ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 208, 2011-01-26 00:00

ראובן ריבלין: אדוני שר התחבורה, אדוני המשנה לראש הממשלה, חברי הכנסת, היום יום רביעי, כ"א בשבט תשע"א, 26 לחודש ינואר 2011, למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: אנחנו פותחים כמובן בשאילתות דחופות.

ראובן ריבלין: השאילתא הראשונה היא שאילתא לשר התחבורה, שאותה מבקש לשאול חבר הכנסת חמד עמאר, הנמצא באולם.

ראובן ריבלין: אני מזמין את שר התחבורה לעלות לדוכן על מנת להשיב עליה.

ראובן ריבלין: אדוני שר התחבורה ישראל כץ – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: ואז, כשאדוני יגיע לדוכן הנואמים, יקריא חבר הכנסת חמד עמאר את השאילתא שלו, אדוני ישיב, ואחר כך תוכל גם להוסיף שאלות כהנה וכהנה אם תרצה לחזור ולשאול את השר.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, משרד הרישוי בשפרעם נסגר לפני קרוב לחודש, ובינתיים תושבי האזור נאלצים להרחיק עד חיפה או לפעול בניגוד לחוק.

חמד עמאר: רצוני לשאול: 1.

חמד עמאר: מה מעכב את פתיחתו של משרד הרישוי מחדש?

חמד עמאר: 2.

חמד עמאר: מה ייעשה לתיקון המצב ומה היא הערכת הזמן לפתיחתו?

ראובן ריבלין: בבקשה, כבוד השר.

ישראל כץ: 1–2.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, בתשובה על השאלה של חבר הכנסת חמד עמאר בנושא סגירת משרד הרישוי בשפרעם – הנושא הועבר לבדיקת אנשי המקצוע במשרד התחבורה והבטיחות בדרכים.

ישראל כץ: מתשובתו של סמנכ"ל תנועה במשרד עולה כי משרד הרישוי בשפרעם חזר לפעול בשבוע האחרון.

ישראל כץ: במועד הנוכחי מתקיימים במשרד מבחני נהיגה מעשיים – טסטים.

ישראל כץ: בתוך כשבועיים, לאחר השלמת תיקון תקלות הבינוי, שנבעו בעיקר מהצפות, תתקיים גם קבלת קהל כבעבר.

ישראל כץ: יש להדגיש כי את כל השירותים הניתנים במשרד ניתן לקבל באמצעות מרכז השירות הטלפוני, 5678*, ואתר האינטרנט של משרד התחבורה.

ישראל כץ: כמו כן, פועלים באזור כמה משרדי רישוי – חיפה: מפרץ, קריית-אליעזר, נצרת, עפולה, יוקנעם, דאלית-אל-כרמל ועוד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה.

חמד עמאר: אדוני השר, ידוע לך שמשרד הרישוי בשפרעם משרת אוכלוסייה גדולה – שפרעם, אל-מכסור, תמרה, אעבלין, כבול, אפילו מירכא מגיעים לשפרעם – משרת אוכלוסייה של קרוב ל-250,000 תושבים.

חמד עמאר: משרד הרישוי נפתח בשפרעם בשנת 2002, 2003, כי ראו לנכון – לא היה אף משרד במגזר הערבי, וזה המשרד הראשון שנפתח על-ידי שר התחבורה דאז אביגדור ליברמן, שראה את החשיבות של הנושא.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, אני חושב שכל תקלה קטנה היום במשרד הרישוי בשפרעם גורמת לסגירתו לתקופות ארוכות, כשהוא אמור לתת שירות לאוכלוסייה גדולה בשפרעם.

חמד עמאר: אני מקווה שבעתיד כל תקלה תתוקן בזמן.

חמד עמאר: כמו שמתייחסים למשרד הרישוי בחיפה, יתייחסו למשרד הרישוי בשפרעם, כי זה המשרד היחידי שכולו ממומן על-ידי משרד התחבורה.

חמד עמאר: תודה.

ישראל כץ: כמו שאמרתי, התקלה היתה במבנה עצמו, ולכן, כדי להסדיר את זה נדרשות פעולות מסוימות, כמו שיכול לקרות בכל מקום.

ישראל כץ: כולם פעלו במהירות.

ישראל כץ: אנחנו בהחלט מייחסים חשיבות למשרד הרישוי הזה, כמו גם לאחרים, ואכן בשלב זה חזרו מבחני הנהיגה המעשיים, וכמו שמוסרים, בעוד כשבועיים, לאחר שיושלם תיקון תקלות הבינוי – כמו שאמרתי, שנבעו בעיקר מהצפות – תתקיים גם קבלת קהל כבעבר.

ישראל כץ: אגב, אנחנו פועלים גם לפתוח משרד רישוי בנצרת, ויש עוד פניות מיישובים לא-יהודיים.

ישראל כץ: כמובן, אנחנו קבענו קריטריונים, ומי שעומדים בהם, ניתן לפתוח בהם משרדי רישוי.

ראובן ריבלין: אני מאוד שמח, כי אני חשבתי, חבר הכנסת חמד עמאר, באמת, מהשאלה כי יש סכנה שהולכים לסגור בשפרעם את – – –

חמד עמאר: זה מה שהיה.

ראובן ריבלין: אני שמח לשמוע מהשר – – –

חמד עמאר: זה מה שהיה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: לכן אישרנו את השאילתא.

ראובן ריבלין: בהחלט בשורה.

ראובן ריבלין: אני יודע שבזמנו היתה בעיה גם עם מבנים שם, גם בנושא, לא רק של משרד התחבורה, נדמה לי משרד הפנים.

ראובן ריבלין: היתה שם בעיה עם מבנה, זה גם בעיה של המועצה המקומית עצמה.

ראובן ריבלין: נדמה לי שחבר הכנסת מוחמד ברכה הוא תושב שפרעם.

חמד עמאר: לא, זה לא משרד הפנים.

חמד עמאר: ביטוח לאומי.

ראובן ריבלין: ביטוח לאומי.

ראובן ריבלין: נכון.

ראובן ריבלין: היתה בעיה.

ראובן ריבלין: גם בעניין זה צריכים להיכנס בעובי הקורה מנהיגי הציבור במקום עצמו, לאתר.

ראובן ריבלין: הרי בכל זאת יש לנו 40% שאנחנו מקבלים לפי חוק התכנון והבנייה – אני מדבר על הרשויות המקומיות – שיעמידו מקום לממשלה שהיא תבנה את המקומות.

ראובן ריבלין: מה שאומר השר בצורה חד-משמעית – להיפך, הוא מעודד את הקיום ועוד רוצה להרחיב, על מנת לפזר את המשרדים באוכלוסייה, שלא תצטרך לבוא ולהיכנס לחיפה – – –

חמד עמאר: משרד הרישוי בשפרעם הוא משרד הרישוי היחידי שממומן כולו על-ידי משרד התחבורה – –

ראובן ריבלין: בסדר גמור.

חמד עמאר: – – והבניין מושכר על-ידי משרד התחבורה.

ישראל כץ: אבל לא כדאי להדגיש את זה יותר מדי כי כל עוד – – – לשנות את זה – – –

ראובן ריבלין: שלא יבואו אחרי זה ויאמרו.

ראובן ריבלין: לא, גם ברור למה.

ישראל כץ: יש קריטריונים שמחייבים מימון של הרשויות עצמן – –

ראובן ריבלין: נכון.

ראובן ריבלין: נכון.

ישראל כץ: – – של המבנה והפקידה והאבטחה, ומשרד התחבורה נותן את שירותי הרישוי.

ישראל כץ: כאן, בנושא הזה, אכן אנחנו משמרים את המציאות הקיימת, אבל התקלה היא תקלה ואכן מתגברים עליה.

ראובן ריבלין: יפה.

ראובן ריבלין: אומר השר: זו תקלה.

ראובן ריבלין: אני חשבתי מהשאילתא, כמו שאתה חשבת – בגלל זה הגשת את השאילתא – שמדובר פה בכוונתה של הממשלה לחזור בה מהפעולה שלה באותה מסגרת.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לשר.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מזמין כמובן את השר יצחק אהרונוביץ – שמישהו ענה בשמו כשהילדים הגיעו לכאן, בתשובה מאוד מסודרת – ואנחנו מזמינים אותו לשאילתא שמגישה חברת הכנסת חנין זועבי, בנושא: התנהלות השוטרים בהריסת הכפר אל-עראקיב.

מיכאל בן-ארי: איך הסדר, אדוני?

מיכאל בן-ארי: זה הסדר?

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: זה שאילתות דחופות.

מיכאל בן-ארי: אה, הבנתי.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה, קודם את מקריאה את השאלה.

ראובן ריבלין: אחרי זה תוכלי, בשאלה שנייה, להרחיב כרצונך.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, בשבוע שעבר נהרס הכפר אל-עראקיב בפעם העשירית בחצי השנה האחרונה.

חנין זועבי: נטען שהשוטרים פעלו באלימות וירו כדורי גומי.

חנין זועבי: שמונה תושבים אושפזו.

חנין זועבי: רצוני לשאול: 1.

חנין זועבי: כמה שוטרים השתתפו בהריסה?

חנין זועבי: 2.

חנין זועבי: האם היתה אלימות שוטרים כלפי נשים?

חנין זועבי: 3.

חנין זועבי: מה יעשה השר לבדיקת הטענות על אלימות השוטרים?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אחרי זה תוכלי להוסיף.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברת הכנסת חנין זועבי ביקשה לדון בהריסת הכפר אל-עראקיב בשבוע שעבר.

יצחק אהרונוביץ': ראשית, אבקש לתקן את המונח "הריסת הכפר", לקבוע כי הפעילות המתבצעת הינה על רקע של פלישה לקרקעות הלאום.

יצחק אהרונוביץ': בחודשים האחרונים מסייע המחוז הדרומי לגורמי האכיפה של חוקי התכנון והבנייה ומינהל מקרקעי ישראל במימוש אחריותם לקרקעות שאליהן פלשו מפירי חוק באזור אל-עראקיב.

יצחק אהרונוביץ': הפינוי הראשון התבצע בתאריך 27 ביולי ומאז בוצעו עוד תשעה פינויים, לאחר שהפולשים בנו שוב את המבנים, וזאת בניגוד לחוק.

יצחק אהרונוביץ': 1–2.

יצחק אהרונוביץ': מבירור הפרטים עולה כי במהלך האירוע בשבוע שעבר השתתפו כ-100 שוטרים, ובניגוד לטענות לא נעשה שימוש בכדורי גומי ולא היה כל מגע עם נשים בעת הפינוי.

יצחק אהרונוביץ': במהלך האירוע הפולשים השליכו אבנים לעבר השוטרים, וזאת בעת ביצוע מעצרים של מפירי החוק.

יצחק אהרונוביץ': אחת האבנים פגעה בראשו של שוטר, אשר פונה לבית-החולים, אבן אחת פגעה ברגלו של שוטר אחר.

יצחק אהרונוביץ': בסופו של יום נעצרו תשעה מעורבים.

יצחק אהרונוביץ': כנגד ארבעה הוגשו כתבי-אישום והם שוחררו על-ידי בית-המשפט; ארבעה שוחררו בהיעדר ראיות מספיקות; כנגד עצור נוסף הוגש כתב-אישום בגין תקיפת שוטרים.

ראובן ריבלין: בבקשה, חברת הכנסת חנין זועבי, שאלות נוספות.

ראובן ריבלין: אחריה – חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

חנין זועבי: אוקיי.

חנין זועבי: צר לי, אדוני השר, השימוש במושג "פולשים" – זה המונח שבחרת להשתמש בו – – –

ראובן ריבלין: בית-המשפט – – –

חנין זועבי: ברצוני גם כן להמשיך את השאלה שהיא תופעה שם – אלימות השוטרים.

חנין זועבי: כאמור, אמרת שלא היתה אלימות.

חנין זועבי: אני נפגשתי עם הנשים שם, נפגשתי עם שתי נשים שהראו לי מקומות – אחת בגב שלה, אחת בראש שלה.

חנין זועבי: את זה אני ראיתי, אף שלא נכחתי בעת ההתקפה.

חנין זועבי: גם לבית-ספר תראבין-אלסאנע השוטרים נכנסו.

חנין זועבי: הם גם הרביצו, אפילו למנהל, בפני תלמידי בתי-ספר.

חנין זועבי: הם נכנסו לכיתות, כיתה-כיתה – זה כמובן לפי העדות של המנהל, לפי העדות של המורים, גם לפי העדות של התלמידים שם.

חנין זועבי: לא מדובר על עדות אחת או שתיים או שלוש.

חנין זועבי: הם אפילו קראו למנהל "מנהל מחבלים", וזה היה אתמול בדיון בוועדת הפנים.

חנין זועבי: בית-הספר עדיין בשביתה.

חנין זועבי: אנחנו לא מדברים על מקרה אחד, אנחנו מדברים על תופעה, ואת זה אתה שומע לא מאיש אחד, לא מאשה אחת.

חנין זועבי: את זה אתה שומע מעשרות.

חנין זועבי: אז נדמה לי שהמקרה הזה שווה חקירה, וגם שווה לתת כבוד לאזרחים.

חנין זועבי: אלה אזרחים.

חנין זועבי: אתה קורא לקרקעות "קרקעות הלאום".

חנין זועבי: האזרחים האלה קוראים לקרקעות האלה הקרקעות שלהם.

חנין זועבי: לפחות, המונח הוא קרקעות המדינה.

חנין זועבי: קרקעות הלאום – אני לא יודעת על איזה לאום מדובר.

חנין זועבי: אתה קורא לאזרחים "פולשים".

חנין זועבי: אני חושבת שגם זה סוג של אלימות נגד אזרחים כאשר קוראים להם "פולשים".

חנין זועבי: ואתה, הנה, אתה נתת את ההערכה שלך ואתה חרצת את הדין שלהם והם בעיניך גם כן פולשים.

חנין זועבי: אני דורשת, אני מצפה ממך לעשות חקירה מהימנה ואובייקטיבית בנושא הזה.

חנין זועבי: תודה.

ראובן ריבלין: הגדרת "פולש" יכולה להיות רק על-ידי בית-המשפט.

ראובן ריבלין: השאלה מה אמר בית-המשפט – האם הם פולשים או לא.

ראובן ריבלין: יכולה להיות גם הריסה מינהלית, אבל נדמה לי שפה היתה הריסה על-פי צו בית-משפט.

ראובן ריבלין: רק בית-משפט קובע מיהו פולש.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין, דב חנין.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אני מלווה את המאבק באל-עראקיב לאורך השנה האחרונה.

דב חנין: רציתי לרגע להגיד "מראשיתו", אבל זה לא נכון, כי ראשית הדברים היא בתחילת שנות ה-50, כאשר תושבי השבט הזה התבקשו על-ידי צה"ל לפנות את השטח שבו הם התגוררו לחצי שנה, כי הוא נדרש לאימונים.

דב חנין: חצי שנה זה זמן ארוך יחסית, אבל כנראה בעברית זה כמו "רגע", זה לא לגמרי מוגדר, והחצי שנה הזאת בעצם נמשכת עד היום.

דב חנין: במהלך השנים הקרקע הזאת הועברה לקרן הקיימת, היתה הפקעה לצורכי ציבור, בחלק מהקרקע של השבט הקימו, אגב, שכונה לרהט, בחלק הקימו יישוב יהודי, בחלק סללו מסילת רכבת.

דב חנין: נותרה כבשת הרש, ובכבשת הרש אין שימוש.

דב חנין: אין שם יישוב ואין שם תשתיות, יש שם סתם אדמה.

דב חנין: והאדמה הזאת, גם כבשת הרש הזאת שאותם תושבי אל-עראקיב רוצים לחזור אליה ולהקים בה את בתיהם – גם שם הם לא יכולים לעשות את זה, ולכן מתנהל שם לאורך השנה האחרונה מאבק שאני חייב לומר לך, אדוני השר, הוא מעורר אצלי הרבה מאוד כאב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין, אבל מתי נגיע לשאלה?

דב חנין: אני מגיע לשאלה.

דב חנין: וכפי שאמרה חברת הכנסת זועבי, הכפר הזה, או הסוכות האלה שהתושבים מקימים שם, או הסככות, או האוהלים, נהרסו כבר עשר פעמים.

דב חנין: עשר פעמים, עם עצורים, עם אלימות, וכל פעם הם חוזרים ומקימים את זה.

דב חנין: והשאלה שאני שואל היא: לאן אנחנו רוצים ללכת?

דב חנין: הרי הדברים בכיוון הזה רק יידרדרו למקום פחות טוב.

דב חנין: הכעס הולך ונצבר.

דב חנין: מאירוע לאירוע האירועים נעשים יותר קשים.

דב חנין: בהחלט יכול להיות שתהיה שם אלימות, וכבר היתה שם אלימות, לפחות מצד אנשי המשטרה, כפי שאני יודע.

דב חנין: השאלה היא, האם זה לא המצב שבו המשטרה, כגורם מקצועי, צריכה לחזור למקבלי ההחלטות ולהציע להם לנהוג פה במבט רחב, רציני ואמיתי, להתייחס לאזרחים האלה כאל בני-אדם, ולתת להם תשובות אמיתיות?

דב חנין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: האם אתה מציע גם ב"בית יהונתן" לעשות את אותו הדבר?

דב חנין: אדוני היושב-ראש, כיוון שאדוני שאל אותי את השאלה הזאת אני מתכבד לענות עליה, ולומר לך, אדוני היושב-ראש, שב"בית יהונתן" לטעמי, המקרה הוא שונה לחלוטין.

דב חנין: אני יכול לפרט ולהסביר – – –

ראובן ריבלין: לא, לא, לא צריך.

דב חנין: אבל אני רק רציתי, למען הפרוטוקול, כדי שהשאלה לא תישאר ללא תשובה.

ראובן ריבלין: בוודאי.

ראובן ריבלין: אבל יכול מישהו לחשוב שם שהדבר שונה, בדיוק הפוך, אתה מבין?

