ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 209, 2011-01-31 00:00

ראובן ריבלין: אדוני השר, חברי הכנסת, היום יום שני, כ"ו בחודש שבט התשע"א, 31 בינואר 2011 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

ירדנה מלר-הורוביץ: החל בהצעת חוק שמספרה פ/2890/18 וכלה בהצעת חוק שמספרה פ/2915/18 – הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – ביטול פסק-דין שניתן בהיעדרו של הנאשם), התשע"א–2011, מאת חברי הכנסת ומשה גפני; הצעת חוק הגיור הצבאי, התשע"א–2011, מאת חברי הכנסת , נינו אבסדזה, רוחמה אברהם-בלילא, יעקב אדרי, דליה איציק, זאב בוים, זאב בילסקי, אריה ביבי, אברהם דיכטר, אורית זוארץ, , ישראל חסון, שי חרמש, רוברט טיבייב, שלמה מולה, רונית תירוש, נחמן שי ומאיר שטרית; הצעת חוק לתיקון פקודת העדה הדתית (המרה) (סמכות בענייני גיור), התשע"א–2011, מאת חברי הכנסת , אריה ביבי, אורית זוארץ, , רוברט טיבייב, שלמה מולה, רוחמה אברהם-בלילא, נינו אבסדזה, נחמן שי, זאב בוים, דליה איציק, יעקב אדרי, מאיר שטרית, ישראל חסון, רונית תירוש, שי חרמש ואברהם דיכטר; הצעת חוק העונשין (תיקון – שינוי הגדרת הגזענות), התשע"א–2011, מאת חבר הכנסת חנא סוייד וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק כביש מס' 1 ומסילת הרכבת לירושלים, התשע"א–2011, מאת חברי הכנסת זבולון אורלב ויריב לוין; הצעת חוק מס רכוש וקרן הפיצויים (תיקון – פיצוי בגין נזק פגעי טבע ופיצוי בגין נזקי השרפה בכרמל – הוראת שעה), התשע"א–2011, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק נוכחות נציג ממשלה בהלוויה או בניחום אבלים של חלל כוחות הביטחון וההצלה, התשע"א–2011, מאת חברי הכנסת מירי רגב, נחמן שי ורונית תירוש; הצעת חוק ארוחת בוקר במוסדות חינוך, התשע"א–2011, מאת חברי הכנסת רוחמה אברהם-בלילא, יצחק וקנין, וציון פיניאן; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (שלילת זכויות יתר מאסיר ביטחוני המשתייך לארגון טרור המחזיק בשבוי ישראלי), התשע"א–2011, מאת חברי הכנסת מירי רגב ואורי אורבך; הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (חובת ענידת תגים והזדהות), התשע"א–2011, מאת חבר הכנסת אורי אריאל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (עידוד התיישבות), התשע"א–2011, מאת חברי הכנסת זאב אלקין וציון פיניאן; הצעת חוק האימאמים הדרוזיים בשירות המדינה, התשע"א–2011, מאת חברי הכנסת חמד עמאר, יריב לוין ורוברט אילטוב;

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק לתיקון פקודת המועצות המקומיות (הבטחת מעמד הממונה), התשע"א–2011, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון – סידור חוץ-ביתי לקטין נזקק), התשע"א–2011, מאת חבר הכנסת זאב בילסקי; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון – התאמת ימי ההיעדרות למספר הילדים), התשע"א–2011, מאת חבר הכנסת עפו אגבאריה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – שמירת זכאות לביטוח בריאות לשוהים מחוץ לישראל), התשע"א–2011, חבר הכנסת עפו אגבאריה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק עבודת הנוער (תיקון – התנדבות בני נוער), התשע"א–2011, מאת חבר הכנסת זאב בילסקי; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – הקמת טורבינות רוח בקרקע בייעוד חקלאי ותעשייתי), התשע"א–2011, מאת חברי הכנסת כרמל שאמה, רוברט אילטוב ושי חרמש; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – חובת התקנת צינורות הזנה למכלי הדחה העומדים בתקן ישראלי), התשע"א–2011, מאת חברת הכנסת רונית תירוש; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – שירותי רפואת שיניים לקטינים), התשע"א–2011, מאת חבר הכנסת זאב בילסקי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הגדלת קצבת זיקנה ושאירים), התשע"א–2011, מאת חבר הכנסת שלמה מולה; הצעת חוק מענק יובל לעובדי הוראה עולים, התשע"א–2011, מאת חברי הכנסת אלכס מילר, , , רוברט אילטוב, דני דנון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ציון יום רצח העם הארמני, התשע"א–2011, מאת חבר הכנסת אריה אלדד; הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (שינויים ארגוניים במחלקה לחקירות שוטרים), התשע"א–2011, מאת חברי הכנסת אורי אריאל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חיסכון בחשמל (הפעלת מזגן אוויר בדלתות סגורות), התשע"א–2011, מאת חברי הכנסת , , אורית זוארץ וציפי חוטובלי; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – חובת הקלטה ופרסום תנאי התקשרות בעסקה מתמשכת ופיצוי בשל חיוב שגוי), התשע"א–2011, מאת חברי הכנסת אורי אריאל, מירי רגב ואורי אורבך.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן אבקש להודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי חבר הכנסת חיים כץ ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק שירות הקבע בצבא-הגנה לישראל (גמלאות) (תיקון מס' 25) (אי-תחולה על זכאים לגמלה העובדים בתעשיות ביטחוניות ממשלתיות), התשע"א–2011; פ/2489/18.

ראובן ריבלין: תודה.

רוני בר-און: הוא נימק את הבקשה שלו?

ראובן ריבלין: הוא לא נימק – – –

רוני בר-און: הוא נימק את הבקשה להסיר את שמו?

ראובן ריבלין: תמיד יש שאלה אם חבר קיבוץ יכול לדון או לא יכול בנושא הקיבוצים כאשר הוא נבחר לכנסת מהתנועה הקיבוצית מבחינה אתית, ואז אומרים: אם הוא מדבר על כל הקיבוצים – מותר לו, אם הוא מדבר על הקיבוץ שלו – אסור לו.

ראובן ריבלין: זה מטבע שטבע חבר הכנסת אורון כאשר הוא בא להסביר את הנושא האתי.

רוני בר-און: זו היתה הדוגמה לניגוד עניינים.

ראובן ריבלין: בלי שום קשר.

רוני בר-און: זו היתה הדוגמה לניגוד עניינים.

רוני בר-און: ואם אתה מדבר סקטוריאלית, אין בעיה.

רוני בר-און: כשמדובר על תעשיות ביטחוניות, אני חושב שמלכתחילה חתימה על החוק הזה היא – – –

ראובן ריבלין: האחריות היא תמיד על חבר הכנסת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: 1.

ראובן ריבלין: נתניהו מעלה את מחירי הדלק ומזלזל במעמד הביניים ובשכבות החלשות;

ראובן ריבלין: 3.

ראובן ריבלין: המשך ההקפאה בירושלים על-ידי הממשלה

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעות אי-אמון, ויש שלוש הצעות אי-אמון אשר הוגשו לנו היום.

ראובן ריבלין: אנחנו מדברים על הצעות אי-אמון מטעם סיעות קדימה, סיעות העבודה ומרצ, או מרצ והעבודה, וסיעת האיחוד הלאומי.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את ראשון המנמקים את הצעת האי-אמון, את חבר הכנסת אריה ביבי מקדימה, שיבוא וינמק את הצעת האי-אמון של סיעתו, בכותרת:

ראובן ריבלין: נתניהו מעלה את מחירי הדלק ומזלזל במעמד הביניים ובשכבות החלשות.

ראובן ריבלין: הואיל ואתם הגשתם הצעת אי-אמון בנושא הזה, הנשיאות – ברגע זה היה לה ויכוח אם לאשר הצעה לסדר-היום.

ראובן ריבלין: אמרנו: אם יש אי-אמון, ודאי שלא צריך גם את ההצעה לסדר-היום.

ראובן ריבלין: כמובן, כל הסיעות יוכלו להשתתף בדיון חשוב זה.

ראובן ריבלין: אדוני, בבקשה.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מה אתם חושבים ש-1.8 מיליון איש עושים כל בוקר ובבוקר הזה?

אריה ביבי: על מה הם חושבים?

אריה ביבי: אתם חושבים שהם חושבים על הכור באירן?

אריה ביבי: אתם חושבים שהם חושבים על הבורסה בניו-יורק?

אריה ביבי: אתם חושבים שהם חושבים בכלל מי האסטרונאוט הבא שיטוס לחלל?

אריה ביבי: אם אתם חושבים כך, אז אתם טועים.

אריה ביבי: 1.8 מיליון איש שחיים מתחת לקו העוני חושבים על דבר אחד – הם חושבים איך לפרנס את המשפחה שלהם, איך לגמור את המשכנתה, איך לשרוד את היום, איך למצוא עבודה כשהם לא נמצאים באזורים שיש בהם עבודה.

אריה ביבי: אומרים שהכלכלה מניעה את גלגלי ההיסטוריה.

אריה ביבי: בימים אלה אנחנו רואים את ההיסטוריה בהתהוותה, כאשר עמים מסביבנו יוצאים להפגנות המוניות כנגד שליטים רודנים, על מנת להילחם בעבור שוויון זכויות וערכי יסוד, ובמיוחד על רקע כלכלי, משום שמחירי המזון והמצרכים הבסיסיים האמירו.

אריה ביבי: על כך העם יוצא להפגנות ומחליף שלטון.

אריה ביבי: הגזירות החדשות: העלאת מחירי הדלק, הלחם והמים, ועוד גזירות אשר העם אינו יכול לעמוד בהן, ואשר הוא אף אינו אמור לשתוק בגינן; גזירות שיש להן השפעה רוחבית על כל שכבות האוכלוסייה ועל כל סל המצרכים והשירותים.

אריה ביבי: כך, כפועל יוצא מהעלאת מחירי הדלק, לא יתייקרו רק הנסיעות ברכב הפרטי, אלא גם הנסיעות בתחבורה הציבורית, אשר לה אין תשתיות ראויות.

אריה ביבי: בנוסף, העלאת מחירי הדלק תעלה את מחירי מצרכי היסוד, את מחירי כל המוצרים.

אריה ביבי: לשם דוגמה, אם עלות הדלק לטרקטור עולה, עולה מחיר הייצור של התוצרת החקלאית; אם מחיר החשמל עולה במפעל, ברור לכם שעולה גם מחיר התוצר של אותו מפעל.

אריה ביבי: כלומר, מדובר בהעלאת מחירים של מוצרי גלם שיש לה השלכה והשפעה של עליית מחירים כוללת.

אריה ביבי: לשם סיבור האוזן, מחיר הדלק עומד כיום על יותר מ-7 שקלים – לשם דיוק 7.26 שקלים לליטר דלק.

אריה ביבי: שכר העבודה לשעה – שכר מינימום לשעת עבודה עומד על 21 שקל.

אריה ביבי: כך שבחינה פשוטה מעלה כי בגין ליטר בנזין ישלם הפועל הרגיל במשק שליש משכר העבודה שלו לשעה.

אריה ביבי: הרי ברור בעליל שאותו פועל אינו יכול לעמוד בכך.

אריה ביבי: אין האמור הכרח המציאות בשל עליית מחירי הנפט בעולם.

אריה ביבי: מאחר שמחיר הדלק בישראל גבוה מבאירופה ב-32%, העלאת המחירים הופכת את הדלק למותרות לעשירים בלבד ומגדילה את הפער בחברה.

אריה ביבי: עלינו לזכור שדלק אינו מותרות.

אריה ביבי: ההיפך הוא הנכון – הדלק הוא אמצעי עבודה והכנסה, ואם לא יהיה ניתן לעמוד במחירי הדלק לא יצליחו אנשים להגיע למקום עבודתם.

אריה ביבי: שר התחבורה מתגאה בכך שעם תשתיות הכבישים המתפתחות הוא מקרב את הפריפריה למרכז, אולם הממשלה מתעלמת מכך שכבישים, טובים ככל שיהיו, לא די בהם, כי ברגע שאין לאדם כסף למלא דלק, שום כביש בארץ לא יכול לעזור לו.

אריה ביבי: מעבר לכך, אני רוצה להביא דוגמה מבוליביה.

אריה ביבי: בבוליביה העלו את מחירי הדלק מ-70 סנט לדולר אחד.

אריה ביבי: מה קרה שם?

אריה ביבי: היו הפגנות, היו בעיות, והממשלה הורידה את מחיר הדלק חזרה ל-70 סנט.

אריה ביבי: אבל אם היו מעלים כאן

אריה ביבי: את מחיר הדלק לדולר, אני מודיע לכם שהיינו קונים את זה בשתי ידיים.

ציפי לבני: אם מורידים לדולר.

אריה ביבי: אם מורידים לדולר, כן.

אריה ביבי: אבל, אם מחיר הדלק היה אצלנו 70 סנט, היינו שמחים מאוד, והיו מעלים לדולר?

אריה ביבי: היה מתקבל גם כן.

ראובן ריבלין: דולר הוא פה חלקה של הממשלה.

ראובן ריבלין: מתוך דולר ו-70, דולר הוא חלקה של הממשלה.

אריה ביבי: אין ספק ואין עוררין שהגישה הרווחת בעם – אני קורא לה – – –

רוני בר-און: זה מס רק על העניים כי כל הפירמות מנכות את הוצאות הדלק, כסף שעובר מכיס לכיס.

רוני בר-און: מי שמשלם את זה הוא רק מי שלא מממנים לו את הרכב ממקום העבודה.

רוני בר-און: זה הכול.

רוני בר-און: ודלק לחימום ודלק לתעשייה, שמגולם במחיר המוצר – על זה אף אחד לא מדבר.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, חברי, אין עוררין שהגישה הרווחת בעם – אני קורא לה הגישה הטרמפיסטית.

אריה ביבי: מה זה אומר?

אריה ביבי: שכל אחד מחכה שאחר יעשה וינקוט את הצעד, וחלק מהעם עומד על הגדר ולא נוקט צעד.

אריה ביבי: אבל מחובתנו, חברי הכנסת – אסור לנו גם לתמוך בגישה הטרמפיסטית הזאת, אסור לנו לעמוד על הגדר.

אריה ביבי: אנחנו צריכים להעלות את הבעיה, אנחנו צריכים לעשות הכול כדי שהדברים האלה לא יקרו.

אריה ביבי: אני יודע שעמידה על הגדר היא לא העמידה הנכונה במיוחד לחברי הכנסת, במיוחד לשרים.

אריה ביבי: אנחנו ככנסת לא יכולים להפוך את עמדת הטרמפיסט לעמדה שלנו.

אריה ביבי: קראתי ששר האוצר החליט שהוא מתבצר בעמדתו ואינו מפחית את מחירי הדלק לרמה שאמורה להיות.

אריה ביבי: אני רק רוצה לומר לו שזה לא בושה להודות בטעות ולהחזיר את מחירי הדלק למה שהיו לפחות לפני כחצי שנה, בסביבות 6.5 שקלים.

יעקב אדרי: הלילה מתייקר עוד פעם הדלק.

אריה ביבי: אני יודע.

אריה ביבי: הלילה מעלים אותו בעוד 12 אגורות והוא יגיע ל-7.26.

אריה ביבי: יותר מכך, בישיבת ועדת הכספים שנערכה בנושא – לישיבה הזאת לא הגיעו לא שר האוצר ולא ראש הממשלה, דבר שמוכיח את הזלזול והניתוק של מנהיגי הליכוד מהעם.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, על-פי הנתונים שפורסמו לאחרונה, מנכ"לית בבנק מרוויחה 210,000 שקל.

יעקב אדרי: לחודש.

אריה ביבי: לחודש.

אריה ביבי: מנכ"ל "אפריקה ישראל" קיבל בונוס של 6.5 מיליון שקל.

נחמן שי: אחרי שהצילו עבורו את החברה.

נחמן שי: הלוא החברה התמוטטה.

ראובן ריבלין: אתם על הזמן שלו.

נחמן שי: אין דבר, הערה חשובה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: אין לי ויכוח, רק לא על חשבונו.

אריה ביבי: אני רוצה לומר לך שלא לאלה ולא לאלה, ולא לאלה שגרים במגורי "אקירוב" – נושא העלאת מחירי הדלק לא יזעזע אותם.

אריה ביבי: אני חושב שמעבר לכסף, יש כאן התנשאות, יש כאן רוע לב, יש כאן אי-הבנה עמוקה של צורכי היסוד ההכרחיים של העם, ניתוק וריחוק מהעם של השלטון הזה, של שלטון הליכוד את ליברמן את האחרים.

אריה ביבי: הליכוד הוקם כמפלגה חברתית – – –

ראובן ריבלין: אתה צריך לסיים.

אריה ביבי: אני – עוד מעט.

ראובן ריבלין: מה זה מעט?

אריה ביבי: תרשה לי עוד שתי דקות, כי הם הפריעו לי.

ראובן ריבלין: בבקשה, הנה שתי דקות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, הליכוד הוקם כמפלגה חברתית.

אריה ביבי: מיותר לציין את חמשת המ"מים של ז'בוטינסקי.

אריה ביבי: באמת מיותר לציין אותם.

אריה ביבי: עם חלוף השנים הליכוד איבד את צביונו וגזירה חדשה רודפת גזירה אחרת, וזה רק מראה שמנהיגיו רחוקים מהעם, שהם מתנשאים על העם, שיש להם, לעניות דעתי, רוע לב מיותר.

אריה ביבי: בנושא הזה אני באמת לא רוצה להרחיב, אבל בספר שמואל הנביא, בשמואל א', כתוב שם באחד הפסוקים: אין מלך בישראל, איש הישר בעיניו יעשה.

אריה ביבי: לי יש הרגשה שאין יד מכוונת, אין מנהיגות.

אריה ביבי: זורקים האחד על השני ברגע שקורה משהו לא טוב, ואת הדברים הטובים כל אחד לוקח לעצמו.

אריה ביבי: הייתי רוצה לראות ממשלה אחרת, ממשלה יותר אחראית, ממשלה שמכירה את העם, ממשלה שאוהבת את העם, ממשלה מתוך העם, ואת זה אנחנו לא רואים כאן.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: שם נאמר: ובימים ההם.

ראובן ריבלין: אתה מתכוון לומר: ובימים האלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון, בבקשה.

ראובן ריבלין: אדוני, האם אתה רוצה להשיב בנפרד או יחד?

ראובן ריבלין: בנפרד.

ראובן ריבלין: חיים, העניין שלך הוא נושא אחר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון, הנושא שלך הוא אחר.

חיים אורון: בסדר, אני מתחיל בנושא הזה.

ראובן ריבלין: אז אתה תשיב על שניהם יחד.

חיים אורון: אני ממשיך בנושא של הדלק, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: ואתה לא תדבר על – – –

חיים אורון: גם על הנושא השני.

ראובן ריבלין: אז הוא רוצה לענות.

חיים אורון: אה, לא הבנתי, אמרת לי שאתה משיב ביחד.

ראובן ריבלין: לא, לא, לא, הוא לא משיב ביחד.

חיים אורון: אז איך?

חיים אורון: אני אדבר על הדלק אחר כך?

ראובן ריבלין: כן.

ראובן ריבלין: אתה יכול לדבר על הדלק אחר כך.

ראובן ריבלין: תוכל להשיב לו על תשובתו.

מיכאל איתן: אני משיב על שניהם, אמרתי.

רוני בר-און: כשהוא אומר "בימים ההם" הוא מתכוון לימים האלה.

ראובן ריבלין: "בימים ההם" זה past continuous, אבל לא יכול להיות future continuous.

ראובן ריבלין: יכול להיות רק – "בימים ההם" זה עבר מתמשך, אבל לא – – –

מיכאל איתן: אני אמרתי שאני אשיב על שניהם.

ראובן ריבלין: "ובאותם ימים" – יכול להיות שאתה צודק.

מיכאל איתן: אני רוצה להשיב בנפרד, כי אני חושב שגם הנושאים ראויים להפרדה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: רק אני מציע לך לזכור שאנחנו צריכים ב-14:00 – כן?

מיכאל איתן: כן.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בשל היעדרם של שר האוצר וסגנו מהארץ התבקשתי להשיב, ואני מקריא את התשובה כלשונה, אחת לאחת.

רוני בר-און: קראת אותה קודם?

רוני בר-און: אני שואל אם קראת אותה קודם, כי יכול להיות שיש שם דברים שאתה לא מסכים להם.

מיכאל איתן: לכן אני אמרתי, הקפדתי להציג את המצב כמו שהוא.

מיכאל איתן: בין שקראתי ובין שלא קראתי, אני אקריא מלה במלה את התשובה שקיבלתי ואני מעביר אותה כרגע לכנסת.

מיכאל איתן: זאת תשובת שר האוצר.

מיכאל איתן: לאור המדיניות הממשלתית של המשך מתווה הפחתת מס הכנסה לחברות וליחידים, יש לבצע התאמות בהכנסות המדינה ממסים עקיפים בתקציב 2011–2012.

רוני בר-און: דיברנו על זה.

מיכאל איתן: סכום של כ-3.8 מיליארד שקל מתוך ההתאמות האלה הוא השינוי במס על הדלק.

מיכאל איתן: להבדיל מהעלאת המע"מ – העלאה מקבילה של כ-1%, שידוע כמס עקיף רגרסיבי הפוגע בשכבות החלשות, המחקר העולמי מראה שהעלאת הבלו אינה משפיעה באופן מהותי על האי-שוויון.

מיכאל איתן: על כן בחרה הממשלה בחלופה הזאת הכוללת את העלאת הבלו על הבנזין והסולר ב-20 אגורות לליטר בכל אחת משנות התקציב.

מיכאל איתן: חלופה זו נבחרה בעבר גם על-ידי הממשלה הקודמת, אשר העלתה בתקופת כהונתה את המס על הבנזין ב-16 אגורות לליטר ואת המס על הסולר ב-1.06 שקל לליטר.

