורי סבתא.

אורי אריאל: לא רק שהם מתעללים בו, הם משקרים לחברי כנסת, כולל לשכתך, שאומרת לי שהשב"כ הוא זה שלא אישר את זה.

אורי אריאל: כשאני בודק עם ראש לשכת ראש השב"כ, הם אומרים: לא היה ולא נברא כדבר הזה, זה לא בסמכותנו, זה לא בידינו.

אורי אריאל: מה זאת ההתנהגות הזאת?

אורי אריאל: מה זה ההפקרות הזאת?

אורי אריאל: ואתם רוצים עוד סמכויות?

אורי אריאל: בשביל מה?

ראובן ריבלין: אולי תעלה את זה בוועדה.

אורי אריאל: מה זה יעזור לי בוועדה?

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, עם כל הכבוד, אני חושב שזו החלטה שגויה.

אורי אריאל: החלטת – החלטת.

אורי אריאל: יצביעו היום, מה יהיה בוועדה?

אורי אריאל: השר יקשיב, זה כן.

אורי אריאל: אני מודה שבכל פעם שמזמינים הוא בא.

ראובן ריבלין: הוא גם הסכים לבוא לוועדה.

ראובן ריבלין: מה ההבדל אם הוא יבוא לוועדה לפני או אחרי?

ראובן ריבלין: הרי הממשלה – – –

אורי אריאל: אולי הוא ישמע משהו שישכנע אותו?

ראובן ריבלין: אם היתה מחלוקת בתוך הממשלה, הייתי עומד על כך – – –

אורי אריאל: אבל נדמה לי שפה זו הכנסת.

אורי אריאל: לא, היושב-ראש?

ראובן ריבלין: מאה אחוז, אבל באה הממשלה – – –

אורי אריאל: מה מעניינת אותי הממשלה?

אורי אריאל: הממשלה הזאת לא ראויה לשום דבר וגם לא לזה.

ראובן ריבלין: טוב, אני לא אתווכח אתך עכשיו על המשטר הקונסטיטוציוני בישראל.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת ישראל אייכלר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עזרא, אני יודע, אני מאוד רוצה לתת לך לדבר.

ראובן ריבלין: שאלתי מי רוצה לדבר, אתה מבין?

ראובן ריבלין: אני יודע שיש לך מה לומר בעניין זה, ונראה איך אנחנו מסתדרים.

ראובן ריבלין: אם לא תהיה התנגדות גדולה, אנחנו ניתן גם לחנין וגם לך לדבר.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אינני יודע מה בדיוק הסיבה להעברת סמכויות בנות 60 שנה ממשרד הפנים למשרד לביטחון פנים.

ישראל אייכלר: חשבתי שאולי זה קשור למהפכות המפחידות את המשטרים הטוטליטריים במזרח התיכון.

ישראל אייכלר: הרי אנחנו חיים במדינה דמוקרטית, רגועה, אזרחית, אני לא מבין למה משרד הפנים אינו יכול להמשיך ולפקח על העניין של כלי הנשק.

ישראל אייכלר: ישנן מדינות שמחלקים בהן נשק ללא גבול, יש בהן הרבה מעשי רצח, ויש מדינות שאוסרות את הדבר הזה ורק ארגוני פשע משיגים בהן כלי נשק, והאזרח הישר שלעתים זקוק להגנה מתקשה מאוד לקבל נשק.

ישראל אייכלר: אני חושב שהאיזון הטוב ביותר הוא באמונה כי "עין רואה ואוזן שומעת וכל מעשיך בספר נכתבים".

ישראל אייכלר: אדם שמאמין שיש דין ויש דיין והקדוש-ברוך-הוא עומד ורואה את מעשיו, הוא נחרד למשמע הצו האלוקי "לא תרצח".

ישראל אייכלר: אנחנו שומעים על כל כך הרבה מעשי רצח, והצד השווה שיש בכל הרוצחים שהם חוששים מן המשטרה, הם חוששים מבית-סוהר, אבל אינם חרדים מבית-דין של מעלה.

ישראל אייכלר: לעצם העניין, שמעתי שישנם ארגוני הצלה חרדיים שמגיעים למקומות מסוכנים ואינם רשאים לשאת נשק.

ישראל אייכלר: רק אנשי מד"א יכולים להשיג נשק להגנה עצמית.

ישראל אייכלר: אדוני השר לביטחון פנים, אדוני השר אהרונוביץ, שומע אותי?

ראובן ריבלין: הוא שומע, הוא שומע.

ישראל אייכלר: אם וכאשר הסמכות – הוא לא פה?

ראובן ריבלין: הוא פה, הוא נמצא פה.

ישראל אייכלר: השר אהרונוביץ, אני מדבר אל כבודכם.

ישראל אייכלר: אני מקווה שאם וכאשר הסמכות תעבור למשרד לביטחון פנים, אני מצפה ובוטח ביושרך שתאפשר נשק להגנה עצמית לכל מי שראוי לקבלו, בלי הבדל אם הוא מתנדב במד"א או ב"איחוד הצלה" או בכל ארגון התנדבותי אחר הנדרש לנשק להגנה עצמית.

ישראל אייכלר: תודה רבה לכם.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אייכלר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת .

ראובן ריבלין: חברי הכנסת חנין ועזרא, אני מצטער, אבל יש התנגדות לפתיחת הרשימה.

ראובן ריבלין: אנחנו צריכים להקפיד על הסדרים בבית.

ראובן ריבלין: אם היה דבר שהוא בעל משמעות – – –

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר לביטחון פנים, סוגיית העברת הסמכויות ממשרד הפנים למשרד לביטחון פנים היא סוגיה ראויה, וכדאי לדון עליה, אבל אנחנו כבר במשך שנה וחצי דנים בוועדת הפנים והגנת הסביבה בסוגיות של החרמת נשקים לאנשים שעונים על כל הקריטריונים, וכל מה שהמשטרה דרשה, ומה שאגף הרישוי במשרד הפנים דרש.

מגלי והבה: אנשים עמדו בקריטריונים, ומצאנו החלטה גורפת של משטרת ישראל להחרים נשקים בסיטונאות, כאשר אפילו לא היתה הבחנה, אדוני היושב-ראש ואדוני השר לביטחון פנים, בין לאסוף נשק בלתי חוקי שנמצא במקומות שונים בארץ, לבין אלה שמחזיקים את הנשק שלהם כדין – אנשים שרכשו את הנשק שלהם, אנשים שעונים על כל הקריטריונים של החזקת נשק, ומשום מה, ההמלצה של המשרד לביטחון פנים היא לאסוף את כלי הנשק, וזה נעשה בסיטונאות, אדוני השר לביטחון פנים.

מגלי והבה: אפילו באחד הדיונים פנינו אליך וביקשנו שהעניין יסודר.

מגלי והבה: לא יעלה על הדעת שאנשים שירתו בהתאם לחוק – הבאנו לך דוגמאות של אנשי משטרה, שסיימו בדרגות קצונה, ויש להם נשק בהתאם לחוק, והמשטרה בכל זאת החליטה לאסוף את הנשק.

מגלי והבה: אם המטרה היא להקשות את כל מה שקשור לקריטריונים האלה, אז לשים את החתול לשמור על החלב, אנחנו בבעיה, אדוני היושב-ראש.

מגלי והבה: ואני אומר לך, המטרה היא, במקרים כאלה, כיצד לשמור על הנהלים, ולתת לאלה שמגיע להם בדין להחזיק את הנשק.

מגלי והבה: כי לא רק שמחרימים את הנשקים, גם לא מפצים אנשים שהחרימו להם את הנשקים.

מגלי והבה: אני לא מדבר על הסוגיה השנייה, של הנשק לציד, שבכלל הפכו את זה למין מונופול, שמי שרשום באיזו קבוצה או באיזה ארגון כזה, של ציידים, יכול כן לקבל, ואלה שרצו והחזיקו את הנשק עשרות בשנים לפי החוק לא יכולים ולא מורשים.

מגלי והבה: אז יש פה סכנה, כשהסכנה הזאת, אנחנו רואים אותה שנה וחצי – קיימנו שלושה דיונים בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

מגלי והבה: נכון להרגע אני לא בטוח שגם הקריטריונים ברורים למשרד הפנים, שהיה אמור לאכוף את החוק הזה של שמירה על החוק וחוק כלי ירייה.

מגלי והבה: לכן, פה באמת, הדיונים האלה שעשינו, ואנשי המשטרה היו שותפים להם, לא בטוח שהפנימו את האחריות המוטלת עליהם לעשות את ההבחנה בין להחרים נשק בלתי חוקי, לא מורשה, שהוא בעצמו מהווה סכנה לכל אזרח ואזרח, לבין אלה שמגיע להם בדין גם להחזיק נשק וגם להשתמש כשצריך.

מגלי והבה: אני רוצה להגיד לך, אדוני השר לביטחון פנים, שאותם אנשים – האבסורד הגיע עד כדי כך שאותו חייל, אותו קצין, שהוא מחזיק נשק ליחידת המילואים שלו, עם אפוד, לא יכול להחזיק נשק ברישוי משרד הפנים, כי המשטרה מתנגדת, או המשטרה יש לה הסיבות שלה.

מגלי והבה: אז האיסוף הסיטונאי הזה של נשק הוא לא דבר קביל, ולכן – –

ראובן ריבלין: תודה.

מגלי והבה: – – היום, אדוני היושב-ראש – משפט אחרון – אם המטרה להעביר את הסמכויות, כפי שאמרתי, היא בשביל לתת לחתול לשמור על החלב, אז כל אזרחי מדינת ישראל שאכפת להם מהביטחון – גם הביטחון האישי וגם הביטחון הכללי – הם בבעיה.

מגלי והבה: תודה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: הואיל והיה צלצול, הודעה לסגן מזכירת הכנסת, ולאחר מכן הצבעה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק מרשם תורמי מוח עצם, התשע"א–2011, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק להגנת חיית הבר (תיקון מס' 7), התשע"א–2011.

נאזם בדר: החלטת ועדת הכספים לגבי צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 8), התשע"א–2010; החלטת ועדת הכספים לגבי צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 13), התשע"א–2010; החלטת ועדת הכספים לגבי צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 11), התשע"א–2010.

נאזם בדר: החלטת ועדת האתיקה מיום 21 בפברואר 2011 בעניין הפרת הסכם קיזוז.

נאזם בדר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה על הודעת הממשלה בדבר העברת סמכויות בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, בדבר העברת סמכויות שר הפנים לפי חוק כלי הירייה, התש"ט–1949, והתקנות שהותקנו מכוחו, משר הפנים לשר לביטחון פנים.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד הודעת הממשלה?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 5 בעד הודעת הממשלה – 55 נגד – 6 נמנעים – אין הודעת הממשלה בדבר העברת סמכויות משר הפנים לשר לביטחון פנים נתקבלה.

ראובן ריבלין: אני אודיע על ההצבעה.

ראובן ריבלין: 55 בעד, שישה נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהסמכויות הועברו בהתאם להודעת הממשלה.

ראובן ריבלין: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: נא לעלות.

): אדוני היושב-ראש, כבוד ראש הממשלה, שרים, חברות וחברי הכנסת, שתי הודעות מטעם ועדת הכנסת.

): אני מודיע בזאת על חילופי אישים בוועדה לענייני ביקורת המדינה: מטעם סיעת קדימה, במקום חברת הכנסת נינו אבסדזה יכהן חבר הכנסת עתניאל שנלר.

): הודעה שנייה: ועדת הכנסת קבעה כי הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון – נציג האוכלוסייה הערבית בוועדה מייעצת), התש"ע–2009 – הצעת חוק פ/1762/18, של חבר הכנסת , תידון בוועדה משותפת של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות וועדת הכנסת.

): הוועדה תהיה בת שמונה חברים, ארבעה מכל ועדה, כדלקמן: מטעם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות יכהנו חברי הכנסת משה מטלון – יושב-ראש, אריה ביבי, ואריה אלדד; מטעם ועדת הכנסת, חברי הכנסת יריב לוין, , ישראל אייכלר ואורי אורבך.

): תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להודעת הממשלה על החלטה בהתאם לסעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר את שטח הפעולה – האגף לרישוי ופיקוח כלי ירייה, ממשרד הפנים – רשות האוכלוסין, ההגירה ומעברי הגבול, למשרד לביטחון הפנים.

ראובן ריבלין: ימסור את ההחלטה השר לביטחון פנים יצחק אהרונוביץ.

ראובן ריבלין: גם ההחלטה השנייה, אתה צריך למסור אותה.

יצחק אהרונוביץ': על מה?

ראובן ריבלין: יש הודעה נוספת, שלא צריכה הצבעה, שבהתאם להחלטה הקודמת אתה מעביר לפי סעיף 31(ד) – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: טוב, אני יכול להודיע את החלטת הממשלה.

ראובן ריבלין: בבקשה, עלה.

יצחק אהרונוביץ': הודעתי כבר.

ראובן ריבלין: לא לא, אתה הודעת על הראשון.

ראובן ריבלין: יש לך עוד החלטה.

ראובן ריבלין: אני אתן לך לקרוא אותה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, יש אפשרות להגיב על הודעת השר?

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: על השני אתה לא יכול להגיב, כי לא צריך הצבעה.

ראובן ריבלין: אפשר להגיב, תשאל את חיים אורון שהוא – כשיש דיון והצבעה, אז יש דיון.

ראובן ריבלין: כשאין הצבעה אין דיון, כי זה רק הודעה.

חיים אורון: אבל, אדוני היושב-ראש, יש שם חדר אחר, שבו אפשר להגיב – – –

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מקריא את הודעת הממשלה על החלטתה בהתאם לסעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר את שטח הפעולה – האגף לרישוי ופיקוח כלי ירייה – ממשרד הפנים – רשות האוכלוסין, ההגירה ומעברי הגבול, למשרד לביטחון הפנים.

יצחק אהרונוביץ': תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תוקף החלטת הממשלה מרגע הודעתה.

ראובן ריבלין: אין צורך להצביע.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [מס' כ/347; "דברי הכנסת", חוב' ב', עמ' 12676; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: הצעת חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על-ידי ישות מדינית זרה – לא ועדת חקירה, אלא בקשה לבוא ולקבוע על-פי החוק מה צריך לעשות כאשר מקבלים תרומות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: רבותי, יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת .

ראובן ריבלין: לחוק זה יש הסתייגויות רבות.

ראובן ריבלין: האם קיבלנו איזושהי הסכמה?

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: יש לנו הסכמה, חבר הכנסת אורון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה.

שלמה מולה: כן.

ראובן ריבלין: יש הסכמה.

ראובן ריבלין: ההסכמה הזאת מקובלת עליכם.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני יחליף אותי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רותם יציג, לאחר מכן יש לנו כאן כשעה וחצי דיון של המסתייגים, ולאחר מכן הצבעות, שתימשכנה – גם – זמן לא מועט.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, על דעת ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת אני מתכבד להביא את הצעת חוק גילוי לגבי מי שנתמך על-ידי ישות מדינית זרה, התשע"א–2011, של חברי הכנסת זאב אלקין, דוד רותם, אברהם מיכאלי, עתניאל שנלר, יריב לוין, מיכאל בן-ארי וציפי חוטובלי.

דוד רותם: הצעת החוק מבקשת להגביר את השקיפות בנוגע למימון של עמותות וחברות לתועלת הציבור על-ידי ישויות מדיניות זרות.

דוד רותם: כאשר מדינה זרה מנסה על-ידי תמיכה בעמותות להשפיע על הנעשה במדינה, ראוי שהציבור ידע מי מממן את הפעילות.

דוד רותם: בראש וראשונה מוצע לחייב עמותות וחברות לתועלת הציבור לדווח על תרומות המתקבלות מישות מדינית זרה בזמן אמת, דהיינו, בתום שבוע מתום אותו רבעון שבו התקבלה התרומה, ובטופס מקוון, ולא רק בדוח שנתי, כפי שקובע חוק העמותות היום.

דוד רותם: כן מוצע לחייב לפרסם קבלת תמיכה שמיועדת למימון מסע פרסום מיוחד, במסגרת אותו מסע פרסום.

דוד רותם: בנוסף, תחול חובה על רשם העמותות או רשם ההקדשות, לפי העניין, לפרסם באתר האינטרנט של משרד המשפטים את רשימת הגופים שדיווחו על תמיכה מישות מדינית זרה, וכן חובה על העמותה לפרסם את המידע באתר האינטרנט שלה.