ראובן ריבלין: ויש לנו בעיה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

ראובן ריבלין: משטרה, אין לה שיקול דעת בעניינים האלה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, האמת שברור שיש הבדל בין "בית יהונתן" לאל-עראקיב – מי שמביא את הקושאן ואת הטאבו מתקופת העות'מאנים, והוא ואבותיו היו שם, יש הבדל – – –

ראובן ריבלין: הוא מכר את זה, על מה אתה מדבר?

ראובן ריבלין: איזה קושאן?

ראובן ריבלין: הוא מכר את זה.

מסעוד גנאים: רציתי להתייחס גם לנושא שנגעה בו חברת הכנסת חנין זועבי, וזה חשוב לי מאוד, וזה בית-הספר בתראבין-אלסאנע, כבוד השר.

מסעוד גנאים: אני חושב ששם צריך להיות קו אדום.

מסעוד גנאים: לבית-הספר יש קדושה.

מסעוד גנאים: אסור.

מסעוד גנאים: בצורה שנכנסו בה היחידות המיוחדות, היס"מ, והמשטרה – ורק בגלל מה?

מסעוד גנאים: בגלל חשש שתלמיד כיתה ה' או ו' זרק אבן על ניידת.

מסעוד גנאים: לבוא, לערוך חיפוש על קטינים, להשפיל מנהל בית-ספר מול התלמידים במכות – ועצרו אותו.

מסעוד גנאים: מה נשאר מהחינוך?

מסעוד גנאים: מה נשאר מהתרבות?

מסעוד גנאים: האם זה היה קורה, למשל, בבית-ספר יהודי, כבוד השר?

מסעוד גנאים: אני מבקש לא לתת, לא ליחידות המיוחדות של היס"מ ולא של המשטרה – כאילו הן מעל לחוק.

מסעוד גנאים: יש הרגשה כאילו להן הכול מותר, ופה צריך אמירה מכבוד השר, וגם צריך עשייה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אתה שואל אותו: האומנם?

ראובן ריבלין: כמובן.

ראובן ריבלין: האם אתה צודק, אתה שואל אותו, ומה דעתך על העניין.

יצחק אהרונוביץ': כן, אני אנסה לענות לחברי הכנסת.

יצחק אהרונוביץ': חברת הכנסת חנין, את ה"פולשים" – קבע בית-המשפט, לא אני.

יצחק אהרונוביץ': זה מונח משפטי.

יצחק אהרונוביץ': אני פתחתי ואמרתי: המחוז הדרומי מסייע לגורמי אכיפת התכנון והבנייה במינהל מקרקעי ישראל, ואנחנו ניתן את כל הסיוע כדי להפסיק את הפלישות האלה לאותם שטחים.

יצחק אהרונוביץ': הדברים האלה – אמרתי אותם בפעם התשיעית, ואני מעריך שזו לא הפעם האחרונה, ואני מציע, ואני חושב שאתם צריכים לפנות אל תושבי אל-עראקיב להפסיק ולפלוש לאותן אדמות, כי בסוף יש גם נפגעים – גם שוטרים, גם אזרחים.

יצחק אהרונוביץ': מספיק עם הפלישות האלה.

יצחק אהרונוביץ': צריך לקבל, להחליט ולבצע את החלטות בית-המשפט.

יצחק אהרונוביץ': מי ששומר חוק במדינת ישראל צריך גם לשמור על ההחלטות של מערכת בתי-המשפט.

יצחק אהרונוביץ': אני גם שמעתי שהכו פה, הרביצו.

יצחק אהרונוביץ': שמעתי גם את חבר הכנסת גנאים וגם את חנין.

יצחק אהרונוביץ': אני מציע וממליץ לכם לפנות אל המחלקה לחקירות שוטרים, שהיא הגוף הממונה על בדיקה, אם יש תלונות כאלה.

יצחק אהרונוביץ': עדיין לא הוגשה שום תלונה.

יצחק אהרונוביץ': אני מציע שאם יש טענות כאלה – לפנות.

יצחק אהרונוביץ': אני גם רוצה להגיד לכם, חברי הכנסת – אני דיברתי על פצועים גם מהשוטרים.

יצחק אהרונוביץ': אני לא שמעתי אף מלה שמגנים את אלה שזורקים אבנים ושוטרים נפגעים.

יצחק אהרונוביץ': חשבתי שיבוא גם גינוי לאותם אנשים שזורקים את האבנים על אותם שוטרים.

יצחק אהרונוביץ': לא שמעתי.

יצחק אהרונוביץ': לגבי הדברים שנאמרו על-ידי חבר הכנסת דב חנין, אני אומר במפורש: כרגע הוויכוח למי יש הזכות על הקרקע – זה נתון למערכת בתי-המשפט.

יצחק אהרונוביץ': אתה מכיר את הדברים האלה יותר טוב מכל אחד אחר, והוויכוח הוא ויכוח שפשוט צריך להגיע בסוף להחלטה של בית-המשפט.

יצחק אהרונוביץ': שם תתקבל ההחלטה.

יצחק אהרונוביץ': כל הסיוע שיינתן לגורמי אכיפת החוק – אנחנו נעשה את זה, לא נירתע.

יצחק אהרונוביץ': ואם צריך להמשיך לטפל באותם פולשים, אנחנו ניתן את הגיבוי למערכת אכיפת החוק.

יצחק אהרונוביץ': אי-אפשר.

יצחק אהרונוביץ': הכול בסוף מגיע להאשמות, כמובן, לאותה משטרה שמסייעת לאותם גורמי אכיפה.

יצחק אהרונוביץ': זה לא נכון.

יצחק אהרונוביץ': ויכוח צריך להיגמר, אם יש ויכוח על זכות על הקרקע, שאתה דיברת – עוד עשרות שנים לאחור, וכשזה יגיע לבית-המשפט יקבלו את ההחלטה.

יצחק אהרונוביץ': אני אומר את זה בצורה נחרצת.

יצחק אהרונוביץ': כל פעם שגורמי האכיפה יצטרכו את הסיוע של משטרת ישראל, היא תינתן, ואותם אנשים שעלו שלא כדין ולא כחוק – אנחנו נפעל ביד קשה.

יצחק אהרונוביץ': ניתן את הסיוע לאותם גורמים לפנות את אותם פולשים לאותן אדמות.

יצחק אהרונוביץ': ואני מציע להפסיק – כל הפעמים שאנחנו מפנים, והם חוזרים שוב – זה לא ייגמר בצורה כזאת.

יצחק אהרונוביץ': תודה רבה.

ראובן ריבלין: פולש זה trespasser, בלשון המשפטית.

ראובן ריבלין: תודה רבה לכבוד השר יצחק אהרונוביץ, השר לביטחון פנים.

ראובן ריבלין: בכל נושא מדיניות צריכים להפנות את השאילתות לשר השיכון, ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו סיימנו את השאילתות, כי שר החינוך, אשר נתבקש לענות על שאילתות, נמצא בשליחות בחוץ-לארץ.

ראובן ריבלין: אנחנו מקדמים בברכה את חברי ועדת החוץ והביטחון של הפרלמנט הנורבגי – ברוכים הבאים לכנסת בישראל ולירושלים, בירת ישראל.

ראובן ריבלין: כל טוב.

ראובן ריבלין: [הצעת חוק פ/1509/18; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים לחקיקת חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: הראשונה בהצעות החוק הפרטיות המוגשות היום – כבוד השר המקשר, האם שר המשפטים יהיה פה היום או שיש מישהו מהשרים שעונה במקומו?

אורי אריאל: למה שר המשפטים?

אורי אריאל: שר הבריאות.

ראובן ריבלין: יעקב ליצמן.

ראובן ריבלין: שר הבריאות בדרך כלל נמצא פה, צריך אולי לקרוא לו.

אורי אריאל: – – –

ראובן ריבלין: תשמע, אנחנו מאחלים בריאות לכולם, אנחנו מקווים, אבל הכול יכול להיות, חבר הכנסת – – –

אורי אריאל: – – –

ראובן ריבלין: הכול יכול להיות, אבל אנחנו מקווים שכולם בבריאות מלאה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו ממשיכים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אילטוב, אדוני יציג את הצעת החוק שלו, כהנמקה מהמקום או לא? לא.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני יציג את הצעת החוק.

ראובן ריבלין: אם לא יהיה שר משיב אנחנו מייד נצביע.

ראובן ריבלין: היו הצעות דומות להצעתו של חבר הכנסת אילטוב, והוא מגיש אותה.

ראובן ריבלין: נדמה לי שהתשובה שהיתה בשבוע שעבר תהיה גם כאן.

רוברט אילטוב: בראשית דברי אומר, כמובן, שאני מתחייב לתאם את הצעת החוק עם כל המשרדים הרלוונטיים – – –

ראובן ריבלין: אתה מצרף את הצעת החוק להצעות החוק שעברו פה.

רוברט אילטוב: אני הבנתי שיש בעיה פרוצדורלית לצרף את הצעת החוק, והיא כרגע הצעה עצמאית.

ראובן ריבלין: אנחנו מצביעים מייד אחרי זה, אם לא תהיה תשובת ממשלה ולא יתנגד חבר כנסת.

רוברט אילטוב: סביר להניח שאני אצרף אותה לכלל ההצעות, כי הן מאוד דומות, וסביר להניח שבסופו של דבר תשובות הממשלה וההסכמות יהיו גם דומות.

רוברט אילטוב: עיקר ההצעה היא בכך שבית-משפט הוא בעצם זה שקובע שנאשם הוא בלתי שפוי והוא מחליט להוציא לגביו צו אשפוז פלילי, ואילו השחרור נעשה על-ידי ועדות רפואיות, שבסופו של דבר לא מצליחות להגיע להחלטות שיפוטיות, והדבר לא נבחן ברמה משפטית, כל הסוגיות שקשורות בשחרור של אדם כזה.

רוברט אילטוב: לכן הצעת החוק, בסופו של דבר, אומרת שגם כשהחליטה הוועדה הרפואית לשחרר חולה נפש זה או אחר מסיבות כאלה ואחרות, הדבר עדיין יעבור לבית-משפט לבחינה משפטית בכל הסוגיות, עם בחינה של כל הגורמים, ואז תהיה החלטה.

רוברט אילטוב: כפי שההחלטה מתקבלת בבית-המשפט, כך צריך גם לתת לו שחרור בבית-המשפט.

רוברט אילטוב: כך בעצם אומרת הצעת החוק.

רוברט אילטוב: כמובן, אני אמרתי שאני אתאם זאת עם כל משרדי הממשלה הרלוונטיים בסוגיה הזאת, ונגיע להסכמות.

רוברט אילטוב: אני מבקש לתמוך בהצעת החוק.

רוברט אילטוב: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: כבוד השר ליצמן ישיב ויביע את עמדת הממשלה, ואם לא יהיה לחבר הכנסת אילטוב מה להשיב על תשובת השר אנחנו נעבור להצבעה מייד.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק של חבר הכנסת אילטוב נשמטה בשבוע שעבר; היו עוד שלוש או ארבע הצעות חוק דומות.

יעקב ליצמן: משום מה ועדת שרים התנגדה הפעם, בעוד שבשבוע שעבר הסכמנו לכל הצעות החוק בתנאי שיהיה תיאום עם הממשלה.

יעקב ליצמן: היות ששמעתי שחבר הכנסת אילטוב הסכים – הוא אמר שזה יהיה בתיאום – אני תומך.

יעקב ליצמן: אני חושב שאפשר לצרף את זה לכל החוקים האחרים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אילטוב, השר מתנה את ההתניות שניתנו לחוקים שעברו, כמו גם – אתה מסכים לצרף את זה לדיון יחד עם החוקים האחרים.

רוברט אילטוב: אמרתי את זה בהתחלה.

ראובן ריבלין: אני רק אומר זאת לפרוטוקול: חבר הכנסת אילטוב מנענע בראשו, ופירושו – כן, אני מסכים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נא להצביע.

ראובן ריבלין: ההצעה היא הצעת חוק טיפול בחולי נפש (תיקון – קביעת כשירות לשחרור על-ידי בית-המשפט), התשס"ט–2009, של חבר הכנסת אילטוב.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 18 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק טיפול בחולי נפש (תיקון – קביעת כשירות לשחרור על-ידי בית-המשפט), התשס"ט–2009, לדיון מוקדם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

ראובן ריבלין: 18 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק טיפול בחולי נפש (תיקון – קביעת כשירות לשחרור על-ידי בית-המשפט), התשס"ט–2009, של חבר הכנסת אילטוב, עברה בקריאה טרומית, ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אילטוב, פעילות פרלמנטרית ענפה.

ראובן ריבלין: [הצעת חוק פ/1823/181; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חמד עמאר יציע הצעת חוק שירות המדינה (מינויים) (תיקון – אפליה מתקנת).

ראובן ריבלין: כתוב: אין תשובת שר.

ראובן ריבלין: אני לא מבין מה הכוונה בכך שאין תשובת שר – האם יש הסכמת ממשלה?

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: ברור, ברור.

ראובן ריבלין: אם יש הסכמת ממשלה או אין עמדה לממשלה, קמה הזכות לחבר כנסת להתנגד, וחבר הכנסת אורון כבר הודיע שאם כך יהיה הוא מתכוון להתנגד.

ראובן ריבלין: קודם כול נשמע את חבר הכנסת חמד עמאר.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו מדברים הרבה על המשתמטים, וכולם תוקפים את המשתמטים ואומרים עליהם שהם לא תורמים למדינה ולא נותנים.

חמד עמאר: הצעת החוק שלי באה לתת תיקון לנושא הזה, ולתת העדפה ליוצאי צבא.

חמד עמאר: איש שבא ותרם שלוש שנים מהחיים שלו, אם הוא שווה בנתונים של מי שמתמודד מולו, תהיה לו עדיפות על האיש שמתמודד מולו.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, אני הייתי חייל וגם אתה היית חייל – –

ראובן ריבלין: כן.

ראובן ריבלין: אני מודה באשמה ושמח עליה.

חמד עמאר: – – ואני יודע מה זה לשכב במארבים, ומה זה לא לישון בלילה, ומה זה לשמור על גבולות המדינה.

חמד עמאר: ובאותם זמנים שאתה שוכב במארב בגשם, אותו משתמט מתחת לשמיכה, רואה טלוויזיה או יושב ליד המחשב שלו – – –

מתן וילנאי: – – –

חמד עמאר: נכון מאוד.

חמד עמאר: דווקא דיברתי אתך על החוק הזה, ואמרת לי שאתה תומך בחוק הזה.

חמד עמאר: אני זוכר, דיברנו, ואמרת לי: אני תומך בחוק הזה, תומך חזק בחוק הזה.

חמד עמאר: אותם צעירים, אדוני היושב-ראש, שנותנים את שלוש השנים החשובות בחייהם – גיל 18–21 – אני צריך לעזור להם והמדינה צריכה לעזור להם.

חמד עמאר: אני לא מדבר – לבוא ולעזור להם בדיור, לעזור להם במשכנתה שהם צריכים, לעזור להם בתעסוקה.

חמד עמאר: בכל דבר אנחנו צריכים לעזור, ואסור שנעמוד מנגד.

חמד עמאר: אסור לנו לעמוד מנגד ולהגיד: זה לא מעניין אותי.

חמד עמאר: כי הילדים שלנו יעשו צבא ומחויבים בעשיית צבא, אבל אנחנו המחוקקים צריכים גם לעזור להם ולהסתכל על העתיד שלהם ולתת להם את המקום לעבוד.

חמד עמאר: ואני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, הרבה אמרו לי: נכה שלא עושה צבא.

חמד עמאר: אני אמרתי, ובהצעת החוק שלי ברור: אם שני נכים באותה נכות, באותה מוגבלות, אחד עשה צבא ואחד החליט לא לעשות צבא – ניתן יתרון לזה שעשה צבא ותרם למדינה ונתן למען המדינה.

חמד עמאר: ואני אגיד לך, אדוני היושב-ראש, אני ישבתי בוועדת החקירה ושאלתי – היו ממשרד התחבורה, ושר התחבורה נכח שם, וחבר הכנסת עפו אגבאריה שאל שם אם יש יתרון ליוצאי צבא.

חמד עמאר: אתה לא מאמין: אותם מנכ"לים נכנסו לתוך הכיסאות.

חמד עמאר: לא ידעו לענות.

חמד עמאר: לא, לא, לא – פחדו – – –

עפו אגבאריה: רק אתה יכול לענות.

חמד עמאר: ואני אמרתי להם: לעשות צבא זה לא מילת גנאי.

חמד עמאר: יוצא צבא זה לא מילת גנאי, זה גאווה, אנחנו צריכים להתגאות בחבר'ה האלה.

ג'מאל זחאלקה: מה יש לך נגד – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה.

חמד עמאר: חברי חברי הכנסת, חברי חברי הכנסת – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה.

ליה שמטוב: – – –

קריאות: – – –

חמד עמאר: – – אני מבקש מכם לתמוך בהצעת החוק שלי.

ג'מאל זחאלקה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, הוא לא ביקש לנגח אף אחד, הוא ביקש לתת יתרון.

חמד עמאר: הצעת החוק שלי באה לעשות תיקון, ולתת לאותם אזרחים שהחליטו לתרום למען המדינה – – –

עפו אגבאריה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

קריאות: – – –

חמד עמאר: אני לא רגיל להתווכח, אני לא מתווכח.

חמד עמאר: הוא יכול לצעוק עשר שעות, אני לא אענה.

ג'מאל זחאלקה: מה יש לך נגד נשים?

ג'מאל זחאלקה: למה אתה – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, זו דעתו.

חמד עמאר: אני אומר לכם, תתמכו בהצעת החוק שלי.

חמד עמאר: הצעת החוק שלי תעודד גיוס לצה"ל, תעודד בחורים צעירים לבוא ולתרום ולתת למדינה.

חמד עמאר: הצעת החוק שלי תעשה טוב למדינת ישראל.