מיכאל איתן: כפי שהוצג על-ידי מרכז המידע והמחקר של הכנסת לוועדת הכלכלה, שיעור המס בתוך מחיר הבנזין בישראל הוא נמוך במעט מהממוצע האירופי.

מיכאל איתן: בהערת שוליים: בישראל מהווה המס 56% ממחיר הדלק ובמערב-אירופה הוא מהווה 58%.

מיכאל איתן: זה מבוסס על המדד של EU-15.

מיכאל איתן: מיסוי גבוה של הדלק הוא עיקרון מקובל ונפוץ בעולם עקב ההשפעות החיצוניות השליליות של הנסיעה ברכב פרטי על המשק והחברה, שהעיקריות שביניהן הינן זיהום אוויר, תאונות דרכים וגודש בכבישים.

מיכאל איתן: עוד פעם הערת שוליים: אומדן גס של העלויות החיצוניות הללו הינו 6% מהתוצר, דהיינו קרוב ל-50 מיליארד שקלים בשנה.

מיכאל איתן: המגמה בישראל בשנים האחרונות הינה הפחתת מסי הקנייה על כלי רכב על מנת לאפשר רכישת כלי רכב חדשים, בטיחותיים יותר ומזהמים פחות.

מיכאל איתן: מס הקנייה האפקטיבי ירד בחמש השנים האחרונות מ-89% ל-66%.

מיכאל איתן: במקביל קיימת מגמה להעלאת הבלו, אך תוך השקעה מסיבית בפיתוח תחבורה ציבורית ומערכות הסעה המונית במטרופולינים.

מיכאל איתן: בחמש השנים האחרונות רכב חדש משלם 8,000 שקל פחות מס קנייה, אך כ-1,200 יותר בשנה בשל העלאת הבלו.

מיכאל איתן: זה ההתחשבנות בין הסעיפים השונים.

מיכאל איתן: סעיף אחרון: בנוסף, הממשלה מסבסדת את הרוב המוחלט של עליית מחירי הדלק לתחבורה הציבורית, שבה עושות שימוש בעיקר השכבות החלשות.

מיכאל איתן: מחירי התחבורה הציבורית מוצמדים למדד המחירים לצרכן, ולא למדד מחירי הסולר, כך שהעלאת הבלו בתחבורה הציבורית ממומנת ברובה המוחלט על-ידי סובסידיה ממשלתית עמוקה, אשר צפויה לעמוד בשנת 2011 על יותר מ-3 מיליארד שקלים חדשים.

מיכאל איתן: לאור ההודעה של שר האוצר ודבריו המנומקים, אני מבקש מהכנסת לדחות את הצעת האי-אמון.

רוני בר-און: – – – תשובה יותר מתוחכמת, כי הכנסת – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון, בבקשה.

ראובן ריבלין: אדוני יגיש את ההצעה וינמק את הצעת האי-אמון של סיעות מרצ–העבודה בנושא: חשיפת המדיניות ברשת "אל-ג'זירה" על רקע הקיפאון המדיני העמוק והמתמשך.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, בעקבות התשובה שהשר הקריא מטעם משרד האוצר אני מתחיל דווקא בנושא של הדלק.

חיים אורון: אדוני השר, שר האוצר לשעבר, שהוא קצת יותר מתון בלשונו, הגדיר את התשובה הזאת בשם שאני לא רוצה לחזור עליו פה – – –

רוני בר-און: אז אני אחזור: מ-טומ-ט-מת.

חיים אורון: אדוני השר, הנימוק היחיד בהעלאת הבלו על הדלק זה מה ששר האוצר לשעבר קרא בקריאת ביניים – מס לעניים כדי להכניס – אני מבקש מהשר להקשיב לי, אם אפשר – – –

קריאה: מס לעניים – – –

חיים אורון: – – – כדי להכניס כסף לעשירים.

רוני בר-און: כדי – – –

חיים אורון: דקה, דקה, דקה.

ראובן ריבלין: שמע, זה לא יכול להיות.

ראובן ריבלין: פשוט לא יכול להיות.

רוני בר-און: יכול להיות.

ראובן ריבלין: יכול להיות?

חיים אורון: רוני, רוני, דקה.

ראובן ריבלין: – – – אז עוד רגע תראה – – –

חיים אורון: ולכן, טעה ידידי חבר הכנסת ביבי כשאמר: בעת הזאת אין מלך בישראל.

חיים אורון: בעת הזאת יש מלך בישראל.

חיים אורון: קוראים לו בנימין נתניהו.

חיים אורון: והוא, בשביל לעמוד במילתו השגויה שיש מסלול הורדת מס ליחידים ולחברות, ממסה את השכבות החלשות.

חיים אורון: זה מה שקרה השבוע.

דליה איציק: חד-משמעית.

חיים אורון: לא שום דבר אחר.

חיים אורון: כל השאר זה דיבורים.

אריה ביבי: אני מקבל את ההערה.

חיים אורון: עכשיו, זה לא פה עמד.

חיים אורון: מליאת הכנסת, בדיון על התקציב, הצביעה על החלופה הזאת באחת ההסתייגויות, ויושב-ראש ועדת הכספים מטעם הקואליציה בהצבעה שמית הצביע יחד אתנו, ואמר: הטיעון הזה צודק.

חיים אורון: לא אקולוגיה, לא שום דבר אחר.

חיים אורון: אז לפחות טיפת אומץ.

חיים אורון: אגב, המספרים דומים, נכון, 3.8 מיליארד שקל לקחו מהדלק, 4.2 מיליארד שקל נתנו לחברות ולעשירונים העליונים – – –

שלי יחימוביץ': היה אפשר גם להצביע נגד הצו עצמו.

חיים אורון: רגע.

חיים אורון: פתאום באים עכשיו ומדברים על מה קורה בעולם.

חיים אורון: נכון, אני מסכים עם מה שכתב אותו פקיד באוצר, שרמת הבלו במדינת ישראל במחירי הדלק קרובה מאוד לממוצע של ה-OECD.

חיים אורון: אבל רמת המס הישיר במדינת ישראל היא הכי נמוכה במדינות ה-OECD; ומס חברות על-פי המתווה הזה תהיה הכי נמוכה by far – בין 16% ל-24% מהמתווה של ה-OECD.

חיים אורון: מי משלם את כל המספרים הללו?

חיים אורון: מי מביא את הכסף הזה?

חיים אורון: מאיפה לוקחים אותו?

חיים אורון: לוקחים אותו ממי שנוסע כמוני – בינתיים על חשבון הכנסת, אבל בהמשך לא – מהדרום לצפון.

חיים אורון: עולה לו המס על כל ליטר דלק ב-70 אגורות, והוא משלם את זה.

חיים אורון: ומי שנוסע מהצפון למרכז – אותו דבר.

חיים אורון: והזכיר שר האוצר לשעבר את אותה מערכת שהיא לא בתוך כל המס הזה – אלה שאו מקבלים את זה ממישהו אחר או מקזזים את ההוצאות האלה.

חיים אורון: זו הוצאה נטו לשכבות החלשות.

חיים אורון: יש גם נתונים של מחלקת המחקר של הכנסת בצד הנתון של ההשוואה בגובה המס, שבשכבות החלשות, למי שיש לו אוטו משפחתי או אוטו אישי בעשירונים הנמוכים, המרכיב של ההוצאה על דלק הרבה יותר גבוה מאשר בעשירונים העליונים.

חיים אורון: זה עוד פעם רגרסיבי.

רוני בר-און: ואיפה חימום, ואיפה תעשייה?

חיים אורון: ואיפה כל ההשלכות האחרות של ההוצאה הזאת?

מיכאל איתן: זה כבר היה – – –

חיים אורון: נכון.

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: כל המסים הרגרסיביים.

חיים אורון: אדוני השר מיקי איתן, אני מכיר אותך בהגינותך.

חיים אורון: אנחנו בשיא עולמי במסים עקיפים.

חיים אורון: אמרנו את זה אלף פעמים בחדר הזה.

חיים אורון: הם רגרסיביים.

חיים אורון: ה-OECD אמר לנו את זה, הבנק העולמי אמר לנו את זה, הנגיד אומר את זה.

חיים אורון: אבל ביבי – זה הדיבר לפני הדיבר הראשון – – –

רוני בר-און: אני אמרתי.

חיים אורון: זה הדיבר לפני הדיבר הראשון.

חיים אורון: עכשיו, תראו מה אובמה עושה עכשיו – הוא מפחית את המס בשכבות הביניים הנמוכות, ואומר: אל תפחיתו את המס למטה.

חיים אורון: יש לו בעיה עם הרפובליקנים בקונגרס שלו.

חיים אורון: מה עושים באירופה?

חיים אורון: אנחנו – הפוך.

חיים אורון: מאיפה יש לכם הביטחון הזה, העוצמות האלה?

חיים אורון: רק מדבר אחד: כאשר יענו אותו, כן יצביע יותר לליכוד.

חיים אורון: זה המודל: כאשר יענו אותו – יצביע לליכוד.

חיים אורון: ויבואו להפגין.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, לכן אולי טוב יצא שתשובתך על ההצעה הראשונה נתנה לי אפשרות להתייחס לדברים האלה.

חיים אורון: זה לא ויכוח על מחירי הדלק.

חיים אורון: האמן לי, זה לא ויכוח על מחירי הדלק.

חיים אורון: זה ויכוח על מדיניות שגויה שמגדילה את הפערים כל הזמן, והדלק עכשיו הוא משל, ולא מקרי.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה בכל זאת להתייחס גם לנושא שהיה העילה להצעת האי-אמון של העבודה ומרצ בעקבות הפרסומים, שגם הם כולם נשטפו במזרח התיכון; מי זוכר כבר את מסמכי "אל-ג'זירה" מלפני שבוע?

חיים אורון: אנחנו כבר בעולם לגמרי אחר.

חיים אורון: אבל בכל זאת, אדוני היושב-ראש, בכל זאת, אדוני השר, אני דווקא שמח שאתה קיבלת על עצמך לענות בשם הממשלה, ואני מקווה מאוד שלא תקריא לי פה איזה משהו ששר החוץ הכתיב בנושא הזה של מה שקרה במשא-ומתן בינינו ובין הפלסטינים.

חיים אורון: הם לא הגיעו להסכם; לא ציפי לבני ואבו עלא וגם לא אהוד אולמרט ואבו מאזן.

חיים אורון: יש הרבה סיבות למה הם לא הגיעו להסכם, אבל אי-אפשר לקרוא את המסמכים הללו, ואי-אפשר להסתכל עליהם – וכמי שחושב שהוא גם קצת ידע מה קורה בעת התרחשותם – שלא היה משא-ומתן רציני, שאין עם מי לדבר.

חיים אורון: קיים פער שלא הצליחו לגשר עליו במשא-ומתן הזה.

חיים אורון: אבל השאלה שמוצגת בפני כל איש ציבור, לא רק בפני ממשלה, היא האם הפער כפי שהוא מסתמן במסמכים הללו – בהנחה שהם בחלקם סלקטיביים ובחלקם כל מיני ניירות עמדה – הוא כזה שהוא לא ניתן לגישור.

חיים אורון: והשאלה העיקרית, ידידי השר איתן, האם יש אופציה נכונה יותר, ציונית יותר, יהודית יותר, מניסיון לגשר על הפער שנוצר במשא-ומתן הזה כדי לממש את מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

חיים אורון: מה לא אמרו לנו על זכות השיבה.

חיים אורון: מבחינתי, המסמך הכי מעניין היה ציטוט משיחה של אבו מאזן ברמאללה, כשהוא חוזר ממשא-ומתן עם אולמרט, והוא אומר להם: אני ביקשתי 100,000 פליטים בעשר שנים.

חיים אורון: והוא אומר להם: הוא לא הסכים.

חיים אורון: ואז תוקפים אותו: 100,000?

חיים אורון: ואז אומר אבו מאזן – כך מצוטט:

חיים אורון: אתם חושבים שיחזרו מיליון פליטים – לא 3.5 מיליון כמו שהסבירו לי, שרימו אותי, כי הם יבואו 3.5 מיליון.

חיים אורון: הוא אומר להם: אתם חושבים שיהיו מיליון פליטים ותישאר מדינת ישראל?

חיים אורון: אתם יודעים מה אתם מדברים?

חיים אורון: הוא אומר להם את זה.

חיים אורון: לא במפגש עם ישראלים, לא במקום אחר.

חיים אורון: ואני אומר לכם, ואתם יודעים שאני אומר דבר נכון, שהם אמרו את זה ואמרו את זה וחזרו ואמרו את זה.

חיים אורון: אבל מה אמרו לנו כל פעם?

חיים אורון: כשתגיעו לזכות השיבה, הכול יתפוצץ.

חיים אורון: לא התפוצץ.

חיים אורון: אני אומר שגם הפער שבין 10,000 ל-100,000 ניתן לגישור, ואני חושב שאני יודע מה אני אומר.

חיים אורון: וגם בעניין ירושלים.

חיים אורון: יש מי שאומר: אני לא מוכן לנהל משא-ומתן על ירושלים.

חיים אורון: ידידי יושב-ראש הכנסת, בסדר, הוא לא מוכן לנהל משא-ומתן על ירושלים.

חיים אורון: בלי משא-ומתן על ירושלים אין משא-ומתן.

חיים אורון: בסדר.

חיים אורון: אבל הממשלה הזאת אומרת שהיא רוצה משא-ומתן, שהיא מוכנה להיכנס למשא-ומתן.

חיים אורון: על מה יתנהל משא-ומתן?

חיים אורון: יתנהל משא-ומתן בדיוק על זה.

חיים אורון: ואז פתאום מתברר – – –

ראובן ריבלין: אם אנחנו מפריעים לכם, חבר הכנסת פלסנר וחבר הכנסת שאמה, אני אפסיק את הנואם מייד כדי שלא – כי שומעים אתכם עד כאן.

חיים אורון: ואז פתאום מתברר – לא שהגיעו להסכם על ירושלים, אבל הפער הוא לא כזה שאם שני הצדדים מבינים שרוצים להגיע להסכם, לא ניתן להגיע אליו.

חיים אורון: אבל אני לא רוצה לדבר, אדוני היושב-ראש, על שני הצדדים.

חיים אורון: אני רוצה לדבר על צד אחד.

חיים אורון: כל שבוע שעובר במזרח התיכון, בלי לדעת בדיוק מה יקרה בו, דבר אחד ברור לי שיקרה: כל מה שניתן להשיג היום יהיה בלתי ניתן להשגה בעוד שנה, שנתיים, שלוש שנים, ארבע וחמש.

נחמן שי: נכון מאוד.

חיים אורון: יהיו לנו תירוצים מפה עד חוץ-לארץ.

חיים אורון: נסביר לכולם: תראה מה הם; ויעלו פה אנשים לדוכן ויסבירו: תראו.

חיים אורון: אתם יודעים – גם אתה יודע, אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: למה?

ראובן ריבלין: אבו מאזן בזמנו דרש זכות שיבה שהיא נתונה לכל אחד ואחד מהפליטים הפלסטינים, בלי – הנה, עכשיו הוא מסכים לפי דבריך, לפי דבריו של אולמרט, ל-100,000.

רוני בר-און: זו הטעות של הדיון הזה.

רוני בר-און: שנתיים הם משקרים פה שמכרנו את הכול וויתרנו על הכול – – – ואין פוצה פה ומצפצף.

רוני בר-און: הוא, והוא, כל השקרנים עולים שבוע אחרי שבוע לדוכן.

רוני בר-און: על זה תדבר, לא על המשא-ומתן – – –

חיים אורון: חבר הכנסת רוני בר-און – –

רוני בר-און: סליחה.

חיים אורון: – – אני מצליח לדבר בחצי הזמן שנשאר לי על מה שאני רוצה לדבר – –

רוני בר-און: אתה צודק.

רוני בר-און: סליחה.

חיים אורון: – – אבל אני חושב שמה שאתה אמרת בהחלט מחזק את מה שאני אומר.

חיים אורון: חוסר היכולת להגיד לציבור, אדוני השר איתן, מה אתם רוצים – אני יודע פחות או יותר מה אתה רוצה; לא מסכים עם כל מה שאתה רוצה, אבל אתה אמרת כמה דברים אמיצים.

חיים אורון: חוסר היכולת להגיד מה אתם רוצים יוצר את המקום הנוח מאוד להגיד: הם לא מתכוונים, הם לא רציניים, הם לא אומרים.

חיים אורון: ואנחנו חוזרים ואומרים לכם שנים כבר, ועכשיו המסמכים שהתפרסמו מוכיחים את זה.

חיים אורון: אפשר לא לקבל אותם, אבל אי-אפשר לומר שישבו שם שני צדדים שלא דיברו לעניין.

חיים אורון: אפשר להגיד: אני לא מוכן לקבל מה שיש שם.

חיים אורון: אי-אפשר לבוא ולומר שאבו מאזן הוא לא נושא ונותן רציני; אי-אפשר לבוא ולומר שאבו עלא הוא לא נושא ונותן רציני.

חיים אורון: אפשר לבוא ולומר, כמו שאתם אומרים: לא רוצה לדבר אתו, כמו שאתם אומרים כל הזמן על אסד, שחוזר ואומר כל פעם מחדש: אני רוצה לדבר אתכם על זה; תגידו מה אתם רוצים.

חיים אורון: תגידו לעם היושב בציון מה אתם רוצים.

חיים אורון: אני יודע מה בני בגין רוצה.

חיים אורון: מה ראש הממשלה בנימין נתניהו רוצה?

חיים אורון: מה אתם רוצים, לאן אתם לוקחים את זה, כשכולם רואים, וכל שבוע שעובר, הופך את התמונה ליותר קשה – בלי לדעת עכשיו עד הסוף איך יסתיים מה שקורה עכשיו במצרים.

חיים אורון: זה יהיה יותר טוב בעוד שנה?

חיים אורון: בעוד שנה תיסעו, כל פעם שיש משבר, לשארם-א-שיח', תקיימו ישיבה עם מובארק ותחזרו ותאמרו:

חיים אורון: אנחנו פועלים ביחד לחידוש המשא-ומתן.

חיים אורון: יכול להיות שהקו הזה ייסגר, אז לאן תיסעו?

חיים אורון: לאן תלכו?

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, לא מדובר פה אפילו בוויכוח על העלאת מחירי הדלק.

חיים אורון: שיבוא ראש הממשלה פעם אחת אחרי שנתיים ויגיד: אני רוצה ללכת לשם, תנו לי גב.

חיים אורון: לא לשם – שתי מדינות לשני עמים.

חיים אורון: שתי מדינות לשני עמים היום, אדוני השר, בלי להגיד שמקיימים משא-ומתן טריטוריאלי על גבולות 67' עם תיקונים – –

ראובן ריבלין: אני נותן לך עוד – – –

חיים אורון: – – ובלי לומר שיש בירושלים שתי בירות, זה כמו לא לומר שום דבר.

חיים אורון: לא רק לא לומר שום דבר – אף אחד לא מקשיב לזה.

חיים אורון: כל העולם מזלזל בזה.

חיים אורון: זה כבר הגיע עד קפריסין אתמול, שהיא מכירה בגבולות 67', שבירתם ירושלים.

חיים אורון: אתם תקבלו את זה בכזה – ואני לא אומר את זה מתוך שמחה לאיד, האמן לי.

חיים אורון: לא טוב שכופים על מדינה, על מדינתי, הסדר.

חיים אורון: עשויה מפרקתה של המדינה, של העם הזה, להישבר תוך כדי הסדר כפוי, אבל אתם אחראים לזה, כי אתם מביאים אותנו כל פעם למצב שהעולם, נמאס לו מאתנו.

חיים אורון: אני מציע ללמוד – ואני אומר את זה מאוד בזהירות – מה קרה בין ארצות-הברית למצרים בשבוע האחרון.

חיים אורון: אל תבנו על הדברים האלה.

חיים אורון: תבנו על האינטרס האמיתי שלנו, והאינטרס האמיתי שלנו זה להגיע מוקדם ככל האפשר להסכם עם הרשות הפלסטינית, להסכם עם סוריה – שמשמעותם כואבת מאוד, אני יודע.

חיים אורון: יורדים מרמת-הגולן, יוצאים מרוב-רובם של השטחים ומוכנים להגיד לעולם: אנחנו מוכנים להגיע להסכם שלום.

חיים אורון: זה העוגן הכי חזק שמדינת ישראל יכולה לטעת עכשיו במזרח תיכון, שהוא מיטלטל כולו, שהכול בו מתפורר.

חיים אורון: העוגן הזה, אתם מוותרים עליו, ואז אנחנו מיטלטלים בתוך הסערה הזאת כמו ספינה – – –

מיכאל בן-ארי: חתיכת נייר, חתיכת נייר בתור עוגן – – –

חיים אורון: – – – כמו ספינה שאין לה – – –

מיכאל בן-ארי: נייר בתור עוגן.

מיכאל בן-ארי: נייר בתור עוגן.

ראובן ריבלין: מספיק.

מיכאל בן-ארי: נייר.

מיכאל בן-ארי: לקחת נייר בתור עוגן.

חיים אורון: אני מסיים.

חיים אורון: – – – כמו ספינה שאין לה קברניט, שאין לה כיוון, והיא רק נטרפת בסערה שמתחוללת סביבה.

חיים אורון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: ג'ומס באמונתו יחיה.

מיכאל בן-ארי: הוא עוגן מנייר.

ראובן ריבלין: הוא לא הביע את דעתך, חבר הכנסת בן-ארי.

ראובן ריבלין: נשמע מה אומרת הממשלה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני השר.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: אין צורך עכשיו, אין צורך.

מיכאל בן-ארי: אבל אני בפרלמנט, מותר להביע גם את דעתי.

ראובן ריבלין: אז תעלה מייד.

ראובן ריבלין: אתה לא ברשימה – – –

מיכאל בן-ארי: אני ברשימה.

ראובן ריבלין: אני ראיתי.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: יש לך שלוש דקות תמימות להביע את עמדתך.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני אבקש בדברי תשובתי להתייחס לשני החלקים של הצעת האי-אמון כפי שנוסחה על-ידי חבר הכנסת אורון.