דוד רותם: מוצע אף לתקן את חוק העמותות כך שההגדרה של ישות מדינית זרה תכלול גם חברה שרוב מימונה מגיע מישות מדינית זרה, כך שגם תרומה המגיעה בעקיפין מישות מדינית זרה תדווח.

דוד רותם: כן מוצע לתקן את חוק החברות ולאפשר לרשם להטיל עיצום כספי בשל הפרת חובת הדיווח לפי החוק הנדרש.

מגלי והבה: חברים, למה אתם צועקים?

יואל חסון: אנחנו המומים מהחוק הזה.

דוד רותם: זה שאתם המומים זה בסדר, אבל – – –

יואל חסון: מה, אתם לא רואים מה קורה בעולם?

יואל חסון: אתם מנסים בכוח להיות כמו מדינות אחרות שמסביבנו?

יואל חסון: בכוח?

יואל חסון: יש לנו דמוקרטיה שפויה פה וגם את זה אתם מנסים להרוס?

דוד רותם: אנחנו מנסים לא לאפשר למי שרוצה לאפשר למדינות זרות להתערב בפוליטיקה הישראלית, דבר שאתה מאוד אוהב משום שאתה מאוד מושפע ממדינות זרות – –

שלמה מולה: – – – שום דבר לא מבטיח.

דוד רותם: – – את זה אנחנו רוצים למנוע.

רחל אדטו: זה שאתם רוצים שישראלים בחו"ל יצביעו – – –

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, להצעת החוק יש הסתייגויות.

דוד רותם: חלק מההסתייגויות הן הסתייגויות מצחיקות.

דוד רותם: הן הסתייגויות – – –

שלמה מולה: אתה אומר על ההסתייגויות שלי: מצחיקות?

דוד רותם: חבר הכנסת מולה, כן, כאשר אתה מבקש לקרוא לחוק "חוק מקארתיסטי שתכליתו לצמצם את השיח הציבורי בארץ" – –

שלמה מולה: נכון.

דוד רותם: – – זה אפילו לא מצחיק, כי זה עוד גרוע מבדיחה.

דוד רותם: אבל חלק מההסתייגויות לדעתי הן בדיחות.

עפו אגבאריה: – – –

דוד רותם: יש הצעות להרחיב את חובת הגילוי על התרומות מכל מקור שהוא, להפוך את הדוח הרבעוני לדוח חצי שנתי או לדוח מיידי.

דוד רותם: חלק גדול מההסתייגויות הן פשוט הסתייגויות לשם הפרודיה, ואנחנו נשמע אותן כאשר חברי כנסת יעלו וידווחו עליהן.

דוד רותם: אני קורא לכנסת לדחות את ההסתייגויות – – –

שלמה מולה: אבל אתה הפרת את ההבטחה שלך – – –

דוד רותם: אני קורא לכנסת לדחות את ההסתייגויות, חוץ מההסתייגויות שלי, ולהצביע בעד הצעת החוק בקריאה השנייה והשלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

מגלי והבה: תודה ליושב-ראש ועדת חוק, חוקה ומשפט.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים לפי סדר האנשים שנרשמו להסתייג.

מגלי והבה: ראשון המסתייגים הוא חבר הכנסת שלמה מולה.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת חיים אורון.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ידידי הטוב דודו רותם, אנחנו קיימנו דיונים ארוכים בהצעת החוק הזאת בוועדת חוקה, חוק ומשפט.

שלמה מולה: אנחנו ביקשנו מיושב-ראש הוועדה לעשות שוויון בין כל מקבלי התרומות או הנתמכים.

שלמה מולה: אנחנו ביקשנו שמה שיחול כלפי מדינות זרות, שיחול גם לגבי תורמים פרטיים.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, נעשתה פה דיפרנציאציה שקשה מאוד אפילו להבין מה עומד מאחורי הדרישה הזאת, מה עומד מאחורי החקיקה הזאת.

שלמה מולה: החקיקה הזאת היא בעצם פרי רצונו של זאב אלקין, שזה בעצם בית-מדרשם של אותם חוקים אנטי-דמוקרטיים במדינת ישראל, שבאים לכאן לצבוע עוד חוק אנטי-דמוקרטי, ואין בין זה לבין דיווח לא כלום.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אנחנו בדיונים ביקשנו שמה שיחול לגבי דיווחים על תרומה ממדינות זרות יהיה גם לגבי תורמים פרטיים.

שלמה מולה: אנחנו ביקשנו שכאשר יש תורם פרטי, אדם בודד, שיכול לשפוך כספים מפה ועד להודעה חדשה במדינת ישראל כדי לייצר סכסוכים אפילו באזורים שבהם יש חילוקי דעות – אנחנו ביקשנו שכל תרומה שמגיעה מאדם זר, מתורם זר מחוץ-לארץ, גם התרומה הזאת תהיה מדווחת.

שלמה מולה: אינני מבין מה ההיגיון, הרדיפה הזאת עוד פעם לשים את מדינת ישראל על קרני אותן מדינות, שינגחו את מדינת ישראל.

שלמה מולה: חלק מהמדינות שמדובר עליהן הן מדינות ידידותיות לנו.

שלמה מולה: אבל מה יקרה, אדוני היושב-ראש – אני רוצה ללכת לשיטתם של אותם ימנים קיצוניים באגף השמאלי הזה, ואני דווקא רוצה לשאול אותם:

שלמה מולה: אם מחר בבוקר יהיה איזה סעודי מאירן שיבוא ויגיד: אני מקים כאן, במדינת ישראל, איזה חינמון, כמו "ישראל היום" למשל, והוא ישקיע ויעשה דה-לגיטימציה לקיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית דמוקרטית; נו, אז?

שלמה מולה: מה יקרה?

שלמה מולה: ואותו אדם תורם לא ידווח, ואותו אדם תורם אף אחד לא ידווח עליו.

שלמה מולה: אבל כאשר מדינה כמו ארצות-הברית – וארצות-הברית היא מדינה ידידותית – תיתן כסף לכאן, לארגונים, כן יהיה דיווח.

שלמה מולה: אני לא מבין את ההיגיון בדבר, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: כל כסף זר שמגיע לכאן, להשפיע בהשפעה דמוקרטית או השפעה פוליטית בישראל, על הצד הימני או על הצד השמאלי, אדרבה, שהוא אכן יהיה מפוקח.

שלמה מולה: אבל אי-אפשר לעשות, אדוני היושב-ראש, דיפרנציאציה.

שלמה מולה: לכן, החוק הזה – דיברנו עליו, אמרנו עליו – זה חוק שבא לפגוע בדמוקרטיה שלנו, זה חוק בא לפגוע בישראל היפה שלנו, זה חוק שבא בשביל הקוריוז של זאב אלקין כדי שיוכל לעשות "וי" שעשה עוד חוק אנטי-דמוקרטי.

שלמה מולה: בין זה לבין שמירה על מדינת ישראל אין שום-כלום.

שלמה מולה: כל מה שאנחנו ביקשנו – – –

חיים כץ: הוא אמר שאתה טועה.

שלמה מולה: אני לא טועה, ממש לא.

שלמה מולה: מה שאנחנו ביקשנו בהסתייגות שלנו – אני רק רוצה להקריא משפט אחד, שזה אולי הדבר החשוב ביותר, המפתח לכאן, שאם ההצעה הזאת תתקבל, אני אומר לך שאפשר לקרוא לזה חוק שוויוני.

שלמה מולה: אנחנו קוראים, אדוני היושב-ראש, בהגדרות למשל, במקום "מדינות זרות" יבוא "אזרח ישראלי", "אזרח ישראלי שאינו מתגורר בישראל בדרך קבע".

שלמה מולה: זאת אומרת, מה שאנחנו באים ואומרים, במקום "ישות זרה" אנחנו אומרים גם "אזרח ישראלי", או בישראל, או אדם אחר שחי בחוץ-לארץ ותורם כסף, גם כספו ידוּוח.

שלמה מולה: אין דבר יותר שוויוני מזה.

שלמה מולה: אני יודע מה קורה בדרך כלל לאגף הימני בבית הזה, כואב להם מאוד שיש ארגונים שמקבלים תמיכה בנושא של שמירת זכויות האדם, זכויות האזרח, שוויון חברתי.

שלמה מולה: יש כאלה שקשה להם, יש כאלה שקשה להם לראות שיש ארגונים חברתיים שכל עניינם ללכת ולהגיש בג"ץ נגד המדינה.

שלמה מולה: העוול שנגרם הוא נגרם לאדם.

שלמה מולה: במדינה שאין בה חוק-יסוד, במדינה שאין בה חוקה, לארגונים האלה יש חשיבות רבה.

שלמה מולה: אדרבה, אם המדינה היתה מממנת את כל הארגונים, ארגוני זכויות האדם, אין שום בעיה.

שלמה מולה: אבל המדינה לא מממנת.

שלמה מולה: אבל כשיש מדינה אחרת שמוכנה לממן, שלרוב, רוב המדינות שחיות אתנו בשלום ובבטחה, אנחנו מנהלים אתן משא-ומתן כל הזמן, מבקשים מהן כשבאו"ם יש בקשה להטלת סנקציה על ישראל – באות ואומרת אותן מדינות, בריטניה, צרפת, גרמניה.

שלמה מולה: למשל, ראש הממשלה מתגאה שהשרים באים לכאן והוא מנהל אתם ישיבות, אבל כספם בארגוני זכויות האדם לא כשר.

שלמה מולה: איזה איפה ואיפה, איזה צביעות, הצביעות הזאת שהיא עוד פעם – יש כאן בכנסת הזאת יותר מ-24 חוקים שהם גזעניים.

שלמה מולה: אחד מהחוקים האלה זה החוק שבדיוק עונה לצרכים של חקיקה גזענית.

שלמה מולה: אף אחד אין לו מלה אחרת להגדיר את החקיקה הזאת זולת מקארתיסטית, אנטי-דמוקרטית, גזענית, פופוליסטית, שבאה לשרת את הימין.

שלמה מולה: האמת היא, בבית הזה יש תחרות בלתי נגמרת בין ישראל ביתנו לליכוד.

שלמה מולה: פשוט, הם יוצאים מדעתם בתחרות אחד עם השני – מי ישבור יותר את הכלים נגד הדמוקרטיה בישראל.

שלמה מולה: האמת היא, יש עכשיו שחקני חיזוק.

שלמה מולה: שחקני החיזוק קוראים להם מפלגת העצמאות מאיזשהו מקום.

שלמה מולה: איך הם נותנים את החיזוק, את החיבוק לחקיקה האנטי-דמוקרטית הזאת.

שלמה מולה: אינני מתפעל, אינני מתפלא על ישראל ביתנו, על שר החוץ.

שלמה מולה: זו הרי תורתם, זה בא מבית-מדרשם.

שלמה מולה: החבר העריק מקדימה לליכוד, שהוא אלקין הקיצוני, שהוא בעצם מנסה למרוח לנו, ולומר לנו כמה זה חשוב, יש שקיפות.

שלמה מולה: אנחנו חוזרים ובאים ואומרים, אדוני היושב-ראש, שקיפות כן, שוויון כן, אבל מקארתיזם בשום פנים ואופן לא.

שלמה מולה: האמת היא, הרוח הרעה הזאת תחלוף.

שלמה מולה: היא תחלוף.

שלמה מולה: כל רוח רעה חולפת.

שלמה מולה: הבית הזה נשטף היום בחקיקה אנטי-דמוקרטית בכל מיני כיוונים, רבדים.

שלמה מולה: אינני יודע מה יבוא מחר.

שלמה מולה: האמת היא, מה שמפתיע אותנו מהכול – ראש הממשלה, שתיקתו.

שלמה מולה: הוא ראש ממשלה גם שלי.

שלמה מולה: ראש הממשלה של האגף הזה, במקום שיהיה ראש ממשלה ממתן, ראש ממשלה אחראי, הוא מתחרה עם ליברמן; רואה סקרים, נכנס לאקסטזה, והוא מוכן לאפשר להעביר כל חוק אנטי-דמוקרטי.

שלמה מולה: דמוקרטיה נמדדת גם בזה שאתה מקבל את האחר שהוא שונה ממך בדעותיו.

שלמה מולה: אנחנו מתפארים בדמוקרטיה שלנו, אבל דמוקרטיה שאפשר להתפאר בה מבית-מדרשם של ליברמן, מבית-מדרשו של אלקין, מבית-מדרשו של יושב-ראש ועדת חוקה, חוק ומשפט דודו רותם – אנחנו מסרבים להיות שייכים לאלה.

שלמה מולה: אנחנו שולחים אותם לבן-ארי.

שלמה מולה: הוא ידידם הטוב, הוא המורה הטוב, תאמין לי, הוא האדמירל של הבית הזה.

שלמה מולה: הוא, תאמין לי, מנווט את ראש הממשלה – – –

מיכאל בן-ארי: – – –

שלמה מולה: שתבורך לך, אדוני.

שלמה מולה: אנחנו שמענו, ראינו באיזה להיטות הם מנסים כאילו להגן על מדינת ישראל.

שלמה מולה: מה, חיילי צה"ל הם רק חיילי צה"ל של אנשי ליברמן?

שלמה מולה: הם חיילי צה"ל של אנשים אחרים?

שלמה מולה: הם גם חיילים שלנו.

שלמה מולה: המדינה הזאת והדמוקרטיה היא גם שלנו.

שלמה מולה: לא יכול להיות שאתם תחשבו שלכם יש יותר אשראי, לכם יש יותר זכויות, זה לא יקום ולא יהיה.

שלמה מולה: לכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו נמשיך להתנגד לחקיקה הזאת.

שלמה מולה: אני מציע לך, חבר הכנסת בן-ארי, תתאפסו, תחשבו.

מיכאל בן-ארי: אנחנו התאפסנו.

מיכאל בן-ארי: מתי אתם תתאפסו, תחזרו לעם ישראל, לציונות, מתי?

מיכאל בן-ארי: מתי?

שלמה מולה: אתה רוצה ללמד אותי ציונות?

מיכאל בן-ארי: כן.

שלמה מולה: אני מציע לך: אל תנסה אפילו.

שלמה מולה: אל תנסה, אל תלמד אותי ציונות.

שלמה מולה: אתה כובש, תאמין לי, אתה קובר את הציונות.

שלמה מולה: אתה קובר לנו את הציונות, את החזון שבו באנו לכאן לחיות יחד, לבנות מדינה דמוקרטית.

שלמה מולה: אתה רוצה לבנות יחד עם האגף הזה פה, יחד אתם, הרי אתם כאילו קו-אופוזיציה יחד אתם.

שלמה מולה: אתם רוצים להרוס לנו את הדמוקרטיה.

שלמה מולה: העם בישראל – הדמוקרטיה יותר חזקה מכם, והרוח הזאת היא תחלוף.

קריאות: – – –

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: חבר הכנסת בן-ארי – – – תן לו לסיים את הזמן שלו, ואחר כך אתה עולה לדבר כאן.

מגלי והבה: בבקשה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני חושב, לסיכום, הצעת החוק הזאת כדאי שהיא לא תעבור.

שלמה מולה: לפחות, אם הצעת החוק הזאת תעבור, אנחנו מבקשים, ההסתייגויות שלנו – שבמסגרת הצעת החוק, הפיקוח יהיה לא רק על מדינות זרות, אלא גם על כסף פרסונלי, אישי, שמגיע מישראל.

שלמה מולה: אז אנחנו עשינו שוויון.

שלמה מולה: אי-אפשר לעשות איפה ואיפה.

שלמה מולה: האמת היא, ישראל ביתנו היא מפלגה מסוכנת, ואני מקווה שהציבור הישראלי יראה שמערערים את הדמוקרטיה שלנו.

שלמה מולה: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת שלמה מולה.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת חיים אורון.

מגלי והבה: אחריו יהיה חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

מגלי והבה: בבקשה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש לנו כנראה שיעור שבועי בהלכות אנטי-דמוקרטיה.

חיים אורון: הקואליציה הזאת, ואני לא רוצה לשחרר שום מרכיב ממרכיביה מהאחריות לכך, אחת לשבוע מביאה אותנו לדיון על סדרי שלטון וממשל, מותר ואסור, זכויות וחובות וכו', ורושמים פרקים, הולכים ומתגבשים בספר המקארתיזם והסנוביזם שכנראה המתכונת הישראלית שבו תהיה מאוד ייחודית.

חיים אורון: היה שלב אחד בדיוני ועדת החוקה, אדוני היושב-ראש, שאמרנו אולי, אולי בכל זאת.