חמד עמאר: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ובכן, הממשלה אין לה – – –

ג'מאל זחאלקה: הוא לא נתן תשובה עד כמה פוגע החוק בנשים דרוזיות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, אני הייתי – – –

ג'מאל זחאלקה: החוק הזה פוגע – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, הוא לא אמר מלה אחת על אפליה.

ראובן ריבלין: הוא דיבר על העדפה של חיילי צה"ל.

ראובן ריבלין: עכשיו, הואיל ואין תשובת ממשלה, מסיבותיה שלה, אני רואה זאת לא כהתנגדות, ולכן אני נותן לחבר הכנסת שביקש להתנגד – – –

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, זאת בושה וחרפה שהממשלה לא תומכת בהצעת החוק הזאת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יריב לוין, אתה יכול לכתוב על זה מאמר בעיתון.

ראובן ריבלין: מה פירוש שאתה אומר לי שזאת בושה וחרפה?

ראובן ריבלין: תאמר לממשלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון ביקש להתנגד והוא בעל הזכות להתנגד.

אחמד טיבי: אולי אפשר להחיל את החסות של הכנסת – – –

קריאה: אי-אפשר – – –

קריאה: זה רעיון טוב – – – תהיה לנו בעיה עם גפני – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, תשובתי היא חד-משמעית: הואיל ומדינת ישראל היא מדינה יהודית ודמוקרטית, לא ניתן לנתק בין שני המרכיבים, לא אלה שרוצים לנתק את היהודית ולא אלה שרוצים לנתק את הדמוקרטית.

ראובן ריבלין: החוק קבע בצורה מפורשת ביותר שכל אזרח בישראל מעל גיל 21, שעומד בתנאי סעיף 7א לחוק, יכול להתמודד לכנסת.

ראובן ריבלין: לא כתוב שהוא צריך להיות יוצא צבא.

ראובן ריבלין: אם רוצים לשאול רעיונות, יש לחברי כנסת הרבה רעיונות.

ראובן ריבלין: יש כאלה שלא הבינו 62 שנה איך חיינו עד היום.

ראובן ריבלין: דור-דור והוגי דעותיו.

ראובן ריבלין: רבותי, כרגע הדברים ברורים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון, נא לדבר.

ראובן ריבלין: אני רק רוצה להדגיש דבר אחד: חוק זה הוא חוקתי, שכן חבר הכנסת עמאר לא ביקש בשום פנים ואופן – – –

חמד עמאר: לקבוע – – –

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: הוא לא רוצה לשלול זכויות, הוא רוצה רק לתת העדפה לאנשים שהם יוצאי צבא, ולכן הדבר הוא חוקתי.

ראובן ריבלין: עכשיו, השאלה אם כן או לא זו שאלה אחרת.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, ממש לא – מה שאמרת עכשיו, עם כל הכבוד.

חיים אורון: אני יודע, יש פה קבוצה בכנסת – ואין ממשלה.

חיים אורון: אגב, האין-ממשלה הזאת זה יש ממשלה, וצדק חבר הכנסת יריב שזו בושה לממשלה שאין לה עמדה בנושא הזה, אבל מובן שאני אומר מכיוון הפוך ממנו.

חיים אורון: כל שבוע מישהו בא, מדליק מדורה – אגב, לפי מיטב ידיעתי, בשבוע הבא מתוכננות שלוש מדורות – מדליק מדורה, השר בגין, כדי שהמדורה תעלה עד לב השמים.

חיים אורון: ואז מתפתח ויכוח – במקרה זה אני אפילו לא יכול להגיד בין חברי הכנסת היהודים לערבים, כי פה, לדעתי, הדרוזים הם חלק מהמיעוט הערבי, בתוך המיעוט הערבי.

חיים אורון: כך אני רואה את התמונה.

חמד עמאר: הם לא חלק – – – זה לא איום.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עמאר, אתה יכול להשיב לו חמש דקות רצופות אחרי זה, לכן לא להפריע.

ראובן ריבלין: בבקשה.

חיים אורון: היום, בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, דובר על חוק שנותן העדפה נוספת – לא בתחרות עם מישהו אחר, אדוני היושב-ראש – נותן העדפה נוספת ליוצא צבא.

חיים אורון: לא התנגדתי לחוק הזה.

חיים אורון: באים ואומרים שמי ששירת שלוש שנים, נותנים לו למשל שנה ראשונה באוניברסיטה חינם.

חיים אורון: לא על חשבון מישהו אחר, לא בתחרות עם מישהו אחר, לא נותנים לו תוספת בתחרות על אותו מקום בבית-ספר לרפואה.

חיים אורון: המדינה אומרת: את השנה הראשונה אנחנו נשלם.

חיים אורון: אני לא רואה עם זה בעיה.

חיים אורון: מה הוא אומר פה?

חיים אורון: יבואו שני אנשים – עזבו אותי, ערבים לא ערבים – פטורים מצה"ל מסיבות מוצדקות, בריאותיות.

חיים אורון: יבואו שני אנשים שקיבלו פטור מצה"ל מסיבות מוצדקות – – –

חמד עמאר: דיברתי על זה – – –

ראובן ריבלין: הוא פטור, הוא פטור, הוא לא שירת.

חיים אורון: הוא לא שירת.

ראובן ריבלין: שמע את השאלה שלו.

חיים אורון: הוא לא שירת.

חיים אורון: אתם מחוקקים חוק – אני בכוונה הולך לפינה הזאת – שיבואו שני אנשים לקבל עבודה בממשלה – אגב, הם יהיו בני 50.

חיים אורון: האחד בדקו אותו שהוא קיבל פטור כי היה לו מום בלב בגיל 18, והשני שכב במארבים.

חיים אורון: להוא תהיה העדפה לפי החוק הזה, ואתם מגינים על זה, וזה בסדר מבחינתכם.

חיים אורון: בואו נלך שלב נוסף.

חיים אורון: נשים שעל-פי חוק משוחררות, על-פי חוק משוחררות – דרוזיות ויהודיות על-פי חוק משוחררות.

חיים אורון: תבואנה שתי נשים כאלה לקבל משרת מורה – אתם אומרים שזה בסדר שאחת כן והשנייה לא.

חיים אורון: זה מה שכנסת ישראל מחוקקת?

חיים אורון: זה מה שאתם רוצים שיהיה בארץ הזאת?

חיים אורון: כל שבוע עוד דבר ועוד דבר ועוד דבר.

דני דנון: כן, בשביל זה נבחרנו.

חיים אורון: אני יודע.

דני דנון: בשביל זה נבחרנו.

חיים אורון: אתם כל כך נבחרתם שאפילו בישיבת הסיעה שלך, ברוב של אחד, זה איכשהו עבר, שחברי סיעתך מתביישים בכם, לא אני.

חיים אורון: אני שמח שיש אנשים כמוך בכנסת, שהציבור יבין.

חיים אורון: אבל הם מתביישים בכם, הם אמרו לכם את זה.

חיים אורון: חברי סיעתך מתביישים בזה – שנבחרו לפניך, ביותר קולות.

דני דנון: הבוחרים גאים בנו.

חיים אורון: הבוחרים – אתה צודק.

חיים אורון: הבוחרים – אתה צודק, זה המגרש שלך.

דני דנון: – – – אתם נעלמים.

חיים אורון: זה המגרש שלך.

חיים אורון: לכן, אדוני היושב-ראש, זהו חוק מפלה באותה נקודה שבה באה לידי ביטוי האפליה.

חיים אורון: הוא לא נותן – מה שלמדינה יש זכות לתת – תוספת למישהו בגין שירותו או בגין דבר אחר.

חיים אורון: הוא בא ואומר שבמקום שעמדו שניים שהמדינה שחררה אותם ואף אחד לא השתמט – דיבר פה חבר הכנסת עמאר על משתמטים.

חיים אורון: תביא להם שוטרים.

חיים אורון: מי שהשתמט, שילך לבית-סוהר.

חיים אורון: אתה תטיף לי מוסר על שירות בצה"ל?

חיים אורון: מספיק עם הסיפורים האלה כבר.

חיים אורון: אתם משרתים בצה"ל ואנחנו דואגים למשתמטים.

חיים אורון: גועל נפש.

דני דנון: אתם מטיפים להשתמטות.

חיים אורון: בטח אנחנו מטיפים להשתמטות.

חיים אורון: בדיוק.

חיים אורון: אני מטיף להשתמטות.

חיים אורון: יאללה, גמרנו כבר אתך, בחייך.

קריאה: – – – שאתה עובד אתם – – –

חיים אורון: בטח, בטח, אני המטיף המרכזי להשתמטות.

מיכאל בן-ארי: מה הקשר – – –

חיים אורון: אני גאה בזה, אני גאה בהטפה הזאת.

חיים אורון: אני מרגיש כל כך בטוח בעצמי, שאני אפילו לא נעלב מהשטויות שלכם.

חיים אורון: אני מטיף להשתמטות.

חיים אורון: ולכן, אדוני היושב-ראש, החוק לא עומד באמות המידה שאתה אמרת אותן פה.

חיים אורון: החוק הזה – אני לא יודע מה יגיד הבג"ץ, הבג"ץ פוחד – החוק הזה בעצם אומר:

חיים אורון: אני יוצר אפליה בנקודה שאין שום הצדקה ובאמצעים שאין שום הצדקה להעדפה שלהם.

חיים אורון: ולכן, אני, בלי שום התלבטות, מצביע נגד החוק, ואני קורא לאותם חברי כנסת שעדיין מבינים את המגבלות של הרוב, את המגבלות של הרוב, שלא ייתנו ידם לחוקים מהסוג הזה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה.

חיים אורון: מה הוא צריך לענות?

ראובן ריבלין: נא לשבת.

ראובן ריבלין: יש החלטת ממשלה שמדברת על העדפה מתקנת לציבור הערבי בישראל.

ראובן ריבלין: צריך לבטל אותה מייד לפי הדבר הזה.

דני דנון: – – – יש אפשרות – – –

ראובן ריבלין: כי כך הבוחרים ביקשו ממני, כי נבחרתי אתך באותה רשימה.

ראובן ריבלין: אף אחד מאתנו לא נבחר ברמה אישית, כי שנינו באותה מפלגה.

דני דנון: למה לא בעד?

דני דנון: אפשר לעשות סקר בקרב הבוחרים שלנו.

ראובן ריבלין: מעניין באמת.

ראובן ריבלין: באמת מעניין.

ראובן ריבלין: אתה יודע מה, לא חשבתי על זה אף פעם, שנבחרנו באותה מפלגה.

ראובן ריבלין: בבקשה, רבותי חברי הכנסת, נא להצביע על הצעת חוק שירות המדינה (מינויים) (תיקון – אפליה מתקנת), התש"ע–2009.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 43 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 16 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות המדינה (מינויים) (תיקון – אפליה מתקנת), התש"ע–2009, לדיון מוקדם בוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

ראובן ריבלין: 43 בעד, 16 נגד, אחד נמנע.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק נתקבלה, ותעבור לוועדת חוקה, חוק ומשפט, על מנת להכינה לקריאה ראשונה.

חנא סוייד: בושה וחרפה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו – – –

קריאות: – – –

חנא סוייד: זה וידוא הריגה, בושה וחרפה.

אחמד טיבי: – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ישראל חסון הצביע בעמדתו של חבר הכנסת שי חרמש.

ראובן ריבלין: ההצבעה של שי חרמש מתבקשת להיות מיוחסת להצבעתו של חבר הכנסת ישראל חסון.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

חנא סוייד: זה וידוא הריגה, בושה וחרפה.

ראובן ריבלין: טוב, מספיק.

ראובן ריבלין: כל אחד הביע את דעתו בהצבעה ובזה נגמר עניין.

ראובן ריבלין: אתה גם הצבעת במקום – היום אני מרשה לטעות, כי שינו את הכיסאות פה.

ראובן ריבלין: במקום מי הצבעת?

דב חנין: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דב חנין הצביע בעמדתו של חבר הכנסת טלב אלסאנע, נא לייחס את עמדתו של טלב אלסאנע לדב חנין, וכך יתוקן, כי היום חברי הכנסת שינו עמדות אז הם יכולים להתבלבל.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: נא לשים לב, כאשר אתם יושבים, שכתוב השם שלכם על העמדה.

ג'מאל זחאלקה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, אנחנו ממשיכים.

ג'מאל זחאלקה: הוועדה לענייני גזענות.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

ראובן ריבלין: מי שיפריע אני אוציא אותו.

ג'מאל זחאלקה: הוועדה לחקיקה גזענית.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

ג'מאל זחאלקה: יש מספיק – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

אחמד טיבי: – – – ברשימה?

ראובן ריבלין: לא, אי-אפשר, אנחנו עברנו.

ראובן ריבלין: [הצעת חוק פ/2850/18; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי, הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הארכת תוקף ניסוי), של חברת הכנסת שלי יחימוביץ וחבר הכנסת חיים כץ.

ראובן ריבלין: תנמק מהמקום, הואיל ויש הסכמה של הממשלה וקיבל החוק פטור מחובת הנחה – בבקשה, מהצד.

ראובן ריבלין: השר כחלון ישיב.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הביטוח הלאומי משלם גמלאות לזכאים ישירות לחשבון הבנק שלהם, למעט גמלה אחת, והיא גמלת הסיעוד, שמועברת במקום לזכאי לחברת כוח-אדם, ובדרך מתקצץ – – –

ראובן ריבלין: חברי הכנסת וקנין, שאמה, אמנון כהן, צאו תשתו קפה גם, למה לכם רק לדבר.

ראובן ריבלין: בבקשה, חברת הכנסת יחימוביץ.

שלי יחימוביץ': – – – ובדרך מתקצצים כמעט 50% מהסכום שהקשיש זכאי לו ונשארים אצל חברת כוח-האדם המתווכת.

שלי יחימוביץ': נכון להיום 77,000 מטפלות בקשישים, שהן נשים קשות-יום, שמשתכרות מעט מאוד, גם הן סובלות מאותה ביורוקרטיה מיותרת, הפוגעת בשכר שהן מקבלות, וכך מנגנון ביורוקרטי מסורבל ומיותר לוקח לעצמו כספים ומעשיר חברות כוח-אדם, במקום שהכסף הזה יגיע ישירות אל הזקן וגם יעלה במשהו את שכרן של המטפלות.

שלי יחימוביץ': לפני שנה, חבר הכנסת חיים כץ ואני הארכנו את תוקפו של הניסוי שמבצע הביטוח הלאומי בהצלחה רבה, בניסיון להעביר את הקצבה ישירות לזקן.

שלי יחימוביץ': הארכנו את תוקפו בשנה אחת בהצעת חוק פרטית.

שלי יחימוביץ': כעת אנחנו מבקשים להאריך את הניסוי בשנתיים נוספות ולהרחיב את תחולתו.

שלי יחימוביץ': כעת גם הממשלה מגישה הצעת חוק ממשלתית.

שלי יחימוביץ': עשינו זאת בתיאום מלא עם שר הרווחה היוצא יצחק הרצוג, והתיאום הזה עובר, בשיתוף פעולה מלא, גם לשר הרווחה החדש, שאני מאחלת לו הצלחה – השר משה כחלון.

שלי יחימוביץ': לטובת הקשישים, החוק הזה הוא חשוב מאוד.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: ישיב השר כחלון, שר הרווחה.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אכן מדובר בהצעת חוק טובה.

משה כחלון: הניסוי הזה כעת נמצא בשבעה אזורים שהשר הרצוג החליט עליהם: נהרייה, בני-ברק, רמת-גן, אשקלון, ירושלים, טבריה ואשדוד.

משה כחלון: חברת הכנסת יחימוביץ, לא רק שאנחנו תומכים בהארכה, אנחנו אפילו שוקלים, לפי החוק אפשר להגדיל את זה, להרחיב את זה לתשעה אזורים, ואנחנו בודקים כעת אפשרות להרחיב את זה אפילו לתשעה אזורים.

משה כחלון: זה נראה טוב, יש שביעות רצון גדולה של המטופלים.

משה כחלון: היות שהם מרוצים מזה וזה טוב להם, אז לנו ודאי שזה טוב.

משה כחלון: לכן אנחנו תומכים בהצעת החוק.

משה כחלון: המלצתי בוועדת שרים כן לתמוך, הממשלה תומכת בזה, כמובן עם שילוב – כמו שסגרתי גם את הדברים עם שותפך, חבר הכנסת כץ – שההצעה שלכם תשתלב בהצעה הממשלתית שכבר רצה בצנרת.

משה כחלון: כי אין טעם, בואי נאמר, להריץ שתי הצעות במקביל.

משה כחלון: אבל בגלל חשיבות העניין וחשיבות הנושא אנחנו תומכים ומבקשים להודיע – – –

ראובן ריבלין: אדוני, יש לי כבוד גדול לחברת הכנסת שלי יחימוביץ ולחבר הכנסת חיים כץ, אבל למה הממשלה לא הגישה את ההצעה הזאת?

משה כחלון: יש הצעת חוק ממשלתית.

ראובן ריבלין: יש הצעה, הבנתי.

משה כחלון: כן, אבל אנחנו מעלים בקודש, אדוני.

ראובן ריבלין: מאה אחוז, אין בעיה, להיפך.

ראובן ריבלין: אני מברך את חברי הכנסת שהם יוזמים, כי הממשלה – קיבל פטור מחובת הנחה, זאת אומרת שיש פה דחיפות; אם יש דחיפות, אז איך הממשלה שותקת?

ראובן ריבלין: אולי זה בגלל המצב הפוליטי.

חיים כץ: אנחנו למדנו שאנחנו הקטליזטור של הממשלה.

חיים כץ: אם אנחנו מגישים הצעת חוק, הממשלה אומרת: תנו לנו חודש.

חיים כץ: אנחנו גם לא נותנים להם, כי היא מתחרה בח"כים, אז יש – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

משה כחלון: אני חושב שצריך פה לשבח את חבר הכנסת הרצוג, השר לשעבר, על היוזמה, וכמובן את חברי הכנסת המציעים, גם חיים כץ, גם שלי.