מיכאל איתן: בחלק הראשון – – –

רוני בר-און: השר יכול לגלות מי כתב את התשובה הזאת?

מיכאל איתן: את התשובה הזאת אני כתבתי.

רוני בר-און: אה, אוקיי.

רוני בר-און: אז אנחנו נקשיב.

מיכאל איתן: בחלק הראשון אני רוצה להעיר על ההשגות של חבר הכנסת אורון בנושא המדיניות הכלכלית והפערים בשוויון.

מיכאל איתן: קו ההסברה של חבר הכנסת אורון – הוא חזר פעם אחר פעם להראות שאנחנו, המדיניות הכלכלית שלנו הולכת הפוך.

מיכאל איתן: אבל אני רוצה להזכיר לו שגם התוצאות שלנו הן הפוכות.

מיכאל איתן: בזמן משבר, מדינות רבות בעולם – לא כולו, אבל מדינות רבות בעולם; חלקן כאלה שאתה הבאת דוגמאות מהן – נמצאות במשבר, במצב של צמיחה נמוכה.

מיכאל איתן: ישראל במצב הפוך – במצב שבו הצמיחה גבוהה ביותר, במצב שבו המשבר עבר בצורה החלקה ביותר.

מיכאל איתן: ובלי לפגוע בכבודם של שרי אוצר שכיהנו לאורך כל התקופה, ולכל אחד ואחד מהם יש חלק, בחלק המרכזי, לטוב ולרע, נושא בנימין נתניהו כשר האוצר וכראש ממשלה.

מיכאל איתן: אני חושב שאת ההישג הזה אי-אפשר לקחת ממנו.

מיכאל איתן: לגופו של עניין, כשאתה מדבר על הרגרסיביות בהעלאת הבלו, ואתה מודה בהגינותך שהממוצע של הבלו בישראל עדיין נמוך במעט מהממוצע של אירופה, של מערב-אירופה, או של ה-OECD, אבל אתה אומר: יש לי אינדיקטור לכך שמדד האי-שוויון הוא גרוע משום שהמסים העקיפים במדינת ישראל הם הגבוהים ביותר, ומאחר שמסים עקיפים מטבע ברייתם הם רגרסיביים, אני אומר שהמדיניות היא לא נכונה, והעברת המיסוי מכאן לכאן גורמת לקושי נוסף על השכבות החלשות.

רוני בר-און: – – – ביטחון זה גם פתרון לדבר הזה.

רוני בר-און: אם חסרים לתקציב 3 מיליארד – – –

מיכאל איתן: עזוב כרגע את נתוני התקציב.

מיכאל איתן: אנחנו עוברים מנתוני התקציב לנושא מדד האי-שוויון.

מיכאל איתן: בקשר למדד האי-שוויון, למה חבר הכנסת אורון צריך אינדיקטורים?

מיכאל איתן: שייקח את המדד עצמו ויבדוק במשך השנים מתי עלו ובאיזה שיעורים מדדי השוויון, והוא ימצא שזה לא קרה בהכרח דווקא בממשלות הליכוד.

מיכאל איתן: ואני מקווה מאוד – וזאת מדיניות הממשלה הנוכחית – להביא לכך שאנחנו נמדוד את זה בתום תקופת כהונתה של הממשלה, וניתן דין-וחשבון ראוי האם הממשלה הזאת נוקטת צעדים נרחבים על מנת לצמצם, גם מבחינה חברתית, את האי-שוויון, אבל כל זה, על בסיס הצורך בהגדלת הצמיחה.

ראובן ריבלין: השר איתן, השאלה ששואל העם בישראל, כפי שאמר ג'ומס, היא כזאת: לפני כחודש אנחנו אישרנו תקציב עם סדר עדיפויות.

ראובן ריבלין: היו כאלה שהסכימו, היו כאלה שהתנגדו, אבל כנסת ישראל אישרה תקציב וסדר עדיפויות שבו הבליטה הממשלה את העובדה שפניה גם לרווחה.

מיכאל איתן: נכון.

ראובן ריבלין: פניה לחינוך.

מיכאל איתן: נכון.

מיכאל איתן: ולכן, מה שאני מציע – – –

ראובן ריבלין: וכדי לאזן את התקציב כתוצאה מדרישות שנתקבלו שבוע אחרי התקציב, או התברר שיש צורך בהעברות כאלה או אחרות, יש צורך למצוא איזון לתקציב, אז מטילים הכול במסים רגרסיביים, שהם פוגעים בצורה חריפה ביותר.

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: זה אתה יודע, זה אני יודע.

ראובן ריבלין: לא כל אדם מתמצא בכל נבכי התקציב.

ראובן ריבלין: אבל פה קרה דבר שבו העם שואל, באמת: תראה, אם באמת אתם רציתם להיטיב, ושמענו וקיבלנו – – –

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: היו שהזהירו.

מיכאל איתן: אני רוצה להשיב לך, כאשר אנחנו מדברים על הסטת תקציבים בצורה כזאת שאנחנו רוצים להקל על המגזר היצרני והמשקיע והעסקי, לעודד את הפעילות – אנחנו מביאים למצב של הגדלת הצמיחה.

מיכאל איתן: התוצר בישראל – אין ביקורת.

מיכאל איתן: אני לא שמעתי אף חבר באופוזיציה קם ואומר: אנחנו צומחים מעט מדי.

מיכאל איתן: כולם גומרים את ההלל על כך שבמאזן הזה הצלחנו, כלומר הצלחנו לעודד את הכוחות היצרניים, לשמר אותם בזמן משבר, לעודד אותם ולהביא לצמיחה.

מיכאל איתן: כאשר יש צמיחה – אני רוצה להדגיש – נוצר מצב שלכולם יש יותר.

מיכאל איתן: אלא מה, יכול להיות המצב שעליו התריע חבר הכנסת אורון, שגם אם השכבות החלשות מצבן יותר טוב, החזקות צומחות הרבה יותר, הפער מתרחב, ויש לנו כאן בעיה מבחינה חברתית שצריך לטפל בה.

רוני בר-און: אתה טועה בכל מלה.

מיכאל איתן: אני לא טועה, כי מדד האי-שוויון הוא מדד יחסי.

מיכאל איתן: במצב שבו נעשה יותר טוב לשכבות החלשות, יותר טוב אבסולוטית לשכבות החלשות, אבל לשכבות החזקות נעשה הרבה יותר טוב, אז מדד האי-שוויון גדֵל.

שלי יחימוביץ': לא נכון.

מיכאל איתן: מדד האי-שוויון גדֵל.

ראובן ריבלין: תהיה לכם הזדמנות.

מיכאל איתן: הוא אומר שאני טועה.

מיכאל איתן: אני מנסה לעמוד על צדקת דברי.

מיכאל איתן: עכשיו, זה לא אומר שלא צריך לטפל במדד האי-שוויון, אלא שכל הטיעון שלי בא ואומר כך: הממשלה ערה לנקודה הזאת, והממשלה מנסה, באמצעות מס הכנסה שלילי, באמצעות תוכניות נוספות, לצמצם, להתערב בתוצאות הכלכליות על מנת לעדן את הנושא, את הבעיה החברתית החריפה – שאני מודה שקיימת ואף אחד לא רווה ממנה נחת – של אי-שוויון.

מיכאל איתן: מה שביקשתי זה רק לומר דבר אחד: את מדדי האי-שוויון אנחנו נמדוד בתום תקופת כהונתה של הממשלה ונראה אם הממשלה הנוכחית מצליחה בכוונותיה ובמעשיה לצמצם את ממדי האי-שוויון, ואני בטוח שהיא תצליח.

מיכאל איתן: אני רוצה לומר לגבי החלק המדיני: חבר הכנסת אורון, אתה, פעם נוספת – אני יכול לכבד ולקבל.

מיכאל איתן: יכול להיות שהייתי עושה במקומך אותו דבר.

מיכאל איתן: תקפת את מי שמוביל את המדיניות, את בנימין נתניהו, והאשמת אותו בדבר אחד שאמרת – חוסר יכולת להגיד לציבור מהי המדיניות ולהוביל אותה.

מיכאל איתן: אני סבור שראש הממשלה בנימין נתניהו, כבר בתחילת תקופת כהונתו הלך לבר-אילן ואמר בצורה המפורשת ביותר דברים שמבחינת חברים רבים בליכוד – ואחד מהם נמצא קרוב מאוד אלי ברגע זה – היו כפירה בעיקר ועוררו מחלוקת עצומה, אבל הוא אמר: המדיניות שלנו, שאני מוביל, היא להגיע לפתרון של שתי מדינות לשני עמים.

רוני בר-און: ומה עם – – – אנחנו לא פראיירים.

מיכאל איתן: לא, למה לנו להתעסק רק בראש הממשלה?

מיכאל איתן: דקה אחת תשכח, חבר הכנסת בר-און.

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, זה לא יכול להיות.

ראובן ריבלין: זה לא דו-שיח בין הנואם ובינך תמיד.

ראובן ריבלין: חיים אורון, לא יכול להיות.

ראובן ריבלין: אני מאופק ביותר.

מיכאל איתן: נעצום רגע את העיניים, נשכח רגע שאנחנו כאן בכנסת קואליציה ואופוזיציה.

מיכאל איתן: אתה אדם אינטליגנטי.

מיכאל איתן: בוא דקה אחת נעשה תרגיל אינטלקטואלי.

מיכאל איתן: אני אומר: הנה, ראש הממשלה אמר, קרא והציע מדיניות.

מיכאל איתן: לא רק זאת, אלא שכשהוא נדרש לעשות דבר עוד יותר חמור מכך, ללכת להקפאה, הוא הלך, לקח על אחריותו ועל כתפיו את המהלך ואמר: נלך.

מיכאל איתן: מה היתה התגובה של הפלסטינים?

מיכאל איתן: חודשים ארוכים של ההקפאה שיחקו במשחקים.

מיכאל איתן: בסופו של דבר, כשעמד להסתיים – התחיל סוף כל סוף המשא-ומתן הישיר, נגמרה תקופת ההקפאה – הפלסטינים נעלמו.

מיכאל איתן: נעלמו.

מיכאל איתן: עכשיו לאן זה מחזיר אותי?

מיכאל איתן: אני רוצה לקרוא לכם את הכותרות של המסקנות של אהוד אולמרט, שישב מול הפלסטינים, ניהל אתם משא-ומתן, היה מוכן לוויתורים מפליגים, ואז הוא אומר לאבו מאזן, הכותרת – "גם לי זה קשה, קח את העט ותחתום עכשיו" – משאלת לב.

מיכאל איתן: בהמשך, מה קרה?

מיכאל איתן: אומר לו אבו מאזן: "תן לי כמה ימים".

מיכאל איתן: הוא מצטט.

מיכאל איתן: אומר אולמרט שאבו מאזן אמר: "תן לי כמה ימים.

מיכאל איתן: אני לא מתמצא במפות.

מיכאל איתן: אני מציע כי כבר מחר", כך אומר לו אבו מאזן, "ניפגש עם שני מומחים למפות, אחד מהצד שלכם ואחד מהצד שלנו.

מיכאל איתן: אם הם יגידו לי שהכול בסדר, נוכל לחתום".

מיכאל איתן: "כבר מחר ניפגש", כך הוא אומר לאולמרט.

מיכאל איתן: מספר אולמרט שלמחרת התקשרו ואמרו שאבו מאזן שכח שהוא צריך להיות באותו היום בעמאן, והם ביקשו לדחות את הפגישה בשבוע.

מיכאל איתן: ומוסיף אולמרט ואומר: מאז לא נפגשנו, המפה נשארה אצלי.

מיכאל איתן: מה אני רוצה לומר?

מיכאל איתן: אולי נחשוב לרגע אחד שביבי נתניהו הלך לבר-אילן, הלך להקפאה, ביקש שיחות ישירות, הפלסטינים ניצלו את ההזדמנות, את העילה הזאת שנגמרה תקופת ההקפאה, לא מעוניינים לחתום.

מיכאל איתן: ואז, הם שיחקו אותה, אמרו: בגלל ההקפאה.

מיכאל איתן: אם לא היה בגלל ההקפאה, היה בגלל סיבה אחרת.

מיכאל איתן: ואני שואל: איפה הפרופורציות?

מיכאל איתן: אם הבנייה היתה נמשכת עוד כמה חודשים והיו בינתיים יכולים להגיע באמת לרגע החתימה ולהגיע להסכם, או לפחות לעמוד עם שתי הצעות, האחת מול השנייה, פעם אחת שהעולם ואנחנו כולנו נדע.

מיכאל איתן: מה אתם רוצים?

מיכאל איתן: להתחמק?

מיכאל איתן: לברוח?

מיכאל איתן: להאשים את ישראל?

מיכאל איתן: לשים אותה כל פעם בפינה כסרבנית?

מיכאל איתן: מי הסרבן?

דליה איציק: מיקי, הם הצליחו.

דליה איציק: למה אפשרתם להם?

מיכאל איתן: בכל אופן, אני חייב גם להתייחס לאירועים שאנחנו חווים.

מיכאל איתן: אני, חס וחלילה, לא רוצה – כל אחד יכול לראות ולהסיק את המסקנות.

מיכאל איתן: כולנו מאוחדים בצורך להבטיח את ביטחונה של מדינת ישראל, ואני בטוח שאף אחד לא ייקח סיכון, כפי שראיתי גם בעמדות של אולמרט, שהוא עשה ויתורים מרחיקי לכת, אבל ענייני הביטחון עמדו, ואני בטוח שהם יעמדו מול כל מנהיג ערבי מצדו של כל ראש ממשלה ישראלי.

מיכאל איתן: אבל אני רוצה לומר שהיום שיקולי הביטחון נוטים למחשבה נוספת, כשאנחנו רואים שאנחנו נמצאים במצבים שבהם היציבות רחוקה מאוד.

מיכאל איתן: ישראל היא אי של יציבות לא רק ביחס לעצמה, כמדינה דמוקרטית עם שלטון יציב ומשטר יציב; היא אי של יציבות לא רק לתושביה, לא רק לקהילה הדמוקרטית העולמית; היא אי של יציבות שעליה נשענות מדינות מתונות באזור כאן.

מיכאל איתן: אנחנו לא רק צרכני סמים של ארצות-הברית, כמו שניסה לתאר את זה עיתונאי יהודי, כמובן, שלוקחים, כביכול, כל מיני הטבות.

מיכאל איתן: אנחנו חיים כאן, אנחנו מקיימים כאן משטר דמוקרטי, אנחנו כאן אי של יציבות שמשפיע על כל האזור, והדבר הזה בולט היום.

מיכאל איתן: על מנת שנמשיך להיות אי של יציבות, אנחנו צריכים להמשיך ולחתור לשלום, להמשיך ולקיים את המדיניות ששואפת להגיע לפתרונות עם שכנינו.

מיכאל איתן: אבל אנחנו צריכים גם להיות זהירים, מדודים, ואת הסיכונים שאנחנו צריכים לקחת – לקחת במחשבה ובמשורה, והכי חשוב, לא לשכוח לתבוע גם מהפרטנרים שלנו לעשות מעשים, ולא רק לדבר דיבורים.

ראובן ריבלין: תודה לשר.

ראובן ריבלין: אני מזמין את אריה אלדד לבוא ולנמק את הצעת האי-אמון של סיעת האיחוד הלאומי בנושא: המשך ההקפאה בירושלים על-ידי הממשלה.

ראובן ריבלין: ישיב שר השיכון והבינוי, השר אריאל אטיאס.

ראובן ריבלין: דרך אגב, חבר הכנסת אורון, נדמה לי שלא הדגשת בנאומך שיש גם הבדלי גישה, ממה שאנחנו קוראים ב"ויקיליקס" או בזיכרונות של אישים בישראל, בין ראש הממשלה לשרת החוץ בעבר בקשר לירושלים.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, לפני שנתיים בערך קיימה סיעת האיחוד הלאומי משא-ומתן קואליציוני עם הליכוד.

אריה אלדד: זה היה לפני המבול.

אריה אלדד: זה היה בתקופה שלליכוד היו עדיין המצע שלו, החוקה שלו; לפני נאום בר-אילן, לפני ההקפאה.

אריה אלדד: סיעת האיחוד הלאומי ביקשה מראש הממשלה שישתתף בפגישה הראשונה, והעלינו שתי דרישות מדיניות: אחת – שמדינה פלסטינית לא תוזכר בקווי היסוד של הממשלה, והשנייה – תבנו ב-E1.

אריה אלדד: ראש הממשלה, שכאמור השתתף בפגישה הראשונה, אמר: נפקיד את התוכניות.

אריה אלדד: אני מצטט מלה במלה ממה ששמענו באוזנינו במשא-ומתן.

אריה אלדד: אמר ראש הממשלה: נפקיד את התוכניות של E1.

אריה אלדד: הפקדת תוכניות בינוי של שכונה חשובה כמו E1, בין מעלה-אדומים לירושלים, זה צעד חשוב ביותר.

אריה אלדד: הערבים מבינים את זה, האמריקנים מבינים את זה, ולכן הנושא עלה באחת מפגישות ההשפלה הראשונות שערך הנשיא אובמה לראש ממשלת ישראל – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, חבר סיעתך מנסה לשכנע את השר שיתמוך בהצעת האי-אמון.

יעקב כץ: שיתחיל לבנות בירושלים.

ראובן ריבלין: אותו דבר.

אריה אלדד: על זה אנחנו מדברים.

אריה אלדד: ההצעה הזאת עוסקת בבנייה בירושלים, ואם אני אצליח לשכנע אותו, חברי, חבר הכנסת כץ, אתה תהיה ראש ממשלה, אז כדאי שתהיה דרוך.

קריאה: מועמד.

אריה אלדד: מועמד, בוודאי.

ראובן ריבלין: אבל אם הוא יצליח, הוא ייקרא לנשיא מייד.

אריה אלדד: אני מצפה לדריכות מצדו.

קריאה: – – –

אריה אלדד: והנה, לפני כשבוע, ב"ג'זירה-ליקס", אנחנו למדים שאכן זאת היתה הדרישה של אובמה מנתניהו, וראש הממשלה התחייב בפני הנשיא האמריקני לא לבנות ב-E1.

אריה אלדד: מישהו מופתע?

אריה אלדד: איש איננו יכול להיות מופתע שנתניהו לא בונה במעלה-אדומים, אם הוא אפילו לא בונה בירושלים.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, כידוע לך על-פי הבדיחה החבוטה, מי שלא צם ביום כפור, אין לצפות ממנו לצום בצום גדליה.

אריה אלדד: מי שלא בונה בירושלים, ודאי וודאי שלא יבנה במעלה- אדומים, בגוש-עציון, באריאל, בביתר-עילית.

אריה אלדד: אפילו שונאי ישראל בנו בירושלים, חברי חברי הכנסת.

אריה אלדד: הורדוס היה הגדול שבבוני ירושלים.

אריה אלדד: הוא בנה מקדש לאלוהי ישראל, לא ליופיטר, והכין את הר-הבית לקליטה של מיליון עולי רגל.

אריה אלדד: אנשי שמאל מובהקים בנו בירושלים.

אריה אלדד: טדי קולק בנה ובנה ובנה בירושלים.

אריה אלדד: אפילו אהוד אולמרט – שבסוף השבוע זכינו, והשר איתן ציטט מדבריו בהרחבה, לקרוא את זיכרונותיו על המשא-ומתן עם אבו מאזן, והוא לא מבין עד היום למה אבו מאזן לא קיבל את הצעותיו הנדיבות – אפילו אהוד אולמרט בנה בירושלים.

אריה אלדד: אבל ראש הממשלה נתניהו ושר השיכון אטיאס והשר איתן אינם בונים בירושלים.

אריה אלדד: שנתיים שולטת בנו הממשלה הזאת.

אריה אלדד: במשך שנתיים זקוקה ירושלים בערך ל-9,000 יחידות דיור כדי לשמור על הצרכים הקיימים, לא להתפתח; כדי למנוע בריחת יהודים מירושלים, כדי לשמור על אופיה היהודי של העיר כבירת ישראל, כבירת העם היהודי.

אריה אלדד: חייבים לבנות בירושלים.

אריה אלדד: שום ראש ממשלה עד נתניהו לא העז שלא לבנות בירושלים.

אריה אלדד: חברי, לא לבנות בירושלים זה פשע נגד העם היהודי, לא פחות.

אריה אלדד: אם ביהודה ושומרון הכריז נתניהו על הקפאה לעשרה חודשים, בירושלים הוא חושש להכריז, אבל כך התחייב לאובמה, והוא משתק את פעולתה של הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה – לא בגלוי אלא בסוג של פחדנות, בסתר.

אריה אלדד: כי נתניהו הוא לא נגד בנייה בירושלים, חלילה, הוא בעד, אבל מה?

אריה אלדד: הוא לא בונה.

אריה אלדד: במשך שנתיים פרסמה ממשלת נתניהו מכרזים – ואולי שר השיכון יתקן אותי בדבריו – ל-232 יחידות דיור בירושלים – – –

יעקב כץ: ב-2009 – – – אבל זה עוד שייך – – –

אריה אלדד: אם זו לא היתה בירת ישראל שגורלה מוטל על כף המאזניים, זו היתה בדיחה.

אריה אלדד: אבל כיוון שזו ירושלים, שאולמרט וחבורתו מבקשים להפוך לבין-לאומית, שציפי לבני ואהוד ברק וליברמן רוצים לתת את מחציתה לערבים, כיוון שזו ירושלים שנתניהו נשבע אלף פעם באחדותה לנצח נצחים, הוא סתם לא בונה בה.

אריה אלדד: ולא לבנות בירושלים זה להמתין שהמציאות תהיה כל כך גרועה עד שלא תהיה ברירה אלא לחלק אותה.

אריה אלדד: כי בינתיים ערבים בונים אלפי יחידות דיור בלתי חוקיות בירושלים, ואנחנו כולנו יודעים שלא נעז להרוס אלפי בתים.