חיים אורון: חברי הכנסת ובעיקר מובילי החוק, חבר הכנסת אלקין ויושב-ראש הוועדה דודו רותם, יגידו: בסדר, אנחנו רוצים שקיפות מכל מי שמקבל כספים מחוץ-לארץ.

חיים אורון: אגב, הסתייגות בנוסח זה מופיעה בהצעות ההסתייגויות כאן, ומי שירצה לתמוך בה עדיין יכול.

חיים אורון: כי ממה נפשך, אדוני היושב-ראש?

חיים אורון: למה כסף מממשלת הולנד בהגדרה מסוכן, וכסף מארגון נוצרים קיצוניים אוונגליסטים, על פניו הוא בסדר?

חיים אורון: למה כסף מהאיחוד האירופי בהגדרה הוא פתח לסכנה, וכסף שלא ברור מקורו, לא ברור כיצד הרוויחו אותו, לא ברור למה הוא משמש, לא ברור איזה אינטרסים הוא מייצג פה, הוא לגיטימי?

חיים אורון: ואז אמר יושב-ראש הוועדה, וביקשנו ממנו, וחזרנו וביקשנו ממנו – אדוני היושב-ראש, אפשר לדאוג לפחות שבשורה הזאת – – –

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת שאמה, אל תפריע לשר התחבורה.

מגלי והבה: השר כץ, אתה מפריע לנואם.

חיים אורון: אמר יושב-ראש הוועדה: אני מתחייב – זה מופיע בפרוטוקול, חבר הכנסת ציון פיניאן – אני מתחייב, לא יעבור חוק אלא אם כן הוא יחול על כל מי שמביא כסף מחוץ-לארץ.

חיים אורון: שקיפות.

חיים אורון: אני כבר כמעט 20 שנה מחפש להבין מי מממן כל מיני בתים במזרח-ירושלים.

חיים אורון: הלכתי לבג"ץ אחד, הלכתי לבג"ץ שני, גופים שונים מחפשים – אי-אפשר.

חיים אורון: מה, זה לא משפיע עלינו?

חיים אורון: זה לא קובע את גורלנו?

חיים אורון: זה לא מתערב במחלוקת הפנימית?

חיים אורון: אני לא רוצה – יכול להיות שזה בסדר גמור, רק תגידו מי – לא.

חיים אורון: גם ממציאים פטנטים, שיש אפשרויות לעמותות מסוימות לא לפרסם את השמות של מי שתורם להן.

חיים אורון: ואז אתם באים לפה, בשיא הצביעות, ואומרים: אנחנו רוצים לדעת.

חיים אורון: הכול ידוע.

חיים אורון: אמרו נציגי משרד המשפטים בוועדה: אין שום פרט שלא ידוע.

חיים אורון: ואם מישהו לא ממלא כדין את הדוחות, החוק מאפשר לקחת אותו לבית-משפט, ואולי אפילו את מי שעומד בראשו למאסר.

חיים אורון: לא זה מה שאתם מחפשים.

חיים אורון: אתם רוצים להטיל אימה, אתם רוצים להפחיד, אתם רוצים להרתיע, אתם רוצים ליצור אווירה כזאת מסביב שזה הכול לא תקין, שזה הכול לא בסדר.

חיים אורון: משרד התמ"ת מקבל כסף מהאיחוד האירופי – מה לא בסדר?

חיים אורון: קרן רש"י תומכת במפעלי חינוך.

חיים אורון: זה כספים של ארצות-הברית ומשרד החוץ, וכו' וכו', יש לי פה רשימה ענקית.

חיים אורון: אבל הצביעות היא לא רק בקטע הזה.

חיים אורון: יש מעט ממשלות, אדוני היושב-ראש, שמתערבות בכסף בארצות אחרות כמו אנחנו, ובעיקר בארצות-הברית.

חיים אורון: טלו קורה מבין עיניכם, אתם יודעים על מה אני מדבר.

חיים אורון: אז אתם באים להטיף מוסר?

חיים אורון: חבר הכנסת וקנין, אתם מספרים סיפורים על ממשלות – אתם מתכוונים לבוא לפה ולומר לנו: תראו, אתם, כל מה שאתם עושים הוא בעצם לא בסדר.

חיים אורון: נחשוף את מה שאתם עושים.

חיים אורון: אין שום בעיה של חשיפה, אין שום בעיה של אינפורמציה.

חיים אורון: חבר הכנסת וקנין, אתה מנהל עמותות, אתה יודע את זה מצוין.

יצחק וקנין: גם היום – – –

חיים אורון: אין שום דבר, רק מהלך שהולך ומתגבש בכנסת.

חיים אורון: היה הישג עצום.

חיים אורון: ראש הממשלה הבין היום שאין לו רוב לטירוף הזה של ועדת חקירה: אני אחקור אותך, אתה תחקור אותי.

חיים אורון: וחוזרים ואומרים לי כל הזמן: מה אתה רוצה?

חיים אורון: זאת הדמוקרטיה.

חיים אורון: יש לנו רוב.

חיים אורון: אוי ואבוי אם כל קדנציה פה הרוב יחליט שהוא עושה למיעוט מה שאתם עושים לו.

חיים אורון: אני מכיר חברי כנסת שמשתגעים לחתוך כל מיני דברים, ומבינים שיש גבולות גם לרוב.

חיים אורון: אמרו לכם את זה משרד המשפטים, אמרו את זה משרד החוץ.

חיים אורון: אמרו את זה אותם גופים שאם הייתם מקשיבים להם – אתם, אנשי הקואליציה – הייתם נרתעים, אבל מה זה מעניין אתכם?

חיים אורון: אתם במירוץ מטורף שמוליכות אותו סיעה וחצי – חצי ליכוד – כי אחרים אינם, וישראל ביתנו, והסיעות האחרות: ש"ס, וקדימה – סליחה – ויהדות התורה, שותקים.

יצחק וקנין: לא, אני לא תומך בחוק הזה.

חיים אורון: אתה לא תומך בחוק הזה, אבל בסוף הוא יעבור פה בקולות שלכם.

חיים אורון: בקולות שלכם.

חיים אורון: ופה לא מדובר – תאמין לי, אני לא חושש משום דבר; אין שום מסגרת שאנחנו מחוברים אליה שצריכה לחשוש מזה.

חיים אורון: הכול גלוי, הכול נמצא, ומי שרוצה לדעת יודע.

חיים אורון: אבל השימוש הזה, הבריוני, בכוחו של הרוב, מדרדר את הפרלמנט הישראלי משבוע לשבוע בעוד חוק, בעוד חוק, בעוד חוק, ומביא אותנו למקומות שמי שרוצה דמוקרטית ישראלית צריך מאוד מאוד לחשוש מהם.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת חיים אורון.

מגלי והבה: חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

מגלי והבה: אחריו – חברת הכנסת אורית זוארץ.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

מגלי והבה: שבע דקות.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אנחנו עומדים כאן מדי שבוע במליאה, בוועדות, מול הצונאמי הזה של החקיקה האנטי-הדמוקרטית.

ניצן הורוביץ: ובשלב מסוים, אחרי מאסה קריטית שהולכת ומקצינה – ותיכף אני אתן לכם כאן את הרשימה המלאה, והיא די מבהילה – אנחנו שואלים את עצמנו מה עקץ חברים מסוימים בסיעת הליכוד ובסיעת ישראל ביתנו, שמתחרים אחד בשני מי יהיה יותר קיצוני ויפיל על הכנסת הצעות כאלה.

ניצן הורוביץ: אני חושב שהתשובה נעוצה בעניין הפוליטי הפנימי.

ניצן הורוביץ: בסיעת הליכוד, אדוני היושב-ראש, 27 חברי כנסת.

ניצן הורוביץ: כולם חייבים בפריימריס להתמודד במסגרת הרשימה הארצית שבה 18 חברים בליכוד.

ניצן הורוביץ: זאת אומרת, תשעה מתוך חברי הליכוד שנמצאים כאן לא יהיו בכנסת הבאה.

ניצן הורוביץ: מתקיים שם מחול שדים וקרב פוליטי אימתני, משום ששליש מהסיעה הולך הביתה, ולכן החבר'ה האלה מתחרים ביניהם מי ירשים את חברי המרכז בהצעות משבוע לשבוע יותר קיצוניות כלפי הארגונים האלה, שהם – תאמין לי, אדוני, אני לא יודע אם חברי הכנסת יודעים, אבל כשאתה שומע את הדיבורים האלה על ארגוני השמאל אתה חושב שמדובר באיזה אימפריה כאן, שפועלת – ארגונים קטנים, שברובם יש עובד אחד בחצי או ברבע משרה, שמקבלים סכומים שלא מגיעים לאחוז קטן ממה שמקבלים ארגונים בצד השני של המפה.

ניצן הורוביץ: אז בליכוד הלחץ הפנימי של ההתמודדות מטריף את חברי הליכוד ומוציא אותם מדעתם, ולכן אנחנו רואים את היוזמות האלה שמגיעות פעם אחר פעם.

ניצן הורוביץ: מה קורה בישראל ביתנו?

ניצן הורוביץ: אני לא חושב שאני אפתיע כאן מישהו אם אני אגיד שכעומק החקירה כך עומק הרדיפה.

ניצן הורוביץ: מעל ראש המפלגה, שהוא שר החוץ, יש עננה של חשדות בפלילים, ואנחנו עומדים אולי לפני החלטה של היועץ המשפטי לממשלה בעניין הליכים פליליים נגד שר החוץ אביגדור ליברמן, וגם חברי סיעתו – וקראתי גם את הרעיונות שלו עצמו לגבי מערכת שלטון החוק וכפי שהוא רואה את הדמוקרטיה הישראלית – מתחרים ביניהם מי יהיה יותר קיצוני וירדוף את אותה "מפלצת" שנקראת ארגוני זכויות האדם והדמוקרטיה.

ניצן הורוביץ: לצערי הרב, החוק הזה הוא חלק משורה ארוכה של חוקים אנטי-דמוקרטיים שיורדים על הכנסת.

ניצן הורוביץ: זה התחיל בהצעת חוק החנינה למתנגדי ההתנתקות, שנותנת חנינה לפעילים פוליטיים ממחנה מאוד מסוים, זה המשיך עם הצעת חוק יום העצמאות, או חוק ה"נכבה", עם הצעה על איסור פרסום על שלילת קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, עם חוק האגודות השיתופיות, מה שנקרא חוק ועדות הקבלה, או ועדות הסלקציה, עם הצעת חוק איסור הטלת חרם, שנדונה עכשיו בוועדות, הצעת חוק האזרחות, הצעת חוק שמירה על ערכי מדינת ישראל, זכויות למשרתים כאלה ואחרים, אפליה מתקנת, ושורה של הצעות חוק אחרות שמטרתן להצר את צעדי האופוזיציה בכנסת ולמנוע את ההליך הדמוקרטי.

ניצן הורוביץ: הצטרפו לזה הצעות של מימון הריסת בתים על-ידי בעל הבית עצמו, מובן כשזה לא חל בשטחים או על יהודים, הצעת חוק להפסיק מימון למוסדות תרבות ואמנות שמעסיקים אמנים שלא שירתו בצה"ל, שלילת זכות ההצבעה מעבריינים למיניהם, העברת חבר כנסת מכהונתו אם שלל קיומה של המדינה כמדינה יהודית, וכו' וכו'.

ניצן הורוביץ: יש לי פה דפים.

ניצן הורוביץ: מדובר בעשרות הצעות שחלקן נדונו, חלקן כבר עברו, חלקן עוד יידונו, והן כולן יוצרות את אותו אפקט שגם היועץ המשפטי לממשלה כינה אותו אפקט מצנן, ה-cooling effect, chilling effect.

ניצן הורוביץ: יש כאן ניסיון להטיל אימה על הכנסת.

ניצן הורוביץ: יש כאן ניסיון להפחיד את ארגוני זכויות האדם.

ניצן הורוביץ: הרי כשאנחנו קוראים את הצעת החוק שתעבור כאן היום, מבחינה מהותית, בתכל'ס, הצעת החוק הזאת לא משנה דבר.

ניצן הורוביץ: כבר היום – אני לא יודע, אדוני, אם אתה יודע – כבר היום לעמותות, על-פי החוק במדינת ישראל, יש חובת גילוי אם הם מקבלים כספים ממדינה או מישות מדינית זרה.

ניצן הורוביץ: למשל, מה זה ישות מדינית זרה?

ניצן הורוביץ: אם יש איזו קרן גרמנית, קרן אדנאואר או קרן אברט או איזשהו מכון תרבות או כל מיני דברים כאלה, כבר חייבים לציין את זה.

ניצן הורוביץ: הצעת החוק הזאת קובעת, שאם יש איזשהו פרסום שממומן על-ידי אותה ישות זרה, צריך יהיה לציין את זה שם בלוגו.

ניצן הורוביץ: כבר היום תפתחו, תראו את המודעות של, נאמר, האגודה לזכויות האזרח, שהיא הארגון הישראלי החשוב ביותר לזכויות אדם, כתוב שם: בתמיכת האיחוד האירופי, בתמיכת קרן גתה, בתמיכת כך וכך.

ניצן הורוביץ: למה?

ניצן הורוביץ: כי המדינות עצמן שנותנות את התמיכה מעוניינות לפרסם את זה, כי הן גאות בתמיכה הזו, כי הן חושבות שהן עושות דבר חשוב.

ניצן הורוביץ: בדיוק כפי שישראל מפעילה את המחלקה לשיתוף פעולה בין-לאומי במשרד החוץ ותומכת בפרויקטים של מים באפריקה, בפרויקטים של מאבק במחלות במדינות הים הקריבי, בפרויקטים של חינוך לאוכלוסיות נחשלות בכל מיני מקומות בדרום-מזרח אסיה, כך יש גם מדינות שתומכות בפרויקטים חברתיים, תרבותיים וחינוכיים במדינת ישראל.

ניצן הורוביץ: באילו מדינות אנחנו מדברים?

ניצן הורוביץ: אנחנו מדברים במדינה כמו הולנד, מדינה כמו בריטניה, מדינה כמו ארצות-הברית, שבהן – אומנם אנחנו מדינת חוק מאוד מתקדמת, אבל גם בהן יש חוקים לא פחות מתקדמים, וגם בהן, כשסוכנות ממשלתית, למשל ה-USAID, שהיא סוכנות הסיוע והפיתוח של ממשלת ארצות-הברית, מעבירה כסף לפרויקט כלשהו בעולם, זה מופיע בדוח האמריקני על-פי החוק האמריקני.

ניצן הורוביץ: הם לא צריכים את החוק המגוחך הזה של אלקין, מיכאלי, רותם, שנלר, לוין, בן-ארי וציפי חוטובלי כדי שיגיד להם חובת גילוי.

ניצן הורוביץ: הם בעצמם מגלים את זה, כי הם גאים בזה.

ניצן הורוביץ: חברים, אנחנו יכולים ללכת בדרך הזו ולקבוע – – –

מגלי והבה: תסיים.

ניצן הורוביץ: רץ מהר.

ניצן הורוביץ: אני רוצה להגיד לסיכום, שהחוק הזה הוא חוק פוליטי, הוא חוק נקלה, משום שהוא מטפל רק בארגונים בעלי צביון מסוים מאוד.

ניצן הורוביץ: אני רוצה לומר, שלו החוק היה בא ובאופן שוויוני אומר:

ניצן הורוביץ: כל תרומה ממקור זר תהיה חייבת בגילוי – אז אפשר היה לדבר עליו בצורה ראויה.

ניצן הורוביץ: ברגע שהוא מכוון כלפי ארגונים מסוימים בלבד, הוא חוק פוליטי, הוא חוק פסול, ויעבור פה בכנסת, אדוני, אין לי אשליות.

מגלי והבה: בוודאי.

ניצן הורוביץ: הם יצביעו, יעבור.

ניצן הורוביץ: אבל זה לא לכבוד הכנסת, לא לכבוד מדינת ישראל ולא לכבודנו כחברה ישראלית.

ניצן הורוביץ: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

מגלי והבה: אני מזמין את חברת הכנסת אורית זוארץ.

מגלי והבה: אחריה יהיה חבר הכנסת – –

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אפשר עוד להירשם לדבר?

מגלי והבה: לא, אדוני, זה לפי הסתייגויות על החוק ומי שהשתתף.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: – – חבר הכנסת .

מגלי והבה: בבקשה, גברתי.

אורית זוארץ: כבוד היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, אנחנו עדים בשנה האחרונה לתופעות קשות מאוד, שמצד אחד הם דורשים שקיפות, ומצד שני מדברים על שקיפות סלקטיבית.