משה כחלון: באמת, יוזמה ברוכה.

משה כחלון: בדברים טובים, אדוני היושב-ראש, לא צריך לבדוק, בוא נבדוק את הדברים הלא-טובים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הממשלה מסכימה, אין מתנגד, לא יכול להיות גם שיהיה מתנגד לעניין כזה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד טיבי הפנה את תשומת לבי שהוא ביקש ועדה אחרת.

ראובן ריבלין: רק נדמה לי שוועדת חוקה, חוק ומשפט היא הוועדה הייעודית לדון בשאלות של העדפות או אפליות.

אחמד טיבי: יש ועדה מיוחדת בשביל זה, אדוני.

ראובן ריבלין: לא, זה לא ועדה, זה ועדת חקירה.

ראובן ריבלין: היא לא ועדה מחוקקת.

אחמד טיבי: לא, ועדת כנסת, לדיון.

אחמד טיבי: ועדת כנסת, להכרעה.

ראובן ריבלין: אבל הוועדה הפרלמנטרית היא לא ועדה חקיקה.

אחמד טיבי: לא, בוועדת הכנסת נכריע לאיזו ועדה זה יעבור.

ראובן ריבלין: לאן?

ראובן ריבלין: מה אתה מציע?

ראובן ריבלין: הוועדה שלך היא ועדת חקירה, היא לא ועדה – – –

אחמד טיבי: לא, אני רוצה ועדת פנים, ועדת כלכלה.

ראובן ריבלין: בסדר, אז היית אומר לי: ועדת פנים.

ראובן ריבלין: ביקש חבר הכנסת אחמד טיבי להעביר את החוק שעבר לוועדת חוקה, חוק ומשפט לוועדת פנים; יעבור לחבר הכנסת לוין, יושב-ראש ועדת הכנסת, שיכריע באיזו ועדה יידון העניין.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק של חבר הכנסת חיים כץ וחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הארכת תוקף ניסוי), התשע"א–2011.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 46 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הארכת תוקף ניסוי), התשע"א–2011, לדיון מוקדם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

ראובן ריבלין: 46 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הארכת תוקף ניסוי), התשע"א-2011, עברה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברי הכנסת יחימוביץ וחבר הכנסת כץ.

ראובן ריבלין: [הצעת חוק פ/2728/18; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של מוצרי טבק (תיקון – איסור הצבת מכונות מכירה), התשע"א–2010.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אריאל – הנמקה מהמקום.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השרים, הצעת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של מוצרי טבק (תיקון – איסור הצבת מכונות מכירה), נולדה בראשו של עורך-דין, אזרח, לא מהכנסת, עורך-דין ברק רוזן.

אורי אריאל: אני מציין את שמו, א.

אורי אריאל: כדי להודות לו; ב.

אורי אריאל: כדי להגיד לאזרחי ישראל: תפנו אלינו, לכל ה-120, בהצעות שלכם, אפשר לתרגם אותן למעשה, ואפילו שהממשלה תתמוך בהם, שזה כמעט נס גלוי.

אורי אריאל: אבל בכל אופן, תודה לממשלה שתומכת.

אורי אריאל: יש מקום להתערבות – – –

אני חושב, בכלל, חבר הכנסת אריאל, שטוב שנכניס לתקנון הכנסת שכל חבר כנסת יודיע מי היה זה שהמריץ אותו להביא את החוק, כי בימים של הון ושלטון הדבר הזה ראוי מאוד.

ואז כולם ידעו מי המריץ אותך, מה היו הנימוקים שהביאו אותך לידי הגות החוק, ואני מברך אותך.

אני חושב שזה דבר חשוב ביותר.

אורי אריאל: אני חושב שצריך להביא גאולה לעולם, וכידוע, מביאים גאולה לעולם – –

בלי שום ספק.

אורי אריאל: – – על-ידי זה שאומרים מי אמר את הדברים – – –

דברים בשם אומרם.

אורי אריאל: בשם אומרם.

אורי אריאל: בכל מקרה, יש שאלה עד כמה המדינה, הכנסת, יכולה להתערב בחיים, כאילו, הפרטיים, של האנשים שרוצים לעשן.

אורי אריאל: יש מקום להתערבות.

אורי אריאל: אנחנו עושים את זה כל הזמן, בהרבה מאוד דברים, החל במלחמה בתאונות דרכים.

אורי אריאל: אנחנו אומרים איך לנהוג, ואנחנו אומרים איך לנהוג בהרבה נושאים אחרים.

אורי אריאל: מי שרוצה לעשן בכל זאת בביתו, יכול לעשות את זה.

אורי אריאל: המדינה, כמדינה, צריכה להילחם בתופעה הזאת, והיא אכן נלחמת, באמצעים שונים.

אורי אריאל: זה ודאי נכון למבוגרים, וזה נכון על אחת כמה וכמה לבני-הנוער, והמכונה שמוכרת אוטומטית לא יודעת לזהות מי מבוגר ומיהו בן-נוער – יש פה רבים כאלה.

אורי אריאל: אני מציע לכם לא להתחיל לעשן – מחלה מסוכנת – ובעזרת השם לא תצטרכו לכל החקיקה הזאת.

אורי אריאל: אני פונה לחברי הבית להצביע בעד.

אורי אריאל: תודה רבה.

תודה רבה.

השר שלום שמחון, שר התעשייה, המסחר והעבודה, יעלה וישיב על הצעת החוק ויביע את עמדת הממשלה.

יעקב כץ: זה הנאום הראשון שלו.

אני כבר שמעתי את הנאומים הראשונים שלו מאז 1988.

שלום שמחון: אדוני היושב-ראש, קודם כול – התעסוקה, לא העבודה.

תעסוקה.

לא, פעם היה שר העבודה והרווחה, וכשזה עבר למשרד המסחר והתעשייה, זה נהיה תעסוקה.

שלום שמחון: חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת המציע, החוק העיקרי בנוסחו הנוכחי מטיל אחריות על אדם שמוכר או משאיל סיגריות לקטין.

שלום שמחון: ואולם, אף שהחוק נאכף ומיושם על-ידי בעלי עסקים, ככלל, באופן משביע רצון, בחוק קיימת פרצה בלתי ניתנת לאכיפה, והיא קיומן של מכונות לממכר סיגריות.

שלום שמחון: למכונות אלה אין, כמובן, היכולת לדרוש תעודת זהות מאדם הרוכש מהן, כפי שיכול לעשות בעל עסק או מי שעובד בעסק, לפי סעיף 8א(ב) לחוק העיקרי.

שלום שמחון: אומנם האיסור לרכוש סיגריות מתחת לגיל 18 מצוין, על-פי רוב, בבירור על המכונות, אולם מובן שאין דרך לאכוף את החוק.

שלום שמחון: לפיכך, על מנת להגן על הנוער מפני התמכרות לטבק, מוצע לאסור כליל את הצבתן של מכונות לממכר סיגריות.

שלום שמחון: עמדת הממשלה: תמיכה בכפוף לתיאום המשך הליכי החקיקה עם משרד המשפטים ומשרד הבריאות.

אורי אריאל: אני אתאם את זה עם הממשלה – – –

שלום שמחון: תודה רבה לחבר הכנסת אורי אריאל.

תודה רבה.

יש הסכמת ממשלה, ולכן יכול חבר כנסת להביע את התנגדותו, ואכן, חבר הכנסת אילן גילאון ביקש להתנגד להצעת חוק זו.

בבקשה.

אני עישנתי 40 שנה, עד גיל 50.

כמעט מגיל עשר, כמעט מגיל בר-מצווה.

ואם היה אפשר לעשות חוק שאסור לעשן, זה היה רק לטובת כל העם.

אבל את זה יבינו כל אלה שמעשנים רק כשהם יגיעו לגילי.

אורי אריאל: מכובדי יודע למה לא מברכים שהחיינו על הסיגריה הראשונה?

לא, לא יודע.

אורי אריאל: כי זה בדרך כלל בשירותים.

כן.

אילן גילאון: מכובדי היושב-ראש – –

בבקשה, אדוני.

אילן גילאון: – – קודם כול, המכונות באמת לא יודעות לזהות את הקונה.

אילן גילאון: בדרך כלל יש מכונות שגם אומרות תודה רבה בסוף הקנייה.

אילן גילאון: אני רוצה, למען הגילוי הנאות, לומר שאני מעשן, ואין לי כוונה להגיד בזכות העישון אפילו מלה טובה אחת.

אילן גילאון: הנזקים הם ברורים, התופעות בסופו של דבר הן גרועות, ויש פה הרבה בני-נוער: אל תתקרבו אל הדבר האיום ונורא הזה.

אילן גילאון: אל תתקרבו.

אילן גילאון: לא המכונה היא שבנפשי, אדוני, אלא חוקים שהם קובץ, משפחה של חוקים, שאני קורא להם: חוקי בת-יענה.

אילן גילאון: כי זכותנו להתערב בזכות הפרט, ואנחנו עושים את זה.

אילן גילאון: השאלה היא המידתיות.

אילן גילאון: לאחרונה, כמסווה, הייתי אומר כשביל נוסף במלחמה, באמת, בנושאים של בריאות העם, מתוך איזו פרופורציה, אנחנו מחוקקים הרבה מאוד חוקים פופוליסטיים, מתוך אמונה שאם אנחנו סוגרים את המכונה או מעיפים אותה, לא יגיעו אליה, או לסגור חנויות של משקאות בשעות כאלה ואחרות.

אילן גילאון: זה אולי מוכיח יותר מכל דבר אחר – אורי אריאל, ידידי היקר – כניעה, תחושה של ייאוש של הממשלה מכך שהיא יכולה לחנך.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, במדינת ישראל נהוג היום בבתי-ספר להניח מצלמות, לשים מכונות לגילוי מתכות, ואנחנו הרבה הרבה פחות חושבים על חינוך, אורי, חבר הכנסת אורי אריאל.

אילן גילאון: הרבה הרבה פחות חושבים שעדיף אולי, בגיל הרך, להעניק לילד מנדולינה כדי שנחסוך בגיל יותר מבוגר את קנייתה של מכונה.

אילן גילאון: הפופוליזם הרב הזה של רדיפה אחרי מעשנים היה מוצדק אילו ראינו שמדינת ישראל גם משקיעה באמת מאמצים במקורות הזיהום הגדולים ביותר.

אילן גילאון: הלוא ממה נפשך?

אילן גילאון: כל ילד היום, חבר הכנסת אריאל, שיוצא לבית-הספר על הבוקר, בדרך לגן, בעיקר בקריות, או במקום כמו שאני גר בו, באשדוד – ואצלך זה פחות.

אילן גילאון: באמת, יש גם יתרון למקום שאתה גר בו – כבר כל ילד כזה מעשן, אדוני – אני לא אגיד את השם של הסיגריה, אבל בלי פילטר וארומה – סיגריה מאוד כבדה.

אילן גילאון: נגיד "מרלבורו", לא משנה, ממילא כולם יודעים.

אילן גילאון: כבר הוא מעשן את זה תוך זה שהוא לא רצה לעשות את זה.

אילן גילאון: אבל אנחנו לא מתמודדים עם הבעיות האלה.

אילן גילאון: אנחנו לא מתמודדים עם התאגידים הגדולים שמזהמים את האוויר ומרעילים את מקורות המים, אנחנו – יותר קל לנו לרדוף איזה מעשן.

אילן גילאון: זה הרבה פעמים יותר פשוט.

אילן גילאון: זה גם יותר פופולרי.

אילן גילאון: אז אני מציע לעצמנו, אדוני היושב-ראש:

אילן גילאון: אנחנו לומדים הרבה מאוד דברים מהאמריקנים – בטירוף, בהקצנה, בחוסר המידתיות.

אילן גילאון: כדאי שנלמד מהאמריקנים אולי גם כמה דברים יותר נכונים קודם לכן.

אילן גילאון: לכן, מי שרוצה למנוע את הבעיה הזאת צריך לחנך את ילדיו, ובית-הספר צריך לחנך אותם, ושם צריך להשקיע את עיקר המאמץ.

אילן גילאון: אתה יכול לסגור מכונה, אתה יכול למכור משקאות בשעה כזאת או בשעה אחרת, זו איננה המניעה.

אילן גילאון: ולכן, בפרופורציות ובמידתיות הזאת, חבר'ה – תיכנסו קצת לפרופורציות.

אילן גילאון: עכשיו תראה, אני יכול להעלות לך מייד איזו בעיה, שאני כבר רואה אותה, חבר הכנסת אורי אריאל.

אילן גילאון: בסיסי צה"ל.

אילן גילאון: אני יודע שאתה לא רוצה שיעשנו בשבת, אבל מה לעשות?

אילן גילאון: יש חיילים שכן מעשנים.

אילן גילאון: מה יקרה במקום הזה אם לא תהיינה מכונות?

אילן גילאון: האם ייפתחו ה"גזלנים", הקיוסקים, בשבת בבסיסי צה"ל כדי למכור סיגריות?

אילן גילאון: שם מדובר באנשים שהם לא קטינים, ומותר לכם.

אילן גילאון: ולכן, מי שרוצה שילדיו לא ישתו אלכוהול או לא יעשנו סיגריות, הדרך היא לא לנעול לו את הארון שבו נמצא האלכוהול.

אילן גילאון: ולכן אני חושב שהחוקים בסדרה הזאת הם חוקי בת-יענה וחוקים של ייאוש מוחלט מהיכולת שלנו לחנך את ילדינו.

אילן גילאון: אני אצביע נגד החוק הזה, כמשל.

תודה רבה.

חבר הכנסת אורי אריאל, אם אדוני רוצה להשיב לו – על דברים בהחלט בעלי משקל.

נא לפתוח לאורי אריאל את – אתה יכול גם לעלות על הבמה, אתה יודע.

הוא מבקש משם.

אורי אריאל: אני מספיק גבוה שיראו אותי גם מפה, ותודה על ההצעה.

אורי אריאל: חבר הכנסת אילן גילאון ידידי – אתמול נפרדתי מהשכנות הטובה אתך, לצערי – אתה צודק.

אורי אריאל: יש בינינו הסכמה.

אורי אריאל: אני מציע שנגבש ביחד תוכנית, אולי כוללת חקיקה, שמתמודדת יותר עם הצד החינוכי, הערכי וכן הלאה.

אורי אריאל: זה לא אומר שלא צריך למנוע בחקיקה דברים מסוימים שאתה ואני, כפי שהתבטאת, מסכימים שהם פגיעה חמורה בבריאות של האיש עצמו, ולא פחות, או כמעט לא פחות, בסובבים אותו.

אורי אריאל: ולכן אנחנו אומרים לאנשים: אתם לא תיסעו מהר בכביש, ולא נרשה לכם להרוג לא את עצמכם ולא את האחרים, ואנחנו נפחית את האפשרות לעשן כי זה הורג אתכם, זה עולה למשק הון תועפות, בהיקפים של מיליארדי שקלים, וזה פוגע בסביבה שלכם.

אורי אריאל: אני בעד לעשות את שני הדברים, ואני שם את האתגר לשנינו ולאחרים פה, באמת, לעסוק בנושא הזה יותר, כולל בליקויים הנוספים שאתה ציינת, ולעזור לעשות את ישראל למדינה טובה יותר.

אורי אריאל: תודה.

תודה רבה לחבר הכנסת אורי אריאל.

אנחנו עוברים להצבעה.

ובכן, רבותי חברי הכנסת, אנחנו מצביעים על הצעת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של מוצרי טבק (תיקון – איסור הצבת מכונות מכירה), התשע"א–2010, של חבר הכנסת אורי אריאל.

מי בעד?

מי נגד?

מי נמנע?

נא להצביע.

הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 45 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של מוצרי טבק (תיקון – איסור הצבת מכונות מכירה), התשע"א–2010, לדיון מוקדם בוועדת הכלכלה נתקבלה.

45 בעד, מתנגד אחד, אין נמנעים.

אני קובע שהצעת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של מוצרי טבק (תיקון – איסור הצבת מכונות מכירה), התשע"א–2010, של חבר הכנסת אורי אריאל, עברה בקריאה טרומית ותעבור לוועדת הכלכלה על מנת להכינה לקריאה ראשונה.

תודה רבה.

[הצעת חוק פ/1317/18; נספחות.

]

אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

אני מזמין את חבר הכנסת לעלות לדוכן להציג את הצעת חוק שוויון ההזדמנויות במקום מגורים, התשס"ט–2009.

חבר הכנסת חנין, בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, כתוב שהשר המשיב יהיה השר בגין?

השר המשיב יהיה .

לא, השר בגין.

דב חנין: כי אני פשוט לא רואה אותו.

אתה צודק.

נא לקרוא לכבוד השר בגין.

הנה, השר בגין נמצא פה.

הוא עוקב אחר סדר-היום.

בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, אני מבקש את הקשבת

דב חנין: כם להנמקת הצעת החוק הזאת, שלטעמי היא אחת מהצעות החוק החשובות שעומדות על סדר-יומה של הכנסת הנוכחית.

דב חנין: הצעת החוק עוסקת בשוויון הזדמנויות ובמניעת אפליה במקום מגורים.

דב חנין: הרעיון המרכזי בהצעת החוק הוא הרעיון של איסור אפליה של אדם מחמת מינו, השתייכותו הלאומית, גילו, מעמדו האישי, היותו הורה, דתו, ארץ מוצאו, נטייתו המינית – איסור אפליה במקום מגורים.

דב חנין: החוק קובע הוראות מדויקות איך המנגנון הזה של איסור האפליה צריך להתבצע, על מי חלה חובת איסור האפליה הזאת.

דב חנין: הוא קובע הוראה לגבי נטל ההוכחה.

דב חנין: הוא קובע הוראות לגבי דינה של המדינה בעניין הזה, קובע הוראות לגבי פיקוח, אבל, עמיתי חברי הכנסת, מרכז החוק איננו הפרטים.