אריה אלדד: אז כיוון שאין שום תוכניות בינוי, לא ליהודים ולא לערבים, הם בונים.

אריה אלדד: היהודים לא בונים.

אריה אלדד: היהודים עוזבים.

אריה אלדד: הערבים מתנחלים בירושלים, מספרם הולך וגדל בירושלים.

אריה אלדד: יהודים עוזבים.

אריה אלדד: אלפי יהודים חיים במרתפים ובחניונים.

אריה אלדד: יהודים חרדים חיים בתנאים שאינם ראויים למגורי אדם – בבירת ישראל.

אריה אלדד: אנחנו יודעים את זה, אנחנו מעודדים במו-ידינו, במו-מחדלינו, את ההגירה היהודית מירושלים.

אריה אלדד: איזה תירוץ יש לזה?

אריה אלדד: ובסוף המציאות תהיה חזקה מאתנו.

אריה אלדד: ובשם מה עושים את כל הדברים האלה?

אריה אלדד: בשם הרגישות.

אריה אלדד: הממשלה הלוא לא יכולה להרשות לעצמה, בשעה שסגן הנשיא האמריקני מבקר בירושלים, להכריז על בנייה נרחבת בירושלים.

אריה אלדד: וגם לא בשעה שמזכירת המדינה האמריקנית מבקרת, וגם לא בזמן שמנהיגת הרוב הדמוקרטי מבקרת בארץ, וגם לא ביום שלישי, או ביום רביעי, או בסתם יום שהגימטריה שלו עולה כדי "לא תבנו בירושלים אף פעם".

אריה אלדד: הלוא תירוצים אפשר למצוא בלי סוף.

אריה אלדד: עוד לא מצאתי פעם אחת שבא נציג של הממשלה לדוכן הזה ואמר:

אריה אלדד: דווקא עכשיו השעה מתאימה לבנות בירושלים.

אריה אלדד: תמיד יבואו ויסבירו לנו: דווקא עכשיו, בגלל הרגישות, אנחנו חייבים לבקר את פעולתה של הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה, כדי שלא להיות מופתעים, כדי שלא להיות מובכים, כדי שראש הממשלה שנמצא בדיוק בפגישות כאלה או אחרות, או הקוורטט שמתכנס אי-שם – תמיד יהיו תירוצים, ותמיד תהיה סיבה, מחמת הרגישות, שלא לבנות בירושלים.

אריה אלדד: אבל אנחנו צריכים לפעול כאילו כל הסיבות בעולם מחייבות אותנו לבנות בירושלים.

אריה אלדד: כי העולם באמת לא מקשיב לנו כשאנחנו מקפיאים את הבנייה ביהודה ושומרון; העולם הקשיב לנו כשניצחנו בששת הימים, ולא כשאנחנו נכנעים ונסוגים ומתקפלים.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, אני יודע שלבך – לבך שלך – נשבר בך כשאתה רואה את ראש ממשלתנו יוצא נגד מה שהמפלגה שלו התחייבה בכתובים לבוחריה.

אריה אלדד: ונתניהו מועל בכל התחייבויותיו; הוא פועל בניגוד למצע הליכוד, בניגוד להבטחותיו לבוחרים.

אריה אלדד: הוא חונק את ההתיישבות ביהודה ובשומרון, אבל ביחס לירושלים הוא גם פועל, כנראה מפחד אובמה, גם נגד הקונסנזוס של הרוב המכריע של אזרחי ישראל היהודים.

אריה אלדד: אבל בידוע שנתניהו – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלדד, למה יאמר אדוני אזרחיה היהודים של ירושלים?

ראובן ריבלין: היה סקר ברשות סקרים – בחברת סקרים גדולה ואדירה בארצות-הברית – ב-19 שכונות בירושלים, של תושביה הפלסטינים של העיר ירושלים; אזרחי ירושלים פלסטינים, בכל 19 המחוזות, 80% – – –

מיכאל בן-ארי: מה זה פלסטינים?

ראובן ריבלין: כך הם קוראים לעצמם.

ראובן ריבלין: הואיל ואני לא רוצה שיגדירו לי מה אני קורא לעצמי, אני קורא לעצמם – 19 המחוזות בירושלים המאוכלסים על-ידי אזרחים – מה אתה רוצה שאני אומר, במזרח-ירושלים?

ראובן ריבלין: אני אומר: תושביה הפלסטינים אזרחי ירושלים – –

מיכאל בן-ארי: – – –

ראובן ריבלין: – – כולם רוצים לחיות – כ-80% מהם – תחת שלטון ישראל.

מיכאל איתן: תושבי ירושלים.

ראובן ריבלין: תושבי ירושלים.

ראובן ריבלין: אני אומר "אזרחי ירושלים", כי אני רואה – – –

מיכאל בן-ארי: ומי שמעבר לגדר בורח אלינו – – –

ראובן ריבלין: לא לא, למה לך להוסיף?

ראובן ריבלין: זה לא היה כתוב בסקר.

ראובן ריבלין: אני רק מצטט – – –

מיכאל בן-ארי: – – – העובדות.

ראובן ריבלין: אני מצטט דברים בשם אומרם.

ראובן ריבלין: אחרי זה – אתה רוצה – אני אצטט אותך, מה אתה אומר בעניין אחר.

ראובן ריבלין: אז למה אדוני אומר רק אזרחי ישראל?

ראובן ריבלין: לא רק היהודים; כל אזרחי ירושלים מבינים שהדבר – הצעד היחיד לשלום, והראשון שבהם, הוא שנבין שנועדנו לחיות יחד, זה הכול, תחת ריבונות אחת.

ראובן ריבלין: כך אומרים אזרחי ירושלים הפלסטינים, שהם בעלי תעודת זהות ישראלית, תעודת זהות כחולה.

ראובן ריבלין: ככה הם אומרים, זה לא אני המצאתי.

ראובן ריבלין: ועכשיו אני אתן לך כמובן את כל שתי הדקות.

יעקב כץ: – – – נתניהו, נתניהו – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, אתה, יש לך – אני – – –

יעקב כץ: – – באופן עקבי לא מאפשר בנייה בירושלים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, אני דיברתי אל חבר הכנסת אריה אלדד, כי אין לי הזדמנות לדבר אתו בישיבות סיעה, אז מצאתי לנכון לדבר אתו מעל הבמה.

ראובן ריבלין: אתה רוצה לדבר אתו?

ראובן ריבלין: אני אסדר לכם פגישה אצלי במשרד, או תיפגשו בסיעה.

ראובן ריבלין: למה אתם צריכים לדבר האחד עם השני?

ראובן ריבלין: עכשיו אני נותן לך את כל שלוש הדקות שגזלתי – – –

אריה אלדד: חברי כצל'ה, אתה צריך להיות יותר ממלכתי, אתה עוד מעט ראש הממשלה, אז – –

ראובן ריבלין: כן, בהחלט יכול להיות.

אריה אלדד: – – חבל לקרוא קריאות ביניים, לי.

ראובן ריבלין: שלוש דקות נתתי לך.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אריה אלדד: תודה, אדוני היושב-ראש.

אריה אלדד: אני חושב שצדקת בנקודה הזאת.

אריה אלדד: האינטרס של כל תושבי ירושלים הוא שתתקיים בנייה בהיקפים גדולים בעיר.

אריה אלדד: ואני חושב שכמעט כל אזרחי ישראל היהודים היו רוצים לראות בנייה נרחבת גם בשכונות יהודיות מעבר ל"קו הירוק" ההיסטורי של 67' בירושלים, באותן שכונות.

אריה אלדד: זו עמדתן של רוב סיעות הבית הזה.

אריה אלדד: אבל ההקפאה הזאת, שהיא לכאורה בניגוד לקונסנזוס, היא מאוד תמוהה, כי בדרך כלל ראש הממשלה מקפיד לא לפעול בניגוד לקונסנזוס.

אריה אלדד: הוא בודק סקרים.

אריה אלדד: ביהודה ושומרון, כשהוא איננו בונה, הוא מתחבא מאחורי גבו של שר הביטחון – זה הוא האיש הרע, זה הוא שלא נותן לנו לבנות, לאשר תוכניות בנייה ביהודה ושומרון.

אריה אלדד: מאחורי מה הוא מתחבא כשהוא איננו בונה בירושלים?

אריה אלדד: אדוני שר השיכון, הוא מתחבא מאחוריך, והוא מתחבא מאחורי אגודת ישראל, שהבוחרים שלהם חיים בחניונים שגזי הפליטה של המכוניות מחניקים אותם שם, והוא מתחבא מאחורי הבית היהודי, והליכוד, וישראל ביתנו, ששותקים על כך שהממשלה הזאת אינה בונה בירושלים.

אריה אלדד: הלוא אם כל ממשלתו היתה באה ואומרת לו: עד כאן, ירושלים היא הקו האדום, בירושלים תבנו, גם הוא היה בונה בירושלים, למרות הפחד שלו מארצות-הברית, למרות הפחד שלו מהקוורטט, משום שהוא מבין שירושלים, אם אנחנו לא נבנה בה, נאבד אותה.

אריה אלדד: ואם נאבד אותה, לא נוכל להילחם על כל ארץ-ישראל.

אריה אלדד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אריה אלדד.

ראובן ריבלין: אני מזמין את כבוד השר אריאל אטיאס, שר השיכון והבינוי, לבוא ולהשיב על הצעת האי-אמון בממשלה כפי שהובעה על-ידי חבר הכנסת אריה אלדד בשם סיעת האיחוד הלאומי.

יעקב כץ: מה נאמר, מה נדבר ומה נצטדק?

אריאל אטיאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, המועמד מטעם האיחוד הלאומי, חבר הכנסת כצל'ה, קצת עובדות.

אריאל אטיאס: כשאתם אומרים "לא בונים בירושלים" – זה לא נכון.

אריאל אטיאס: כשאתם אומרים "בנו רק 250 יחידות דיור מאז הקמת הממשלה בירושלים" – גם זה לא נכון.

אריאל אטיאס: רק בשנת 2010 – – –

יעקב כץ: – – – מכרזים עכשיו.

אריאל אטיאס: רגע, תן לי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, עכשיו הוא משיב על הצעתו של חבר סיעתך.

אריאל אטיאס: קודם העובדות, ואתה יודע – אני בדרך כלל מדייק.

ראובן ריבלין: תנו לו הזדמנות, איזה חמש, שש דקות.

אריאל אטיאס: גם דברים – – –

יעקב כץ: – – – מכרזים – – –

ראובן ריבלין: אבל, חבר הכנסת כץ, המכונה כצל'ה, אי-אפשר להפריע לשר לפני שהוא התחיל לדבר.

ראובן ריבלין: אולי הוא רוצה לומר שאתה צודק.

יעקב כץ: הוא יודע שאני צודק.

אריאל אטיאס: תאמין לי – – –

ראובן ריבלין: אולי הוא רוצה לומר.

ראובן ריבלין: למה אתם כבר – – – בבקשה, אדוני.

אריאל אטיאס: כשאמרתם שבנו או שהוציאו מכרזים רק ל-250 יחידות דיור בירושלים מאז הקמת הממשלה – זה לא נכון.

אריאל אטיאס: אתם יודעים שזה לא נכון.

אריאל אטיאס: אנחנו רק בשנת 2010 הוצאנו יותר מ-2,000 יחידות דיור, מכרזים – בירושלים.

אריאל אטיאס: בירושלים המזרחית ב-2010 הוצאנו רק 240 יחידות דיור.

אריאל אטיאס: אני מדייק, אני לא מטייח.

אריאל אטיאס: יש בעיה, אף פעם לא עמדתי כאן על הדוכן ואמרתי דבר – גם אם חלק מהאנשים שדיברו אתי רצו שאני אתפתל, אני לא מתפתל.

אריאל אטיאס: אני אומר – אחד לאחד – את האמת; יותר מ-2,000 יחידות דיור יצאו רק בשנת 2010.

אריאל אטיאס: כמות דומה, קצת פחות, ב-2009.

אריאל אטיאס: לגבי ירושלים המזרחית, בשנת 2010 יצאו 240 יחידות דיור, ובשנת 2009 – 690 יחידות דיור, ולא קשור לממשלת אולמרט, כי זה היה בדצמבר 2009.

אריאל אטיאס: ואתם יודעים את כל המספרים האלה שאמרתי לכם.

אריאל אטיאס: עכשיו אתם שואלים למה לא מוציאים יותר.

אריאל אטיאס: אז קודם כול, בואו נשים את העובדות.

אריאל אטיאס: אין לנו יחידות דיור מתוכננות, מאושרות לשיווק, באיזה היקפים שאנחנו רוצים בירושלים.

אריאל אטיאס: זרקתם פה מספרים – – –

יעקב כץ: – – –

אריאל אטיאס: אתה תשמע את הכול.

אריאל אטיאס: אני פעם הטעיתי אותך?

אריאל אטיאס: אתה תשמע את הכול.

אריאל אטיאס: אמרתם: 9,000 יחידות דיור.

אריאל אטיאס: אין דברים כאלה.

אריאל אטיאס: הלוואי שהיו לנו 9,000 יחידות דיור מתוכננות בירושלים – לא המזרחית, סתם בירושלים.

אריאל אטיאס: אין, זה לוקח זמן.

אריאל אטיאס: התכנון לוקח זמן.

אריאל אטיאס: נכון שיש מגבלות.

אריאל אטיאס: אני לא אוהב אותן.

אריאל אטיאס: אמרתי את דעתי יותר מפעם אחת, אנחנו נאבקים על זה לא בכנסת; בממשלה – איפה שצריך להיאבק.

אריאל אטיאס: ואני יכול להבטיח לכם שיחידות הדיור שכן יצאו, היו בין היתר בגלל מאבקים שעשינו.

אריאל אטיאס: אנחנו נדרשים לתאם עם מנכ"ל משרד ראש הממשלה תאריכים של יציאה של מכרזים בירושלים המזרחית, גם בשכונות היהודיות.

אריאל אטיאס: מאחר שאנו נדרשים לתאם, אז אין איסור.

אריאל אטיאס: אני רוצה להדגיש פעם אחת את ההבדל בין הקפאת הבנייה – שאנחנו לא אוהבים אותה – ביהודה ושומרון לבין ירושלים המזרחית.

אריאל אטיאס: ההקפאה בבנייה שהיתה ביהודה ושומרון חלה גם על כאלה שיש להם הקרקע אצלם ושכבר קיבלו היתרי בנייה, וכשהתחילו לבנות הכול נעצר.

אריאל אטיאס: המצב הזה מעולם לא היה בירושלים.

אריאל אטיאס: מי שיש לו קרקע, מי שיש לו היתר בנייה, וגם מי שאין לו היתר בנייה – לא הוקפאו ההליכים מול העירייה.

אריאל אטיאס: גם לא הוקפאו, נוצרה סיטואציה שאנחנו נתבקשנו – אגב, זה היה גם בממשלה הקודמת, נכון שבהיקפים אחרים – נתבקשנו לתאם את המכרזים שלנו מול משרד ראש הממשלה.

אריאל אטיאס: כך אנחנו עושים, וזה רק בשביל להציג את העובדות.

אריאל אטיאס: באופן כללי, מצוקת הדיור בישראל חוצה את כל המגזרים, את כל המחנות.

אריאל אטיאס: זה לוקח זמן.

יעקב כץ: כבודו לא אמר אם הוא יבוא לראות – – – למה כבודו יכול מחר, אם יש צו נגדו, להוציא מכרזים במזרחה של ירושלים.

אריאל אטיאס: רגע.

אריאל אטיאס: בשנת 2010 אנחנו הוצאנו לשיווקים בעסקאות מאושרות 34,000 יחידות דיור, כדי להיאבק במצוקת הדיור שקיימת בישראל.

אריאל אטיאס: אני רוצה להגיד לכם שהממוצע השנתי של מינהל מקרקעי ישראל היה 15,000, ואנחנו שמנו 34,000 בשנה.

אריאל אטיאס: אלה היקפים מאוד משמעותיים, וזה הדבר המרכזי שיכול להשפיע על מצוקת הדיור.

אריאל אטיאס: חבר הכנסת אריה אלדד, תופעת המחסנים היא לא רק בירושלים, והיא לא תוצאה של השנתיים האחרונות.

אריאל אטיאס: היא תוצאה של העשור האחרון, שבו יש מחסור בתכנון, בביצוע של יחידות דיור על קרקע זמינה לשיווק, ללא חסמים ובלי סיפורים של ראשי ערים, שבחלק מהמקומות מונעים מאתנו לבנות.

אריאל אטיאס: לכן מה שאני בא להגיד לכם בשורה התחתונה, תהיו יותר מדויקים במספרים ותעשו את הבידול.

אריאל אטיאס: אני לא מתווכח עם העובדות.

אריאל אטיאס: אני אמרתי לך את העובדות, ואתה יודע את זה.

יעקב כץ: אני שמעתי שראש הממשלה לא מאפשר לבנות.

אריאל אטיאס: זה לא נכון.

ראובן ריבלין: זו דעתך, והוא אמר לך את עמדתו הברורה.

יעקב כץ: הוא אמר את זה יפה.

אריאל אטיאס: ולכן, מה שאני אומר, אני מציע להתנגד לאי-אמון הזה.

אריאל אטיאס: אני מציע שידייקו בעובדות.

אריאל אטיאס: בירושלים בונים יותר ממה שבנו עד 2006.

אריאל אטיאס: אני רוצה שתדע שמ-2006 עד 2009 כמעט שלא היו מכרזים בירושלים, לא המזרחית, גם בירושלים עצמה.

אריאל אטיאס: לא בגלל מדיניות – תכנון, זה לא היה בראש סדר העדיפויות.

אריאל אטיאס: זה לא רלוונטי.

ראובן ריבלין: אדוני מתכוון למזרחה של ירושלים.

ראובן ריבלין: אין ירושלים המזרחית, יש ירושלים אחת.

ראובן ריבלין: במזרחה של ירושלים.

אריאל אטיאס: כן, כן.

אריאל אטיאס: לכן המועמד לראשות הממשלה מטעם האיחוד הלאומי – –

יעקב כץ: – – –

אריאל אטיאס: – – אתה תצטרך להמתין עוד קצת, עד שתגיע.

ראובן ריבלין: זה מותר, זה פרלמנטרי.

ראובן ריבלין: הוא אומר את זה אולי בתקווה, חבר הכנסת יעקב כץ.

ראובן ריבלין: יש לו מאוד הערכה.

ראובן ריבלין: הוא לא אמר לך: חבר הכנסת כצל'ה.

ראובן ריבלין: אדוני השר, תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו מקדמים בברכה תלמידים ותלמידות, חברי אגודת "חיינו", הבאים אלינו מארצות-הברית – לא מוחאים כפיים בכנסת, זה פרלמנט, זה כנסת ישראל – שיושבים חלקם ביציע האורחים וחלקם ביציע הכללי.

ראובן ריבלין: ברוכים הבאים.

ראובן ריבלין: Welcome to , Welcome to the capital of , , and to the shrine of democracy, the Knesset.

ראובן ריבלין: Welcome .

ראובן ריבלין: ברוכים הבאים.

ראובן ריבלין: אנחנו נעבור עכשיו לדיון הכללי, שתנהל אותו סגנית יושב-ראש הכנסת, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים – חברת סיעת קדימה, חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

אורלי לוי אבקסיס: חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ, לרשותך שלוש דקות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הבוקר התעוררתי, פתחתי את העיתון, ושוב חשכו עיני.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שוב עלייה של מחירי הדלק.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לקח לי כמה רגעים להתאושש, ובראשי כל הזמן היתה שאלה אחת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני השר, אתה תצטרך לענות לי אחרי זה על השאלות שאני – לא? אתה לא?

אריאל אטיאס: לא, זה לא קשור אלי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה שעניין אותי – רציתי לשאול את הממשלה, על מה הם חושבים כשהם מחליטים להמשיך לנהל את המדיניות הכלכלית האכזרית, חסרת החמלה, במדינת ישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: על מה הם חושבים?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הם לא חיים כאן?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הם לא מסתובבים פה ברחובות?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אין להם משפחות?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אין להם אחים, אחיות, חברים, שבאים ומסבירים להם שאי-אפשר לסיים לא את החודש, כמו שאומרים, אי-אפשר לסיים את השבוע?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בעמודים האחוריים בעיתונים ראיתי שמחירי הטיסה בשפל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ניו-יורק – 500 ומשהו דולר, לא זוכרת, משהו כזה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: קנדה גם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האמת, אני בטוחה שמה שעובר כנראה בראשה של הממשלה שלנו, זה שפשוט מאוד לא אכפת להם שהדרך היחידה של האנשים, של אותו מעמד ביניים, שפשוט מחסלים אותו מדי יום ביומו, לקנות כרטיס לקנדה ולעזוב את ישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אי-אפשר להמשיך בצורה הזאת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הציבור עייף, הציבור לא מאמין שאפשר להזיז משהו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש פה חברים טובים ויקרים שלי, שמנסים להגיש הצעות חוק להורדת מחירי הדלק.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואני אומרת: חברים, מה זה ייתן?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הרי עד שהחוקים האלה יעברו, מחיר הדלק לליטר יעלה אולי 20 שקל, ולא רחוק היום.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז זה לא הזמן עכשיו לחקיקה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה הזמן לצאת החוצה, להראות לציבור שחברי הכנסת במדינת ישראל לא יושבים בשקט לאור המדיניות חסרת החמלה של ממשלת ישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כמו שאמר חברי רוברט טיבייב השבוע באחת הוועדות, העלאת המס על הדלק זה לא מס על הדלק לפריפריה, זה קנס לפריפריה, ואני מאוד מסכימה אתך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה קנס לפריפריה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הרי בפריפריה – רוב האנשים לא עובדים באזור שהם גרים בו, הם צריכים לנסוע.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לאן הם צריכים לנסוע ואיך הם צריכים לנסוע?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אין תחבורה ציבורית.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מצבנו בכי רע בכל הנושא של רכבות ואוטובוסים.