אורית זוארץ: מצד אחד מנסים להושיט ידיים למדינות העולם ולזכות בתמיכה, וביד השנייה טורקים את הדלת בפניהם של ידידי ישראל.

אורית זוארץ: רק החודש ביקרו פה כמה עשרות מקרב חברי הפרלמנט האירופי, ידידי ישראל, והדיונים שהתקיימו כאן בכנסת חשפו ביתר שאת את הסיבות ואת הגורמים המרכזיים לכך שהדלת הזו הולכת ונטרקת בפנינו, וההצבעה באו"ם השבוע הוכיחה את עצמה מעל ומעבר לכל ספק, שהמדיניות של ממשלת נתניהו מובילה אותנו לציר שבו מדינת ישראל זוכה לדה-לגיטימציה מכל חברותיה.

אורית זוארץ: במקרה הזה מדובר בחברה אזרחית שמתחזקת בתוך מדינת ישראל, חברה אזרחית שהיא ביקורתית, חברה אזרחית שלוקחת אחריות במקום שבו הממשלה מסירה אחריות.

אורית זוארץ: בעיקר כשמדובר באוכלוסיות מוחלשות, במגזרים, בקבוצות באוכלוסייה, כשמדובר באיכות הסביבה ובנושאים נוספים שהם לתועלת הציבור, מתעוררות כאן חרדות, חרדות ליד שולחן הממשלה.

אורית זוארץ: והחרדות האלה מתורגמות לשורה ארוכה של חוקים, שבאים לעשות דה-לגיטימציה לחברה האזרחית.

אורית זוארץ: חקיקה גזענית, ועדות חקירה סלקטיביות.

אורית זוארץ: בעצם נוצר כאן מצב, שמי שגורם לדה-לגיטימציה למדינת ישראל זו הממשלה, זה השרים שלה, זה חברי הכנסת שמקדמים את החקיקה הגזענית, וחברי ציינו שורה ארוכה של חוקים שפוגעים בכל יום מחדש בדימוי של מדינת ישראל בעולם, בעיקר בקרב חברותיה.

אורית זוארץ: לבוא לבקש מארגונים, כפי שאמר ידידי ניצן הורוביץ, שקיפות – הארגונים האירופיים והארגונים במערב הם ארגונים מסודרים ומדינות מסודרות.

אורית זוארץ: הן מעבירות את הכספים למדינת ישראל על-פי חוק.

אורית זוארץ: הם מפרסמים את העברת הכספים בצורה מסודרת ומאורגנת.

אורית זוארץ: הלוואי עלינו פרסום דוחות כספיים בסוף שנת פעילות כמו שנעשה בקרב אותן מדינות שתומכות במדינת ישראל ומחזקות אותה.

אורית זוארץ: אבל לא די בכך, צריך להתעמר בהם, צריך להשפיל אותם.

אורית זוארץ: איך אומרים כאן יושבי שולחן הממשלה?

אורית זוארץ: להראות להם מי הבוס.

אורית זוארץ: בואו לא נתבלבל, אנחנו עדיין זקוקים לכוח שלהם ולסיוע שלהם ולתמיכה שלהם, והגיע הזמן שנפסיק לירוק לבאר שממנה אנחנו שותים.

אורית זוארץ: עכשיו אני רוצה לקחת את מדינת ישראל כדוגמה הפוכה – מדינת ישראל כמדינה שמסייעת למדינות ברחבי העולם.

אורית זוארץ: פעילות הסיוע הבין-לאומי של מדינת ישראל היתה הראשונה שהתבססה על תוצרת ישראל ועל המפעל הציוני.

אורית זוארץ: מדינת ישראל מחזקת את העוגנים שלה במדינות אפריקה.

אורית זוארץ: מדובר כאן במשאב שגילו נציגי הארצות המתפתחות באסיה, באפריקה, וביקשו סיוע.

אורית זוארץ: מדובר פה בהנהגה שצמחה שם והפכה להיות הנהגה מובילה.

אורית זוארץ: הם ביקרו במדינת ישראל, הם למדו ליהנות מפירותיה, ועל כך אנחנו יכולים רק לברך.

אורית זוארץ: בואו נחשוב כולנו איך יתייחסו אלינו היום כשאנחנו הולכים ומשקיעים באותן מדינות – אנחנו מסייעים להם, מדינת ישראל מעבירה כספים להכשרה, לקידום פרויקטים – אם הם יהפכו את התנהלותם וישתמשו בזה נגדנו ויקדמו את אותה חקיקה במדינות שלהם.

אורית זוארץ: רק לדוגמה, הסיוע הישראלי מתבטא בתחומים רבים.

אורית זוארץ: בתחום החקלאות אנחנו מסייעים, בתחום הרפואה, החינוך, קידום מעמד האשה, קהילה ומשפחה.

מגלי והבה: – – –

אורית זוארץ: כן, משרד החוץ.

אורית זוארץ: מדינת ישראל הקימה בית-חולים בזאיר.

אורית זוארץ: אנחנו באמת מתקשים להקים בית-חולים פה בישראל, אבל הקימו בית-חולים בזאיר, כי יש לנו צורך לחזק את היחסים שלנו עם מדינות העולם.

אורית זוארץ: והסיוע הזה הוא סיוע משמעותי וקרדינלי לחוסן של מדינת ישראל ברמה הבין-לאומית, לכוח שלה באו"ם.

אורית זוארץ: כן, לכוח שלה באו"ם.

אורית זוארץ: ואנחנו יודעים את זה היטב, ויושבי הבית הזה יודעים את זה היטב.

אורית זוארץ: אבל העיוורון הזה שתקף פה את כולם, חוסר היכולת שלהם לראות את הצורך האקוטי שלנו בתמיכה שלהם, וכן, בלגיטימציה שלהם מעל בימות הפרלמנטים ובאו"ם, הפך אותם לעיוורים, לחירשים.

אורית זוארץ: אילמים הם עוד לא, הם מדברים יפה ומרימים את קולם.

אורית זוארץ: אבל עדיין הם פוגעים בלגיטימציה של מדינת ישראל בהתנהלות הזאת.

אורית זוארץ: זאת ההתנהלות.

אורית זוארץ: שלא יחפשו בציציות, שלא יחפשו ארגונים וגופים ועמותות שכביכול פוגעים במדינת ישראל.

אורית זוארץ: שיפשפשו בתוך בתיהם, שיפשפשו בתוך הסיעות שלהם, שיבדקו איזה הצעות חוק חבריהם מקדמים, ושיבינו שהדה-לגיטימציה של מדינת ישראל נובעת אך ורק מההתנהלות של ראש הממשלה, שריו והקואליציה שלו.

אורית זוארץ: הם הגורם המרכזי שפוגע במדינת ישראל.

אורית זוארץ: הם הפכו להיות גורמים לא רצויים בעולם, והם צריכים לתת על זה את הדין ולא לנסות לכוון את הזרקורים לחברה האזרחית שלוקחת את האחריות במקומם.

אורית זוארץ: יושב פה השר נהרי, והוא יודע היטב שהארגונים האלה הם ארגוני סיוע, והם מסייעים בשכונות, ובערי הפיתוח, ובפריפריה.

אורית זוארץ: הם לא מסייעים באוויר, הם מעבירים את הכספים בדיוק לחוליות החלשות.

אורית זוארץ: ואתם פוגעים באותן מדינות שוב ושוב – בא אליך גורם, נותן לך מתנה, רוצה לסייע לך, רוצה לסייע לשכבות הכי חלשות, ומה עושים?

אורית זוארץ: מתעמרים בהם, פוגעים בהם, משפילים אותם, מעליבים אותם, מקדמים פה שורה של חקיקה שמבזה אותם, שבאה אך ורק להשפיל – ולפגוע בהם.

אורית זוארץ: ולמה שהם יבואו לסייע לנו אחר כך?

אורית זוארץ: הרי הממשלה הזאת לא יכולה להגיע לכל אותם מקומות, ראינו את הקשיים האמיתיים בתקציב בשבועות האחרונים, ראינו את הגזירות, אז בדיוק בנישות האלה, כשנכנסים הגורמים והארגונים והמדינות שמאמינות בדמוקרטיה שלנו, שמאמינות בחברה הישראלית ורוצות לסייע לנו, אתם פוגעים בהן שוב ושוב מחדש.

אורית זוארץ: והשקיפות הסלקטיבית הזאת, היא תהיה בסופו של דבר בעוכרינו, כי אם הייתם עומדים מאחורי ההסכמות – חבר הכנסת רותם לא נמצא כאן, הוא הגיע להסכמה בוועדה, שכל גורם שמעביר כספים למדינת ישראל, בין שהוא גורם פרטי, בין שהוא גורם מדינתי ובין שהוא ארגון, יעבוד בשקיפות מלאה.

אורית זוארץ: לצערי הרב, הוא חזר בו וצמצם את זה רק לישות מדינתית.

אורית זוארץ: למה הצמצום הזה?

אורית זוארץ: ממה אתם פוחדים?

אורית זוארץ: ממה אתם פוחדים?

אורית זוארץ: תפתחו את הקלפים, תחשפו אותם, תראו לאזרחי מדינת ישראל שהצדק אתכם.

אורית זוארץ: אנחנו נתמוך, אנחנו נתמוך בהצעה שתפתח את כל הקלפים ותהיה פה שקיפות מלאה לגבי כל שקל שנכנס למדינת ישראל.

אורית זוארץ: וכולנו יודעים שגורמים פרטיים שמעבירים כספים למדינת ישראל משפיעים לא פחות מכל גורם אחר; וציינו כאן לא מעט דוגמאות, ואני לא רוצה לחזור על זה.

אורית זוארץ: צריך לפתוח את כל הקלפים, ולהרים את המסך, ולחשוף את כל הגורמים שמעבירים כספים למדינת ישראל, ולא בצורה סלקטיבית ובצורה פוגענית, מבזה ומשפילה, כי כל המסרים שיוצאים מהבית הזה – המסרים האלה מגיעים לשם, ומחלחלים, ואנחנו הופכים להיות צבועים; מדינת ישראל נתפסת כמדינה שהיא צבועה, שמצד אחד רוצה לקדם את האינטרסים שלה ואת הקשרים עם מדינות העולם, ומצד שני מערימה עליהן קשיים.

אורית זוארץ: ולכן אני חוזרת ואומרת: תסירו קורה מבין עיניכם ותבדקו בציציות שלכם, ותבדקו כמה אתם גורמים לכל הדה-לגיטימציה של מדינת ישראל.

אורית זוארץ: ועוד דבר אחד קטן, ככה, אם לא ידעתם, מתברר שאחד הגורמים המרכזיים מתוך ארגון שנקרא "אם תרצו", שהוא אחד הגורמים שמובילים את כל החקיקה ואת כל הדה-לגיטימציה לארגוני החברה האזרחית, עבד בחברה שמוכרת ידע לאירן; הוא היה המנהל האסטרטגי שלהם.

אורית זוארץ: אז פה אני מכוונת אליכם, לתוך הבית שלכם, תבדקו בתוך החדרים שלכם, מי האנשים שמובילים את הקמפיין.

אורית זוארץ: ואני עוד פעם אומרת, בחברה שמוכרת ידע לאירן, לאויב הכי גדול, שמר נתניהו כל היום מסתובב ומפחיד בו את כולם.

אורית זוארץ: אז הנה, מתוך הבית שלכם יוצאים אנשים שמוכרים ידע לאויבים הכי גדולים.

אורית זוארץ: והשותפים שלנו, מדינות אירופה, ארצות-הברית ומדינות נוספות בעולם – אתם פוגעים בהן שוב ושוב מחדש.

מגלי והבה: תודה לחברת הכנסת אורית זוארץ.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת דב חנין.

מגלי והבה: אחריו יהיה חבר הכנסת חנא סוייד.

מגלי והבה: בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אדוני שר המשפטים, עמיתי חברי הכנסת, החוק הזה לא עוסק בשקיפות.

דב חנין: אין שום בעיה של שקיפות בארגוני זכויות האדם בישראל.

דב חנין: אין שום בעיה של שקיפות בתרומות לארגוני זכויות האדם בישראל.

דב חנין: התרומות לארגוני זכויות האדם בישראל, גם היום, מדווחות באופן מלא, אפשר למצוא אותן בקלות באתרי האינטרנט של הארגונים, אפשר למצוא אותן בקלות אצל רשם העמותות.

דב חנין: אין בעיה של שקיפות ביחס לארגוני זכויות האדם בישראל.

דב חנין: אבל יש בעיה של שקיפות אחרת, אדוני היושב-ראש, כאשר בישראל מתנהל קמפיין הסתה למען בעלי הון ונגד מי שמציע להעלות את הכנסות המדינה ממשאבי הגז שנמצאים ליד חופינו, אף אחד לא יודע עד היום מי עומד מאחורי הקמפיין הזה, מי מימן את אותן מודעות שעלו מאות אלפי שקלים.

דב חנין: מי מימן את המודעות האלה?

דב חנין: מי מימן את ההודעות שאמרו שאויבי ישראל עומדים מאחורי הדרישה להעלות את הכנסות הציבור מהגז ששייך לציבור הישראלי?

דב חנין: מי עומד מאחורי המודעות המסיתות שטענו שמדובר בקשר עם "חיזבאללה", או עם אירן, או עם לבנון, או עם כל מיני גורמים אחרים?

דב חנין: כאן באמת קיימת בעיית שקיפות.

דב חנין: אבל מציעי החוק לא מציעים לפתור את בעיית השקיפות האמיתית הזאת, הם לא מציעים לחקור, הם לא מציעים לגלות, הם לא מציעים לספר לנו מי עומד מאחורי מודעות מהסוג הזה.

דב חנין: יש בעיה של שקיפות, אבל היא נמצאת במקום אחר לגמרי, לא בארגוני זכויות האדם.

דב חנין: בעיית השקיפות בישראל לא נמצאת בשמאל, היא נמצאת בימין, בעמותה כמו אלע"ד, או בעמותה כמו "עטרת כוהנים", שעד היום לא חושפות את מקורות המימון שלהן.

דב חנין: לא חושפות את מקורות המימון שלהן.

דב חנין: יש להן פטור ממשרד המשפטים, ואנחנו לא יודעים מי מממן את העמותות האלה, ומי עומד מאחורי מסע הפעולה השיטתי שלהן לרכישת אדמות בשטחים הכבושים ולפעולה בשטחים הכבושים במגוון גדול של דרכים.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, החוק הזה לא נועד לקדם שקיפות, כי הוא לא מקדם שקיפות היכן שצריך שקיפות.

דב חנין: החוק הזה הוא חוק פוליטי.

דב חנין: הוא חלק ממסע פוליטי מכוון שממשלת הימין הקיצוני בישראל מנהלת נגד יריביה הפוליטיים.

דב חנין: החוק הזה הוא חוק שמונע על-ידי פחד, הוא חוק שהמהלך שלו הוא חלק ממהלך של הסתגרות מפני העולם, חלק ממהלך של החרמת העולם.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, החוק הזה הוא גם חוק צבוע, כי אם מדינת ישראל באה להגביל יכולת של מדינה להשפיע בתרומותיה על מה שמתרחש מחוץ לגבולותיה, הרי המדינה הראשונה בעולם שעושה פעולות כאלה היא מדינת ישראל עצמה.

דב חנין: מדינת ישראל עצמה, שמממנת קהילות יהודיות וארגונים ציוניים, פעילה בכל העולם ומממנת בכל העולם פעילויות מהסוג הזה, שהצעת החוק הזאת כאילו רוצה להיאבק בהן.

דב חנין: אם מדינת ישראל מעוניינת לייצר נורמה חדשה, שעל-פיה תרומות של מדינות תהיינה מדווחות בצורה מיוחדת, בצורה מובלטת, מדינת ישראל עצמה תהיה הקורבן הראשון של מהלך כזה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת היא הצעת חוק אנטי-דמוקרטית, והיא הצעת חוק אנטי-דמוקרטית לא רק בגלל המנגנונים הישירים שלה.

דב חנין: אומר השבוע היועץ המשפטי לממשלה לבג"ץ, ואמר לפני כמה שבועות היועץ המשפטי לכנסת לוועדת הכנסת: למהלכים מהסוג הזה יש אפקט מצנן – יש chilling effect – על היכולת של ארגונים להפעיל את זכויותיהם, לפעול, לקדם יוזמות.