דב חנין: הפרטים הם חשובים, אבל מרכזו של החוק הוא רעיון חשוב וחיוני, והייתי אומר – למרבה הצער גם רעיון שהפך להיות דחוף בחברה הישראלית, והוא הרעיון של שוויון ההזדמנויות במקום מגורים.

דב חנין: הצעת החוק הזאת מצטרפת לשורה של חוקים שעוסקים בשוויון הזדמנויות, והיא באה למנוע אפליה בקבלה למקום מגורים על בסיס של מניעים פסולים כגון מין, נטייה מינית, מעמד אישי, הורות, גיל, גזע, דת, לאום, ארץ מוצא, השקפה, השתייכות למפלגה, משך שירות מילואים וכדומה.

דב חנין: מטרת החוק הזה היא להבטיח שכל אדם שמחפש דירה יזכה ליחס שווה והוגן, ותינתן לו ההזדמנות להתקבל למקום המגורים שהוא חפץ לחיות בו, עם האנשים שעמם הוא חפץ לחיות.

דב חנין: בכך החוק קובע עיקרון חשוב ויסודי, שצריך וחשוב לשמור על אפשרות שווה ופתוחה לכל אדם לגור בכל מקום שירצה.

דב חנין: אדם שמתכנן לרכוש קרקע ולהקים עליה בית יכול בהחלט לצפות שבעלי הנכס ידרשו ממנו ערבויות לגבי מהימנות, או אישורים לגבי מהימנות, אבל לא ייתכן שהוא יידרש למסור פרטים אישיים לא רלוונטיים, ועוד פחות מכך לא ייתכן שפרטים לא רלוונטיים ישמשו חסם ליכולת של אדם להתגורר במקום מסוים בתחומי המדינה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, כאשר החוק הזה התחיל את דרכו – והוא התחיל את דרכו לפני הכנסת הנוכחית, ובפעם הראשונה שבדקתי את האפשרות לקדם את החקיקה הזאת אמרו לי אנשים במשרדי הממשלה: הרי אתה מדבר על דבר שהוא בסך הכול די מובן מאליו; הרי הדברים נגזרים מכוח הדינים הכלליים של מדינת ישראל, ולמה לנו לעורר ויכוחים מיותרים?

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אתה הוא זה שמדי פעם אומר שלעתים חשוב לומר את המובן מאליו, כי אחרת לפעמים גם שוכחים אותו.

אמר את זה ראש הממשלה מנחם בגין.

דב חנין: אז אנחנו נאחזים באילנות גבוהים בעניין הזה.

דב חנין: אכן, לעתים צריך לומר את המובן מאליו, כי הוא מפסיק כנראה להיות מובן, והוא בוודאי לא מובן מאליו אם לא אומרים אותו.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אנחנו נמצאים היום במציאות עגומה שבה הרעיון הזה של שוויון בסיסי של האזרחים בזכות למגורים הוא רעיון מאוים, הוא רעיון שמושם בסימן שאלה, ואפילו הייתי אומר שהוא רעיון שנחסם בדרכו להתממש בעולם המציאות שלנו.

דב חנין: ומאחורי החסימות האלה, אדוני היושב-ראש, אני שומע טיעונים שבאמת האמנתי שכבר יצאו מעולם הדיון הרציני והשקול.

דב חנין: אני, למשל, שומע טיעון שנאמר במלוא הרצינות, שההבחנה במקום מגורים היא לא פגיעה בשוויון – שאפשר להפלות במקום מגורים ועדיין לשמור על שוויון; נפרד יכול להיות גם שווה, אומרים לנו.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, זה היה ב-17 במאי 1954, שבית-המשפט העליון האמריקני קיבל את ההחלטה המפורסמת של Brown v.

דב חנין: Board of Education – זו ההחלטה הראשונה של נשיא בית-המשפט העליון ארל וורן אחרי מינויו לתפקיד.

דב חנין: הוא הוביל את בית-המשפט העליון לפסק-דין חשוב ועקרוני שבו תשעת השופטים קבעו פה-אחד ש-separate but equal is not equal – נפרד אבל שווה הוא לעולם לא שווה.

דב חנין: מה אפשר לעשות, בעולם המציאות תמיד המסלולים הכביכול-שווים שאנחנו נותנים למיעוטים, שאנחנו נותנים, חבר הכנסת גפני, לחרדים – המסלולים הנפרדים האלה הם אף פעם לא שווים.

דב חנין: הם אף פעם לא שווים.

דב חנין: אם אנחנו רוצים לתת שוויון, אנחנו צריכים לאפשר לאנשים את הנגישות המלאה למשאבים – לא במסלולים נפרדים, אלא במסלולים אוניברסליים.

דב חנין: בית-המשפט העליון האמריקני קבע באותו פסק-דין היסטורי, שאותן הוראות סותרות את התיקון ה-14 לחוקה האמריקנית, אותו תיקון מפורסם שמדבר על ה-equal protection of the law.

דב חנין: כאשר אתה פוגע ביכולת של אנשים – באופן שווה – להגיע למשאבי המדינה – שם מדובר על חינוך, אבל אותו הדבר על משאבי המדינה האחרים – כאשר אתה פוגע ביכולת של אנשים להגיע – באופן שווה – למשאבי המדינה, אתה בעצם מונע מהם את אותה הבטחה של התיקון ה-14 של החוקה, שמדבר על equal protection of the law.

דב חנין: אצלנו אין חוקה, אדוני היושב-ראש, אבל גם אצלנו יש הבטחות, שאולי לא זכו למעמד פורמלי חוקתי בעיגון רשמי של הכנסת, אבל מקובל עלינו שהן מבטאות את הרוח הכללית של מדינת ישראל, למשל מגילת העצמאות, שמדברת במפורש על שוויון לכלל האזרחים, בדיוק לפי אותם פרמטרים – או רוב הפרמטרים שאני הזכרתי: מוצא, גיל, לאום וכדומה.

דב חנין: אלה הן הוראות חוקתיות שהיו ימים שרבים במדינת ישראל שאפו שיתממשו אכן במציאות, ולא יהיו רק טקסט יפה שיהיה תלוי על קירות הכיתות בבתי-הספר.

דב חנין: הכנסת חוקקה חוקים שהפסיקה רואה בהם תשתית לחוקה, והם מדברים על כבוד האדם וחירותו, וכבוד האדם בוודאי נפגע כאשר מציעים לאנשים מסלולים מפלים ולא אחידים.

אני רק רוצה להקשות עליך, ברמה המעשית, תוך היבט לרמה העקרונית.

הציבור הערבי רוצה לחיות בקהילות שלו, באורח החיים שלו.

הציבור הדתי החרדי רוצה לחיות באופי החיים שלו.

כך, אנחנו במדינה שבה יש הרבה ייחודיות להרבה מיוחדים, לקבוצות.

החיים עושים את שלהם.

ולכן, יש גם לפעמים צרכים.

למשל, במקום שיש רוב מוצק של עדה אחת, ורוצים לקיים אפשרות להביא גם קבוצה אחרת, פעמים נותנים את האפשרות לקבוצה המבקשת להתיישב במקום מסוים, במגבלות המסוימות, אופי מיוחד.

כי החוק הזה עתיד עוד גם להגיע לפתחנו.

כל הדברים האלה יצרו חוויה ישראלית מאוד מיוחדת, שעד היום, מבלי צורך להתריס אחד כלפי השני, חיינו.

כל אחד חי בצורתו.

בא החוק שלך ויוצר מצב שבו דווקא אנשים שלא רוצים בקיום החיים המשותפים, שכולם יחד וכל אחד לחוד במידת הצורך – דווקא החוק שלך יכול ליצור דברים שיהוו פרובוקציה, כל אחת לחיים של הקבוצה האחרת.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אדוני שאל שאלה חשובה; אני מקווה רק שלא על חשבון זמני.

ראובן ריבלין: עצרתי את השעון.

דב חנין: אענה עליה במלוא הרצינות.

דב חנין: אכן, אדוני היושב-ראש, יש בארץ קהילות שונות, וסביר, אדוני היושב-ראש, שאני לא אבחר לגור, למשל, בשכונת מאה-שערים בירושלים, שבה גר סבי המנוח, עליו השלום, והוא אהב את הקהילה הזו והיה חלק ממנה.

דב חנין: אני לא בחרתי לגור שם, וכנראה גם לא אבחר לגור שם.

ראובן ריבלין: אתה גם רוצה לשמוע רדיו בשבת, ואתה אומר:

ראובן ריבלין: אני לא רוצה להפריע להם; הם לא רוצים להפריע לי.

דב חנין: ולכן גם סבי המנוח מן הסתם לא היה בוחר לגור בשכונה שבה אני גר בתל-אביב.

דב חנין: אין לי טענות אליו, ולא היו לו טענות אלי – בעניין הזה, לפחות.

דב חנין: אלא שכאן אנחנו מדברים בבחירה חופשית של האזרח, והבחירה הזאת היא לגיטימית.

דב חנין: אזרחי ישראל היהודים יכולים – ואני עוד לא שמעתי על אזרחים כל כך רבים שרוצים לגור בעיר סח'נין; לא סביר שיגורו שם.

דב חנין: וגם לא שמעתי על תושבי העיר סח'נין שבוחרים לגור דווקא בשכונת מאה-שערים.

דב חנין: לכן יש דברים שהם הנטיות והבחירות הטבעיות של אנשים, שעמם אין לי ויכוח.

דב חנין: אני שואל שאלה אחרת, על הרצון של אנשים כן לחיות במקום מסוים; לא על מי שלא רוצה להגיע.

דב חנין: המטרה של החוק הזה זה לא לייצר מנגנונים מלאכותיים, אבל החוק כן קובע שהזכות קיימת לכל אזרח לבחור מקום מגורים ולא להיות מופלה לרעה ביכולת ובנגישות שלו להיכנס למקום המגורים הזה ולגור בו.

ראובן ריבלין: ברור, זה קיים.

דב חנין: היום זה לא קיים, וזה יהיה קיים עוד פחות, אדוני היושב-ראש, אם כמה מהיוזמות שנמצאות, לצערי, תתקדמנה.

דב חנין: לכן במובן הזה החוק הזה הוא קצת תרופה למכה שכבר הגיעה אלינו; לא תרופה מוקדמת, אלא תרופה בזמנה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, כשאני מסתכל על המצב, והזכרתי את פסק-הדין של בית-המשפט העליון האמריקני בעניין Brown v.

דב חנין: Board of Education, צריך להזכיר, אגב, שאותו בראון היה כומר שחור, אוליבר בראון, שעתר נגד ועדת החינוך של טופיקה, קנזס, שהובילה להפרדה בחינוך במדינת קנזס.

דב חנין: אבל כשאני חושב על המקום שבו אנחנו נמצאים היום, במדינת ישראל, אדוני היושב-ראש, אני חושב שבעצם חזרנו במנהרת הזמן 115 שנים אחורה; אנחנו חזרנו במנהרת הזמן לימים שבהם בארצות-הברית היתה הלכה אחרת, שהאמריקנים היום מאוד מתביישים בה, זו ההלכה של פסק-הדין של Plessy v.

דב חנין: , מ-1896, שאמרה שכן, זה לגיטימי, מותר להפריד ועדיין לשמור על השוויון; אנחנו יכולים להיות נפרדים, אבל שווים.

דב חנין: פסק-הדין הזה של 1896 הוא פסק-דין שהמשפט האמריקני מתבייש היום לחזור אליו.

דב חנין: אנחנו, אדוני היושב-ראש, הולכים ומתקדמים אליו היום.

דב חנין: הדברים האלה הם מדאיגים והם מסוכנים, ואני מבקש את ההצעה הזו לשקול בכובד ראש, כמנגנון תיקון והצלה, שהוא כמעט ברגע האחרון מופנה אל הכנסת ואל המערכת הפוליטית שלנו, כדי לאפשר לנו להתעשת ולחזור לעקרונות יסוד ראויים לחברה דמוקרטית באמת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: כבוד השר בגין ישיב על ההצעה.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד המציע, חברי חבר הכנסת דב חנין, כפי שאמר המציע, הצעה זו נולדה כי הזמן גרמה ונסיבות הזמן גרמוה.

זאב בנימין בגין: מבחינה זו בוודאי לבי עם המציע ועם כוונותיו הטובות.

זאב בנימין בגין: אכן, הרקע הציבורי להעלאת הצעה זו אינו נוח, מפני שהוא סותר, על-פי גילויי דעת שהופרחו לאוויר לפני חודשים אחדים – שעל-פיהם הציבור נקרא אכן להפלות אנשים, אזרחים או תושבים, ערבים, ביכולתם למצוא דיור הולם ביישובים יהודיים, למשל בצפת לסטודנטים ערבים.

זאב בנימין בגין: נאמר רבות בעניין זה; אף אני הקטן הוספתי משלי בציבור, בתקשורת ומעל הדוכן הזה.

זאב בנימין בגין: אני חושב שאנחנו מתקרבים למיצוי של הדיון הציבורי, לפחות מבחינת יכולתי להביא נימוקים חדשים, במלים אחרות.

זאב בנימין בגין: המצב אינו תקין, וכבר נשאל בזמנו לגבי אותו גילוי דעת, שמקורו בצפת, האם ניתן לנקוט אמצעים משפטיים, משמעתיים.

זאב בנימין בגין: אני הייתי בין אלה שסברו שיש גבול ליכולת המשפט לטפל בעניין זה; יש גבול ליכולת לנקוט אמצעים משמעתיים, ואף כאן אני חושב, לפחות מן הסיבות שהצביע עליהן כבוד היושב-ראש בדו-שיח עם המציע לפני דקות אחדות – לא כל כוונה טובה ניתנת למימוש באמצעות חקיקה.

ראובן ריבלין: יכולה גם ליצור הצדקות לחקיקה שממנה אנחנו פוחדים.

זאב בנימין בגין: בהיעדרו מן הארץ, אדוני היושב-ראש, של שר המשפטים, על-פי החלטת הממשלה, במקרים כאלה אני ממלא את מקומו, לכן אקרא בפניכם עכשיו את חוות הדעת המשפטית, המקצועית, מטעם משרד המשפטים לעניין זה: על-פי המצב המשפטי בישראל כיום, אדם המבקש להתקשר בחוזה ביחס לנכס בבעלותו או ביחס לזכויות בנכס, זכאי לבחור את זהות הצד שכנגד כאוות נפשו.

זאב בנימין בגין: יש להעדיף את זכויותיו החוקתיות של מציע הדיור לקניין, לחופש החוזים ולפרטיות על פני זכותו החוקתית של מחפש הדיור לשוויון.

זאב בנימין בגין: הטלת איסור גורף על מציע הדיור, שהוא אדם פרטי, להפלות בין מחפשי דיור ללא חריגים וללא אפשרות להתחשב בטיב העסקה, בזהות המתקשרים, בטיב הנכס נשוא העסקה וביתר נסיבות העניין שעשויות להצדיק הבחנות בין מחפשי דיור במצבים מסוימים, מהווה העדפה בלתי-מידתית של זכותו של מחפש הדירה לשוויון על פני זכויותיו החוקתיות האחרות של מציע הדיור.

זאב בנימין בגין: מכיוון שכך, לא בכדי מיעט המחוקק לאורך השנים להטיל על יחידים את החובה לפעול בשוויון במסגרת המשפט הפרטי, וזאת נוכח הפגיעה המשמעותית בזכויות הקניין הכרוכה בכך.

זאב בנימין בגין: נוכח האמור לעיל מתנגדת הממשלה להצעת החוק.

זאב בנימין בגין: אחזור, לסיום, על מחשבתי בעניין זה: אין לנו למעשה היום תרופה יעילה, אלא בהעלאת מקרים של אפליה כלפי ציבור זה או אחר, ודאי כלפי הציבור הערבי, לדיון ציבורי, תוך גינוי המפלים, הקוראים לאפליה, תוך גינוי הבסיס הרעיוני שלהם, אם קיים כזה.

זאב בנימין בגין: בהתחשב במגבלות המשפטיות המעשיות, כפי שעלו בדקות האחרונות כאן, אני מבקש מהכנסת לדחות את הצעת החוק הזאת.

זאב בנימין בגין: תודה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה לשר בגין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין, חמש דקות אתה יכול להשיב על תשובת הממשלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת סוייד, אני וחבר הכנסת בגין מזמינים אותך לקנות דירה בבית – – –

חנא סוייד: לא, לא הוא – – –

ראובן ריבלין: – – – ואתה בוודאי מזמין גם – ואתה מזמין אותי לקנות אצלך.

ראובן ריבלין: אני לא בטוח שאתה רוצה או שאנחנו רוצים.

חנא סוייד: – – – תשובה – – –

ראובן ריבלין: התשובה היא חרב פיפיות.

חנא סוייד: – – – להראות לך הבדל בין התשובה – – –

ראובן ריבלין: בוודאי ובוודאי.

ראובן ריבלין: אין ויכוח בכלל.

ראובן ריבלין: אם אני רוצה להשכיר דירתי לך, אין שום מניעה בחוק הישראלי, כמו שאם אתה רוצה להשכיר את דירתך לי במקום מושבך, אין שום מניעה בחוק הישראלי.

ראובן ריבלין: הבעיה היא עם החברות ששנינו חיים בתוכן.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, האזנתי ברוב קשב לתשובתך, ואני רוצה להקדים לדברי ולומר שאני בהחלט מעריך את העובדה שאתה, אדוני השר, וגם אתה, אדוני היושב-ראש, בהזדמנויות שונות הבעתם באמירות חדות, נוקבות וחשובות את עמדתכם ביחס לאותם תהליכים – – –

ראובן ריבלין: השר איתן.

ראובן ריבלין: השר בגין.

דב חנין: השר איתן והשר מרידור, שנמצאים אתנו.

ראובן ריבלין: השר מרידור, התכוונתי להגיד.

דב חנין: אני מעריך את עמדתכם, אני חושב שזו עמדה ראויה, חשובה, והיא, אגב, ממשיכה מסורת מפוארת שאי-פעם בעבר היתה כנראה מסורתה של תנועת החרות או התנועה הרוויזיוניסטית.