אורלי לוי אבקסיס: חברת הכנסת יוליה, אני אוסיף לך עוד דקה אחת ונשתדל לעמוד בזמנים, כי יש לנו, את יודעת, סדר-יום מקוצר היום.

אורלי לוי אבקסיס: זה קצת לוחץ.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה שאני רוצה לומר, גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, לא צריך לנצל את העובדה שהציבור בישראל עובד 12 שעות כדי לסיים את השבועיים, לא את החודש, ובגלל זה להמשיך לחלוב אותו – אף-על-פי שהוא עובד כמו חמור, לחשוב שהם פרות, ולהמשיך לחלוב את הציבור הזה בלי הפסקה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא יודעת אם מותר לי מעל דוכן הכנסת; אני לא יודעת אם מותר לי, אבל אני קוראת לכל אזרחי המדינה ממחר להפסיק לקנות דלק.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם אתם לא יכולים להגיע לעבודה, אל תגיעו לעבודה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תסבירו למעסיקים שלכם ש-sorry, אנחנו לא יכולים להגיע לעבודה, כי פשוט מאוד, אין לנו כסף לקנות דלק.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואולי זאת תהיה התחלה של מאבק רציני, שהממשלה תתחיל להבין את הרמז.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי אנחנו לא צריכים כאן לא את תוניסיה ולא את מצרים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לחברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו תעלה חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי להשיב על הצעת האי-אמון.

אורלי לוי אבקסיס: חברת הכנסת מיכאלי, לרשותך שלוש דקות.

אנסטסיה מיכאלי: היושבת-ראש, תודה, חברי כנסת נכבדים, מאז ועידת מדריד, לפני 20 שנה, אנחנו נמצאים בסחרור של תהליך שלום; הסכם אוסלו, הסכם-וואי, ועידת אנאפוליס, פסגת שארם, קמפ-דייוויד, יוזמת ז'נבה, מפת הדרכים, תוכנית ההתנתקות, זיני, מיטשל וטנט, וסליחה מכל אלה ששכחתי, ושלום – אין.

אנסטסיה מיכאלי: לא רק שאין שלום, בזמן הזה היו לנו מלחמה גדולה בצפון ומלחמה גדולה בדרום, האינתיפאדה השנייה והאינתיפאדה של ערביי ישראל, ומאות פיגועים, רובם בתוככי ישראל.

אנסטסיה מיכאלי: אוטובוסים מתפוצצים, מארבים חמושים על כבישי השומרון, חדירות ליישובים, יישובים מופגזים במשך שנים, היה לנו גירוש של יהודים, ועקירת יישובים – כמעט למלחמת אחים הגיע הדבר.

אנסטסיה מיכאלי: והיה לנו ראש ממשלה שנרצח, קיטוב נורא בעם, ושלום – עדיין אין.

אנסטסיה מיכאלי: היתה לנו בשנים האלה הידרדרות ביחסי החוץ, אויב אירני שמתכונן להשמדתנו ואויב סורי שגם אצלו כבר נראו ניצנים גרעיניים.

אנסטסיה מיכאלי: היה לנו חייל חטוף שעדיין יושב בשבי הפלסטיני, ואפילו לבקר אצלו אנחנו לא יכולים, ושלום, חברי הכנסת, עדיין אין.

אנסטסיה מיכאלי: אתם יודעים מדוע למרות הלהיטות שלנו לשלום עדיין אין שלום?

אנסטסיה מיכאלי: כי הצד השני עוד לא בשל אליו.

אנסטסיה מיכאלי: הוא צריך עוד זמן; עוד לא ממש רוצה אותו.

אנסטסיה מיכאלי: הפרטנר שלנו לשלום עדיין חושב על השמדתנו, עדיין מתעקש על זכותו לירות עלינו טילים, עדיין עומד על זכותו – ועל זכות השיבה.

אנסטסיה מיכאלי: עדיין רוצה לשלוט בכותל המערבי, עדיין חושב ופועל כארגון טרור.

אנסטסיה מיכאלי: הצד השני עדיין רואה את הלהיטות שלנו, ובגללה לא ממהר לשלום ולא ממהר לשום מקום.

אנסטסיה מיכאלי: הוא עדיין עושה טובה כשהוא יושב לשולחן המשא-ומתן, וגם זה רק כנגד מחוות.

אנסטסיה מיכאלי: הצד השני עדיין משקיע את משאביו ברכישת כלי נשק במקום בפיתוח תשתיות, תיירות, תרבות וחינוך, והוא עדיין מלמד את ילדיו, בתוכנית הלימודים, לשנוא את היהודים.

אנסטסיה מיכאלי: 20 שנות תהליך מדיני, והשלום רק מתרחק.

אנסטסיה מיכאלי: 20 שנה של ועידות ומחוות, והשלום לא קרוב יותר משהיה לפני פרוץ האינתיפאדה הראשונה.

אנסטסיה מיכאלי: חברי הכנסת של העבודה ומרצ מציעים היום לראש הממשלה להתפטר בגלל הקיפאון המדיני.

אנסטסיה מיכאלי: הם מציעים שבמקום בנימין נתניהו יתמנה לראשות הממשלה חבר הכנסת חיים אורון – –

אורלי לוי אבקסיס: חברת הכנסת מיכאלי, אני אוסיף לך עוד דקה כפי שעשיתי לחברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ – –

אנסטסיה מיכאלי: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: – – ונשתדל לעמוד בזמנים.

אנסטסיה מיכאלי: תודה.

אנסטסיה מיכאלי: – – ותתמנה ממשלה שתחזיר אותנו לסחרור תהליך השלום שלא מוביל לשום מקום.

אנסטסיה מיכאלי: ממשלת אורון-טיבי בוודאי תצליח יותר מממשלת רבין-אלוני או מממשלת פרס-שריד.

אנסטסיה מיכאלי: ממשלת אורון-טיבי תביא את השלום המיוחל.

אנסטסיה מיכאלי: למיעוטים הסהרוריים, שחיים במציאות משלהם, יש מקום בשלטון דמוקרטי, כי הם מאלצים אותנו לדבר על המציאות האמיתית.

אנסטסיה מיכאלי: זו הסיבה שאני מצטערת שלשרידי השמאל, שהם מיעוט זעם בכנסת ומיעוט זעם יותר באוכלוסייה, לא יהיה כנראה ייצוג בכנסת הבאה.

עפו אגבאריה: לא זעם, זעום.

אנסטסיה מיכאלי: אבל הייתי רוצה להגיד לכם: תודה לאל, שהחיינו וקיימנו והגיענו לזמן הזה, שיש בישראל ממשלה ציונית וחזקה, גאה, אחראית ושקולה, שלא מחזרת על פתחי הטרוריסטים, שלא מתחננת לשלום ולא מתרפסת בפני אומות העולם, שלא מתבטלת מול כמיהת עמנו לקצת שקט, ושעצרה לפחות לזמן מה את תהליך ההתפרקות הלאומית שאתם קוראים לו "תהליך מדיני".

אנסטסיה מיכאלי: מזל שיש לנו ממשלה שכזאת, כי אם השלום יגיע בסופו של דבר, זו הדרך להביאו.

אנסטסיה מיכאלי: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לחברת הכנסת מיכאלי, ועכשיו חבר הכנסת נסים זאב – שאיננו באולם, אז – בשם סיעת ש"ס יעלה חבר הכנסת אברהם מיכאלי לענות על הצעת האי-אמון.

אברהם מיכאלי: מיכאלים השתלטו על המליאה.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת מיכאלי, גם לרשותך שלוש דקות.

אברהם מיכאלי: גברתי היושבת בראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, הצעות האי-אמון שעולות פה היום – ושלוש הן – מדברות באמת על נושאים שונים, גם על הנושא של העלאות מחירי הדלק – ולפני כעשר דקות דיברנו, בהנהלת הקואליציה, גם על העלאות מחירי המים, שלצערנו זה כבר דבר בלתי נסבל שאזרחי המדינה צריכים לספוג העלאת מחיר המים בכ-300% בשנים האחרונות.

אברהם מיכאלי: אנחנו, ככנסת, מקדישים המון תשומת לב והמון זמן לדיונים במליאה על הנושאים המדיניים, לנושאים הביטחוניים, אבל בל נשכח שהנושאים החברתיים, הנושאים שנוגעים בחיי היום-יום של כלל אזרחי ישראל, הם נושאים כל כך חשובים, כל כך גורליים לקיום האזרחים במדינה, גברתי היושבת-ראש, שאני לא רוצה כרגע לחזור על אותן מלים בומבסטיות – למה זה עלול לגרום.

אברהם מיכאלי: וכל אחד מאתנו, אני חושב, חש את זה כבר היום בהסתובבות שלו ברחוב, מה האזרחים חושבים, מה האזרחים מרגישים מול הדברים האלה.

אברהם מיכאלי: אנחנו היום, במצב הכאוס העולמי שאנחנו רואים פה כרגע, אפילו באזורנו מה קורה, מה קורה מסביב, אם אנחנו היום רואים שאזרחים במדינות שונות – ואני לא משתווה אליהם ואני לא רוצה שנשתווה אליהם – האזרחים היום, כשעובר הגבול של הסבלנות, כבר מאבדים את הכלים ויוצאים לרחוב.

אברהם מיכאלי: אני חלילה, חלילה, לא מעודד את האזרחים שלנו לצאת לרחובות, כי אנחנו מדינה מסודרת ואחראית.

אברהם מיכאלי: ממשלה אחראית וכנסת אחראית צריכות לדאוג לכך שלא נגיע למצב הזה.

אברהם מיכאלי: אם אנחנו, כחברי הקואליציה, גברתי היושבת-ראש, צריכים היום להסתכל – הרי אישרנו תקציב לפני כחודש, וכמעט כל הקואליציה הצביעה בעד; בעד העלאות הבלו, בעד העלאת מחיר הדלק עקב כך, אבל אנחנו צריכים גם להסתכל לפעמים על מציאות שהיא – כבר היום – אחרי ההצבעה הזאת, ורואים שהתקציב אושר, הכנסת כבר אישרה תקציב דו-שנתי, המצב הכלכלי במדינה, ברוך השם, מאוזן, המצב הכלכלי טוב, למה אי-אפשר לשבת היום ולמצוא פתרון לאותן אוכלוסיות חלשות שנפגעות מהגזירות האלה?

אברהם מיכאלי: למה אי-אפשר לבוא היום ולהציע פתרונות נקודתיים?

אברהם מיכאלי: אני לא אומר שכולם צריכים ליהנות אותו הדבר, גברתי היושבת-ראש, מכל דבר.

אברהם מיכאלי: אבל לנו לא חסרה יצירתיות, לנו לא חסרים כלים, שנוכל לבוא ולהצביע מיהם המגזרים שנפגעים מהעלאת מחיר הדלק, שהיא בעצם לא סתם העלאת מחיר הדלק, אלא העלאת הבלו, והמדינה העלתה את הבלו בשביל לכסות את הפער שהיה בתקציב, כדי שהתקציב יהיה תקציב מאוזן.

אברהם מיכאלי: אנחנו, ברוך השם, גם יש לנו כל הנתונים שיכולים להצביע – שיש לנו אפילו – אולי אפילו לא ידענו, בזמן שאישרנו את התקציב, שהרזרבות הן הרבה יותר גדולות ממה שחשבנו.

אברהם מיכאלי: אז למה אי-אפשר היום לבוא – אפילו – אני אומר את זה כאיש קואליציה – למה אנחנו לא צריכים ליזום את הדברים האלה, ולא לחכות להתמרמרות של אזרחים, ולא לחכות שיבואו ויפגינו נגד הממשלה, או נגדנו, כחברי כנסת שאמורים לטפל בזה מול הממשלה.

אברהם מיכאלי: לכן, גברתי היושבת-ראש, אנחנו לא צריכים לזה הצעות אי-אמון בממשלה, אנחנו צריכים לעבוד על זה ביום-יום, בוועדות השונות, בחקיקה, שאנחנו לא צריכים להגיע אליה, אבל אם נצטרך גם להגיע לחקיקה כזאת, נצטרך גם לחוקק.

אברהם מיכאלי: היום אפילו בהנהלת הקואליציה שקלנו, גברתי היושבת-ראש, בשני נושאים חשובים, כגון מחירי המים, אם להביא את זה או לא להביא את זה פה להצבעה עם חופש הצבעה, או אפילו שהקואליציה תתמוך בזה, כשהממשלה כרגע מתנגדת, כי אנחנו רוצים לראות את המציאות ולפתור את הבעיות שיש לאזרחים.

אברהם מיכאלי: האזרחים שסובלים במיוחד, להם צריכים לדאוג הרבה יותר מאשר לכלל האוכלוסייה.

אברהם מיכאלי: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אין ספק.

אורלי לוי אבקסיס: לא נותר לי אלא להסכים עם הדברים, ואנחנו, כחברי קואליציה, אולי צריכים לעשות מעשה, להתגבש ולבוא בדרישות לקואליציה.

אברהם מיכאלי: נכון, זה תפקידנו.

אורלי לוי אבקסיס: לפחות לדאוג לשכבות החלשות שאין מי שידאג להן.

אברהם מיכאלי: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה, חבר הכנסת מיכאלי.

אורלי לוי אבקסיס: ועכשיו יעלה חבר הכנסת דניאל בן-סימון, בשם סיעת העבודה, להצעת האי-אמון.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת דניאל בן-סימון.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך שלוש דקות.

דניאל בן-סימון: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני רק רוצה להזכיר שכשסיעה קטנה, היא לא בהכרח לא צודקת.

דניאל בן-סימון: וזה היופי בדמוקרטיה – פעם את קטנה, פעם את גדולה.

דניאל בן-סימון: הציבור הוא שיחליט אם ישראל ביתנו תמשיך להמריא או תיעלם, כי הציבור שלכם שייך, נכון לעכשיו, לעשירונים התחתונים, אלה שסובלים הכי הרבה מהמדיניות ההיפר-קפיטליסטית של ראש הממשלה, ממדיניות של צמיחה שמחלקת לא נכון את ההון.

דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר, כמי שמכיר את העולים: אתם עוד תשלמו את החשבון על חבירה לראש ממשלה שעושק את המדינה.

דניאל בן-סימון: ולכן יכול להיות שתעמדי פה בעוד שנה-שנתיים ותבקשי סליחה על הנאום הזה.

דניאל בן-סימון: לא כל מלה פטריוטית תפטור אתכם מהעובדה שהעולים קונים בקושי כדי להתקיים, שאנשים חיים – ובאמת, הם נתנו לכם את האמון שלהם.

דניאל בן-סימון: ומה אתם עשיתם בו?

דניאל בן-סימון: ניתקתם, הפכתם אותנו לבדיחה בעולם, עם שר חוץ שהוא בדיחה.

דניאל בן-סימון: הפכתם אותנו לבדיחה ואת האנשים שלכם רוששתם עוד יותר.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת בן-סימון, זו הצעת אי-אמון במפלגת ישראל ביתנו או הצעת אי-אמון בממשלה?

דניאל בן-סימון: עכשיו, במעבר חד, אני עובר לש"ס.

דניאל בן-סימון: ובאותה פנייה אני פונה לש"ס, לאמנון כהן שנמצא פה, לאברהם מיכאלי שדיבר: הציבור שלכם לא גר ב"אקירוב".

דניאל בן-סימון: האם זה נכון?

דניאל בן-סימון: לא גר ב"אקירוב".

דניאל בן-סימון: ולכן, כשאתם רואים את המדיניות העושקת הזאת, מה פשר השתיקה שלכם?

דניאל בן-סימון: מה פשר השתיקה הזאת?

דניאל בן-סימון: הרי אתם תשלמו את המחיר.

אברהם מיכאלי: לא שמעתי – – –

דניאל בן-סימון: אתם תשלמו את המחיר על כך שאתם שותפים למיטה חולה של ראש ממשלה שעושק.

דניאל בן-סימון: ואמרת נכון, הרזרבות, ויש צמיחה ויש הכול.

דניאל בן-סימון: תגיד, מה פשר השתיקה הזאת?

דניאל בן-סימון: אתם עוד תשלמו את המחיר.

דניאל בן-סימון: ואלי ישי ישלם את המחיר.

דניאל בן-סימון: אולי אריה דרעי ימצא לכם את התשובה.

דניאל בן-סימון: לכן, כל מי ששותק על המדיניות העושקת הזאת של ראש הממשלה – ואני רוצה להקדיש לו בדיוק את הדקה ואת דקת התוספת שאני אקבל; אני רוצה להקדיש מלה אחת לראש הממשלה הזה, שהוא בסך הכול איש טרגי, טרגדיה בפני עצמה.

דניאל בן-סימון: איש שקיבל אמון בפעם השנייה מציבור של בוחרים שבדרך כלל הוא ציבור חכם, שנתן לו פעם שנייה אמון, כפי שנתן לבן-גוריון, כפי שנתן לרבין, והוא מביא תוצאה ריקה, חלולה.

דניאל בן-סימון: שנתיים אחרי הוא הולך לפגוש היום את אנגלה מרקל, כדי להתחנן בפניה: אל תכירי במדינה הפלסטינית.

דניאל בן-סימון: אנחנו עסוקים היום בלהדוף, בלהדוף, בלהדוף.

דניאל בן-סימון: אלוהים אדירים, איך חברה, מדינה, שיזמה, שהיתה בין היוזמות של כל הפרויקטים החברתיים הגדולים, נמצאת היום באיזה בידוד, וצר לי על כך.

דניאל בן-סימון: צר לי על כך, על הממשלה הזאת, שכנראה ימיה-חודשיה ספורים.

דניאל בן-סימון: הציבור ימחק אותה, גם מפני שהביאה לבידוד מדיני שאין לו אח ורע בתולדות המדינה, ומפני שעשקה את האזרחים.

דניאל בן-סימון: על השילוב הקטלני הזה, על ה"קוקטייל מולוטוב" הזה, של עושק מצד אחד ושל בידוד מדיני, הממשלה הזאת תלך לדרכה.

דניאל בן-סימון: ולכן, אני מציע לאנסטסיה מיכאלי, חברתי, לא לשפוט את המיעוט על-פי גודלו, אלא על-פי צדקת דרכו.

דניאל בן-סימון: בסופו של דבר העסק מתהפך ויכול להיות שמי שהיה במיעוט אתמול יהיה ברוב מחר, ואז גם המיעוט ישמיע את קולו.

דניאל בן-סימון: זה כוחה של הדמוקרטיה, ולא כל אמירה – – –

אורלי לוי אבקסיס: או שהדמוקרטיה זה מיעוט שמשמיע את קולו גם כאשר הוא מיעוט.

דניאל בן-סימון: אגב, גם כשתהיו במיעוט, גברתי היושבת-ראש, אנחנו ניתן לכם להשמיע קול, וכך צריך להיות.

דניאל בן-סימון: לכן תיתנו – – –

אורלי לוי אבקסיס: וגם היום נותנים לכולם להשמיע קול.

דניאל בן-סימון: – – – הוויכוח על הדעה, וראש הממשלה שלכם מוביל אתכם, לצערי, למפולת נוספת.

דניאל בן-סימון: זה חבל, כי הוא קיבל את המפתחות, ובמקום לפתוח את הדלת הוא נועל אותה, ונועל אותה ונועל אותה.

דניאל בן-סימון: ושום הסברה, ושום תעמולה ושום קשקוש לא יעזרו לעובדה שישראל תקעה, תקועה ונתקעת, וראש הממשלה הזאת מוביל את זה לתקיעות נוספת.

דניאל בן-סימון: תודה רבה לך.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת בן-סימון.

אורלי לוי אבקסיס: רק להזכיר ולומר, למען הסדר הטוב, שבוועדות גם חברי קואליציה לפעמים נלחמים כחברי אופוזיציה.

אורלי לוי אבקסיס: ולראיה, אתה יודע שנושאים מסוימים ותוכניות מסוימות נעצרו בוועדות שהן ועדות קואליציוניות.

עפו אגבאריה: לא כולם.

אורלי לוי אבקסיס: חלקם, אבל גם אותם צריך להזכיר.

עפו אגבאריה: סלקטיבי מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים לדובר הבא בסדר-היום, וזה הזמן של חבר הכנסת לדבר בשם יהדות התורה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת מאיר פרוש.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך שלוש דקות.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, מי היה מאמין שהכנסת תדון באי-אמון על הקפאת בנייה בירושלים.

מאיר פרוש: מי היה מאמין שהאיחוד הלאומי יבקש שהכנסת תביע אי-אמון בממשלה בגין החלטתה להקפיא את הבנייה בירושלים.

מאיר פרוש: בשתי ההצעות האלה בעצם אפשר לראות את ההידרדרות והשחיקה שיש בציבוריות הישראלית באותן דעות בנושאים המדיניים שהיו בעבר, ומהי, לצערנו, הדעה השלטת כיום.

מאיר פרוש: כולנו זוכרים על איזה גבולות דיברו אחרי מלחמת ששת הימים, ולאו דווקא במה שקרוי "ימין", ועל איזה תיקוני גבול של 67' מדברים היום גם כאלה מהימין או רובם בימין.

מאיר פרוש: אני מזכיר את זה כדי שניזכר שבאותן שנים לא היה ספק שירושלים היא חלק בלתי נפרד מגבולות המדינה, ובוודאי ובוודאי כל מה שמדובר ביהודה ושומרון ובקעת-הירדן; גם בשמאל ובחלקים גדולים מאלה שהרכיבו את הממשלות בימים ההם, והשמאל בעצם – מי שהיום שמאל – הרכיבו את הממשלה, בוודאי ובוודאי בימין.

מאיר פרוש: והיום, כפי שאמרתי קודם, כל אחד רואה את השחיקה באותן דעות שלכאורה היו דעות מוצקות.

מאיר פרוש: אני מדבר על שחיקה באותן דעות שנראו כמוצקות, מכיוון שלשיטתנו אין ימין ואין שמאל.

מאיר פרוש: לשיטתנו יש דרך.