דב חנין: הצעת החוק הזאת היא הצעת חוק אנטי-דמוקרטית, כיוון שהיא נאבקת נגד החברה האזרחית, היא מסמנת את ארגוני החברה האזרחית, את ארגוני זכויות האדם, את ארגוני הסביבה, את הארגונים החברתיים, כסוג של אויב, ובכך היא מקרבת את ישראל למקומן ולמצבן של מדינות שאין בהן חברה אזרחית.

דב חנין: אגב, לא מזמן, בארצות מסוימות סביבנו היו מגבלות על החברה האזרחית.

דב חנין: זה לא כל כך הועיל לשליטים הדיקטטוריים של החברות האלה.

דב חנין: ישראל, אסור לה להמשיך ולהתדרדר בקצב מהיר למקום האנטי-דמוקרטי המסוכן הזה.

דב חנין: אני רוצה לומר ליוזמי החוק הזה, החוק הזה הוא חוק שמבוסס על פחד, אתם מפחדים.

דב חנין: ואתם יודעים מה?

דב חנין: אתם מפחדים בצדק.

דב חנין: אתם מפחדים בצדק, כי למחנה הדמוקרטי בישראל יש הרבה יותר כוח ממה שנראה בהסתכלות שטחית.

דב חנין: ראינו את הכוח הזה, ראינו את הכוח הזה בהתגייסות של החברה האזרחית, של אנשי זכויות אדם, של הפעילים בתל-אביב ובמקומות אחרים בארץ נגד חוק ההסתננות הדרקוני, האנטי-דמוקרטי, שהממשלה קידמה.

דב חנין: בזכות ההתנגדות הזאת הממשלה הודיעה שהיא מושכת את החוק.

דב חנין: אחרי שהוא עבר קריאה ראשונה ואחרי שהוא עבר דין רציפות הממשלה הודיעה שהיא מושכת את החוק.

דב חנין: אז יש כוח למחנה הדמוקרטי בישראל.

דב חנין: ראינו את הכוח הזה במאבק סביב המאגר הביומטרי, גם זה חוק שעבר בקריאה ראשונה בכנסת בתמיכה רחבה.

דב חנין: ובכל זאת, מנגנוני המאגר הביומטרי הוסרו בסופו של דבר מהחוק.

דב חנין: ולמה הם הוסרו מהחוק?

דב חנין: שוב, בזכות ההתגייסות של ארגוני אדם, של פעילי זכויות אדם, של מפגינים, של אנשי אקדמיה, אנשי מקצוע, אנשי תקשורת.

דב חנין: המאבק הדמוקרטי בישראל יכול להצליח.

דב חנין: גם בישראל המאבק הדמוקרטי יכול להצליח ומזה אתם מפחדים.

דב חנין: היום שמענו על התחלת הקריסה של יוזמת ועדות החקירה בנוסח מקארתי, שהימין הקיצוני הממשלתי הזה ששולט היום בישראל ניסה לקדם בכנסת.

דב חנין: אמרנו לכם.

דב חנין: אמרנו לכם מעל הדוכן הזה, שהיוזמה האנטי-דמוקרטית המקארתיסטית הזאת שמבקשת לשחזר בכנסת הנוכחית את מהלכי מקארתי, אמרנו לכם שהדבר יתגלגל אליכם כבומרנג, שהוא יהדהד מקצה העולם ועד קצהו ויגרום לבידוד קיצוני של ממשלת ישראל.

דב חנין: לא רציתם לשמוע, לא רציתם להקשיב, אבל היום אפילו אתם מבינים שהדבר הזה אכן חוזר אליכם בעוצמה רבה.

דב חנין: אני מברך על קריסת יוזמת ועדות החקירה ואני מקווה שהיוזמה הבעייתית הזאת, בדיוק כמו היוזמות האחרות, תגיע לסופה המוצדק והעגום בפח האשפה של ההיסטוריה.

דב חנין: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת חנא סוייד.

מגלי והבה: אחריו יהיה חבר הכנסת טלב אלסאנע.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

מגלי והבה: לחבר הכנסת סוייד תשע דקות.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים עכשיו בפני הצעת חוק שמצטרפת לשורה ארוכה, כמעט מבול, של חוקים, של החלטות, שכל הכוונה שלהם היא להגביל או לפגוע בזכות הביטוי, בחופש ההתאגדות וההתארגנות ונגד פעילות של ארגוני החברה האזרחית.

חנא סוייד: הצעת החוק הזאת היא חלק ממתקפה מקארתיסטית שהכנסת הזאת חווה, לצערי הרב, בהנהגת ישראל ביתנו.

חנא סוייד: שתי הדוגמאות הכי בולטות מההיסטוריה זה המקארתיזם והמקיאווליזם.

חנא סוייד: ההחלטות וההובלות הפוליטיות והמדיניות של הכנסת הן נוסח מקיאוולי, שבעצם לרוב מותר לעשות כל מה שהוא רוצה, גם אם זה על חשבון חופש הביטוי, גם אם זה על חשבון הטעם הטוב, גם אם זה על חשבון הדמוקרטיה.

חנא סוייד: וגם השיטות המקארתיסטיות שלא משאירות שום פינה אלא מנסות להיכנס ולבלבל, וזה לא נפסק בשום מקום.

חנא סוייד: כל מיני ארגונים, נקראים ארגונים, אני חושב שאנחנו בפני מתקפה קשה מאוד של ארגונים כמו "אם תרצו" – אני נוטה יותר לקרוא להם כנופיות, כי הם, הארגונים האלה או הכנופיות הללו רוצות להשליט כאן פחד, הן לא רוצות לאפשר דיון חופשי, דמוקרטי פתוח, אלא רוצות לכפות ולהפחיד ארגונים, אנשים ומפלגות מלפעול באופן חופשי.

חנא סוייד: אני רוצה לציין שזה לא נגמר, גם לא נגד ארגונים של החברה האזרחית.

חנא סוייד: זה יכול להגיע לשופטים, כפי שזה הגיע, בדיוק – אנחנו היינו בסרט הזה: בארצות-הברית המקארתיזם לא השאיר חלקה טובה אלא ניסה להיכנס אליה; שופטים, מרצים באוניברסיטאות, ארגוני מורים, מדיה, כל דבר שרק אפשר להיכנס אליו, להפחיד אנשים, לסתום פיות, נכנסים לשם וזה מה שמנסים לעשות.

חנא סוייד: יש בפנינו חוק שהתכלית שלו היא פגיעה בחופש הביטוי, בחופש ההתאגדות.

חנא סוייד: הוא רע מאוד, אנטי-דמוקרטי.

חנא סוייד: אני חושב שדברים אנטי-דמוקרטיים צריך לפסול אותם על הסף.

חנא סוייד: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת חנא סוייד.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת טלב אלסאנע.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אין בין החוק הזה לבין שקיפות מאומה.

טלב אלסאנע: מאז ומתמיד עמותות דיווחו לרשם העמותות, הכול גלוי, שקוף, אלא שיש כאן מקארתיזם, רדיפה על רקע פוליטי, ויש ניסיון של הממשלה הנוכחית לשנות את הוויית המשטר, לשנות את הדו-שיח, לשנות גם את הנורמות בכל תחום ותחום שהם נוגעים בו, החל בבית-המשפט העליון, התקשורת, האקדמיה, ואפילו ההרכב וזכות ההצבעה והבחירה, כאשר אנחנו רואים שאלה שלא עלו, יקבלו את הזכות להצביע.

טלב אלסאנע: והכול מוביל לכיוון אחד.

טלב אלסאנע: ואני שואל אתכם, רבותי חברי הכנסת, אם אנחנו מדברים על שקיפות ועל רצון לשוויוניות, מה בעצם פשר הדבר הזה שסעיף 7 לחוק אומר: הוראות חוק זה לא יחולו על ההסתדרות הציונית העולמית, הסוכנות היהודית לארץ-ישראל, קרן היסוד, המגבית המאוחדת לישראל וקרן-קיימת לישראל וכן תאגידים שבשליטתן?

טלב אלסאנע: רבותי, האם זה מתיישב עם השוויון בפני החוק?

טלב אלסאנע: האם יש עמותות שכן ידווחו ועמותות שיהיו פטורות מלדווח?

טלב אלסאנע: האם יש עמותות שהן מעל לחוק ואלה שהן כפופות לחוק?

טלב אלסאנע: ומה המשותף בין כל התאגידים האלה לתפיסת העולם שלהם?

טלב אלסאנע: ולכן, אין ספק שהחוק הזה הוא חוק פוליטי, חוק אנטי-דמוקרטי וחוק הסותר את עקרון השוויון ולא מתיישב עמו.

טלב אלסאנע: סעיף נוסף, רבותי, שאני רוצה להפנות את תשומת לבכם אליו, הוא סעיף 9(1)(ב), ואני מצטט: "בסעיף קטן (ב)(2)(ד), אחרי 'התנאים לתרומה', יבוא: 'לרבות התחייבויות שנתנה העמותה בנוגע לתרומה בעל-פה או בכתב, במישרין או בעקיפין'".

טלב אלסאנע: מה זאת אומרת "התחייבות בעקיפין"?

טלב אלסאנע: מה הגבול להתחייבות בעקיפין?

טלב אלסאנע: באיזה מידה אפשר לעמוד בדרישה הזאת?

טלב אלסאנע: ולכן, החוק הזה, במשמעות שלו, איננו בא לעשות סדר, איננו בא להכניס היגיון.

טלב אלסאנע: זה בא להכניס שיגעון, חוסר היגיון, במציאות המסודרת נכון להיום.

טלב אלסאנע: אלא שהקבוצה שמובילה את החוק הזה, כבוד היושב-ראש, מובילה מאז הקדנציה הנוכחית שורה של הצעות חוק תמוהות, מנותקות, שחושבים שהרוב הופך את הדבר הפסול והשרץ לכשר.

טלב אלסאנע: שרץ יישאר כפי שהוא, אי-אפשר להכשיר אותו בשום רוב שיכול להיות, ולכן החוק הזה הוא בלתי חוקתי, ואנחנו נצביע נגדו.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

מגלי והבה: אחריו יהיה חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, ואחריו – חבר הכנסת איתן כבל, ואחרון אחרון – חבר הכנסת דני דנון.

מגלי והבה: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, כוונת החוק וכוונת מחוקקי החוק היא לפגוע בארגונים לזכויות אדם, במטרה להקל על הפרת זכויות אדם, כי ההיקש ההגיוני – מי שרוצה לפגוע בארגוני זכויות אדם רוצה להפר את זכויות האדם, שיהיה לו יותר קל.

ג'מאל זחאלקה: לא תהיה בקרה.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו, אומנם החוק הזה לא יוציא אל מחוץ לחוק את ארגוני זכויות האדם, אבל הוא יצר את צעדיהם קצת, ויהיה חוק אחר, ותהיה ועדת חקירה, ופה ושם, וארבעה-חמישה חוקים שנועדו לצמצם עד למקסימום האפשרי, בתנאים הנוכחיים, את הפעילות של ארגוני זכויות אדם.

ג'מאל זחאלקה: מי רודף ארגוני זכויות אדם?

ג'מאל זחאלקה: משטרים אפלים.

ג'מאל זחאלקה: ארגוני זכויות אדם נתונים לרדיפה במשטרים אפלים.

ג'מאל זחאלקה: מי רודף ארגוני זכויות אדם?

ג'מאל זחאלקה: זה לא מדינות – איך אומרים – שמתבצעות בהן הפרות קלות, אלא מדינות שיש להן מה לחשוש מהפעילות של ארגוני זכויות אדם.

ג'מאל זחאלקה: נקדים ונגיד שארגוני זכויות האדם בארץ הם מאוד חלשים.

ג'מאל זחאלקה: יש מעט מאוד ארגונים.

ג'מאל זחאלקה: בקצב שבו – ובכמות שבה – מופרות זכויות האדם, צריך פי-עשרה ארגוני זכויות אדם.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו רואים איך הארגונים האלה, ב-resources, במשאבים הדלים שיש להם, הם כורעים תחת העומס.

ג'מאל זחאלקה: הם לא יכולים לעשות אפילו monitoring ראוי לשמו של הפרת זכויות האדם.

ג'מאל זחאלקה: רק הפרת זכויות האדם בנגב, של האזרחים הערבים, צריך ארבעה-חמישה ארגוני זכויות אדם כדי שיעשו, איך אומרים – לעקוב אחרי מה שקורה.

ג'מאל זחאלקה: שלא לדבר על הפרת זכויות אדם במצור על עזה, הפרת זכויות אדם בירושלים המזרחית, הפרת זכויות אדם בגדה המערבית, הפרת זכויות אדם בקשר לבנייה, בקשר לקרקעות, בקשר לאפליה, בקשר לחינוך, בקשר לזכויות כלכליות של יהודים וערבים.

ג'מאל זחאלקה: אז במקום לחזק את ארגוני זכויות האדם, מנסים לחנוק אותם, ובחוק הזה יש דברים בלתי אפשריים – איך יכול ארגון זכויות אדם לדעת אם ה-fund שנתן לו, אם אותו תורם שנתן לו ממומן על-ידי מדינה או לא ממומן על-ידי מדינה?

ג'מאל זחאלקה: הנה, למשל, אני אביא דוגמה; יש בגרמניה תורמים, כמו מפלגות, שאתה לא יודע – איך אני אדע?

ג'מאל זחאלקה: היינריך בל נתמך על-ידי מדינה או לא על-ידי מדינה?

ג'מאל זחאלקה: עכשיו, היינריך בל, אני יכול לדעת, אבל יכול להיות שעמותה לא יכולה לדעת.

ג'מאל זחאלקה: איך היא תעשה תחקיר?

ג'מאל זחאלקה: מקבלת תרומה מארגון בקנדה.

ג'מאל זחאלקה: לפעמים המדינה תורמת באיזושהי צורה לאותו תורם שנתן את התרומה; גם בארץ, מעיזבונות, למשל, אם זה מדינה או לא מדינה.

ג'מאל זחאלקה: הם רוצים – שהארגון, בשביל שיחקור אחרי כל מי שתורם לו, זה משימה בלתי אפשרית.

ג'מאל זחאלקה: בבקשה, אם המדינה רוצה לחקור, שתחקור, אבל למה להטיל את זה על העמותה?

ג'מאל זחאלקה: ואחר כך יאשימו אותה שהיא שיקרה ולא דיווחה דיווח נכון.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב, כבוד היושב-ראש, שאת החוק הזה יש לזרוק אל פח האשפה.

ג'מאל זחאלקה: הוא חוק לא ראוי, הוא חוק מקארתיסטי, אנטי-דמוקרטי, חוק פוליטי שנועד לפגוע בארגוני זכויות אדם במטרה לפגוע בזכויות אדם.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

מגלי והבה: יש לך ארבע דקות, אדוני.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת איתן כבל, ולאחר מכן – חבר הכנסת דני דנון, אם יהיה כאן, ונעבור לאחר מכן להצבעה.

מגלי והבה: אני מציע שאלה שלא נמצאים כאן – בעיה שלהם, אבל שידעו.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אתחיל במה שסיים קודמי – זכויות האדם.

מיכאל בן-ארי: בכלל, אני שמעתי פה בנאומים האחרונים כמה ססמאות שהייתי רוצה לנתח אותן כדי שנלמד את הטרמינולוגיה של אלה שמנסים להחריב את מדינת ישראל.

מיכאל בן-ארי: פתאום – פתאום זכויות אדם.

מיכאל בן-ארי: זכויות אדם.

מיכאל בן-ארי: לא עברו יותר מכמה חודשים שחבורה מכאן הלכה והתחבקה עם איש אחד שלובש שמלה.

מיכאל בן-ארי: הוא אוהב ללבוש שמלות.

מיכאל בן-ארי: הוא לא סיפק להם שמלה, אבל הוא התחבק אתם, ואפילו אחד מהם קרא לו "מלך המלכים".

מיכאל בן-ארי: "מלך המלכים" הוא קרא לו.

מיכאל בן-ארי: לאיש הזה, מי שלא יודע, קוראים מועמר קדאפי.

מיכאל בן-ארי: זה שעכשיו, אחרי שהוא חיסל מאות מבני עמו – מאות מבני עמו – בשם זכויות האדם, הם התחבקו עם הארכי-רוצח הזה, והם באים כאן ומנופפים בדגל זכויות האדם.

מיכאל בן-ארי: אין זה אלא סוג של צביעות.

מיכאל בן-ארי: הם הפכו את הצביעות למקצוע, כמו שאמרתי קודם.

מיכאל בן-ארי: סוג של התחסדות.

מיכאל בן-ארי: אבל יותר מזה, רבותי, יש כאן יותר מניסיון לפגוע באושיותיה של מדינת ישראל.