דב חנין: אלא שבעת שאנחנו כנראה מסכימים בינינו על האנליזה, או על הדיאגנוזה, אנחנו כנראה חלוקים בשאלת המדיקציה, בשאלת התרופה.

דב חנין: ואכן, אדוני השר, אתה באופן פתוח אמרת שאין לנו היום תרופה יעילה.

דב חנין: והגינוי כנראה לא מספק, כי יש מצבים שבהם גינוי כבר לא עוזר – הוא נשמע רק באוזני אלה שמוכנים לשמוע אותו, ורבים יותר ויותר כבר לא מוכנים לשמוע את דברי הגינוי, וממשיכים בדרכם – לטעמי, הרעה והמסוכנת – כאילו לא נאמרים דברים וכאילו לא נאמרו דברים מעולם.

מיכאל בן-ארי: אתה מפקיר – – – שמעון-הצדיק, ואחר כך אתה תתחסל.

דב חנין: זה הזמן שבו החוק צריך להתערב.

מיכאל בן-ארי: – – –

דב חנין: זה הזמן שבו החוק צריך להתערב.

מיכאל בן-ארי: אתה מתנהג – – –

ראובן ריבלין: מספיק, חבר הכנסת בן-ארי.

מיכאל בן-ארי: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי.

מיכאל בן-ארי: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, אתה לא נואם.

מיכאל בן-ארי: – – –

ראובן ריבלין: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

מיכאל בן-ארי: אבל הוא – – –

ראובן ריבלין: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

מיכאל בן-ארי: אבל הוא – – –

ראובן ריבלין: אתה לא תשליט פה טרור.

מיכאל בן-ארי: זה לא טרור.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

מיכאל בן-ארי: זו התחסדות – – –

ראובן ריבלין: אתה לא תקרא לחבר כנסת מתחסד, כפי שהוא לא יקרא לך מה שהוא רוצה לקרוא לך.

ראובן ריבלין: כל אחד יחיה בזכות השליחות שהוא נשלח אליה.

אריה אלדד: "מתחסד" זה לא ביטוי פרלמנטרי?

דב חנין: אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: יש בכך, חבר הכנסת – מתחסד זה אדם שלא אומר את דעתו.

ראובן ריבלין: מה אתה אומר?

דב חנין: אדוני.

מיכאל בן-ארי: הוא מצטייר כמישהו ליברל.

ראובן ריבלין: הוא לא מצטייר – – –

מיכאל בן-ארי: הוא פועל נגד יהודים.

ראובן ריבלין: הוא לא מצטייר יותר ממה שהוא אומר.

מיכאל בן-ארי: הוא פועל נגד יהודים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, אתה באמת חושב שאתה יכול לשלוט בכל – אומנם אתה יושב במקום אסטרטגי מאוד, אני רואה את כולם ואתה רואה את כולם, אבל בסך הכול אני מנהל את הישיבה.

ראובן ריבלין: אתה לא יכול.

ראובן ריבלין: אתה יכול לקרוא קריאת ביניים, אני נותן לך, אבל אי-אפשר נאומים.

ראובן ריבלין: בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, זה הזמן שמחייב פעולה.

דב חנין: הגינוי כבר לא מספיק.

דב חנין: כאשר אנחנו רואים מכתבי רבנים שבאים האחד אחרי השני, כאשר אנחנו רואים חרמות ונידויים על מי שמעז להשכיר את דירתו לערבי, כאשר אנחנו רואים לחץ חברתי על מי שעושה את המעשה "שלא ייעשה" ומשכיר דירה לסטודנט ערבי בצפת, זה הזמן לחוק להתערב.

דב חנין: שמעתי את דברי עמיתי ממשרד המשפטים, ואני חייב לומר ששמעתי אותם בצער רב – הדיבורים האלה על זכות הקניין – נראים כמין אנשים שנמצאים באיזו בועה מנותקת שמרחפת לה בחלל האוויר, לא במציאות שלנו, לא בהתמודדות החברתית שמתרחשת אצלנו.

דב חנין: התבערה נמצאת בבית שלנו, ואם לא נדע לעשות מעשה ולהגן על הבית המשותף הזה מפני מי שמשליך בו אש זרה של שנאה ואפליה, ואם לא נדע להגן על הבית המשותף הזה, לא יישאר בית כזה.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, זה לא רגע להתפלפלויות משפטיות פורמליסטיות על יחסים בין זכות הקניין לבין זכותו של מבקש השכירות לקניין, שהיא, אגב, לא פחות זכות קניין לטעמי מכל זכות קניין אחרת, אבל לא זה הזמן לנהל את הוויכוח הזה.

דב חנין: ואם השאלה היא שאלה של איזונים מדויקים בהצעת החוק, תתכבד הממשלה, תתמוך בעיקרון, ועל האיזונים נתווכח בהמשך הדרך.

דב חנין: זה הרגע לאמירה ערכית ברורה של החברה הישראלית: אפליה אסורה, אפליה – לא בבית-ספרנו, אפליה – לא בדירותינו, לא בשכונותינו, לא בארץ הזאת.

דב חנין: אם הכנסת לא תעשה את המעשה הזה, עמיתי חברי הכנסת – –

מיכאל בן-ארי: מה אתה – – –

ראובן ריבלין: – – – חבר הכנסת.

דב חנין: – – אנחנו נמשיך ונגלוש במדרון מסוכן.

דב חנין: היום הוא נראה לכם מדרון שהוא בעייתי רק למיעוט, אבל אני רוצה לומר לכם באופן מאוד מאוד אמיתי: המדרון הזה מסוכן גם לרוב.

דב חנין: ומי שמתחיל באפליית ערבים יסיים או ימשיך באפליית אתיופים, באפליית בעלי נטייה מינית אחרת; מי שמתחיל באפליית ערבים יסיים בחורבן חברתי מלא של החברה הישראלית.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת דב – – –

דב חנין: ולכן – משפט אחרון, אדוני היושב-ראש – אני רואה את ההצבעה היום כהצבעה ערכית, בעלת חשיבות גדולה, וכהזדמנות חשובה של הכנסת לבוא לציבור הישראלי ולומר לו: אנחנו שמנו תמרור עצור במדרון החלקלק והמסוכן.

מיכאל בן-ארי: האם ליהודים מותר – – – לשמעון-הצדיק?

דב חנין: זה תמרור עצור לציבור הישראלי – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי – –

דב חנין: – – וזה תמרור עצור גם בשבילנו.

ראובן ריבלין: – – הוא מסיים.

ראובן ריבלין: הוא מסיים – –

מיכאל בן-ארי: האם ליהודים מותר – – – בשמעון-הצדיק?

ראובן ריבלין: – – הוא מסיים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הוא מסיים.

ראובן ריבלין: שב.

ראובן ריבלין: שב.

מיכאל בן-ארי: אבל הוא צבוע.

ראובן ריבלין: שב.

ראובן ריבלין: שב.

ראובן ריבלין: אתמול יכולת לומר את זה בישיבה שקיימת כשהכנסת פעלה.

ראובן ריבלין: היית יכול לומר את זה שם.

מיכאל בן-ארי: אבל הוא צבוע.

ראובן ריבלין: לא, אתה לא תבחר את הזמן שבו תוכל לומר את דברך.

ראובן ריבלין: יש לך זמן פה כל זמן שהכנסת עובדת.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה, ואנחנו מצביעים על הצעת חוק שוויון ההזדמנויות במקום מגורים, התשס"ט–2009, של חבר הכנסת דב חנין.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 14 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 59 נמנעים – 1 ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק שוויון ההזדמנויות במקום מגורים, התשס"ט–2009, נתקבלה.

ראובן ריבלין: 14 בעד, 59 נגד, אחד נמנע.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק של חבר הכנסת חנין, הצעת חוק שוויון ההזדמנויות במקום מגורים, התשס"ט–2009, לא עברה, וירדה מסדר-היום.

ראובן ריבלין: [הצעת חוק פ/2431/18; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים.

ראובן ריבלין: הצעת חוק מתן הנחות בתעריפי מים וביוב לאוכלוסיות נזקקות (תיקוני חקיקה), התש"ע–2010, של חבר הכנסת שלמה מולה – בבקשה.

ראובן ריבלין: ישיב שר התשתיות הלאומיות, השר עוזי לנדאו.

עוזי לנדאו: – – –

ראובן ריבלין: אתה לא יודע על מה מדובר – מדובר על הצעת חוק מתן הנחות בתעריפי מים וביוב לאוכלוסיות נזקקות.

עוזי לנדאו: אני לא – – –

ראובן ריבלין: הממשלה הודיעה לנו שאתה משיב.

ראובן ריבלין: אם אתה לא יודע על מה מדובר, אתה יכול לשמוע.

ראובן ריבלין: להערכתי אתה תוכל לשמוע מה שהוא אומר.

ראובן ריבלין: בהכירי אותך, תדע מה לענות.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, רבותי השרים, הנושא של המים – הם מצרך חשוב לכל אזרח בישראל.

שלמה מולה: אולי זה אחד המצרכים שבלעדיו אי-אפשר להתקיים בחיים.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני יודע, נושא המים נדון כאן הרבה פעמים בהרבה מאוד הצעות חוק, וגם בוועדות הכנסת.

שלמה מולה: הנושא של תאגידי המים, הנושא של התייקרויות המים, התפלת המים, כל הנושאים האלה נדונים, נדונים, נדונים.

שלמה מולה: אבל כאן, בהצעת החוק הזאת, אנחנו לא באים לעסוק בשלוש הסוגיות: סוגיית התאגידים; בעיית המים במדינת ישראל – לצערי הגדול, גם השנה, כנראה, תהיה לנו בעיה קשה.

שלמה מולה: אין גשם.

שלמה מולה: בהצעת החוק הזאת אנחנו מבקשים דווקא להושיט סיוע, עזרה, לאותם אנשים שאין להם יכולת כלכלית, בעיקר אוכלוסיות הרווחה, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: אוכלוסיות הרווחה, שפעם ראשי רשויות או מחלקות הרווחה ברשויות יכלו לתת מכתבי המלצה לרשות המקומית, שגובה סכומי כסף עבור מים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, רק תדע, כוונתך היא מעולה, אבל כל שר הוא גם איש פוליטי, ואז הוא יחליט, יקבע איפה הוא ייתן הנחות מים לפי מספר חברי מרכז של אותה עיר.

שלמה מולה: רגע, רגע, שנייה, רגע, שנייה.

שלמה מולה: לא, אדוני, אם תיתן לי להשלים את דברי, אני אהיה הרבה יותר ברור אולי.

שלמה מולה: הבקשה שלנו, הבקשה שלנו – בכל הרשויות יש ועדות רווחה, נכון?

שלמה מולה: ועדות הרווחה, בהמלצה של עובדים סוציאליים.

שלמה מולה: משפחה שהיא קשת-יום, שכמעט אינה יכולה להתקיים בלי סיוע הרווחה, מה שאנחנו באים ואומרים: תהיה סמכות לראשי רשויות, לא לשר; תהיה להם סמכות לתת הנחה ראויה לאותה משפחה, כמו שעושים הנחה בארנונה, כמו שעושים הנחה בכל מיני דברים שהממשלה נותנת.

שלמה מולה: כל מה שאנחנו באים ואומרים: תחזירו עטרה ליושנה.

שלמה מולה: ככה זה היה עד שהקימו את תאגידי המים.

שלמה מולה: כרגע, בחוק הקיים – – –

ראובן ריבלין: תבוא שכונה למועמד לראשות עיר ותאמר לו: אם לא תוריד לנו את מחיר המים, תיתן לנו הנחה, לא נבחר בך.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני חוזר ואומר, אני בא ואומר: מדובר כאן במשפחות שיש להן תיקים ברווחה ומשפחות שמאוד קשה להן; חיים מקצבת הביטוח הלאומי, חיים מקצבת הילדים, חיים מקצבת נכות, לא כאלה שאתה יודע ברווחה שמשתכרים מעל הממוצע במשק או ששני בני-הזוג עובדים.

שלמה מולה: אנחנו מדברים על המשפחות – קשישים, חד-הוריות, עולים.

שלמה מולה: מדובר באנשים שהם באמת – לכן באנו ואמרנו שאם הממשלה תשכיל לקבל את הצעת החוק, יחד עם שר הרווחה, יחד עם שר התשתיות, יחד עם שר האוצר, יכולים להתקין תקנה יחד, בשיתוף פעולה עם השלטון המקומי, במי באמת, בסופו של דבר, ידובר כאשר מדובר באוכלוסיות במצוקה.

שלמה מולה: אני מכיר, אני יודע שאפשר תמיד לקחת את העניין למקום שבו מישהו אחר יקבל, כאלה, ראשי רשויות שקרובים לשר כזה או אחר.

שלמה מולה: אני לא מדבר, אדוני היושב-ראש, על כאלה.

שלמה מולה: אני מדבר על משפחות.

שלמה מולה: אני אחזור: משפחות הרווחה, שקשה להן מאוד.

שלמה מולה: מחירי המים עלו.

שלמה מולה: במצב הזה – כמעט בלתי אפשרי.

שלמה מולה: אפילו גם קוב המים שהם מקבלים, איך אפשר במחירי המים שעלו לשמים?

שלמה מולה: נכון, הוויכוח הוא ויכוח גדול, לא הגענו לפתרון, אבל בינתיים אותן משפחות ממשיכות להיות מרוסקות.

שלמה מולה: הם לא יכולים להתקיים.

שלמה מולה: נכון, יהיו כאלה שיגידו לי: מה זה עוד 100 שקל?

שלמה מולה: עוד 200 שקל?

שלמה מולה: אני רוצה לספר לך, אדוני היושב-ראש, דווקא למשפחות האלה, משפחות שנזקקות לרווחה, 100 שקל, 50 שקל, שהם יכולים לקנות אתם מצרך של לחם לילדים שלהם, זה דבר חשוב.

שלמה מולה: למה המדינה, עם האוצר, המשאבים הלאומיים שלה, של מים, לא יכולה לסבסד לאותן משפחות?

שלמה מולה: אפשר לקבוע תמיד קריטריונים, אפשר לקבוע קריטריונים מחמירים ואפשר לקבוע שראשי הרשויות, אם אנחנו לא סומכים עליהם – אם אני לא יכול לסמוך על מנהל מחלקת הרווחה של אותה רשות, שכל שיקוליהם זה שיקולים מקצועיים בלבד, אז למה?

שלמה מולה: מה זה הדבר הזה, אטימות הלב הזאת של הממשלה הזאת?

שלמה מולה: איך אפשר להיות אטומים לגבי משפחות קשות-יום?

שלמה מולה: איך אפשר לבוא ולהגיד שכל מה שראשי הרשויות עשו לפני כן, שנתנו הנחה במים, זה לא בסדר, ועכשיו, יאללה, בואו ניתן את זה לתאגידי המים, יעשו מה שהם רוצים?

שלמה מולה: לכן, כל מה שאנחנו מציעים, אדוני היושב-ראש: יחזירו לראשי הרשויות.

שלמה מולה: יכול להיות שאפשר לתקן את חוק תאגידי המים יחד עם החוק הזה, לאפשר הנחה, לאפשר הנחה ראויה לאותן משפחות כדי שהן יוכלו להתקיים.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, כל המוסיף יותר, זה מיותר.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: השר לנדאו, השר לתשתיות לאומיות, יעלה ויבוא, ישיב בשם הממשלה.

ראובן ריבלין: רבותי, אם חבר הכנסת מולה, מול התנגדות הממשלה לא יבקש לדבר ולהשיב, אנחנו עוברים מייד להצבעה.

ראובן ריבלין: שלא תהיינה אי-הבנות.

ראובן ריבלין: נא לצלצל.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לב כולנו למשפחות הדלות, שעם ההוצאות הגדלות והולכות בתחומים רבים ביותר, הן צריכות כרגע להתמודד גם עם ההוצאות הגדלות בתחום המים.

עוזי לנדאו: ההוצאה העיקרית הגדולה בתחום המים היתה בשנה שעברה, לקראת סופה, לקראת 1 בינואר.

עוזי לנדאו: לאחר ששנים ארוכות לא העלו את מחירי המים, הועלה מחיר המים בשיעור ניכר ביותר, כי גישת מדינת ישראל ברגע זה היא – על-פי החלטת הכנסת בתקופה שבה עבר החוק, כאשר קדימה עמדה בראשות הממשלה – שאת כל הוצאות המים מכסים מתעריף המים.

עוזי לנדאו: ולכן, חבר הכנסת מולה, בראש ובראשונה – אני מקווה שאתה שומע, שאתה מקשיב.

עוזי לנדאו: חבר הכנסת מולה, אליך: עליית מחירי המים, בין השאר, בהיקפים גדולים ביותר, נבעה מהחלטה של ממשלה שקדימה עמדה בראשה.

עוזי לנדאו: בוא נתחיל ונשים דבר דבור על אופניו.

עוזי לנדאו: הסיבה השנייה לעליית מחיר המים היא העובדה שמדינת ישראל נכנסה לפרויקטים רציניים בתחומי ההתפלה ובתחום המפעלים שאמורים – מעבר להקמת מפעלי התפלת המים – לרכז את המים, לאסוף אותם ממתקני ההתפלה ולפזר אותם בכל רחבי הארץ.

עוזי לנדאו: זה עולה הרבה כסף.

עוזי לנדאו: ועל כן, לצערנו, מי שבסוף את הדברים האלה נושא על כתפיו הם אזרחי המדינה, או במתכונת של מחיר מים, תעריף מים ישיר, כפי שזה נחקק בתקופה שאתם הייתם בשלטון, או במתכונת של מיסוי כללי, ואז זה בא מהתקציב.

עוזי לנדאו: כמובן, כל מדינה צריכה להטות אוזן לחלשים ביותר שבתוכה, ואני מניח, חבר הכנסת מולה, שזאת הסיבה שבגללה אתה מציע לעשות את זה על-ידי כללים שייקבעו ותנאים למתן הנחות לאוכלוסיות נזקקות על שירותי המים ושירותי הביוב.