מאיר פרוש: יש דרך שהיא דרך התורה, ואנחנו חוזרים ואומרים זאת תמיד, שמזאת הדרך אנחנו לא יכולים לסור לא לימין ולא לשמאל.

מאיר פרוש: אנחנו מאמינים שזאת התורה לא תהא מוחלפת ולעולמי עד אנחנו מקיימים את אותה תורה.

מאיר פרוש: התורה הזאת אינה מתחלפת ולכן גם באה ההתנגדות התקיפה שלנו לשינוי כלשהו, כאשר באים להציע לנו שינויים בשיטת החינוך, בדרך החינוך, בתוכני הלימודים; גם מכיוון שאנחנו אומרים שלנו אין מה להתבייש באותה דרך מסורתית, מקורית, מאז עומדנו על הר-סיני.

מאיר פרוש: ולכן אנחנו גם אומרים שאנחנו לא סומכים על אף פוליטיקאי, גם לא מהליכוד, לא מהימין ולא מהשמאל.

מאיר פרוש: אנחנו לא סומכים על אף פוליטיקאי – בדיוק כמו שאנחנו רואים שאותם אנשי ליכוד שרק לפני מספר שנים היו אלה שדיברו על גבולות, עבר הירדן, יהודה ושומרון, שהכול שייך למדינת ישראל, והיום כולם מתקפלים.

מאיר פרוש: איך אנחנו יכולים היום להאמין לפוליטיקאי כלשהו?

מאיר פרוש: ואני אומר: גם לא אלה מהליכוד.

מאיר פרוש: אדרבה, אנחנו יותר מאוכזבים מראשי הליכוד, שאתם חתמנו הסכם קואליציוני רק לפני שנתיים.

מאיר פרוש: יש פרק נכבד – אני כבר מסיים, גברתי היושבת-ראש – וחתמנו במספר סעיפים מרכזיים על עצמאות של החינוך החרדי – וכשאנחנו חותמים על הסכם עם הליכוד על עצמאות של החינוך החרדי, הכוונה שהליכוד, אם חלילה הוא רואה שמישהו רוצה לפגוע בעצמאות של החינוך החרדי, הליכוד הוא זה שצריך להתייצב, להוביל קו, לומר שהחינוך המסורתי הזה, החינוך החרדי, אנחנו לא פוגעים בו.

מאיר פרוש: דווקא מהליכוד, שכמו שרבים מאוכזבים ממנו בנושא המדיני, אנחנו מאוכזבים ממנו, מלכאורה העמידה האיתנה שהם היו צריכים להציב, ולעמוד, ולתת לנו את הגב ואת העורף, בכל מה שמנסים לפגוע בחינוך החרדי הטהור.

מאיר פרוש: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת מאיר פרוש, יש לציין גם: סגן שר במשרד החינוך.

אורלי לוי אבקסיס: ועכשיו תגיע חברת הכנסת עינת וילף לענות בשם סיעת העצמאות.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חברת הכנסת וילף.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך שלוש דקות.

עינת וילף: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, השר, חברי הכנסת, קודם כול, טוב לדעת שיש גירושים מאוחרים – גירושים מאושרים, סליחה – גם מאוחרים כנראה, אבל מאושרים – וניכר שכל אחד מצא את מקומו.

עינת וילף: מי שרצה להיות באופוזיציה סוף-סוף יכול להתבטא כפי שרצה להתבטא כבר שנתיים, ומי שהרגיש נוח בקואליציה ובשיתוף הפעולה הזה גם הוא יכול לבוא לידי ביטוי מלא.

עינת וילף: אז – טוב שהדברים האלה גם יכולים להצליח.

עינת וילף: אני רוצה להתייחס לנושא של אותם פרסומים על השלום-שכמעט-שהיה.

עינת וילף: מה שמעניין הוא שכמובן מתוך הפרסומים האלה כל אחד לקח את מה שהתאים לו – אלה שמאמינים שאף פעם לא יהיה שלום אומרים: אתם רואים, גם עם כל ההצעות האלה, לא היה שלום; ואלה שמאמינים שאפשר ורק צריך עוד קוועץ' קטן אמרו: אתם רואים, היינו, הכול קרוב, יש פרטנר, יש עם מי לדבר, קדימה.

עינת וילף: אני רוצה להתייחס לדיסוננס אצל אלה שטוענים שאפשר להגיע להסדר, אבל לא התנהגו בהתאם.

עינת וילף: למה אני מתכוונת?

עינת וילף: מי שהיתה שרת החוץ, היום יושבת-ראש האופוזיציה, טענה כל הזמן: היינו במרחק נגיעה מהסכם.

עינת וילף: גם מי שהיה אז ראש הממשלה אמר: מרחק נגיעה מהסכם.

עינת וילף: והנה, מתפרסם הספר, והמפות – היינו כל כך קרובים.

עינת וילף: אז אם באמת היינו כל כך קרובים, ואני לרגע לא שופטת אם אפשר או אי-אפשר, למה ליושבת-ראש האופוזיציה היה כל כך דחוף ללכת לבחירות, אם כל מה שנדרש זה רק עוד קצת, עוד קוועץ', והנה שלום לדורות, הדבר שאנחנו חולמים עליו, אז ככה רצים לבחירות?

עינת וילף: היא היתה יכולה להיות ראש ממשלה עוד שנתיים, די והותר כדי להגיע להסכם, אם באמת היינו כל כך קרובים.

עינת וילף: ודי מתמיה אותי שבכל הדיונים שהתקיימו בעיתונות, בסוף השבוע, אף אחד לא שאל אותה את השאלה המתבקשת; כולם רק שאלו אותה כמה היינו קרובים להסדר, אבל איש לא שאל את השאלה הכי פשוטה: היית כל כך קרובה, למה רצת לבחירות?

עינת וילף: זה היה לך בידיים – היו לך 29 מנדטים, עכשיו יש אחד פחות, למפלגת העבודה היו 19 מנדטים, והם היו שותפים לך, לליכוד היו 12 מנדטים, וכל הסקרים אמרו שהם יעלו לסביבות 30, אז מי רץ לבחירות כשאלה המנדטים והוא יודע שעוד מעט יהיה שלום?

עינת וילף: אז יגידו: היה הסכם, ש"ס וכדומה, אבל שלום – היה אפשר להגיע להסדר, אליבא דסיפורים שהיא מספרת.

אורלי לוי אבקסיס: אני אוסיף גם לך דקה, כפי שהוספתי לחברי הכנסת האחרים.

עינת וילף: ולכן אני חושבת שצריך – אני לא אומרת, בעקבות המסמכים האלה, כל אחד הסיק את המסקנות שממילא היו לו בראש קודם: מי שחשב שאפשר אומר שעדיין אפשר, מי שחשב שאי-אפשר עדיין אומר כך.

עינת וילף: אבל זה שיושבת-ראש האופוזיציה טענה שאפשר ולא התנהגה בהתאם, לא עשתה כל מה שנדרש – שילמה כל מחיר כדי להיות ראש ממשלה ולהגיע להסדר בתנאים מיטביים, שכאלה היה ברור שלא יהיו לה לאחר הבחירות – על הדבר הזה אני חושבת שאנחנו צריכים לקבל הסבר, ואם יש מקום לאי-אמון, זה אי-אמון להתנהגות הזאת.

עינת וילף: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חברת הכנסת עינת וילף.

אורלי לוי אבקסיס: ועכשיו יגיע חבר הכנסת אברהים צרצור, בשם רע"ם-תע"ל.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת צרצור.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך שלוש דקות.

אברהים צרצור: גברתי היושבת-ראש, מכובדי השרים, כנסת נכבדה, העיניים אכן נשואות בימים האלה למה שקורה במצרים – מהפכה מעניינת מאוד.

אברהים צרצור: ראש הממשלה בישראל מצווה על שריו שלא להתייחס למה שקורה במצרים.

אברהים צרצור: הוא נותן הוראות לשריו שלא להגיד שום דבר, לא לחיוב ולא לשלילה, לגבי מה שקורה שם.

אברהים צרצור: הוא גם מייעץ לראשי ממשלות באירופה, וגם לנשיא אובמה, שלא להרבות בביקורת כלפי הנשיא מובארק.

אברהים צרצור: ראש הממשלה פשוט מאוד מצהיר בימים האלה שהוא בעד דיקטטורה בעולם הערבי, והסיבה לכך היא פשוטה מאוד: דמוקרטיה כנראה מסכנת – מאיימת על קיומו של ראש הממשלה, ואולי לעניות דעתו גם – דמוקרטיה בעולם הערבי יכולה לאיים על קיומה של מדינת ישראל, וזה דבר שהדעת לא סובלת.

אברהים צרצור: היות שאנחנו מדברים, גברתי היושבת-ראש, על דמוקרטיה, ובמיוחד במזרח התיכון – יש מדינה במזרח התיכון שמתיימרת להיות, כך מגדירה את עצמה, "הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון", שיש בה דברים מעניינים מאוד, המנוגדים באופן מוחלט למאפיינים הבסיסיים של הדמוקרטיה.

אברהים צרצור: במדינה הזאת, שנקראת "הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון", המצב של המשילות והיציבות הפוליטית – המשקל של המשילות והיציבות הפוליטית הוא כמו המשקל של משהו פשוט מאוד; המדינה הזאת, במשך עשר השנים האחרונות היתה אולי עדה ליותר מארבעה ראשי ממשלות.

אברהים צרצור: כל ממשלה במדינה הזאת – שנתיים, אפשר להגדיר אותן כשנתיים של דבש, כמו חודש דבש, ובתחילת השנה השלישית מתחילה מה שנקרא הספירה לאחור של אותן ממשלות.

אברהים צרצור: יציבות פוליטית לא קיימת.

אברהים צרצור: מפלגות מכל סוג ומכל טעם נמצאות – נכנסות ויוצאות מהממשלות האלה עקב – לא האינטרס הלאומי, לא הצורך בשמירה על מה שנקרא "שלום בין ישראל לבין שכנותיה", לא בגלל אי-חתירה לכיוון של השגת שלום אמת ובר-קיימא באזורנו, שיבטיח את הקיום של הדורות הבאים עד כמה שאפשר.

אברהים צרצור: במדינה הזאת, הדמוקרטית היחידה במזרח התיכון, לפי הדוחות שמתפרסמים לעתים קרובות, העוני מטפס לשחקים, האבטלה גם כן, הרווחה קורסת.

אברהים צרצור: קראנו לפני כשבוע באמצעי התקשורת דוחות על מערכת רווחה שכמעט קורסת, גברתי היושבת-ראש.

אברהים צרצור: במדינת ישראל עובדים סוציאליים מאבדים את החשק אפילו להמשיך לעבוד, הם שוקלים בכובד ראש לעבור מהעיסוק הזה לעיסוקים אחרים, היות – – –

אורלי לוי אבקסיס: אני מוסיפה לך דקה, אבל תשתדל לעמוד בזמנים.

אברהים צרצור: תודה לך, גברתי.

אברהים צרצור: הם שוקלים בכובד ראש לעבור מהעיסוק הזה לעיסוקים אחרים היות שהסכומים – המשכורות שהם מקבלים פשוט מאוד לא מבטיחות להם חיים נאותים.

אברהים צרצור: אז אמרנו: רווחה קורסת, השלטון המקומי קורס, גם המחירים מטפסים – המחירים של הדירות, הדלק, המים – מטפסים גבוה גבוה, גם הפרטה של כמעט – רוב השירותים החיוניים במדינת ישראל, ובסוף גם היפטרות מכל אחריות.

אברהים צרצור: היינו אתמול בסיור באילת, בגבול בין מצרים לישראל, שמענו דיווחים גם מראש העירייה, גם מגורמים בצבא, בנושא של המסתננים.

אברהים צרצור: רבותי, בצורה פשוטה ביותר, מה שקורה היום בישראל זה פשוט – המדינה מנותקת ממה שקורה, והניתוק הזה יכול חלילה לגרום להידרדרות שתביא לתוצאות קטסטרופליות, וזה מאוד מאוד חבל.

אברהים צרצור: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת אברהים צרצור.

אורלי לוי אבקסיס: כעת יעלה חבר הכנסת מיכאל בן-ארי לדבר בשם האיחוד הלאומי.

יעקב כץ: הוא איננו.

אורלי לוי אבקסיס: הוא דווקא פה.

מיכאל בן-ארי: אני נמצא.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת בן-ארי.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך שלוש דקות.

מיכאל בן-ארי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו עדים בימים האחרונים איך עלמא דשיקרא, כמו שזב נקרא בארמית, עולם השקר, קורס כמו שמסתיים תיאטרון בובות; כשמי שמשחק למעלה מניח את המריונטות והבובות נופלות לרצפה חסרות כוח עצמי, חסרות משמעות, חסרות יכולת פעולה כלשהי – ובכל זאת אנחנו רואים אנשים מסביב שצריכים להתפכח, שאמורים להבין היכן אנחנו נמצאים.

מיכאל בן-ארי: איך אומר הנביא?

מיכאל בן-ארי: הוי היורדים מצרים לעזרה – יורדים למצרים לעזרה.

מיכאל בן-ארי: הנסיעות האלה, הדחופות.

מיכאל בן-ארי: פואד – רק ירים טלפון.

מיכאל בן-ארי: כבר ארבע שנים, גברתי היושבת-ראש, משא-ומתן על גלעד שליט.

מיכאל בן-ארי: גלעד שליט עדיין לא כאן, אבל ממשיכים להצטעצע ולהשתעשע באשליה כאילו באמת יש שם משהו, כאילו באמת יש משהו באותו פואד, באותו קוסם, שיכול לפתור, כיוון שהוא יודע קצת ערבית ויודע לאכול בקלאווה אז מכאן ייפתרו כל הבעיות של מדינת ישראל.

מיכאל בן-ארי: רבותי, אנחנו כמו סוס שוטף במלחמה, יש כזה ביטוי, שלא מסתכל ימין ושמאל, לא רואה את מה שקורה סביבו.

מיכאל בן-ארי: לא עושים את החשבון של עצמם, לא את החשבון של עמם, או לפחות את החשבון של הדורות הבאים.

מיכאל בן-ארי: הייתי, אפשר לומר, נער, בזמן האופוריה של הגעתו של סאדאת לשדה התעופה בן-גוריון.

מיכאל בן-ארי: והוא בא – יש שיר, נדמה לי אפילו של יהונתן גפן, אומר: אני אתן לכם שלום, רק תצאו מהשטחים.

מיכאל בן-ארי: הווי אומר: אני אתן לכם נייר, קחו את הנייר, אני אחתום על הנייר, אין בעיה, רק תנו לי את הנכסים הלאומיים שלכם, תנו לי את הנכסים הערכיים שלכם, תנו לי את הנכסים האסטרטגיים שלכם.

מיכאל בן-ארי: זה מה שהוא הבטיח.

מיכאל בן-ארי: ואיזה אופוריה – 90 חברי כנסת, אם אינני טועה, אם לא יותר מזה, תמכו בהסכם השלום האווילי, המסוכן, כביכול הסכם שלום שנתלים עליו פה כבר 30 שנה, ותיכף נדבר על העכשוויות שפושה בנו, על העכשוויות שמנחה אותנו.

מיכאל בן-ארי: איך אומרים בחסידות?

מיכאל בן-ארי: העבר אין, העתיד עדיין, ההווה כהרף עין.

מיכאל בן-ארי: מה אכפת לי?

מיכאל בן-ארי: אין שום דבר.

מיכאל בן-ארי: תן לאכול ולשתות עכשיו.

מיכאל בן-ארי: רבותי, לא רק קיבל בזמנו סאדאת ומצרים – לא רק קיבלו את כל סיני אחרי שהם התקיפו אותנו.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה להזכיר לכם – התקיפו אותנו במלחמת השחרור, התקיפו אותנו במבצע "קדש", התקיפו אותנו במלחמת ששת הימים, התקיפו אותנו במלחמת יום הכיפורים, ועל הכול נמחל.

מיכאל בן-ארי: הרצון והכוונה להשמיד אותנו בשדה הקרב ארבע פעמים לא לימדו אותנו את הלקח ומסרנו להם הכול.

מיכאל בן-ארי: לא מדבר על שדות התעופה, לא מדבר על הצבא, על כל המחנות – – –

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת בן-ארי, אני אוסיף לך עוד דקה אחת כפי שהוספתי לחברי הכנסת האחרים, רק בוא ננסה לשמור על לוח זמנים.

מיכאל בן-ארי: אני אשתדל.

מיכאל בן-ארי: רבותי, היום אנחנו מבינים שהוא גם תקע את היתד, סאדאת, אז עם האוטונומיה, להקמת מדינת מחבלים על צווארה של מדינת ישראל – על יהוד, על אור-יהודה, על שדה התעופה בן-גוריון.

מיכאל בן-ארי: במרחק של קילומטרים אחדים מכאן הולכת לקום מדינת מחבלים שאנחנו מקימים כאן במו-ידינו.

מיכאל בן-ארי: רבותי, במה הוא נפנף לנו?

מיכאל בן-ארי: הוא נפנף לנו בנייר, בנייר שהיום אנחנו יודעים שלא מחזיק אפילו את עצמו ולא נוכל אפילו לכתוב עליו טיוטה, כי הוא כבר לא שווה שום דבר.

מיכאל בן-ארי: כי החלום הזה, כאילו נישען על דיקטטור כזה או על הסכם כזה ויביא אותנו לאן שהוא – רבותי, אמר פה קודם חיים אורון "עוגן".

מיכאל בן-ארי: נייר לא יכול להיות עוגן.

מיכאל בן-ארי: כשאני עושה פו, אני לא צריך רוח מצויה כדי להעיף אותו, הוא לא שווה כלום.

מיכאל בן-ארי: 30 שנה קיבלנו שלום, ומה עם הילדים שלנו?

מיכאל בן-ארי: ומה עם הדורות הבאים שהביאו להם דיוויזיות במרחק אפס מבאר-שבע?

מיכאל בן-ארי: במרחק אפס מאשקלון?

מיכאל בן-ארי: 30 שנה קיבלנו שלום ובאים פה ואומרים לנו: בואו נעשה הסכם שלום עם סוריה, בואו נאיץ את חיסולה של מדינת ישראל.

מיכאל בן-ארי: שלא לדבר על האווילות של ראש הממשלה, שמוביל בחוסר אונים שלו, בחוסר מעש שלו – אני לא מדבר על המעשים ועל ההקפאה ועל החידלון של הפגיעה בהתיישבות – מוביל כאן להקמת מדינת מחבלים ולאובדנה, חס ושלום, של המדינה היחידה שיש לנו.

מיכאל בן-ארי: אני קורא לכולנו להתפכח ולהבין שאנחנו חייבים לשמור על הנכסים, קודם כול הערכיים שלנו, וגם על הנכסים האסטרטגיים שלנו לטובת הדורות הבאים.

מיכאל בן-ארי: הסכמי השלום עם הדיקטטורים למיניהם ועם אויבי ישראל למיניהם יביאו עלינו רק מלחמות, ולו נדע לשמור על מה שיש לנו אין ספק שנשיג שלום.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: ואם נדע לשמור על לוח הזמנים, אנחנו גם נעשה את זה לטובת הדוברים הבאים.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה, חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

אורלי לוי אבקסיס: כעת, חבר הכנסת עפו אגבאריה ידבר בשם סיעת חד"ש.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת עפו אגבאריה, לרשותך שלוש דקות.

עפו אגבאריה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, עיקר ההתייקרות של הדלק זה המס-ערך-מוסף והבלו.

עפו אגבאריה: זאת אומרת, כדי לכסות איזה גירעונות אחרים צריך לקבל מהאזרחים עוד כסף:

עפו אגבאריה: גם העלאות של מחירי המים, ועכשיו זה מחירי הדלק.

עפו אגבאריה: אז לאן הולכים הכספים האלה?

עפו אגבאריה: למה צריך לכסות את מה?

עפו אגבאריה: יש, כנראה, גירעונות מסוימים, ומי שישלם את הגירעונות האלה זה השכבות החלשות.

עפו אגבאריה: השכבות היותר חזקות – – –

אורלי לוי אבקסיס: אולי להגיד לך, אני רק פשוט ראיתי איזו קורלציה בין ההורדה של 0.5% במע"מ, שזה, הפלא ופלא, בדיוק הכסף שהיה חסר, ואז העלו את מחיר הדלק.

אורלי לוי אבקסיס: 0.5% במע"מ, שמי שנהנו מזה בעיקר זה השכבות החזקות.

אורלי לוי אבקסיס: שילמו על כך השכבות החלשות.

אורלי לוי אבקסיס: סתם הערת ביניים.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

עפו אגבאריה: בשביל לכסות את הגירעונות האלה בכל מיני מקומות צריך לקחת מהציבור, ומי משלם את זה?

עפו אגבאריה: הציבור הכי חלש והשכבות הכי חלשות, העניים, הפריפריה, הם ישלמו את זה.

עפו אגבאריה: רק היום, רק היום היה כתוב בעיתון ש-12 מיליון צריך להסברה הרעועה של מדינת ישראל באירופה.

עפו אגבאריה: כי פתאום המצב של מדינת ישראל הוא כל כך רעוע בהסברה וצריך לתת לה 12 מיליון שקל.

זאב בילסקי: שקל או דולר?

עפו אגבאריה: אני חושב שזה היה שקל, אבל כנראה שהמצב הרבה יותר גרוע מזה.

זאב בילסקי: בשביל ה"ברוך" שלנו צריך אפילו 12 מיליון יורו.

עפו אגבאריה: זה יותר אפילו.

עפו אגבאריה: למה?

עפו אגבאריה: כי מי אחראי להסברה הזו?

עפו אגבאריה: אני רק רוצה להזכיר שבתנועות הנוער, כשהיינו צעירים, ואני הייתי בתנועת נוער יהודית-ערבית, שרנו "יש לנו תיש, לתיש יש זקן, ולו ארבע רגליים" וכן הלאה.