מיכאל בן-ארי: היה פה איזה חבר כנסת שחזר פעם אחר פעם אחר פעם על הביטוי "ארגוני זכויות האדם בישראל", "ארגוני זכויות האדם בישראל".

מיכאל בן-ארי: חזר על זה עוד פעם ועוד פעם, שנשתכנע, כאילו מדובר בארגוני זכויות האדם בישראל.

מיכאל בן-ארי: רבותי, כשגירשו יותר מ-8,000 אנשים מביתם, כמעט 10,000 איש מביתם, הם לא דאגו לזכויותיהם, התנועה לזכויות האזרח לא רצה לבית-המשפט לייצג אותם.

מיכאל בן-ארי: יותר מזה, חמש שנים וחצי אחרי, ואיך התבטאו אנשי הדרום?

מיכאל בן-ארי: אני מדבר על אנשי הרשויות.

מיכאל בן-ארי: אתמול היינו שם במפגש; הם אומרים: אנשי גוש-קטיף הם אנשים תשושים.

מיכאל בן-ארי: מדברים על דמוקרטיה?

מיכאל בן-ארי: על חוק לא דמוקרטי?

מיכאל בן-ארי: מה זה חוק לא דמוקרטי?

מיכאל בן-ארי: שמישהו פה ייתן לנו הסבר.

מיכאל בן-ארי: אם זה פועל נגד אויבי ישראל זה לא דמוקרטי.

מיכאל בן-ארי: זה לא דמוקרטי.

מיכאל בן-ארי: רבותי, למדתי שבדמוקרטיה סופרים אצבעות, ולפי זה קובעים – זה הדמוקרטיה.

מיכאל בן-ארי: אבל כשזה לא נוח, זה פתאום לא דמוקרטי.

מיכאל בן-ארי: זכויות אדם.

מיכאל בן-ארי: השבוע פתחתי לשכה פרלמנטרית בשכונת ילדותי, בשכונת-התקווה.

מיכאל בן-ארי: אני כבר כמה חודשים שומע איך אותם אנשי כביכול "זכויות אדם" – אנשים שבשם זכויות אדם ממררים את חייהם של אחי ואחיותי בשכונת-התקווה, בשכונת-שפירא, בלבנדה, שחייהם לא חיים.

מיכאל בן-ארי: הם מפתים אלפים של מסתננים להגיע לכאן ולמרר את חייהם של תושבי המקום.

מיכאל בן-ארי: אומרים לנו, אין לנו חיים, אף אחד לא שומע אותנו.

מיכאל בן-ארי: בא אלי אתמול מכר של הורי, איש מבוגר.

מיכאל בן-ארי: הוא אומר לי, אתה יודע, אשתי אתמול הלכה לשוק, גנבו לה את הארנק.

מיכאל בן-ארי: יום יום פגיעות פיזיות, הטרדות מיניות, שלא לדבר על העובדה שהחיים של האנשים שם, כמו שאומרים, הפכנו להיות זרים במקומותינו – –

מגלי והבה: – – –

מיכאל בן-ארי: רגע, רק התחלתי לדבר, אדוני.

מגלי והבה: אדוני, יש לך זמן, אבל נגמר.

מיכאל בן-ארי: רק משפט אחד, עוד מונח אחד.

מגלי והבה: בבקשה.

מיכאל בן-ארי: ישנו פה מושג שמישהו היה אומר "החברה האזרחית", "החברה האזרחית".

מיכאל בן-ארי: רבותי, אלו שמות נרדפים לאלו שרוצים לחסל את מדינת ישראל.

מיכאל בן-ארי: יש חברה במדינת ישראל – גם אני חברה אזרחית.

מיכאל בן-ארי: לאף אחד פה אין מונופול על הביטוי "חברה אזרחית".

מיכאל בן-ארי: אבל אלה שרוצים לחסל את ישראל, להבדיל אותם מאלה שלטובת עם ישראל – –

אורית זוארץ: אתם מחסלים אותנו.

מיכאל בן-ארי: – – לטובת הלאום של עם ישראל – – –

אורית זוארץ: – – –

מיכאל בן-ארי: מה זה "חברה אזרחית"?

מיכאל בן-ארי: אולי את יכולה לתת לנו פה הסבר אקדמי מה זה?

מיכאל בן-ארי: אני לא חברה אזרחית?

מגלי והבה: חברת הכנסת זוארץ, תני לו, הוא סיים כבר.

מיכאל בן-ארי: אני לא חברה אזרחית?

מיכאל בן-ארי: את מנכסת את זה – – –

אורית זוארץ: – – –

מיכאל בן-ארי: אז, רבותי, תפסיקו להתבכיין, תפסיקו להתקרנף.

מיכאל בן-ארי: אויבי ישראל צריכים להפסיק לקבל מימון מאויבי ישראל.

מיכאל בן-ארי: והסוכנות היהודית זה למען עם ישראל, לכן אנחנו בעדה, וזאת לא אפליה.

מיכאל בן-ארי: אנחנו למען עם ישראל.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

מגלי והבה: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

מגלי והבה: יש לך שלוש דקות.

מגלי והבה: חבר הכנסת דני דנון – אחרון המסתייגים.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, זה לא חוק מקארתיסטי – זה חוק פחדני.

מגלי והבה: נא לצלצל, גברתי המזכירה.

קריאה: צלצלו.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: אני לא שומע.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, כפי שאמרתי, ואני אומר זאת לקואליציה: זה לא חוק מקארתיסטי – זה חוק פחדני.

איתן כבל: ואני אומר לכם, חבר הכנסת רותם וחבר הכנסת אלקין וכל החברים האחרים: אנחנו בארץ-ישראל, ויש לנו מדינה, ואנחנו לא יכולים כל הזמן להתנהג כאילו אנחנו בגלות וכל היום רודפים אותנו.

איתן כבל: אני רוצה להזכיר לכם שאנחנו כאן בארץ-ישראל מדינה חזקה, ואנחנו לא יכולים לסבול את הגחמות ואת הנרדפות שלכם.

איתן כבל: זה פשוט לא מתקבל על הדעת.

איתן כבל: כל הזמן אתם עסוקים בדבר אחד: בלחוקק חוקי נרדפות.

אורי אורבך: ולבטל אותם.

איתן כבל: ולבטל אותם.

איתן כבל: אבל למה להעלות את העניין הזה בכלל?

איתן כבל: מי רודף אחריכם, למען השם?

איתן כבל: ממי אתם פוחדים כל הזמן?

איתן כבל: למה אתם חושבים שאתם אוהבים את הארץ הזאת יותר מאחרים?

איתן כבל: מי נתן לכם את המונופול לחשוב כך?

איתן כבל: למה אתם צריכים להביך פעם אחר פעם אנשים שפויים בתוך הקואליציה שלכם – שרים, את היושב-ראש?

איתן כבל: מאיפה זה בא לכם?

איתן כבל: מה אתם חושבים, שתפתרו את בעיות מדינת ישראל עם חקיקה כזו?

איתן כבל: פשוט זה לא מתקבל על הדעת.

איתן כבל: אתם הופכים אותנו למדינה שלעתים – אני אומר את זה, אני לא חשוד – – –

ראובן ריבלין: דרך אגב, חבר הכנסת כבל, גם לי יש רגישות לא מעטה.

ראובן ריבלין: החוק הזה הוא חוק שבארצות-הברית הוא בא ואומר שכשמדינה זרה נותנת תמיכה למישהו, יגלו.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אני לא חולק עליך – – –

ראובן ריבלין: לא לעשות דרמות.

ראובן ריבלין: בואו נעשה את הדרמות במקומות שבאמת צריך.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, החוק הזה במקרה הזה הוא מיותר, כי בכל מקרה אנשים מציגים את כל המסמכים הנדרשים, הם חייבים להציג אותם.

ראובן ריבלין: אתה צודק.

איתן כבל: אתה יודע מה, אבל עוד דבר אני אומר לך – – –

ראובן ריבלין: אז המובן מאליו, טוב שייאמר.

איתן כבל: בסדר, המובן מאליו ראוי שייאמר, אבל גם תלוי מתי.

איתן כבל: הרי אי-אפשר.

איתן כבל: אני אומר, רק ישו נולד מרוח הקודש, וגם על זה יש ויכוח.

איתן כבל: אי-אפשר להסתכל על הדברים בראייה נקודתית.

איתן כבל: זה חלק מסדרה של חקיקה שמונחת – תאמין לי, אדוני היושב-ראש, שאם זה לא היה חלק מסדרה של חוקים, החוק הזה היה עובר, ולא נודע כי באו אל קרבנה.

ראובן ריבלין: מה שלא צריך לאשר לא נאשר.

איתן כבל: לכן, אני אומר את זה לך, אדוני היושב-ראש.

איתן כבל: אם זה היה חוק אחד – בסדר, לא נאהב אותו, לא נשתגע עליו, אבל אפשר לחיות אתו.

איתן כבל: העניין הוא שזה עוד החוק "הסביר" – ואני אומר את זה במירכאות.

איתן כבל: ואנחנו מוצאים את עצמנו כאן בכנסת ישראל בתחרות הנרדפים, שכל אחד קם ומנסה לחוקק חוק או להציע הצעות חוק – – –

ראובן ריבלין: כדי להתנגד ללא-סביר, תשלים עם הסביר.

איתן כבל: לכן, אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, שאנחנו מוצאים את עצמנו בנרדפוּת, ואני לא חושב שאנחנו נרדפים.

איתן כבל: אנחנו עם חזק.

ראובן ריבלין: נכון.

איתן כבל: אנחנו צריכים להתנהג כעם חזק, כעם מאוחד.

איתן כבל: הרי חקיקה מן הסוג הזה, היא לא יוצרת איחוד בעם, אדוני היושב-ראש.

איתן כבל: היא רק מייצרת קרעים, והיא מייצרת פילוג במקום שלא דרוש שיהיה בו פילוג.

איתן כבל: הרי בוודאי, האם מישהו חולק כאן – לפחות אני, ואני מניח שרוב הבית הזה – חולק על כך – – –

ראובן ריבלין: הפרעתי לך, אני נותן לך עוד שתי דקות.

איתן כבל: תודה, אדוני.

איתן כבל: יש מחלוקת על כך שאם מישהו קם להרים את ידו עלינו אנחנו ניתן לו גיבוי?

איתן כבל: שאדם כמוני ייתן לו גיבוי?

איתן כבל: או מי מחברי ייתן לו גיבוי?

איתן כבל: האם יש מישהו שחושב שאם מישהו תורם כסף שיכול, חס וחלילה, לפגוע בנו כמדינה, שניתן לו גיבוי?

איתן כבל: אבל בפוליטיקה כמו בפוליטיקה יש תחרות שמתקיימת בין השוליים של הליכוד לבין ישראל ביתנו.

איתן כבל: וזו תחרות שגורמת נזק לעם ישראל, לבית הזה, לשמנו הטוב בעולם.

איתן כבל: הוא חוק – אני אומר את שוב, ואני מסיים בכך, אדוני היושב-ראש – החוק הזה יכול היה להתקבל אילו הקונטקסט שלו היה אחר.

איתן כבל: אבל כשאנחנו מוצאים את עצמנו, כפי שאני חוזר ואומר פעם אחר פעם, בחקיקה לא סבירה – ואני משתמש בעדינות.

איתן כבל: ואדוני היושב-ראש, הרי אתה ואני לא בדיוק באותו צד של המפה הפוליטית בלא מעט דברים, אבל גם אתה מבין שנחצו קווים, וצריך שיהיה מישהו שיעצור את זה.

איתן כבל: לכן אני מודה לאותם חברים גם בקואליציה שהיה להם השכל לראות את הדברים הרבה מעבר ל"ימין" ו"שמאל", ולראות את הדברים בהסתכלות פנימית והתבוננות מה זה יכול לגרום לנו כמדינה, והכול בשביל מאבק של פלגים בתוך הימין.

איתן כבל: לכן באמת כל אותם אנשים שקראנו להם "פיינשמקרים" – אתם צריכים להתייחס לזאת באמת כמחמאה.

איתן כבל: ואני אומר את זה מכל הלב.

איתן כבל: לכן אנחנו, אדוני היושב-ראש, היום נתנגד לחוק.

איתן כבל: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: עוד פעם, כאשר מתלהבים כל פעם, אז אחר כך אנחנו לא יודעים מתי אנחנו צודקים ומתי לא.

ראובן ריבלין: כי אם אנחנו לא צודקים עכשיו, אולי גם לא צדקנו קודם.

ראובן ריבלין: אבל אנחנו צודקים.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני השר, אתה רוצה להתערב בדיון?

ראובן ריבלין: אתה יכול.

ראובן ריבלין: אתה יכול.

ראובן ריבלין: כמובן, יש להשוות באופן ברור בין החוק הזה לחוקים האחרים.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – – –

ראובן ריבלין: מותר לשר להתערב בדיון.

ראובן ריבלין: אתה יכול להשיב לו אם אתה רוצה.

חבר הכנסת איתן כבל, אני הקשבתי לך, ומאחר שאני מאוד מחשיב את דעתך, ולא פעם דיברתי ושיבחתי אותך בשיחה בינינו על דבקותך בעקרונות ועל נכונותך לוותר גם על תפקידים, לרבות תפקיד שר, על מנת להיות שלם עם עצמך וללכת בדרך שאתה מאמין – ואני שמח לומר את זה גם כאן בפומבי, לא רק פנים אל פנים מולך – באמת, חשוב לי לשכנע אותך.

תראה, ההתנגדות שלך לחקיקה היום היא לא במקומה, ואני אסביר מדוע.

היום אתה חבר בסיעה אחת עם השר לשעבר הרצוג.

על מנת לשקף הסכמה רחבה, הצענו חקיקה שאין בה כדי לחצות את אותם קווים אדומים שעליהם אתה דיברת.

ניסחנו חקיקה שמדברת בזכות השקיפות.

ניסחנו חקיקה שהשר הרצוג בזמנו, היום חבר הכנסת הרצוג – –

אורית זוארץ: השקיפות היא סלקטיבית.

מיכאל איתן: – – העביר לארגונים שבהם הוא מכיר ותומך ומקדם את פעולתם, והביא את תגובותיהם חזרה, שהרי אף ארגון לא רוצה להיחשב כארגון שמזוהה עם פגיעה בצה"ל, בחיילי צה"ל, במדינת ישראל, משרת אינטרסים זרים.

מיכאל איתן: כל ארגון מהארגונים האלה, שהם חלק מהעוצמה של מדינת ישראל בכל מה שקשור לעשייה אזרחית, בא ואמר: אנחנו מוכנים.

מיכאל איתן: אנחנו חושבים שזה ראוי, ואין לנו בושה.

מיכאל איתן: אם יש מקום שבו אנחנו מקבלים סיוע ממדינה זרה, אנחנו פועלים בצורה כזאת שאנחנו לא מתביישים בפעולותינו.

ניצן הורוביץ: זה לא מה שהם אמרו.

מיכאל איתן: זה בדיוק מה שהם אמרו.

ניצן הורוביץ: אתה מציג את זה בצורה לא נכונה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הורוביץ, אם היו מתקבלות הסתייגויות מסוימות, לא הסתייגויות של הצד הזה, אז היא היתה סלקטיבית.

מיכאל איתן: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, חבר הכנסת ניצן הורוביץ, אתה קראת, עכשיו אני אומר לך משהו.

מיכאל איתן: אני דיווחתי על מה ששמעתי מהשר לשעבר הרצוג תוך כדי המשא-ומתן ותוך כדי תיקונים שנעשו בחוק, אבל לא הייתי אומר אם לא הייתי שומע – לא מכל הארגונים, אבל מחלק נכבד או מגוף שמייצג ארגונים רבים – במו אוזני את הדברים.

מיכאל איתן: זאת אומרת, אני גם מסתמך על עדות שמיעה, שהיא אמינה ומהימנה עלי, ואני גם מסתמך על עדות ישירה ששמעתי במו אוזני.

ניצן הורוביץ: הם היו צריכים לבחור בין דבר לכולרה.

ניצן הורוביץ: זו היתה הבחירה, לכן הם הסכימו כביכול, כי זה היה – – – בחירה.

ניצן הורוביץ: אז הם העדיפו גרסה כזאת מאשר בפחות – – – אבל אל תגיד שהם הסכימו, כי הם לא הסכימו.

מיכאל איתן: אני לא מצליח לעקוב.

מיכאל איתן: אני מצטער, אני לא מצליח לעקוב אחרי כל מה שאתה אומר.