עוזי לנדאו: אבל הדרך שבה אתה מנסה לעשות זאת זה – דרך התעריף.

עוזי לנדאו: יש שתי דרכים: דרך אחת זה דרך התעריף, דרך שנייה זה באמצעות מתן סיוע ישיר למשפחות הנזקקות, ואז, עם תוספת הסיוע שהן יקבלו – – –

ראובן ריבלין: סבסוד הנצרך ולא המצרך.

עוזי לנדאו: אומר יושב-ראש הכנסת:

עוזי לנדאו: סבסוד הנצרך ולא סבסוד המצרך.

עוזי לנדאו: תן עוד 100, 200, 300 שקל בחודש למשפחה הנצרכת, והיא תחליט מה היא עושה, בכמה מזה היא משתמשת למים, בכמה מזה היא משתמשת לחשמל, בכמה מזה היא משתמשת לקניית אוכל או שירותי בריאות.

עוזי לנדאו: אלה שתי דרכים שונות.

עוזי לנדאו: חבר הכנסת אלקין.

ראובן ריבלין: הוא אוסף את הרוב.

ראובן ריבלין: הוא אוסף את הרוב.

עוזי לנדאו: היתה לי שאלה אליו משום שהוא הפנה אלי שאלה קודם.

ראובן ריבלין: הוא לא נמצא, אני מאוד מצטער.

עוזי לנדאו: בכל מקרה, אלה שתי הדרכים.

עוזי לנדאו: אני יכול לומר לך שאני נוטה בוודאי לא מעט בכיוון שאתה מציע.

עוזי לנדאו: כבר עשה את זה השר משה כחלון בחוק דומה – בתיקון דומה לחוק החשמל.

עוזי לנדאו: ובתיקון הדומה לחוק החשמל שהכניס השר – היום השר, אז חבר הכנסת – כחלון, משפחה רשאית להשתמש בתעריף מוזל, בתעריף – נדמה לי – של 50% מתעריף החשמל, עד גג של כמות קילוואט/שעה מסוימת בחודש, וזה אכן נעשה דרך החוק ההוא.

עוזי לנדאו: בחוק החשמל זה היה אפשרי, בחוק המים זה כרגע בלתי אפשרי.

עוזי לנדאו: חבר הכנסת אלקין, היתה לך שאלה.

עוזי לנדאו: אני רוצה גם להשיב תשובה.

זאב אלקין: – – –

עוזי לנדאו: בכל מקרה, חבר הכנסת מולה, שתי דרכים יש; דרך אחת – והיא מקובלת עלי כמו הדרך השנייה – היא כמו שאתה מציע, באופן עקרוני, והיא דרך דומה לדרך שהציע חבר הכנסת כחלון.

עוזי לנדאו: דרך שנייה, ועליה האוצר עומד, זה לעשות זאת דרך סבסוד הנצרך.

עוזי לנדאו: אני אוסיף שרשות המים פועלת כרגע להוסיף עוד מדרגה לתעריף.

עוזי לנדאו: יהיו שלוש מדרגות לתעריף.

עוזי לנדאו: מדרגה אחת היא המדרגה למי שבאמת אינם יכולים, היא המדרגה הפשוטה ביותר של התעריף, הזולה ביותר; מדרגה נוספת – לרוב הציבור, ומדרגה שלישית – למי שמשתמשים במים באופן מופרז.

עוזי לנדאו: המדרגה הראשונה אמורה להיות מסובסדת, והמשרד, יחד עם רשות המים, סיכמו את הנושא הזה בדיוק כשהפנים הם לדלת העם.

עוזי לנדאו: המדרגה המרכזית והמדרגה האחרונה ישלמו וישתמשו, יטו כתף, כדי שהדלים יותר ישלמו פחות.

עוזי לנדאו: זאת הגישה.

עוזי לנדאו: הדיונים עדיין בעיצומם, כאשר תהיה החלטה – אני חושב שאז יהיה טעם לדון גם בהצעה שאתה מדבר בה.

עוזי לנדאו: אני מציע, על כן, להציג את עמדת הממשלה.

עוזי לנדאו: היא מתנגדת להצעת החוק הספציפית, כפי שאתה מציג אותה.

עוזי לנדאו: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, לרשותך חמש דקות להשיב, אם אתה רוצה.

ראובן ריבלין: עד חמש דקות.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: הוא גם יכול גם לא להשיב, השר.

ראובן ריבלין: אם הוא היה רואה שאתה לא נמצא פה הוא לא היה משיב.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, קודם כול, אני מצטער לשמוע שאתם משתמשים – כדי להצדיק את הדריסה שלכם, של הממשלה הזאת, את האוכלוסיות החלשות – אתם הולכים ונזכרים מה היה לפני שנתיים, בממשלה הקודמת.

שלמה מולה: זאת קלישאה כבר.

שלמה מולה: אי-אפשר כבר לשמוע את זה, אדוני השר.

שלמה מולה: אי-אפשר להאשים את הממשלה הקודמת – לכן אנחנו מתנגדים עכשיו.

שלמה מולה: אתם – שנתיים.

שלמה מולה: אדוני השר, מחירי המים עולים, מחיר הדלק עולה, אני אומר לך – או שאתם חיים בישראל, יחד אתנו, או שאתם לא חיים בישראל.

שלמה מולה: אני חושב שפיזית אתם חיים פה, אבל אתם לא מסתובבים – מה שקורה – איך אפשר לבוא ולהשוות, אדוני השר, את המשפחה קשת-היום הזאת מדימונה, או מירוחם, או מקריית-שמונה, או מתל-אביב, עם כאלה שהם יכולים?

שלמה מולה: מה הבעיה שאתם תבואו ותגידו – נגלה קצת חמלה וניתן?

שלמה מולה: הרי אתם לא מסוגלים.

שלמה מולה: יום לפני הבחירות אתם תסתובבו, תלכו ותגידו לאוכלוסיות האלה: אנחנו נעזור לכם, תתמכו בנו בבקשה.

שלמה מולה: אתם לא עושים כלום, אתם לא נותנים אפילו תקווה, דווקא לאותן המשפחות.

שלמה מולה: מה אנחנו אמרנו לכם?

שלמה מולה: אנחנו אומרים: תנו למשפחות קשות-היום, כמו שהיה לפני שלוש שנים, שנתיים.

שלמה מולה: מה אמרנו לכם?

שלמה מולה: אנחנו אומרים: תאפשרו הנחה.

שלמה מולה: לא אמרנו: אל תיתנו.

שלמה מולה: מחיר הדלק עולה.

שלמה מולה: מי נפגע, אדוני השר?

שלמה מולה: עוד פעם האוכלוסיות החלשות, עוד פעם הנסיעה בתחבורה הציבורית מתייקרת, עוד פעם אותם אלה שלא יכולים, רק עולים על אוטובוס ונוסעים.

שלמה מולה: ומי עוד נפגע מהמים?

שלמה מולה: אותן האוכלוסיות.

שלמה מולה: לבוא ולהגיד: אנחנו מסבסדים את המצרך ואת הנצרך – אני חושב שזה לא ראוי וזה לא נכון.

שלמה מולה: אני רוצה להגיד עוד פעם: אני חושב שעם קצת גילוי של הוגנות כלפי אזרחי מדינת ישראל היה אפשר להעביר את החוק הזה.

שלמה מולה: אני דווקא מתפלא על האגף החברתי, גם של הליכוד, גם של ש"ס, שבאים ואומרים – אנחנו – כל יום מספרים לנו כמה שהם חברתיים.

שלמה מולה: מה יותר חברתי מזה שבאים ואומרים: בואו ניתן הנחה למשפחה קשת יום?

שלמה מולה: מים, לא משהו אחר.

שלמה מולה: אתם הוספתם קצבאות של האנשים האלה?

רוני בר-און: שלמה, שיישתו דלק, זה יותר זול ממים כבר.

חיים כץ: אני לא שומע מה שאתה אומר.

חיים כץ: כשאתה צועק לא שומעים מה אתה אומר.

שלמה מולה: אתה רוצה לשמוע?

שלמה מולה: אז אני אסביר לך, השר כץ.

שלמה מולה: לא השר, חיים כץ, אני רוצה להגיד לך; כל מה שאני פונה אליך ואומר לך: תעזור למשפחה הזאת, קשת-היום, בלוד – –

ראובן ריבלין: אם אין מים תאכלו עוגות.

שלמה מולה: – – שיש לה הרבה מאוד הוצאות, מחירי המים עלו, היא לא מסוגלת לסיים את החודש.

שלמה מולה: תאפשר לרשות העיר, באמצעות ועדות הרווחה, לתת להם הנחה במים.

שלמה מולה: עכשיו הבנת?

שלמה מולה: זה הכול.

שלמה מולה: תודה רבה לך.

רוני בר-און: שלמה, שיישתו בנזין, זה יותר זול.

ראובן ריבלין: היום עוגות יותר זולות מלחם.

ראובן ריבלין: בבקשה, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: רבותי, נא לשבת.

ראובן ריבלין: הצעת חוק מתן הנחות בתעריפי מים וביוב לאוכלוסיות נזקקות (תיקוני חקיקה), של חבר הכנסת שלמה מולה – נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 29 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 47 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק מתן הנחות בתעריפי מים וביוב לאוכלוסיות נזקקות (תיקוני חקיקה), התש"ע–2010, נתקבלה.

ראובן ריבלין: 29 בעד, 47 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק של חבר הכנסת מולה לא עברה.

ראובן ריבלין: [הצעת חוק פ/2662/18; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת חוק ניירות ערך (תיקון – דיווח תאגיד לחיפוש נפט), של חבר הכנסת ד"ר נחמן שי.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הסוגיה של דיווחים על חיפושי נפט וגז עלתה לאחרונה בעוצמה רבה, גם מפני שנתגלה, תודה לאל, גז, אבל גם מפני שלאורך תקופה ארוכה מאוד התפרסמו דיווחים על מציאה לכאורה של נפט, והדיווחים האלה היתה להם השפעה גדולה על ערכן של החברות האלה וערך המניות שלהן במסחר בבורסה.

נחמן שי: הדבר הזה העלה את המחירים ויצר בהחלט רווחים לבעלי המניות, הגדולים והקטנים, בחברות האלה.

נחמן שי: מסתבר שהעניין הזה לא היה מוסדר כהלכה, ואינו מוסדר כהלכה בחוק עד עצם היום הזה, וזה הזמין שימוש לרעה בדיווחים האלה, דיווחים שגם הפכו להיות במקרים מסוימים למעין פרובוקציה מסוימת שמאיצה את המחיר, וגם כשאחר כך מתברר שהמחיר גבוה והמניה אינה משקפת בהכרח את הערך של הגילוי.

נחמן שי: אני, בעזרת מומחים, העליתי הצעת חוק כדי להסדיר את הנושא הזה, של דיווחים, והצעתי ששר האוצר יתקין תקנות לעניין חובת הדיווח של תאגיד לחיפוש נפט, ובכלל זה הפרטים שיש לכלול בדוחות או בהודעות המוגשות על-ידי התאגיד לעניין דיווח מיידי על אירועים מסוימים הנוגעים לחיפוש נפט על-ידי התאגיד.

נחמן שי: העברתי את המחשבות שלי ואת טיוטת ההצעה הזאת לרשות לניירות ערך, והנה קרה דבר חשוב ביותר, שמסביר במידה מרובה ומצדיק את הצורך בהצעת החוק הזאת.

נחמן שי: הרשות לניירות ערך, שעסקה ועוסקת כל הזמן בהסדרת הפעילות בבורסה, הסתייעה בהצעת החוק הזאת, ובעצם היוזמה שאני מדבר עליה, כדי לפרסם בתוך זמן קצר מאוד – בתוך זמן קצר מאוד – שורה ארוכה של הנחיות בענייני גז ונפט, כאשר היא אומרת עכשיו שההתפתחויות אשר התרחשו במהלך העשור האחרון בסקטור חיפושי הנפט והגז בישראל, ובכללן מציאתן של רזרבות גז ימיות משמעותיות, גרמו לשינוי ניכר במעמדו ובחשיבותו הכלכלית של ענף זה.

נחמן שי: הרשות מכירה בכך ששררו ליקויים מאוד חשובים בתחום הזה, בין היתר ליקויים הנוגעים לגילוי לעניין הסיכוי להימצאות גז ונפט: דיווחים על פרמטרים כמותיים המעידים על קיומו של גז או נפט, שונים באופן הדיווח על-ידי החברות והשותפויות; שימוש רב במונחים טכניים או אחרים אשר אינם תורמים להערכת שוויה הכלכלי של החברה; דיווח יתר, דיווח חסר, חוסרים וחוסר אחידות בדיווח על מידע חיוני לקבלת החלטת השקעה; היעדר שימוש בדיווח המבוסס על חוות דעת מומחים; אופן דיווח על תגמולים, תשלומים, דמי ניהול ומיסוי הנכסים אשר מקשה על אמידת השווי הכלכלי של חלק הציבור בנכסי הנפט והגז, ייעוד תמורת ההנפקה וממשל תאגידי.

נחמן שי: 11 ליקויים שררו בתחום הזה עד אשר הרשות לניירות ערך החלה לנקוט פעולה.

נחמן שי: אני שמח על כך שהצעת החוק שלי והיוזמה שנקטתי באמת הביאו את הרשות להאיץ מאוד את הפעילות שלה בתחום הזה, עד כדי כך שכבר בתחילת החודש שעבר, ב-6 בדצמבר, הרשות פרסמה טיוטת הנחיה לגילוי ייעודי בתחומי פעילות גז ונפט, אשר מסדירה – על-פי הודעתה בפרוטרוט – את כללי הדיווח בתאגידי גז ונפט.

נחמן שי: הנחיה זאת מוצאת מכוח סמכותה של הרשות לקבוע ולפרסם הוראות בעניין דרך הצגת פרטים בדיווח לפי סעיף כך וכך, וכדומה.

נחמן שי: היא פרסמה את זה לידיעת הציבור והיא הזמינה הערות.

נחמן שי: לאחר שתקבל את הערות הציבור היא תפרסם הנחיה סופית ומחייבת בעניין זה.

נחמן שי: במלים אחרות, ברור שהיתה פה לקונה משפטית שהיה צריך להיכנס אליה ולדון בה ולהעלות אותה על סדר-היום.

נחמן שי: לא היה אפשר להשאיר אותה פתוחה, מה גם שהכול מודעים לכך שהיה שימוש לרעה בדיווחים בתחום הזה.

נחמן שי: אני קודם כול שמח על היוזמה של הרשות לניירות ערך, של יושב-ראש הרשות ושל הצוות המשפטי שלה, שהם עלו על הנקודה החשובה הזאת ושהם פרסמו עכשיו את ההנחיות שלהם, וההנחיות האלה יהפכו, בתוך זמן מה, על-פי הודעתם, למחייבות, ויסייעו לציבור למצוא את דרכו בתוך העולם הסבוך הזה והלא-ברור של תגליות גז ונפט.

נחמן שי: אבל אני רוצה גם להוסיף גם את הקוץ שיש באליה הזאת.

נחמן שי: הקוץ הוא שאורך חייה של ההנחיה, זאת שהרשות לניירות ערך עכשיו מפרסמת, הוא לכל היותר שנתיים.

נחמן שי: לאחר שנה נדרש אישור שר האוצר להארכת תוקפה, ובתום שתי השנים הללו יש לעגן את הקיבוע בהנחיה במסגרת תקנות כאמור לעיל.

נחמן שי: הרשות אומרת שבכוונתה ליזום תיקון לתקנות ברוח ההנחיות כבר עתה ובמקביל לפרסום ההנחיות, ולפעול לקידומן.

נחמן שי: אין לי סיבה לא להאמין בכנות ההתחייבות של הרשות והאנשים שעומדים בראשה.

נחמן שי: אני בהחלט סבור שהם יעשו את זה, מה גם שכאמור ערכו וחשיבותו של התחום הזה עלו מאוד מאוד.

נחמן שי: יחד עם זאת, אני חושב שיש מקום לחוק הזה, מפני שהחוק הזה בכל זאת מסדיר את העניין עצמו וגם מגדיר את האחריות הזאת שנופלת על כתפיו של שר האוצר, מי שמופקד על כלל הרגולציה, על כלל ההסדרה של תחומי הפעילות של גז ונפט במדינת ישראל.

נחמן שי: לכן אני מציע שבהכנות לקריאה הראשונה, בהנחה שהכנסת תאשר את החוק הזה, נוכל להכניס את כל ההנחיות האלה, הרבות והמפורטות, שהרשות הכינה כבר לחוק, בקריאה הראשונה שלו.

נחמן שי: על-ידי זה נעבה אותו וגם ניתן משקל אמיתי וחשוב לתקנות מהסוג הזה, כדי להבטיח את שני העקרונות החשובים ביותר שמלווים אותי בעניין הזה מהרגע הראשון: האחד, להבטיח פיקוח ציבורי קפדני על כל המידע שמתפרסם בתחום הזה; והדבר השני, להבטיח שהדבר הזה ייעשה בצורה שקופה.

נחמן שי: מאוד חשוב למשקיעים – לאחרונה ראינו פה את המשקיעים הקטנים, הם פחות מצויים בכך; ודאי שתאגידים גדולים יותר יודעים מה קורה אצלם בתחומי הבית – שהדברים ייעשו בצורה שקופה וראויה ויהיו פתוחים לעין ולאוזן הציבורית ולא ייעשו במחשכים, הרחק מהפיקוח הציבורי.

נחמן שי: לכן אני חושב שיש מקום לחוק הזה במתכונת הנוכחית שלו.

נחמן שי: אני מקבל, ושמח על הכיוון שהרשות לניירות ערך לקחה, ואני מודה לאנשים ולצוות שלה, כולל יושב-ראש הרשות, על היוזמה שלהם.