זאב בילסקי: "וגם זנב קטן".

עפו אגבאריה: אז כנראה, מי שעומד בראש ההסברה ויש לו זקן, אז הוא עושה את הדברים בטיפשות.

עפו אגבאריה: והטיפשות הזו היא שמובילה לזה שצריך לשלם את הכספים האלה – – –

אורלי לוי אבקסיס: יש לנו גם שר הסברה, אם שכחנו לרגע.

עפו אגבאריה: אני מדבר על הסברה, אני מדבר על הסברה, אני מדבר על יחסי חוץ.

עפו אגבאריה: אז למה צריך להעניש את השכבות החלשות בכך שהן ישלמו את הכספים האלה עבור מישהו שהוא כמו פיל בחנות חרסינה, כמו שאמרו כולם עד היום?

עפו אגבאריה: אז אני אומר שהאנשים, שהם יתקוממו ויעמדו נגד ההעלאות האלה של מחיר מים – איפה האנשים?

עפו אגבאריה: איפה המצע החברתי?

עפו אגבאריה: איפה המפלגות הדוגלות במצע החברתי?

עפו אגבאריה: הן אפילו לא יכולות לעשות את זה.

עפו אגבאריה: אנחנו רואים מה מתרחש עכשיו באומה הערבית ובכלל בכל מדינות ערב, שקמו על מצע חברתי ולא על מצע פוליטי.

עפו אגבאריה: בעיקר זה זכויות אדם, המצב הסוציו-אקונומי של האנשים, החינוך, התרבות, הבריאות.

עפו אגבאריה: על המצעים האלה.

עפו אגבאריה: אפילו לא ראינו בכל ההפגנות האלה ששרפו דגלים של ארצות-הברית או של ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת אגבאריה, אני אוסיף לך דקה אחת בדיוק כמו – – –

עפו אגבאריה: לא ראינו, נכון?

עפו אגבאריה: אז ראינו מה הם מבקשים, מבקשים להיות במצב דמוקרטי, להיות שותפים להחלטה.

עפו אגבאריה: אז אני חושב שעל מדינת ישראל לחשוב, ולא כמו שדיבר מי שלפני, שהסכמי השלום הם הסכנה.

עפו אגבאריה: ההיפך, אני חושב שהגיע הזמן שמדינת ישראל תתחיל לחשוב שהמשטרים – ובכלל הראייה של כל העולם הערבי השתנתה, וזה לא רק במצרים.

עפו אגבאריה: זה התחיל בתוניסיה, מצרים, תימן, ובסודן.

עפו אגבאריה: אז האנשים צריכים להיות שותפים להחלטה, ולא יהיה כזה דבר שהמזרח התיכון יהיה כמו המזרח התיכון של אתמול.

עפו אגבאריה: ועם זה צריך לא רק להשלים, לעשות את השלום.

עפו אגבאריה: וזה מה שבאמת יכול להביא את השלום כאשר יותר אנשים יהיו שותפים להחלטה, ולא רק לעשות את השלום כפי שעשו ממשלות ישראל עם המנהיגים, ולא עם העמים.

עפו אגבאריה: את השלום צריך לעשות עם העמים, וזה מה שהעמים רוצים, באמת שלום.

עפו אגבאריה: וזה אפשרי.

עפו אגבאריה: אם כולם חושבים על זה, אנחנו בטוחים, ולא מייצגים אפילו את דעת הקהל.

עפו אגבאריה: מה שפה כולם מדברים – לא כולם – ממשלות הקואליציה, חברי הקואליציה מדברים על זה שהרוב המכריע של העם לא רוצה את זה והוא כבר החליט.

עפו אגבאריה: זה לא נכון.

עפו אגבאריה: העמים תמיד שואפים לשלום, בתוכם גם ישראל.

עפו אגבאריה: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה, חבר הכנסת עפו אגבאריה.

אורלי לוי אבקסיס: כעת יעלה חבר הכנסת ניצן הורוביץ וידבר בשם מרצ.

אורלי לוי אבקסיס: רק להזכירך, חבר הכנסת עפו אגבאריה, ממשלות עושות הסכמים ביניהן, וככה יש לך גם למי לבוא ולטעון, ולא כלפי כל אזרח ואזרח.

אורלי לוי אבקסיס: וגם מה שקורה במצרים – קטונו מלהחליט בעבורם.

אורלי לוי אבקסיס: נחכה ונראה את ההתפתחויות.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, לרשותך שלוש דקות.

ניצן הורוביץ: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, הממשלה הזאת מצאה לעצמה תירוץ להסביר את עליית מחירי הדלק, שהגיעו עכשיו לשיא של כל הזמנים בישראל, והתירוץ, כפי ששמענו כאן מנציג הממשלה, השר איתן, הוא השיקול הסביבתי; לכאורה הדלק מזהם ולכן צריך להעלות את המיסוי כדי, לכאורה, להפחית את השימוש ברכב.

דליה איציק: איזה בדיחה, איזה בדיחה.

ניצן הורוביץ: אלא מה?

ניצן הורוביץ: שאותו השר איתן, שעמד פה קודם, אמר שמורידים גם, במקביל, את מס הקנייה על מכוניות חדשות ומפוארות, וכך מגדילים את מספר המכוניות בישראל.

ניצן הורוביץ: אז גם מגדילים את מספר המכוניות, אבל גם מעלים את המס על הדלק.

ניצן הורוביץ: זה נראה לכם עקבי?

ניצן הורוביץ: זה נראה לכם מתיישב האחד עם השני?

ניצן הורוביץ: מי שקונה מכונית ב-200,000 שקל יעמוד בעלייה של 15 או 20 אגורות על ליטר דלק.

ניצן הורוביץ: זאת לא תהיה הבעיה שלו.

ניצן הורוביץ: הרי בעלי מכוניות היוקרה, רובם לא משלמים ממילא על הדלק, כי זה חל על החברה.

ניצן הורוביץ: מי משלם?

ניצן הורוביץ: מי שמוציא את הכסף מכיסו, כמו את שאר המסים הרגרסיביים, כמו מע"מ, או מס קנייה, או בלו, או מכסים אחרים.

ניצן הורוביץ: ועכשיו לשאלת האלטרנטיבה: דיבר פה השר על כך שבגדול הרעיון הוא – ואני מסכים אתו – שבמקום שימוש כל כך רב ברכב פרטי, על כל הבעיות שהוא יוצר, נעבור כולנו לתחבורה ציבורית.

ניצן הורוביץ: אלא מה?

ניצן הורוביץ: אין היום בישראל אופציה אמיתית, טובה, יעילה, של תחבורה ציבורית.

ניצן הורוביץ: לא פלא שבישראל – והנתון לשנה האחרונה הוא פשוט נתון מדהים – 300,000 מכוניות חדשות נוספו לכבישי הארץ.

ניצן הורוביץ: 300,000 מכוניות חדשות, אחרי שגרענו את אלה שנפלטו.

ניצן הורוביץ: רובן מגיעות מדי בוקר לגוש-דן, פשוט משום שבגוש-דן נמצאים רוב מקומות העבודה בישראל.

ניצן הורוביץ: כבר היום, בבוקר ובערב, הפקקים בכניסה וביציאה מהמטרופולינים אורכים שעות.

ניצן הורוביץ: אם קצב כזה – חייבים להבין את העניין: אם קצב כזה של גידול שנתי במספר המכוניות הפרטיות יימשך, ואין סיבה שהוא לא יימשך, כי כאמור, אופציה טובה של תחבורה ציבורית אין, ואדם צריך להגיע לעבודה או ללימודים, אנחנו נגיע למצב שבתוך זמן קצר – ושוב, היום הזה לא רחוק – התנועה פשוט תעמוד.

ניצן הורוביץ: אם היום מהרצלייה, רעננה או ראשון לתל-אביב אפשר לנסוע גם שעתיים – בבוקר, אנחנו בקרוב – וההערכה במשרד התחבורה של אולי אפילו שנתיים–שלוש – ברוב שעות היממה אנחנו נעמוד בפקק אחד גדול.

ניצן הורוביץ: הזיהום, אובדן שעות העבודה, תאונות הדרכים, הפקקים, הנזק למשק, הם פשוט עצומים.

ניצן הורוביץ: לו היתה הממשלה נוקטת גישה עקבית ובאמת מתייחסת אלינו ברצינות ומביאה את השיקול הסביבתי כשיקול בהעלאת מחירי הדלק, ובמקביל יוצרת אופציה אמיתית של תחבורה ציבורית, היה אפשר עוד איכשהו לקבל את זה.

ניצן הורוביץ: אבל ברגע שמביאים כאן

ניצן הורוביץ: את הנושא הסביבתי והחברתי ככסת"ח, כתירוץ פתטי ועלוב לגביית מסים מכיסו של הציבור, אי-אפשר לקבל את המדיניות הזאת.

ניצן הורוביץ: נכון שבשנים האחרונות יש כמה ניצנים, ככה, של התקדמויות מבחינת תחבורה ציבורית, אבל עיקר העול התחבורתי במדינת ישראל הוא על כבישים ומכוניות פרטיות.

ניצן הורוביץ: ובהגדרה, אדוני היושב-ראש, בהגדרה – אוהבים פה לתת הרבה דוגמאות מהעולם – אין שום מערכת עירונית בעולם שיכולה להתבסס אך ורק על תחבורה במכוניות פרטיות.

ניצן הורוביץ: בעיר – ורוב אוכלוסיית ישראל, יותר מ-90%, היא אוכלוסייה עירונית – התחבורה הציבורית צריכה לתת את הטון, ולצערי בעניין הזה עדיין – עדיין לא נפל האסימון במדינת ישראל.

ניצן הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: חן-חן לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

ראובן ריבלין: לא, כתוב אצלי "אילן גילאון", ופתאום התפלאתי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אורבך מוזמן לעלות ולהביע את עמדת הבית היהודי, וחבר הכנסת פיניאן, הליכוד רשום לדיון – חברת הכנסת חוטובלי; צריך להפנות את תשומת לבה שבעוד כשלוש דקות וחצי היא תעלה, או מישהו אחר מהליכוד.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היו ימים, פעם, שהיית מתדלק בתחנת דלק ומקבל שישיית מים.

אורי אורבך: היום אתה כבר לא יודע מה יותר יקר, שישיית המים או הדלק.

אורי אורבך: זאת אומרת, זאת כבר לא עסקה שאפשר לעשות בתחנות דלק.

אורי אורבך: אני יכול להבטיח לכם, רבותי – – –

שלמה מולה: – – –

אורי אורבך: אתה מקבל את התחנה כבר, היא יותר זולה מהדלק עצמו.

אורי אורבך: אני יכול להבטיח לכם, בלי שזה מבוסס על איזה מקור מידע, שמחירי הדלק ירדו, ושהממשלה תוריד.

אורי אורבך: עכשיו, איך אני יודע?

אורי אורבך: כי יש איזה סף שבו ממשלה מתחילה להיות קשובה לשוועה שעולה – מהציבור, בעיתונים, בכלי התקשורת האחרים, ברחוב, בהפגנות.

אורי אורבך: והיום לנסוע נסיעה קצרה נהיה כל כך יקר, שהציבור שקובע ושמשפיע במדינת ישראל, כלומר הציבור של מעמד הביניים, אנשים שגם נוסעים בתחבורה ציבורית וגם נוסעים ברכבם הפרטי, יאמר לנבחרים שלו, שמתמודדים בפריימריס, לאנשים שהם פוגשים, שאי-אפשר יותר.

אורי אורבך: אתם תראו, זה עניין של שבועות ספורים שהחלק של המסים שעליו יש שליטה למדינה ירֵד, לא משום שדיברתי – – –

שלמה מולה: הבלו.

אורי אורבך: כן, הבלו זה מס.

אורי אורבך: זה מס שיועד לצמצם שימוש.

אורי אורבך: הוא מס שמיועד לדברים שמזיקים, ולכן יש אותו על אלכוהול, ויש אותו על דלק, וכיוון שבאוויר מרגישים איך הממשלה במדינה דמוקרטית כמו שלנו, כמו ממשלות במקומות אחרים – שומעים את השוועה לפעמים באיחור, ובסוף עושים את הצעדים שהיה צריך לעשות קודם לכן.

אורי אורבך: לכן, לא אומר לכם שאני רגוע, כי את הכסף הזה יצטרכו לקחת ממקורות אחרים, כמובן, אבל זכרו מה שאני אומר.

אורי אורבך: אני כמעט בטוח שהממשלה תיענה לצעקה שעולה גם מהבית הזה, בכל הקשור למחירי הדלק.

אורי אורבך: אגב, במחירי המים כבר רואים סימנים מסוימים והתחשבויות בעזרת ועדת הכספים ובעזרת חברי הכנסת, וזה יקרה גם לדלק.

אורי אורבך: אני רוצה להעיר דווקא על נקודה צדדית שעלתה בימים האחרונים: המשבר במצרים, אנחנו עוד לא יודעים מה יהיה בסופו, לא יודעים לאן זה הולך בדיוק.

אורי אורבך: מקצוע שלם הולך להיכחד – מצרולוגים, כמו שהסובייטולוגים הלכו לחפש עבודה חדשה בשנת 1990, כשכל התחזיות התבדו; יכול להיות שהם נהיו מצרולוגים והם מומחים לענייני קהיר.

אורי אורבך: והנה מסתבר שממש אף אחד לא חזה את מה שקרה.

אורי אורבך: אני רואה איך עשירי הארץ ושועיה הם הראשונים שקופצים עם ה"אמרנו לכם"; תראו תראו, אי-אפשר לסמוך על הגז שאנחנו קונים ממצרים.

אורי אורבך: מצרים היא מדינה לא יציבה, תנו לנו עוד הקלות, תנו לנו עוד הנחות.

אורי אורבך: בדיונים שאנחנו עושים עכשיו בעקבות ועדת-ששינסקי, מעניין לראות איך שוועתם של החלשים לא נשמעת עוד ראשונה; השוועה שנשמעת, כשהיא בעוצמה גדולה, זה בדרך כלל מאנשי מעמד הביניים, אבל הראשונים שקופצים, בעזרת הלוביסטים והיחצנים והמודעות בעיתונים, אלה האנשים שיש להם את כל טוב הארץ.

אורי אורבך: גם בנקודה הזאת, כבר יש להם הפרשנות שלהם למשבר של מצרים – תראו תראו, אי-אפשר לסמוך, תנו לנו עוד הקלות, תנו לנו עוד הנחות.

אורי אורבך: אסיים ואומר שאני מעריך שבסופו של דבר לא ירחק היום והממשלה תצטרך להקל את נטל הבלו והמסים מהסוג הזה על הדלק, כמו הורדת מחירי המים, שזו סוגיה אחרת, ועד לפעם הבאה – – –

ראובן ריבלין: ויפה שעה אחת קודם.

אורי אורבך: כן, אלמלא היתה זאת קלישאה כל כך משומשת, הייתי משתמש במלים "ויפה שעה אחת קודם".

אורי אורבך: אולי נחזור לימים שבהם נוכל גם לתדלק בנחת וגם לקבל שישיית מים.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אורי אורבך.

ראובן ריבלין: אחרונת הדוברים היא חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

ראובן ריבלין: גם לה שלוש דקות ועוד, ולאחר מכן השר שירצה לסכם – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: כי אם לא יהיה שר מסכם, אנחנו עוברים להצבעה; שלא תהיה שום אי-הבנה.

ראובן ריבלין: נא לצלצל.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: השר אטיאס פה, הוא יוכל להשיב על כל הטענות לממשלה.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השבוע הזה היה שבוע של וידויים מחדרי המשא-ומתן.

ציפי חוטובלי: אחרי שבשבוע שעבר היו פרסומים ב"אל-ג'זירה", השבוע פתחו את סגור לבם אהוד אולמרט, יושבת-ראש האופוזיציה ציפי לבני, והתחילו לדבר על השלום שכמעט היה.

ציפי חוטובלי: ממש "שם הרי גולן הושט היד וגע בם", כמעט ונגעו בשלום.

ציפי חוטובלי: והנה התיאור הדרמטי של אהוד אולמרט על השלום שכמעט היה.

ציפי חוטובלי: הוא יושב עם אבו מאזן בחדר, מושיט לו את העט ומבקש ממנו לחתום, אומר לו: הצעה יותר טובה לא תקבל; לא תקבל הצעה צודקת יותר והוגנת יותר.

ציפי חוטובלי: ורק להזכירכם, במסגרת ההצעה הזאת הסכים אהוד אולמרט לכרסם בזכות השיבה, אותו עיקרון קדוש שמנהיגי השמאל נשבעו שלעולם לא ייכנעו לו, אפילו עקרון ההכרה במדינה היהודית הלך ונגוז, והוסכם לחלק את ירושלים.

ציפי חוטובלי: ולמרות הדרמה הגדולה שמתרחשת בחדר, למרות העט המושט – אדוני אהוד ברק, שר הביטחון, מי כמוך יודע מהו הרגע שבו מושיטים את העט לצד השני, מבקשים ממנו לחתום, אבל הצד השני משום מה בורח ומסרב.

אהוד ברק: גם הם לא נותנים יד – – –

ציפי חוטובלי: לא מושיטים לך יד, אה?

ציפי חוטובלי: ועומדת ציפי לבני, שהסכימה לוותר על מעלה-אדומים, ומתארת את הדו-שיח הסוריאליסטי הבא.

ציפי חוטובלי: אומר לה אבו עלא: תוותרו על מעלה-אדומים, וציפי לבני אומרת: תשמע, זה דבר לא ריאלי, כי אם יישארו תושבי מעלה-אדומים תחת ריבונות פלסטין, ירצחו אותם ביום שאחרי.

ציפי חוטובלי: תראו איזה שלום, איזה אמון בצד השני שהוא רוצה שלום.

ציפי חוטובלי: ואומר לה אבו עלא: אין בעיה, כמו שגירשתם אותם מעזה תגרשו אותם גם משם.

ציפי חוטובלי: זה השלום, אלה תשתיות השלום שהביאו אתם אנשי קדימה, ועכשיו הם מאשימים אותנו בהיעדר שלום, כשהפלסטינים כל כך מתנערים ולא הסכימו אפילו להצעות הנדיבות ביותר.

ציפי חוטובלי: ונראה לי שהמפלגה שחרתה על דגלה את העובדה שצריך לשמר את הקיים ולא לשמור על כל ההישגים המדהימים שמדינת ישראל השיגה ב-40 שנות קיומנו ביהודה ושומרון, צריכה ללמוד קצת מבן-גוריון.

ציפי חוטובלי: וכך אמר בן-גוריון במאמר מופתי ששואל על מה אנו מגינים; בן-גוריון אמר:

ציפי חוטובלי: עלינו לראות בבירור מהי מטרתו של האויב.

ציפי חוטובלי: הפעם אין זו התנקשות ביישוב זה או אחר, במספר יישובים או אפילו ביישוב כולו.

ציפי חוטובלי: האויב מבקש לעקור את הסכנה הציונית כולה.

ציפי חוטובלי: מלחמתנו אינה הגנה על הקיים, כי לדעתי אין קיים בארץ, במובן ההיסטורי של המלה הזו, כי אם רק על הקיים בלבד נגן, הרי שהקיים אינו אלא בית קלפים שיתפזר על-ידי כל רוח מצויה ובלתי מצויה.

ציפי חוטובלי: כך אמר בן-גוריון שביקש ליישב את הנגב, ואמר: מי שעלה לארץ לא עלה ליהנות מן הקיים.

ציפי חוטובלי: הקיים אינו מספיק גם עכשיו.

ציפי חוטובלי: כל בני דורי שבאו לארץ לא באו ליהנות מתל-אביב כי תל-אביב לא היתה קיימת אלא בדמיון, ולא באו ליהנות מפתח-תקווה כי היא לא היתה קיימת אלא בדמיון.

ציפי חוטובלי: ולכן, מי שרוצה לשמר את תל-אביב ואת פתח-תקווה, חייב – כך אמר בן-גוריון – להרחיב את הקיים ולא רק לשמר את הקיים.

ציפי חוטובלי: אבל אותה מפלגה שחרתה על דגלה, איבדה גם את הקיים, וכשאנו רואים את הרוחות שמגיעות מצפון ומדרום – ממצרים, מ"חמאס", ומלבנון, מ"חיזבאללה" – אנו יודעים שהסכסוך אצלנו אינו טריטוריאלי, והצד השני, כשהוא מדבר על ויתורים שהוא עושה למעננו, אינו יכול לוותר על מה שמעולם לא היה שלו.

ציפי חוטובלי: וראוי לנו ללמוד מבן-גוריון שאמר, שבמידת היכולת שלנו לרצות באמת את מה ששלנו, כך תיקבע מידת היכולת שלנו להיות באמת כאן בעלי הארץ הזאת, כי הדבר שעליו אנו נלחמים – כך אמר בן-גוריון – קובע את מידת היכולת.

ציפי חוטובלי: מטרה מצומצמת מצמצמת את יכולתנו, מטרה מורחבת מרחיבה, ובגודל הרצון תלוי גודל הכוח.

ציפי חוטובלי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת ציפי חוטובלי.

ראובן ריבלין: יסכם השר מיכאל איתן.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אני מבקש מהממשלה להתארגן להצבעה, כי השר איתן לא ידבר פה עד שהממשלה תהיה מוכנה, אלא רק יסכם ואנחנו נעבור להצבעה.

ראובן ריבלין: הכנסת היום מתכנסת בשעות שהיא מתכנסת לבקשת הממשלה, לכן אין שום סיבה שהממשלה תמשוך זמן.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – –

ראובן ריבלין: כמובן, אני לא מעכב אותך לומר כל מה שיש על לבך כתשובה.

מיכאל איתן: – – במסגרת כל מיני דברים שמשתנים במזרח התיכון החדש – –

ראובן ריבלין: מה שאתה רוצה כי כולם דיברו על זה.

מיכאל איתן: – – גם המעמד של הפיליבסטר משתנה.

מיכאל איתן: אני זוכר שבשנת 1992 – –

ראובן ריבלין: זה היה כבוד.