מיכאל איתן: אני רוצה לסכם ולומר, יכול להיות שהיית מעדיף שהחוק הזה לא יהיה, יכול להיות שגם הם היו מעדיפים, אבל כשהחוק הזה עלה – ואני שאלתי אותם: תגידו לי, אם אתם מתנגדים לחוק הזה, פירושו של דבר שאתם מתביישים במה שאתם עושים.

ניצן הורוביץ: לא, לא.

מיכאל איתן: וכשעלה העניין בסופו של דבר אם לאפשר את חובת השקיפות – ואני חושב שזאת חובה ראויה – בארצות-הברית החובות המוטלות על מי שפועל כסוכן זר הן הרבה הרבה יותר חמורות והרבה הרבה יותר מעמיקות, והרבה הרבה יותר אולי מקשות, ואני לא חושב שהן בלתי מוצדקות.

מיכאל איתן: הן גם מוצדקות, אבל לא הלכנו עד לשם.

מיכאל איתן: לא הלכנו עד לשם.

מיכאל איתן: אז לבוא עכשיו ורק בגלל איזושהי החלטה או שינוי מקומות ומעבר מקואליציה לאופוזיציה, לא לכבד את ההסכמות שאליהן הגענו, אני חושב שזה לא בסדר.

איתן כבל: השר איתן, אני מכבד אותך.

איתן כבל: אני לא יכול להשיב לך, אבל אני מכבד.

איתן כבל: זה בסדר מה שאתה אומר, לא נתווכח על זה.

מיכאל איתן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר איתן.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, פעמים רבות אני תמה על העוצמה של הרגשות שבאים במקומות שצריכים להיות ומתייחסים גם למקומות שאין צורך בהם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רותם, אדוני הסיר את הסתייגויותיו, אבל הוא יכול כמובן לסכם.

דוד רותם: – – –

ראובן ריבלין: לא, לא, עוד לא הסרת, כי לא נימקת אותן.

ראובן ריבלין: אתה בוודאי תבוא ותבהיר לי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כבל, החוק כמו שהוא, בלי הסתייגות שתתקבל מצד זה או אחר, הוא חוק שכל מדינה מסודרת – ואתה מסכים לה.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, החוק הזה מיותר לחלוטין.

יצחק וקנין: זה קיים היום – – –

ראובן ריבלין: זה נכון.

ראובן ריבלין: היה אומר מורנו ורבנו מנחם בגין, שהמובן מאליו טוב שייאמר מפעם לפעם.

ראובן ריבלין: תשמע, אבל בוא לא נמצה אתם את הדין.

ראובן ריבלין: בבקשה, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת מסכם את הדיון ומשיב למסתייגים.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, אני שומע את המסתייגים ואני חייב לומר שאני מופתע.

דוד רותם: חבר הכנסת כבל, יש לך טענות נגד החוק הזה.

דוד רותם: האם אדוני יודע שהחוק הזה הוא פרי הסכמות בין המועמד לראשות הממשלה בהצעת האי-אמון שלכם היום, חבר הכנסת הרצוג, לבין מציעי החוק?

דוד רותם: לא רק זה, אני קראתי באיזשהו מקום – –

איתן כבל: זה היה לפני המהפכה.

דוד רותם: – – קראתי באיזשהו מקום – –

איתן כבל: זה היה לפני המהפכה, אדוני.

דוד רותם: – – שאחרי – – –

יוחנן פלסנר: מפלגת העבודה בגדה בערכיה?

יוחנן פלסנר: לא יכול להיות.

חיים אורון: – – – יחול על כל תרומה מחוץ-לארץ – – – אתה הסכמת שהחוק יחול על כל תרומה מחוץ-לארץ.

איתן כבל: נכון, גם זה נכון.

איתן כבל: אני רוצה להזכיר לאדוני, אם אדוני מסכים – – –

דוד רותם: זה היה בשלב שבו אתה היית חבר הקואליציה וחבר הכנסת הרצוג היה שר והוא ייצג את הממשלה במשא-ומתן עם חבר הכנסת אלקין.

דוד רותם: אני מוכרח לומר שההסכמות שהם הגיעו אליהן לא מצאו חן בעיני, אבל אני מכבד הסכמות.

דוד רותם: מה שקרה אצלכם הוא שברגע שברק – – –

חיים אורון: מה עם ההסכמה שלך?

דוד רותם: חבר הכנסת חיים אורון, אני אגיע לזה, תאמין לי.

דוד רותם: אני מבטיח לך שאני לא אשכח.

דוד רותם: מה שקרה זה שהשר ברק עשה לכם תרגיל ואתם מצאתם את עצמכם עם מועמדים לראשות ממשלה באופוזיציה, ולכן פתאום החוק לא טוב לכם.

דוד רותם: עכשיו, אני אספר לך משהו, קראתי באיזשהו מקום שהשר הרצוג, אחרי שהוא פרש, נתן איזה ריאיון ודיבר על החוק הזה.

דוד רותם: והוא סיפר שאת החוק הזה הוא תיאם עם הקרן לישראל החדשה.

יצחק הרצוג: נכון.

דוד רותם: אז השר הרצוג, אם אפילו עם הקרן לישראל החדשה תיאמת, למה פתאום להתנגד לדברים שאתה הסכמת?

דוד רותם: כי זה היה לפני המהפכה.

איתן כבל: חבר הכנסת רותם – – –

דוד רותם: כלומר, הגינות לא קיימת, אידיאולוגיה לא קיימת, מה שקיים אצלכם זה תלוי איפה יושבים.

איתן כבל: – – – איך שאתה רוצה, חבר הכנסת רותם.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, בכל הכבוד, זה בסדר גמור – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כבל, הוא משיב לך, מה אתה רוצה?

ראובן ריבלין: אתה אמרת את דברך, הוא משיב לך.

איתן כבל: הוא משיב לו, לא לי.

ראובן ריבלין: אבל הוא גם אומר שהחוק כפי שהוא, בלי הסתייגויות שיתקבלו, אין בו שום חידוש.

ראובן ריבלין: אין בו שום חידוש.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: רשאי יושב-ראש ועדה להשיב.

דוד רותם: חבר הכנסת אורון, אני חייב לך תשובה.

דוד רותם: בשעתו סברתי שצריך להחיל את החוק הזה על כל תרומה, כולל תרומות פרטיות.

יוחנן פלסנר: אתה התחייבת בוועדה ומפר התחייבות.

ראובן ריבלין: לא, הוא לא מביא את ההסתייגויות.

יוחנן פלסנר: לא, אבל דודו התחייב בוועדה שזה יחול על כל הכסף הזר שנכנס לפוליטיקה – – –

אורית זוארץ: זה בפרוטוקול.

יוחנן פלסנר: זה בפרוטוקול ועכשיו אין לך שום בעיה להפר התחייבויות.

ראובן ריבלין: אז תצביע כפי שאתה רוצה.

דוד רותם: חבר הכנסת פלסנר, הרי חבר הכנסת אורון קרא את קריאת הביניים לפניך, ועכשיו אני משיב לו על זה.

דוד רותם: אז אתה לא צריך שיראו אותך.

דוד רותם: יודעים שאתה קיים פה.

יוחנן פלסנר: יודעים שאתה מפר התחייבויות.

ראובן ריבלין: אל תעיר לו הערות.

דוד רותם: אני מאשר שהפרתי את ההתחייבות הזאת.

דוד רותם: אין שום בעיה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רותם, אל תעיר לו הערות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, הוא חושב – משמע הוא קיים.

יוחנן פלסנר: הוא התחייב והוא מפר.

יוחנן פלסנר: תסביר.

דוד רותם: התחייבתי שאני לא אביא את החוק לקריאה שנייה ושלישית, אלא אם כן הוא יחול על כל התרומות.

דוד רותם: אמת.

יוחנן פלסנר: נו – – –

דוד רותם: מה שקרה – ואם תיתן לי להסביר ולא תגיד לי כל רגע "נו", אני אסביר גם.

יוחנן פלסנר: דברים שרואים מכאן לא רואים משם.

ראובן ריבלין: עזוב, תן לו לענות, אתה שואל שאלה.

ראובן ריבלין: תן לו כבר לענות, ברצינות, נו.

ראובן ריבלין: יאללה, דודו.

דוד רותם: פנו אלי גופים שונים, כולל המוסדות הלאומיים, ואמרו לי: אדוני, הנזק שאתה תגרום לנו הוא גדול מכדי שאנחנו נוכל להסכים לו.

דוד רותם: עכשיו, אני לא אנטי-ציוני.

דוד רותם: אני מוכן להגיד ולהודות שהפרתי את מה שאמרתי כדי לא לפגוע במוסדות הלאומיים.

דוד רותם: אכן כן, אני מודה בזה.

דוד רותם: עכשיו – – –

חיים אורון: עקרון השוויון אצלך נמצא במקום אחר.

דוד רותם: עקרון השוויון לא קשור לחוק, ואני אסביר לך גם למה.

דוד רותם: החוק הזה מדבר על כספים של ישות מדינית זרה.

יצחק וקנין: זה קיים היום.

יצחק וקנין: זה סתם חוק, רבותי.

דוד רותם: תגיד, אתה רוצה שאני אבטל את ההפגנה מחר – אני מבטל אותה.

דוד רותם: גמרנו, ביטלתי את ההפגנה.

יצחק וקנין: זה סתם חוק, רבותי.

יצחק וקנין: הפכתם להיות – – –

קריאה: אני מסכים עם חבר הכנסת וקנין.

דוד רותם: אתה מסכים אתו.

דוד רותם: מצוין.

יצחק וקנין: – – –

דוד רותם: רבותי, אין כאן איסור לקבל תרומות.

דוד רותם: אין פה סתימת פיות.

אריאל אטיאס: רוצים ללכת הביתה, מה קרה לך – – –

רוחמה אברהם-בלילא: דודו – – –

דוד רותם: אנחנו נלך הביתה אחרי שאני אגמור לדבר.

גלעד ארדן: את זה אנחנו יודעים, זאת הבעיה.

קריאות: – – –

עפו אגבאריה: חסרים לכם קולות – – –

ראובן ריבלין: רבותי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רותם, הזמן עומד לרשותך, אתה יושב-ראש ועדה.

ראובן ריבלין: אתה עונה, הזמן הוא בלתי מוגבל, רק אני אבקש – אני אבקש מחבר הכנסת מגלי להחליף אותי – –

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, אני הבנתי ששוויון – – –

ראובן ריבלין: – – כי קראו לי להצביע.

דוד רותם: לא, זה לא עניין של שוויון מת.

דוד רותם: כל כסף שמתקבל – בין בימין, בין בשמאל – מישות מדינית זרה יהיה חייב דיווח.

אליהו ישי: – – – אני קם והולך ולא יהיה – – –

רוחמה אברהם-בלילא: – – –

דוד רותם: ואללה, גם עלי אתה מאיים?

דוד רותם: גם עלי אתה מאיים?

דוד רותם: אל תאיים עלי.

דוד רותם: אתה יודע, אני לא מתקפל.

דוד רותם: אל תאיים עלי.

איתן כבל: יש הסכמות.

איתן כבל: איפה ההסכמות?

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: רבותי, חבר הכנסת כבל.

ראובן ריבלין: ברגע זה אין קריאות ביניים.

ראובן ריבלין: נא לומר את דברך.

ראובן ריבלין: אתה לא מוגבל בזמן, בבקשה.

ראובן ריבלין: רק – אני מבקש שיחליפו אותי.

דוד רותם: רבותי, אני רוצה לומר לכם דבר אחד: אין שום בעיה בעקרון השוויון.

דוד רותם: גופים שבימין או גופים שבשמאל, גופים שבמרכז או גופים שהם עוסקים בזכויות אדם, שמקבלים תרומות מגופים שהם ישות מדינית זרה, יצהירו וידווחו.

קריאות: – – –

אורית זוארץ: משתמשים בכם.

אורית זוארץ: משתמשים בכם, אתם לא מבינים?

אורית זוארץ: איפה ראש הממשלה?

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ.

ראובן ריבלין: הוא עונה על ההסתייגות שלך.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, הוא עונה על ההסתייגות שלך.

קריאות: – – –

דוד רותם: לכן, רבותי, הצעת החוק הזאת איננה כוללת את כל מה שאתם רציתם.

דוד רותם: היא בסך הכול באה לפתח את השוויון, היא באה כדי שהכול יהיה לאור השמש, ומי שאיננו פוחד צריך לתמוך בחוק הזה.

דוד רותם: תודה.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נא לשבת, אנחנו עוברים להצבעה, וההצבעה היא ממושכת, שכן יש הסתייגויות.

ראובן ריבלין: האם יש מי מהמסתייגים שמוריד את הסתייגותו?

דוד רותם: כן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רותם מוריד את הסתייגותו.

דב חנין: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין, בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, בשם חלק מהמסתייגים, שהם קבוצת חד"ש, קבוצת מרצ, קבוצת קדימה, חבר הכנסת טלב אלסאנע, חברי הכנסת מקבוצת בל"ד וחברי הכנסת מסיעת העבודה, אני מבקש, אדוני, להצביע על ההסתייגות שנמצאת בתחתית העמוד הראשון של ההסתייגויות, עמוד 4.

דב חנין: זוהי הסתייגות לסעיף מס' 1, והיא עוסקת בכך שחובת הפרסום תהיה אוניברסלית, היא תחול גם על מדינה זרה, גם על אזרחים זרים, שתורמים לפעילות בתוך ישראל.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ובכן, לשם החוק אין הסתייגות.

ראובן ריבלין: רבותי, לשבת.

ראובן ריבלין: לא תישמע טענה – אני מתחיל את ההצבעה; לא תישמע טענה "לא הספקתי".

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, לשם החוק אין הסתייגות.

ראובן ריבלין: לכן, נצביע על שם החוק, כהצעת הוועדה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 6 בעד שם החוק – 38 נגד – 33 נמנעים – אין שם החוק נתקבל.

ראובן ריבלין: 38 בעד, 33 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע ששם החוק אושר, כהצעת הוועדה.

ראובן ריבלין: לסעיף 1 קיימת הסתייגות – בסעיף 3 לדפים הצהובים, בעמוד 4 – הסתייגות מרצ, חד"ש, חברי הכנסת טלב אלסאנע, ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי, אורית זוארץ ושלמה מולה.

ראובן ריבלין: מי בעד ההסתייגות?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: לא להפריע.

ראובן ריבלין: לא להפריע.

ראובן ריבלין: לא להפריע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 7 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 38 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת וקבוצת סיעת חד"ש ושל חברי הכנסת טלב אלסאנע, ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי, אורית זוארץ ושלמה מולה לסעיף 1 לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 33 בעד ההסתייגות, 38 נגד.

ראובן ריבלין: אני קובע שההסתייגות לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים – חבר הכנסת חנין, בבקשה, האם להצביע על החלופין או לא?

דב חנין: אדוני היושב-ראש, בשם הקבוצות שהזכרתי קודם, אנחנו מסירים את כל ההסתייגויות ואנחנו מבקשים להצביע על החוק בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, חבר הכנסת רותם, אתה הסרת את ההסתייגות?

דוד רותם: כן.

ראובן ריבלין: האם יש עוד מישהו?

מיכאל בן-ארי: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, הסרת את ההסתייגות, בסדר גמור.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עתניאל שנלר נמצא פה?

ראובן ריבלין: אינו נוכח.

ראובן ריבלין: רק רגע, אני רוצה לראות האם יש לי פה – עתניאל שנלר, מיכאל בן-ארי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת איתן כבל – הודיעו בשמו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דני דנון אינו נוכח.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי, אנחנו מצביעים, מקשה אחת, על הצעת החוק מהסעיף הראשון ועד האחרון בקריאה שנייה, כהצעת הוועדה.

ראובן ריבלין: מי בעד? מי נגד?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: כהצעת הוועדה.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 8 בעד סעיפים 1–10 – 40 נגד – 34 נמנעים – אין סעיפים 1–10, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

ראובן ריבלין: 40 בעד, 34 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הוועדה, האם אתה מבקש לקרוא בקריאה שלישית?

דוד רותם: כן.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אין הצעות מהצד הזה שיחייבו את השר ארדן להשיב.

ראובן ריבלין: אין הצעה כזאת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: נצביע בקריאה שלישית על הצעת חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על-ידי ישות מדינית זרה.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 9 בעד החוק – 40 נגד – 34 נמנעים – אין חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על-ידי ישות מדינית זרה, התשע"א–2011, נתקבל.

ראובן ריבלין: 40 בעד, 34 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שחוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על-ידי ישות מדינית זרה, אשר יוזמיו, חברי הכנסת אלקין, אברהם מיכאלי, , עתניאל שנלר, יריב לוין, מיכאל בן-ארי וציפי חוטובלי – עבר בקריאה שלישית וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: עד כאן הדיון בסעיף זה.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/569).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אני מבקש לעבור להצעת חוק החברות (תיקון מס' 15).

ראובן ריבלין: אני מזמין את שר המשפטים לעלות ולנמק את החוק.

ראובן ריבלין: אדוני שר המשפטים, בבקשה.

יעקב נאמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא בפניכם הצעת חוק החברות (תיקון מס' 15) (ממשל תאגידי בחברת איגרות חוב), התשע"א–2011, לקריאה ראשונה.

יעקב נאמן: חוק החברות, התשנ"ט–1999, קובע הסדרים שנועדו להתמודד עם בעיית הנציג – agency problem – בחברות פרטיות וציבוריות כאחד.

יעקב נאמן: מכיוון שבעיית הנציג קיימת ביתר שאת בחברות ציבוריות אשר הנפיקו מניות לציבור, נקבעו בחוק הסדרים מיוחדים ביחס לחברות אלה.

יעקב נאמן: חוק החברות אינו קובע הסדרים מיוחדים לגבי חברות שהנפיקו איגרות חוב לציבור – חברות אג"ח.

יעקב נאמן: אשר על כן, ההסדר שחל עליהן לפי החוק תלוי בסיווגן כחברה ציבורית או כחברה פרטית – על חברת איגרות חוב שהיא חברה ציבורית, כלומר, שהנפיקה לציבור גם מניות וגם איגרות חוב, חל ההסדר החל על חברות ציבוריות, ואילו על חברת איגרות חוב שהיא חברה פרטית, כלומר, הנפיקה רק איגרות חוב לציבור, חל ההסדר החל על חברות פרטיות.

יעקב נאמן: כמענה לכך, מוצע בהצעת חוק זו לקבוע כי חברות אג"ח, גם אם הן חברות פרטיות, יהיו כפופות לכללי ממשל תאגידי הדומים לאלה החלים על חברות שגייסו כספים מהציבור בדרך של הנפקת מניות – חברות ציבוריות – בשינויים המחויבים.

יעקב נאמן: כללי הממשל התאגידי המוצעים לחברות אג"ח מבוססים על תפיסה הרואה את מחזיקי איגרות החוב כראויים להגנה משני סוגים: האחד – הגנה דוגמת זו הקיימת על-פי החוק לבעלי מניות מקרב הציבור, מקום שבו יש הצדקה להחיל הגנה דומה גם על מחזיקי תעודות התחייבות כגון הבטחת בקרה נאותה על הדוחות הכספיים של התאגיד.

יעקב נאמן: השני – הגנה כדוגמת זו הקיימת בפרקטיקה לנושה מהותי בודד – לרוב תאגיד בנקאי – מכוח התקשרויות חוזיות מול התאגיד, כגון זכויות מסוימות בקשר לעסקאות העשויות לפגוע ביכולת הפירעון של התאגיד.

יעקב נאמן: החלת ממשל תאגידי על חברות אג"ח, גם כשהן חברות פרטיות, תבטיח כי לאחר ההנפקה יתנהל התאגיד על-פי עקרונות שיעלו את רמת הכשירות, המקצועיות והעצמאות של חברי הדירקטוריון, יחזקו את הליכי הבקרה על העריכה של הדוחות הכספיים ואישורם, יצמצמו את פוטנציאל הפגיעה בחברה בעקבות עסקאות עם בעלי עניין ויגבירו את האמון הציבור בשוק ההון.

יעקב נאמן: להלן עיקרי הוראות הממשל התאגידי שמוצע להחיל על חברות אג"ח: 1.

יעקב נאמן: חובה למנות יושב-ראש דירקטוריון ומנהל כללי, ולהפריד בין התפקידים; 2.

יעקב נאמן: חובה למנות ועדת ביקורת; 3.

יעקב נאמן: חובה למנות מבקר פנים; 4.

יעקב נאמן: חובה למנות לפחות שני דירקטורים חיצוניים; 5.

יעקב נאמן: הסדרים לאישור עסקאות של החברה עם בעל שליטה בה; 6.

יעקב נאמן: הסמכת רשות ניירות ערך להטיל עיצום כספי על הפרת הוראות מסוימות בחוק החברות.

יעקב נאמן: אני מבקש מחברי הכנסת הנכבדים לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת חוקה, חוק ומשפט של הכנסת לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יעקב נאמן: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לשר המשפטים, השר יעקב נאמן.

מגלי והבה: נרשמו להתדיינות על הצעת החוק בקריאה ראשונה: חבר הכנסת יעקב כץ – לא נמצא כאן.

מגלי והבה: חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה.

מגלי והבה: נא לשבת שם, למה אתם עומדים, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת שאמה וחבר הכנסת טיבי?

מגלי והבה: חברי הכנסת, נא לשבת.

מגלי והבה: תודה לכם, אתם נהדרים, סגני היושב-ראש.

מגלי והבה: תודה.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי שר המשפטים, מה נזעקתם להגן על כולם בזמן שכל הזמן הממשלה בראשות נתניהו, שאתה חבר בה, לא מגינה על אזרחיה?

אורי אריאל: האם שר המשפטים יודע שרוצים להרוס את בתיהן של האלמנות בעלי?

אורי אריאל: מה סוג ההגנה שאתה מספק לה אחרי שפרקליטיך עוסקים יומם ולילה איך להרוס את זה?

אורי אריאל: האם שר המשפטים יודע שלא מאפשרים לבנות בברוכין, יישוב במדינת ישראל, בארץ-ישראל – סליחה.

אורי אריאל: האם אתה יכול לגלות לכנסת, להסביר לה, מה עושה האגף שלך שעוסק בתחום הזה מול שר הביטחון או מול ראש הממשלה, שאיננו מאפשר את זה?

אורי אריאל: או אולי אתה יכול להסביר איך אתם מגינים על תושבי המדינה שראש הממשלה לא מאפשר לבנות בעיר הקודש, בעיר הבירה, בירושלים?

אורי אריאל: מה נזעקת להגן על בעלי איגרות החוב כאשר הממשלה, ראש הממשלה, המשנה לראש הממשלה, כל הממשלה לא מאפשרת לבנות במעלה-אדומים?

אורי אריאל: יש מקום בעולם שזה קיים?

אורי אריאל: שמעת?

אורי אריאל: בתוניסיה אולי יש הפיכה עכשיו, בלוב, שלא מאפשרים ליהודים לבנות בהוראה, בצו פוזיטיבי?

אורי אריאל: מה אתה נזעק להגן על הממשלה הזאת?

גאלב מג'אדלה: אתה יכול להסביר – – –

אורי אריאל: מה יצביעו כל חברי הכנסת עכשיו, של הקואליציה?

אורי אריאל: שהם יגנו על בעלי איגרות החוב האלה כמו תאגידי ממשלה?

אורי אריאל: למה, אתם מנהלים את תאגידי הממשלה בצורה כל כך מוצלחת?

אורי אריאל: האם שר המשפטים יכול לומר לנו מה ייעשה בקרוב כדי להקטין את העומס שעל השופטים, למשל?

דוד רותם: זה לא שר המשפטים.

דוד רותם: את זה תשאל את שר האוצר, כמה כסף הוא העביר לשם.

אורי אריאל: לא, אני שואל את שר המשפטים דווקא, כי הוא הציג את הצעת החוק הנוכחית ויש לו קשר ישיר לדברים ששאלתי קודם.

אורי אריאל: או למשל, אדוני שר המשפטים, אתה יכול להסביר לנו איך ייבנה גן-ילדים בחברון?

אורי אריאל: חברת הכנסת חוטובלי, האם תוכלי לעזור לנו, איך ייבנה הגן לילדי חברון?

אורי אריאל: סוגיה של ילדים, אנושית.

אורי אריאל: מה היא קשורה?

ציפי חוטובלי: תשאל את שר החינוך.

אורי אריאל: הם לא בעלי איגרות חוב, הם לא מחזיקים, עוד לא בני 18 – – –

ציפי חוטובלי: במסגרת הסיורים של שר החינוך – – –

דוד רותם: במסגרת הסיורים של השר – – –

מגלי והבה: תודה לכם.

מגלי והבה: הוא לא צריך את הסיוע שלכם.

מגלי והבה: אתם גם בקואליציה וגם בוכים, אז תנו לו לבטא את מה שהוא חושב.

קריאה: – – –

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

אורי אריאל: האם הממשלה בראשות נתניהו, שאתה חבר בה, יכולה להגן על אזרחי יהודה ושומרון כאשר שר המשטרה, שהיום קיבלת את ההסמכה לחלק נשק לתושבים, איננו עושה את זה כי הפיקוד במשטרה מתעלל באזרחיו?

אורי אריאל: או האם, למשל, תוכל לעזור לנו בפתרון הבעיה מתי תחל עבודת הבנייה למגורשי גוש-קטיף ביישוב אמציה?

אורי אריאל: ממשלה דואגת לאזרחיה, בטח אנשים לא ישנים בלילה, ואתה שותף שם.

אורי אריאל: אבל אתה בא, מציג לנו איזה חוק, סלח לי שאני אומר לך, באמת, תביאו גם דברים אחרים.

אורי אריאל: נניח שזה חוק שאולי אפשר לתמוך בו, אבל אתם תדאגו, הממשל ידאג?

אורי אריאל: מי זה ידאג?

אורי אריאל: זה ייגמר, השלוש דקות ייגמרו, יעקב.

אורי אריאל: אני לא מתכוון לייסר אתכם כך הרבה זמן.

אורי אריאל: הרי בסך הכול אין סוף לדוגמאות, אז לא נרחיב בזה.

אורי אריאל: בכל אופן, זו לא ממשלה שיכולה לעמוד פה, על הבמה, לא אתה וגם לא אחרים, ולהגיד שאתם דואגים לאזרחים, כי זה ממש לא ככה.

אורי אריאל: זה לא נכון.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אורי אריאל.

גאלב מג'אדלה: אורי – – –

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, אחרון הדוברים בהצעת החוק הזאת.

גאלב מג'אדלה: מצטרפים לממשלה, ומשפיעים.

גאלב מג'אדלה: – – –

מגלי והבה: אדוני שר המשפטים, ככה זה כשאתה במשחק – גם לטוב וגם לרע.

מגלי והבה: אומנם אני הייתי מפנה את הביקורת למישהו אחר, אבל זה גם טוב.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, מה זה ההצגה הזאת?

קריאה: תקשורת.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בחרנו ממשלת ליכוד, אומר עם ישראל, ממשלת ימין, והיא עושה דברים גדולים וכבירים, דברים שבשבילם הם נבחרו.

מיכאל בן-ארי: אלו המטרות, איגרות חוב, הצעת חוק החברות.

מיכאל בן-ארי: זוהי הבשורה לעם ישראל.

מיכאל בן-ארי: תאמינו לי, חברי חברי הכנסת, אנשי ה"כאילו" ימין, גם הצד הזה של המפה היה יכול להביא את אותו חוק.

מיכאל בן-ארי: אבל אתם מטילים חוב לא על הדורות הבאים, על הדור שלנו, על הימים האלה ממש.

מיכאל בן-ארי: אני ראיתי פה את החדווה של העברת החוק הקודם, אבל, רבותי, מדובר כאן כל הזמן במגננה.

מיכאל בן-ארי: השמאל ואויבי ישראל יודעים בדיוק לאן הם רצים.

מיכאל בן-ארי: הם לא יקבלו סיוע מפה, הם יקבלו סיוע משם.

מיכאל בן-ארי: אבל אתם, לאן אתם הולכים?

מיכאל בן-ארי: לאן אתם מובילים?

מיכאל בן-ארי: כשאני שואל את ראש הממשלה, למה אתה לא בונה, הוא אומר לי: גם אתה לא היית בונה.

מיכאל בן-ארי: הוא גם נכנס לתוך ההחלטות שלי.

מיכאל בן-ארי: האם היית צריך להגן על מדינת ישראל – הוא מגן על מדינת ישראל?

מיכאל בן-ארי: מישהו שאין לו דרך, מישהו שאין לו ערכים, כל היום במגננה.

מיכאל בן-ארי: אבל אני, אין לי הפתעות ואין לי אכזבות.

מיכאל בן-ארי: ראש ממשלה שכל האידיאולוגיה שלו מסתכמת ב"מקום תחת השמש", ספר נואל, ספר מסוכן, ססמה שהיתה צריכה לעבור מן העולם.

מיכאל בן-ארי: אני צריך מקום תחת השמש?

מיכאל בן-ארי: אני צריך לחזור למולדתי, לארצי.

מיכאל בן-ארי: מקום תחת השמש יש בכל העולם כולו, אבל מה אתם מותירים לנו?

מיכאל בן-ארי: אפס בנייה, אפס בנייה.

מיכאל בן-ארי: זוגות צעירים, אין להם מקום לגור.

מיכאל בן-ארי: פונים אלי אנשים הן בהתיישבות, הן מחוץ להתיישבות, אומרים: הילדים גרים אתנו בבית, הילד לא רוצה להתחתן, איפה הוא יגור?

גאלב מג'אדלה: תפנה לאבו מאזן.

מיכאל בן-ארי: איזו בשורה.

מיכאל בן-ארי: טוב, שמעתי אותך.

מיכאל בן-ארי: איזו בשורה – אתה, תלך לאבו מאזן, אתה והחברים שלך, לך לאבו מאזן, מצא מין את מינו, לך לאבו מאזן, זה המקום שלך.

גאלב מג'אדלה: נכון, לא טעית.

מיכאל בן-ארי: שמענו אותך, אתה אמרת: אני פלסטיני, אני לא ציוני.

מיכאל בן-ארי: שמענו אותך, אנחנו יודעים בדיוק.

מיכאל בן-ארי: אני מדבר על הליכוד, אני לא מדבר על אויבים עכשיו.

גאלב מג'אדלה: נכון.

גאלב מג'אדלה: לא טעית.

מיכאל בן-ארי: אני לא מדבר על האויבים.

גאלב מג'אדלה: לא טעית.

מיכאל בן-ארי: אני שואל, איפה החוב הגדול שהיה פה איזה ראש ממשלה ואמר: יש פתרון לכל מתיישב.

מיכאל בן-ארי: שמענו אתמול את ראשי הרשויות בדרום, שאומרים על תושבי גוש-קטיף, "הזרוקים".

מיכאל בן-ארי: אתם יודעים מה, אפילו חיות לא זורקים כך, בתוך קרטונים, חמש, חמש וחצי שנים.

מיכאל בן-ארי: וכשהם מותקפים בטילים, ממשלת ישראל זורקת לעברם צינורות, שבאמצע הלילה הוא ייקח את התינוקות שלו וייכנס לתוך הצינורות על מה שהבאתם עלינו בהקמת מדינת מחבלים.

מיכאל בן-ארי: אני פונה אל ראש הממשלה, הוא לא נקי מזה.

מיכאל בן-ארי: הוא לא נקי מההצבעה על ההתנתקות, על התועבה הזאת.

מיכאל בן-ארי: אז אתם מטפלים באיגרות חוב?

מיכאל בן-ארי: משחקים בקטנות, לא מטפלים בבעיות האמיתיות של עם ישראל, בצרות ובזעקות האמיתיות של עם ישראל.

מיכאל בן-ארי: אתם תיזכרו כממשלה הנואלת ביותר שהיתה כאן.

מיכאל בן-ארי: הבטחה גדולה, ואפס – אפס מעשים, ביזיון גדול וכישלון גדול בכל תחום שבו נגעתם.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת בן-ארי.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: כל אלה שרשומים פה עלו ודיברו.

מגלי והבה: אם כך, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק החברות (תיקון מס' 15) (ממשל תאגידי בחברת איגרות חוב), התשע"א–2011.

מגלי והבה: עוברים להצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 11 נגד – 2 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק החברות (תיקון מס' 15) (ממשל תאגידי בחברת איגרות חוב), התשע"א–2011, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 11, נגד – 2.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת חוק החברות (תיקון מס' 15) עברה בקריאה ראשונה, ותעבור, כמובן, לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

מגלי והבה: הישיבה הבאה תתקיים ביום שלישי, י"ח באדר א' התשע"א, 22 בפברואר 2011, בשעה 16:00.

מגלי והבה: ישיבה זו נעולה.

מגלי והבה: תודה.