מיכאל איתן: – – אני עמדתי כאן על הדוכן – – –

דן מרידור: – – –

מיכאל איתן: לא צריך לשמוע, ממילא אף אחד לא מקשיב.

מיכאל איתן: כל הנוכחות שלי כאן – –

ראובן ריבלין: 11 שעות ו-15 דקות.

מיכאל איתן: – – נועדה רק על מנת שיוכלו להתארגן כאן – – –

ראובן ריבלין: 11 שעות ו-15 דקות הוא עמד.

מיכאל איתן: בכל אופן, אני זוכר שאז המטרה היתה לדחות את דיוני התקציב.

מיכאל איתן: דיברתי כאן 11 שעות.

ראובן ריבלין: ו-15 דקות, נדמה לי.

מיכאל איתן: שואלים אותי הרבה אנשים למה אף אחד לא שובר את השיא, אז אני מסביר ששינו את התקנון ואי-אפשר לצבור הרבה הסתייגויות ולדבר על כולן בבת-אחת.

מיכאל איתן: אז עכשיו, כשביקשו ממני לעלות כאן ולדבר, שאלתי את עצמי על מה אני אדבר, אז אמרו לי: אתה, על מה לדבר כבר תמצא, אם דיברת פעם 11 שעות אין לך בעיה לדבר עכשיו 11 דקות.

מיכאל איתן: אבל מסתבר שהדברים משתנים.

מיכאל איתן: הפרספקטיבות משתנות, ומי שיכול היה פעם לדבר 11 שעות, לפעמים מתקשה גם ב-11 דקות, שכל כך צריכים אותן עכשיו.

מיכאל איתן: וחשבתי על מה אני אדבר בכל אופן, ואני יכול אולי להמשיך את הקו – אני רואה שהזמן הסתיים ואני – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: לא שומעים?

ראובן ריבלין: תרים רגע את הרמקול, תראה אם שומעים אותך.

ראובן ריבלין: שומעים, שומעים.

ראובן ריבלין: הוא פשוט לא דיבר לרמקול.

זאב אלקין: – – –

מיכאל איתן: אני שמח שיושב-ראש הקואליציה נענה להפצרותי וקיצר את תקופת הנאום שלי, ואני מודה ליושב-ראש הקואליציה וליושב-ראש הישיבה ולחברי הכנסת, ומבקש לדחות את הצעות האי-אמון.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, יש לנו שלוש הצעות אי-אמון, לגבי אחת מהן נתבקשה הצבעה שמית והיא הצעת האיחוד הלאומי.

ראובן ריבלין: לכן, אנחנו נעבור להצבעה על הצעת האי-אמון של סיעת קדימה.

ראובן ריבלין: הצעת סיעת קדימה אומרת: נתניהו מעלה את מחירי הדלק ומזלזל במעמד הביניים ובשכבות החלשות – כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת אריה ביבי.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא לא להפריע בהצבעה.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 39 נגד – 56 נמנעים – אין הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד – 39, נגד – 56, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעת קדימה, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת אריה ביבי, לא נתקבלה.

אלי אפללו: מה עם הדלק?

ראובן ריבלין: רבותי, רבותי, לא לצעוק.

אלי אפללו: – – – להעלות את המחירים של הדלק – – –

רוני בר-און: על המים – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אפללו, אני עובר להצבעה, לא להפריע.

ראובן ריבלין: אני עובר להצבעה על הצעת האי-אמון של סיעות מרצ והעבודה, בנושא: חשיפת המדיניות ברשת "אל-ג'זירה" על רקע הקיפאון המדיני העמוק והמתמשך, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת חיים אורון.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעות מרצ–העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 37 נגד – 57 נמנעים – 1 הצעת סיעות מרצ–העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד – 37, מתנגדים – 57, נמנע אחד.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעות מרצ והעבודה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון של סיעת האיחוד הלאומי, אשר נומקה על-ידי חבר הכנסת אריה אלדד, ואשר נושאה: המשך ההקפאה בירושלים על-ידי הממשלה.

ראובן ריבלין: על הצעת אי-אמון זו ביקשה סיעת האיחוד הלאומי, כשהיא נתמכת על-ידי 20 חברי כנסת, הצבעה שמית.

ראובן ריבלין: צריך להזכיר לחברים שאי-אמון הוא גם נושא כמו הנושא שעליו מדובר, והלב נקרע.

ראובן ריבלין: בבקשה, נא לקיים את ההצבעה, הצבעה אישית, שמית.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) נינו אבסדזה – בעד רוחמה אברהם-בלילא – אינה נוכחת עפו אגבאריה – אינו נוכח רחל אדטו – בעד יולי יואל אדלשטיין – נגד יעקב אדרי – בעד יצחק אהרונוביץ – נגד אורי אורבך – נגד חיים אורון – נמנע זבולון אורלב – נגד דוד אזולאי – נגד אריאל אטיאס – נגד דניאל אילון – נגד רוברט אילטוב – נגד דליה איציק – בעד מיכאל איתן – נגד אריה אלדד – בעד טלב אלסאנע – אינו נוכח זאב אלקין – נגד חיים אמסלם – אינו נוכח אלי אפללו – בעד אופיר אקוניס – נגד גלעד ארדן – נגד אורי אריאל – בעד זאב בנימין בגין – נגד זאב בוים – אינו נוכח אריה ביבי – בעד זאב בילסקי – בעד בנימין בן-אליעזר – אינו נוכח מיכאל בן-ארי – בעד דניאל בן-סימון – אינו נוכח רוני בר-און – בעד אבישי ברוורמן – נמנע מוחמד ברכה – אינו נוכח אהוד ברק – נגד אילן גילאון – בעד גילה גמליאל – נגד מסעוד גנאים – אינו נוכח משה גפני – נגד אברהם דיכטר – בעד – נגד ניצן הורוביץ – נמנע יצחק הרצוג – בעד דניאל הרשקוביץ – אינו נוכח מגלי והבה – בעד מתן וילנאי – נגד עינת וילף – נגד יצחק וקנין – אינו נוכח נסים זאב – נגד אורית זוארץ – בעד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח ציפי חוטובלי – נגד דב חנין – נמנע יואל חסון – אינו נוכח ישראל חסון – בעד שי חרמש – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח רוברט טיבייב – בעד שלי יחימוביץ – בעד משה יעלון – נגד אליהו ישי – נגד איתן כבל – נמנע אמנון כהן – נגד יצחק כהן – אינו נוכח משה כחלון – נגד חיים כץ – נגד יעקב כץ – בעד ישראל כץ – נגד ציפי לבני – בעד לימור לבנת – נגד אורלי לוי אבקסיס – נגד יריב לוין – נגד אביגדור ליברמן – נגד יעקב ליצמן – נגד עוזי לנדאו – נגד סופה לנדבר – נגד גאלב מג'אדלה – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – נגד שלמה מולה – בעד שאול מופז – בעד משה מטלון – אינו נוכח אברהם מיכאלי – נגד אנסטסיה מיכאלי – נגד אלכס מילר – נגד סטס מיסז'ניקוב – נגד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – אינו נוכח דן מרידור – נגד משולם נהרי – נגד אורית נוקד – אינה נוכחת לאה נס – נגד סעיד נפאע – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח חנא סוייד – אינו נוכח מרינה סולודקין – בעד גדעון סער – נגד גדעון עזרא – בעד חמד עמאר – נגד ציון פיניאן – נגד יוסי פלד – נגד יוחנן פלסנר – בעד מאיר פרוש –

ירדנה מלר-הורוביץ: נגד עמיר פרץ – אינו נוכח – אינו נוכח פניה קירשנבאום – נגד איוב קרא – נגד מירי רגב – נגד דוד רותם – נגד ראובן ריבלין –

ראובן ריבלין: לא משיב.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) ראובן ריבלין – אינו משתתף בהצבעה כרמל שאמה – אינו נוכח יובל שטייניץ – אינו נוכח מאיר שטרית – אינו נוכח נחמן שי – בעד סילבן שלום – נגד יוליה שמאלוב-ברקוביץ – בעד שלום שמחון – נגד ליה שמטוב – נגד עתניאל שנלר – בעד רונית תירוש – בעד אני אחזור לקרוא את שמות מי שלא השתתפו.

ירדנה מלר-הורוביץ: רוחמה אברהם-בלילא – אינה נוכחת עפו אגבאריה – אינו נוכח טלב אלסאנע – אינו נוכח חיים אמסלם – אינו נוכח זאב בוים – אינו נוכח בנימין בן-אליעזר – אינו נוכח דניאל בן-סימון – אינו נוכח מוחמד ברכה – אינו נוכח מסעוד גנאים – אינו נוכח דניאל הרשקוביץ – אינו נוכח יצחק וקנין – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח יואל חסון – אינו נוכח שי חרמש – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח גאלב מג'אדלה – אינו נוכח משה מטלון – אינו נוכח יעקב מרגי – אינו נוכח אורית נוקד – אינה נוכחת סעיד נפאע – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח חנא סוייד – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח – אינו נוכח כרמל שאמה – נגד יובל שטייניץ – אינו נוכח מאיר שטרית – אינו נוכח

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: האם יש מישהו באולם שלא השיב ומבקש להשיב?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: נא להביא לי את תוצאות ההצבעה.

ראובן ריבלין: רבותי, מייד עם ההכרזה על תוצאות, אנחנו עוברים וממשיכים בסדר-היום, יש כמה חוקים לקריאה שנייה ושלישית, ולאחד מהם יש הסתייגות.

ראובן ריבלין: ובכן, בעד האי-אמון 30 חברי כנסת, 56 נגד, חמישה נמנעים, אחד לא השיב.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הצעת האי-אמון אשר נומקה על-ידי חבר הכנסת אריה אלדד לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: [מס' מ/529; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ל"ו, עמ' 12220; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת חוק לשכת עורכי-הדין (תיקון מס' 35), התשע"א–2011 – קריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת מיכאלי בשם ועדת חוקה, חוק ומשפט – יעלה ויבוא ויציג את הצעת החוק לקריאה שנייה ושלישית בשם הוועדה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאלי שאינו מחסיר ולו ישיבה אחת של ועדת חוקה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק לשכת עורכי-הדין (תיקון מס' 35) (הפסקת חברות של בעלי סמכות שפיטה וחידושה), התשע"א–2010.

אברהם מיכאלי: בהצעת החוק שלפני

אברהם מיכאלי: כם מוצע לתקן את חוק לשכת עורכי-הדין, התשכ"א–1961, בשני נושאים.

אברהם מיכאלי: התיקון הראשון עניינו הפסקת חברותם בלשכת עורכי-הדין של רשמים בבתי-המשפט כל עוד הם מכהנים בתפקידם זה.

אברהם מיכאלי: על-פי התיקון המוצע תיפסק באופן אוטומטי חברותו בלשכה של עורך-דין שהתמנה לכהונת רשם בבית-משפט.

אברהם מיכאלי: עוד מוצע כי גם חידוש החברות בלשכה ייעשה באופן אוטומטי אם אותו רשם חדל מכהונתו.

אברהם מיכאלי: ההפסקה והחידוש האוטומטיים – שייעשו באותו אופן שבו נפסקת ומחודשת כיום חברותם של שופטים ודיינים של בתי-דין דתיים למשך כהונתם – תכליתם להבטיח את עצמאות הרשמים, והם נותנים ביטוי לכך שהרשמים, כמו גם השופטים והדיינים, אינם מבצעים פעולות שיוחדו לעורכי-דין, אלא שיש להם תפקידים מכוח הדין.

אברהם מיכאלי: יוער כי גם בעבר לא היו כפופים הרשמים לדין המשמעתי של לשכת עורכי-הדין אלא לדין המשמעתי של השופטים, אלא שעתה, עם השינוי, יופרדו הרשמים באופן מלא מהלשכה, והוראות חוק לשכת עורכי-הדין, לרבות הצבעה בבחירות למוסדות הלשכה ותשלום דמי חבר, לא יחולו עליהם.

אברהם מיכאלי: התיקון השני עניינו קביעת מנגנון שיסמיך את לשכת עורכי-הדין למנוע בנסיבות מוגדרות את חזרתם ללשכה של שופטים, דיינים ורשמים לאחר תום כהונתם.

אברהם מיכאלי: חזרתם של שופטים, ולפי ההצעה שלהלן גם חברותם של רשמים, אל לשכת עורכי-הדין היא חזרה אוטומטית, וזאת כדי לשמור על עצמאותם של השופטים והרשמים.

אברהם מיכאלי: עם זאת מוצע לאפשר ללשכת עורכי-הדין לשקול את חידוש החברות בלשכה של שופט, דיין או רשם אם אלו הורשעו בדין פלילי או אם הופסקה כהונתם בעקבות הרשעה בדין משמעתי, וזאת כאשר מפאת מהותן, חומרתן או נסיבותיהן של העבירות סבורה הלשכה כי אין אותו אדם ראוי לשמש עורך-דין.

אברהם מיכאלי: תיקון מוצע זה אף הוא תיקון ראוי, שנועד לשמור על כבוד המקצוע ועל יושרם של העוסקים בו.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבקש מכם לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

אברהם מיכאלי: ואם אדוני יאפשר לי – כבר להודות למנהלת הוועדה, ליועצת המשפטית ולצוות הוועדה, וליושב-ראש הוועדה הקבוע, שהוא יותר ממני מתמיד, אדוני, בדיונים בוועדת חוקה.

אברהם מיכאלי: אנחנו ניסינו להעביר את החוק הממשלתי הזה בזריזות ככל שהיה ניתן.

אברהם מיכאלי: תודה.

ראובן ריבלין: אתה משתתף בדיונים שהוא עורך.

ראובן ריבלין: האם הוא משתתף בדיונים שאתה עורך?

אברהם מיכאלי: שנינו ביחד.

ראובן ריבלין: שתהיה בריא.

ראובן ריבלין: כן, ועדה בהחלט פורייה, לפעמים פורייה יתר על המידה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מיכאלי, נא התיישב במקומך.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: הצעת חוק לשכת עורכי-הדין (תיקון מס' 35), התשע"א–2011 – נא להצביע בקריאה שנייה, מקשה אחת.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–4 – 33 נגד – 1 נמנעים – אין סעיפים 1–4 נתקבלו.

ראובן ריבלין: בעד – 33, מתנגד אחד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מיכאלי, האם לקרוא קריאה שלישית?

אברהם מיכאלי: כן.

ראובן ריבלין: ובכן, אנחנו נצביע בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצעת חוק לשכת עורכי-הדין (תיקון מס' 35), התשע"א–2011, קריאה שלישית.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 30 נגד – אין נמנעים – אין חוק לשכת עורכי-הדין (תיקון מס' 35), התשע"א–2011, נתקבל.

ראובן ריבלין: בעד – 30, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק לשכת עורכי-הדין (תיקון מס' 35), התשע"א–2011, עבר בקריאה שלישית וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: [מס' מ/535; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ל"ו, עמ' 12225; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת חוק המועצה הישראלית לצרכנות (תיקון), התשע"א–2011.

ראובן ריבלין: יציג את החוק יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת כרמל שאמה-הכהן.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ועדת הכלכלה): אדוני היושב-ראש, הצעת חוק המועצה הישראלית לצרכנות (תיקון), התשע"א–2011, בעצם באה ומסדירה בהסדר קבע, להבדיל מההסדר הזמני שהיה, והופכת את תקציב המועצה הישראלית לצרכנות לתקציב עצמאי בצורה קבועה וברורה.

ועדת הכלכלה): תיקון מבורך.

ועדת הכלכלה): חשוב שהמועצה תיהנה מהעצמאות גם בתקציבה.

ועדת הכלכלה): לכן, אני מבקש מחברות וחברי הכנסת לאשר את החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

ועדת הכלכלה): לדעתי, גם אין שום הסתייגות.

ועדת הכלכלה): תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: להצעת חוק זו אין הסתייגויות, ולכן אנחנו נצביע עליה מקשה אחת בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נאפשר ליושב-ראש הוועדה להגיע למקום מושבו והצבעתו.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: הצעת חוק המועצה הישראלית לצרכנות (תיקון), התשע"א–2011 – נא להצביע בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 6 בעד סעיפים 1–2 – 29 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

ראובן ריבלין: בעד – 29, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק המועצה הישראלית לצרכנות (תיקון), התשע"א–2011, עברה בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: יושב-ראש ועדת הכלכלה מבקש ממני להצביע בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: תודה.

ועדת הכלכלה): כן.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: אנחנו מצביעים על הצעת חוק המועצה הישראלית לצרכנות (תיקון), התשע"א–2011, בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: מי בעד? מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 27 נגד – אין נמנעים – אין חוק המועצה הישראלית לצרכנות (תיקון), התשע"א–2011, נתקבל.

ראובן ריבלין: בעד – 27, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שחוק המועצה הישראלית לצרכנות (תיקון), התשע"א–2011, עבר בקריאה שלישית, וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: [מס' מ/530; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ל"ו, עמ' 12221; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת החוק האחרונה המונחת על סדר-יומה של הכנסת היום, והיא הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 32), התשע"א–2011.

ראובן ריבלין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש הוועדה דוד רותם.

ראובן ריבלין: תודה.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, לפני שאני מתחיל להציג את החוק, הייתי רוצה לתקן אותך.

דוד רותם: ועדת החוקה לא יותר מדי פעילה.

דוד רותם: יש גופים אחרים בבניין הזה שהם פחות מדי פעילים.

דוד רותם: זה לא שוועדת החוקה פעילה יותר מדי.

ראובן ריבלין: במסורת הישראלית יש "תפסת מרובה לא תפסת", למעשה – – –

דוד רותם: ועדת החוקה עושה את תפקידה כפי שצריך לעשות אותו.

ראובן ריבלין: בלי ספק.

ראובן ריבלין: בלי ספק.

דוד רותם: ולכן היא לא – – –

ראובן ריבלין: כפי שהיא מאמינה.

דוד רותם: כפי שהיא חייבת.

ראובן ריבלין: מאמינה וחייבת.

ראובן ריבלין: בוודאי.

דוד רותם: לא לא, לא "מאמינה", כי אמונה, אתה יודע, לא כל אחד חייב באמונה.

ראובן ריבלין: כל אחד באמונתו.

ראובן ריבלין: הרוב קובע.

דוד רותם: כל אחד באמונתו.

ראובן ריבלין: הרוב קובע.

דוד רותם: אבל ועדת החוקה חייבת לבצע את תפקידה.

ראובן ריבלין: הרוב קובע.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 32) עוסקת בשני דברים טכניים.

דוד רותם: באחד מהם אנחנו מבקשים שפסקה (1) ופסקה (2) של סעיף 6(ד), שעוסק במסמכים שצריך להגיש כאשר מבקשים לפתוח תיק – אנחנו מבקשים שבמקום הרישום שהיה כתוב עד היום, "טעוני אימות", יבוא: "שניתן לקבל מהמרשם", משום שאנחנו רוצים לאפשר לקבל ממרשם התושבים אישור, ואותו להגיש, ולא שצריך יהיה לאמת אותו בדרך אחרת.

דוד רותם: התיקון השני עוסק בחוקרי ההוצאה לפועל.

דוד רותם: חסרה בחוק העיקרי הסמכה לחייב את חוקרי ההוצאה לפועל לעבור הכשרה מתאימה.

ראובן ריבלין: מה זה?

ראובן ריבלין: זה לא היה קודם?

ראובן ריבלין: המרשם לא היה?

דוד רותם: לא, היה כתוב: "טעוני אימות".

דוד רותם: היית צריך להביא תצהיר שהכול נכון.

ראובן ריבלין: אה.

דוד רותם: לכן אנחנו מוסיפים בסעיף 68א(ב) את העניין שאדם צריך לקבל הכשרה מתאימה כדי לשמש כחוקר ההוצאה לפועל.

דוד רותם: סעיף נוסף שאנחנו מבקשים לתקן זה שאם אדם לא התייצב לחקירת יכולת שהוזמן אליה, או שלא התייצב לבדיקה אצל חוקר ההוצאה לפועל, יהיה אפשר להוציא נגדו צו הבאה על-ידי רשם ההוצאה לפועל.

דוד רותם: להצעת החוק יש הסתייגות דיבור אחת של חברי הכנסת עפו אגבאריה, מוחמד ברכה, דב חנין וחנא סוייד.

דוד רותם: לשאר הסעיפים אין הסתייגויות.

דוד רותם: אני מבקש לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

דוד רותם: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: יש הסתייגויות של חברי כנסת שביקשו להסתייג לצורך דיבור אבל אינם נוכחים באולם.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת עפו אגבאריה, מוחמד ברכה, דב חנין וחנא סוייד, מסיעת חד"ש כולם, לא נוכחים באולם, ולכן אנחנו עוברים להצביע על הצעת החוק מקשה אחת, כאילו אין הסתייגויות.

ראובן ריבלין: אני מחכה עד שחבר הכנסת רותם, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, יגיע למקום מושבו, ולאחר מכן אנחנו נצביע על הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 32), התשע"א–2011.

ראובן ריבלין: נא להצביע בקריאה שנייה – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 8 בעד סעיפים 1–4 – 29 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–4 נתקבלו.

ראובן ריבלין: 29 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 32) עברה בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הוועדה מבקש להצביע בקריאה שלישית?

דוד רותם: כן.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 32) בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 9 בעד החוק – 28 נגד – אין נמנעים – אין חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 32), התשע"א–2011, נתקבל.

ראובן ריבלין: 28 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שחוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 32), התשע"א–2011, עבר בקריאה שלישית ונכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, רבותי השרים, הודעה למזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה, הצעת חוק לתיקון פקודת מסילות הברזל (מס' 6), התשע"א–2011.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי השרים, חברי וחברותי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

ראובן ריבלין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, כ"ז בשבט התשע"א, 1 בפברואר 2011 למניינם, בשעה 16:00.

ראובן ריבלין: ישיבה זו נעולה.