נחמן שי: אני מקווה שהחוק, לכשיעבור, יסייע לעגן את הנושא הזה באופן היציב והחזק ביותר.

נחמן שי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: ישיב שר האוצר, השר יובל שטייניץ.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, המציע הנכבד חבר הכנסת נחמן שי, אני רוצה לפנות למציע, חבר הכנסת נחמן שי, בפתח דברי, ולומר לו כך: נחמן שי העלה באמת לסדר-היום לקונה או בעיה שהיתה קיימת.

יובל שטייניץ: הרשות לניירות ערך טיפלה בבעיה הזאת, בין השאר, אני מניח, גם בזכות ההערה שלך והעלאת הנושא לסדר-היום; טיפלה בו נכון, ובקרוב יצאו גם הנחיות קבועות ומחייבות בעניין הזה.

יובל שטייניץ: דרך אגב, אני רוצה לשבח את ראש הרשות, פרופסור זוהר גושן, שסיכם אתי לפני כמה ימים – – –

דליה איציק: למה הוא עוזב?

יובל שטייניץ: הוא מרגיש שהוא מיצה את תפקידו ושהוא עשה הרבה מהפכות חשובות.

יובל שטייניץ: דרך אגב, הוא עשה דברים מאוד חשובים.

יובל שטייניץ: סיכמתי אתו שהוא יכהן עד תחילת חודש מאי.

יובל שטייניץ: זאת הזדמנות להודות לו על עבודה מצוינת שהוא עשה כיושב-ראש הרשות לניירות ערך, לפרופסור זוהר גושן.

יובל שטייניץ: הוא בוודאי ימשיך לעשות דברים יפים גם בעתיד.

דליה איציק: תודה שרוני בר-און מינה מינוי טוב.

יובל שטייניץ: אם זה המינוי של רוני בר-און, זה לא מינוי טוב אלא מצוין.

יובל שטייניץ: לא טוב, אלא מצוין.

דליה איציק: אז תחמיא.

יובל שטייניץ: אז אני מחמיא לרוני.

יובל שטייניץ: לא זכרתי מי הממנה.

יובל שטייניץ: רוני, המינוי היה בתקופתך?

יובל שטייניץ: מינוי מצוין.

רוני בר-און: הוא מתפטר.

יובל שטייניץ: הוא לא התפטר.

רוני בר-און: ודאי שהוא התפטר.

יובל שטייניץ: טוב.

רוני בר-און: או מפוטר?

יובל שטייניץ: לא.

יובל שטייניץ: הוא לא מפוטר, הוא הרגיש שהוא מיצה, וזכותו.

יובל שטייניץ: קבעתי אתו שהוא יכהן עד תחילת חודש מאי.

יובל שטייניץ: חוץ מזה, אתה מוזמן להרים לו טלפון, זו גם תהיה מחווה יפה.

יובל שטייניץ: נחמן, חבר הכנסת שי, לפיכך, מאחר שאתה עצמך דיברת כל כך יפה והצבעת על כך שהמצב תוקן, ולפי החוק גם אפשר לתקן אותו והוא כבר תוקן, אני מציע להפוך את זה להצעה לסדר-היום.

יובל שטייניץ: היתה לקונה, היא בטיפול – אם מקובל עליך.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

יצחק וקנין: אוקיי, רבותי.

יצחק וקנין: גם המציע מסכים לכך שהצעתו תהפוך להצעה לסדר-היום.

יצחק וקנין: אם כן, אנחנו לא מצביעים על הצעת חוק, אנחנו נצביע אם לאשר את זה כהצעה לסדר.

יצחק וקנין: מי בעד? מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 47 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

יצחק וקנין: 47 בעד, אין מתנגדים, נמנע אחד.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, ההצעה לסדר-היום תועבר לוועדת כספים להמשך דיון.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2045/18; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – שיעור ניכוי ממי שהגיע לגיל פרישה ומקבל קצבה מכוח דיני חוץ), התש"ע–2010, של חברת הכנסת מרינה סולודקין.

יצחק וקנין: ישיב שר הרווחה, השר משה כחלון.

מרינה סולודקין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק הבטחת הכנסה (שיעור ניכוי ממי שהגיע לגיל פרישה ומקבל קצבה מכוח דיני חוץ), היא הצעת חוק חשובה מאוד עבור רבים מהעולים שהגיעו לישראל ב-20 השנים האחרונות.

מרינה סולודקין: רובם הגיעו מברית-המועצות לשעבר.

מרינה סולודקין: אומנם נכון להיום רק רוסיה, לצערנו, משלמת פנסיות לאלה שעבדו שם כל חייהם, וגם פנסיה זו מקבלים רק אלה שעלו לישראל מ-1 בינואר 1992 ואילך, דהיינו לאחר פירוקה של ברית-המועצות לשעבר.

מרינה סולודקין: פירות עבודתם הם מפעלים, בניינים והישגים בתחומי המדע והתרבות, שמהם נהנית רוסיה עד היום.

מרינה סולודקין: לא מדובר בפנסיות גבוהות במיוחד, כמה מאות דולרים לחודש לכל היותר.

מרינה סולודקין: נוסיף לכך שרפובליקות אחרות – אוקראינה, קזחסטן, מולדובה, רפובליקות של אסיה התיכונה – לא משלמות פנסיות לאזרחי ישראל יוצאי המדינות הללו.

מרינה סולודקין: מדינת ישראל מנהלת, ללא הצלחה בינתיים, משא-ומתן עם המדינות האלה בנושא תשלום הפנסיה, אך בכל זאת, הפנסיות מרוסיה מהוות תוספת חשובה לתקציבם המזערי של כ-30,000 עולים קשישים.

מרינה סולודקין: הבעיה היא שעם הזמן סכומי הפנסיות הצנועים עולים במקצת.

מרינה סולודקין: נכון להיום יש כבר כמה קטגוריות של עולים קשישים שנשללה מהם הזכאות להשלמת הכנסה לקצבת הזיקנה, עם כל ההטבות הנלוות, בגלל הגדלת סכום הפנסיות מרוסיה.

מרינה סולודקין: בראש ובראשונה מדובר על הנחות בתשלום הארנונה, הנחות בנסיעות בתחבורה הציבורית ובסיוע בשכר דירה.

מרינה סולודקין: הראשונים שנפגעו מכך הם נכי המלחמה בנאצים, שסכומי הפנסיה שלהם גבוהים מסכומי הפנסיה של שאר העולים הקשישים.

מרינה סולודקין: אנשים אלה כל כך הזדעזעו משלילת השלמת ההכנסה שלהם ומשלילת ההטבות הנלוות, שהגישו תביעה לבית-המשפט, והפסידו.

מרינה סולודקין: ההפסד הוא תוצאה של היעדר חוקים המגינים על זכויותיהם.

מרינה סולודקין: אני אישית לא יכולתי להסביר להם למה זה קרה.

מרינה סולודקין: לפי דעתי זהו פגם מוסרי ממדרגה ראשונה שמדינת היהודים, מדינת ישראל, פוגעת בציבור עתיר זכויות זה.

מרינה סולודקין: אני עוד פעם אומרת שאנחנו מדברים על נכי מלחמת העולם השנייה, בלי אפילו להבחין בכך.

מרינה סולודקין: חוץ מזה, חייבים להביא בחשבון – שרבים מאוד מהעולים הקשישים חיים מתחת לקו העוני עקב הקפיצה במחירים של מוצרי היסוד – מחירי הדיור, מחירי המים, מחירי הלחם – שהתרחשה בשנים האחרונות.

מרינה סולודקין: לכן הגשתי את הצעת החוק, שעל-פיה אזרח קשיש המקבל פנסיה מחוץ-לארץ יהיה זכאי לקצבת זיקנה בתוספת השלמת הכנסה אם הפנסיה הזאת לא עולה על 25% מהשכר הממוצע במשק ליחיד או על 30% מהשכר הממוצע לזוג קשישים.

מרינה סולודקין: לצערי החליטה ועדת שרים לענייני חקיקה, בישיבתה ב-2 במאי 2010, להתנגד להצעת החוק החשובה הזאת.

מרינה סולודקין: זוהי החלטה תמוהה בעיני.

מרינה סולודקין: לא העליתי את הצעת החוק הזאת להצבעה בקריאה טרומית מייד, כי חשבתי שחייבים לתת לממשלה זמן להתעשת.

מרינה סולודקין: הרי אין עלות תקציבית להצעת החוק הזאת, ואישורה על-ידי הכנסת תאפשר להעלות, ולו במקצת, את רמת החיים של 16,000 עולים קשישים שמקבלים פנסיה מרוסיה כאן בישראל.

מרינה סולודקין: יש עוד 15,000 שמקבלים במקום, ברוסיה.

מרינה סולודקין: אכן, באוקטובר הגישו שר ההסברה והתפוצות יולי אדלשטיין ושרת הקליטה סופה לנדבר בקשה לדיון חוזר בוועדת שרים לענייני חקיקה, ואני מודה להם על כך, אך עברו מאז שלושה חודשים, וועדת השרים לא מצאה לנכון להיענות לבקשתם.

מרינה סולודקין: לכן החלטתי להעלות היום את הצעת החוק לדיון ולהצבעה בקריאה טרומית.

מרינה סולודקין: אני מבקשת מחברי הכנסת מהקואליציה ומהאופוזיציה להצביע בעד החוק למרות התנגדות הממשלה.

מרינה סולודקין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מרינה סולודקין.

יצחק וקנין: יעלה ממלא-מקום שר הרווחה והשירותים החברתיים, השר משה כחלון.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי הכנסת, מדובר בהצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – שיעור ניכוי ממי שהגיע לגיל פרישה ומקבל קצבה מכוח דיני חוץ), של חברת הכנסת סולודקין.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, סעיף 12ב בחוק הבטחת הכנסה, התשמ"א–1980, קובע, בין היתר, את שיעורי הניכוי מהכנסת עבודה לצורך חישוב הגמלה, לעניין מי שהגיע לגיל פרישה ומי שמשתלמות לו קצבאות שאירים או תלויים.

משה כחלון: עוד קובע הסעיף את שיעורי – בוא נאמר – ההתעלמות מהכנסה שמקורה בקצבה המשולמת מכוח חיקוק, דיני חוץ, הסכם קיבוצי או חוזה עבודה, למעט קצבה מכוח חוק הביטוח הלאומי.

משה כחלון: הצעת החוק שבנדון מבקשת לתקן את סעיף 12ב לחוק כך שזכאי שהגיע לגיל פרישה ויש לו הכנסה פנסיונית, שיעור ההתעלמות מכך יוגדל ויועמד על 25% מהשכר הממוצע, שעה שמדובר בהכנסה פנסיונית המשולמת מכוח דיני חוץ בלבד, ואם יש לזכאי בן-זוג או שבחזקתו ילד, שיעור הניכוי יהיה בסכום השווה ל-30%.

משה כחלון: עוד מבקשת ההצעה להעלות את תקרת ההתעלמות לגבי הזכאים כאמור ואחרים, לשיעור של 30% מהשכר הממוצע ליחיד שבחזקתו ילד או לשני בני-הזוג, בלי להתייחס לתקרת ההתעלמות לגבי היחיד.

משה כחלון: חוק הבטחת הכנסה נועד להוות רשת מגן אחרונה למי שאין לו הכנסה כלשהי, כאשר הגמלה המשולמת מכוחו נועדה אך לצורך סיפוק צורכי מחיה בסיסיים ביותר, למי שאינו מסוגל לכלכל את עצמו כלל.

משה כחלון: הצעת החוק יוצרת הבחנה שקשה להסבירה בין אוכלוסיית מקבלי קצבת זיקנה עם השלמת הכנסה שיש להם הכנסה פנסיונית מכוח דיני ישראל, לבין אלה שהכנסתם מקורה בפנסיה המשולמת מכוח דיני חוץ.

משה כחלון: שתי האוכלוסיות האלה הן זהות במהותן, ושתיהן נדרשות להשלמת הכנסתן בשל הכנסות נמוכות.

משה כחלון: ככל שקיימת הכנסה השוללת אפשרות לקבלת השלמת הכנסה, בין שמקורה בקצבה לפי דיני חוץ ובין מכוח דיני ישראל, אין מקום להפלות בין שתי האוכלוסיות האלה לעניין שיעור הניכוי שממנו יש להתעלם בעת תשלום רכיב השלמת ההכנסה.

משה כחלון: כמו כן, ההצעה מבקשת להעלות את תקרת ההתעלמות ליחיד שבחזקתו ילד או לשני בני-זוג, בלי לתת את הדעת לתקרת ההתעלמות ליחיד, אשר תישאר באותו שיעור.

משה כחלון: בהתאם לאומדני עלות, כ-5,000 זכאים שאינם מקבלים כיום תוספת השלמת הכנסה מפאת הכנסותיהם הגבוהות מפנסיה המשולמת מכוח דיני חוץ, עשויים להיות זכאים בעקבות הצעה זו.

משה כחלון: העלות המוערכת בגין אוכלוסייה זו עומדת על 40 מיליון שקלים.

משה כחלון: מנימוקים מהותיים אלו החליטה ועדת השרים לחקיקה לדחות את הצעת החוק, ומוצע להתנגד.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: אני מבין שהממשלה מתנגדת להצעת החוק.

משה כחלון: הממשלה מתנגדת, אבל גם חשוב לדעת למה.

משה כחלון: לא סתם.

משה כחלון: כי כל אדם שזכאי לקצבת הבטחת הכנסה, אנחנו יודעים שהוא אדם נזקק וצריך את זה, וכל שקל מסייע לו וכל שקל עוזר לו.

משה כחלון: אבל ההצעה הזאת היא הצעה מפלה; היא הצעה שיכולה למצוא אותנו עם שתי אוכלוסיות, שהן זהות, באותו מצב, ושתיהן זקוקות לכסף הזה – זה לא שאדם שאין לו פנסיה מחוץ-לארץ הוא צריך פחות כסף, כולם צריכים את אותם סכומים כדי לחיות, כדי לשלם עבור מים, כדי לשלם עבור חשמל, באמת לצרכים הבסיסיים.

משה כחלון: אז לבוא ולומר שההצעה היא לא טובה, אולי ההצעה טובה אבל אנחנו לא יכולים להפלות בין אדם שמקבל קצבה מברית-המועצות לאדם שלא מקבל קצבה או נולד בארץ – לא צריך להעניש אותו.

משה כחלון: וגם אם הוא בא ממרוקו, למשל – והמלך חסן לא שולח קצבאות, מה לעשות – – –

חיים כץ: הוא מקבל קצבה כניצול שואה.

חיים כץ: מה, הוא מקבל אותה במה?

חיים כץ: במתנה?

משה כחלון: לא מדובר בקצבאות – – –

חיים כץ: מדובר בכול.

חיים כץ: גם ברנטות כאלה.

משה כחלון: לא לא לא.

משה כחלון: ניצולי שואה – – –

חיים כץ: אל תגיד לי לא, מה אתה אומר לי לא.

משה כחלון: ניצולי שואה זה מוחרג.

חיים כץ: מה, לא מביאים את זה בחשבון?

חיים כץ: אם הוא מקבל רנטה אז הוא לא מקבל קצבת סיעוד, מכיוון שהוא מקבל רנטה מגרמניה על מה שהוא עבר בשואה.

חיים כץ: אנחנו לא עם רחום וחנון כנראה, מה לעשות.

חיים כץ: אנחנו משאירים את זה לש"ס.

קריאה: חיים, רוצה לעבור להצבעות?

יצחק וקנין: כן.

יצחק וקנין: רבותי, אדוני השר, בסופו של דבר אני – – –

משה כחלון: על כל פנים, יצירת האפליה הזאת היא דבר מאוד מאוד מסוכן, ואם צריך לטפל, באמת צריך לטפל בכולם באופן רוחבי, ולכן אני מבקש להתנגד להצעה הזאת.

יצחק וקנין: תודה לשר הרווחה והשירותים החברתיים, השר משה כחלון.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מרינה סולודקין, את רוצה להשיב?

מרינה סולודקין: לא.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – שיעור ניכוי ממי שהגיע לגיל פרישה ומקבל קצבה מכוח דיני חוץ), התש"ע–2010, של חברת הכנסת מרינה סולודקין: מי בעד, רבותי?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 23 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 40 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – שיעור ניכוי ממי שהגיע לגיל פרישה ומקבל קצבה מכוח דיני חוץ), התשע"א–2010, נתקבלה.

יצחק וקנין: 40 נגד, 24 – אני מוסיף את הקול שלך, כי באמת זה לא נקלט, אמרת לי את זה לפני סיום ההצבעה אז אני מוסיף את קולו של חבר הכנסת אבישי ברוורמן – זה 40 נגד ו-24 בעד.

יצחק וקנין: הצעת החוק לא נתקבלה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2134/18; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק חובת הזדהות רשות ציבורית בהתקשרות טלפונית, התש"ע–2010, של חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: בבקשה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: לרשותך עשר דקות.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, האמת, הצעת החוק – הסכמתי עם כבוד השר והקואליציה להפוך את זה להצעה לסדר-היום, מאחר שההתנגדות, נאמר לי, היא מכיוון שיש בעיות טכניות בנושא וצריך לבדוק את זה בוועדה.

מסעוד גנאים: הצעת החוק הזו היא מהסוג שלפי דעתי מסמל את מהות העשייה הפרלמנטרית.

מסעוד גנאים: למה אני מתכוון?

מסעוד גנאים: אני מתכוון שההצעה הזו היא באמת, היא רעיון של אחד האזרחים שטלפן אלי, אמר לי: תראה, חבר הכנסת מסעוד, יש ככה וככה.

מסעוד גנאים: אני לא משיב לשיחות שהן חסויות, שאת המספר אני לא רואה והוא לא מזוהה והאדם שמולי לא מזדהה.

מסעוד גנאים: אז יש לי בעיה.

מסעוד גנאים: יש רשויות ויש מוסדות שהם חשובים מאוד לכל אזרח, שנותנים את השירות שלהם, כמו בתי-חולים, בנק, משרדי ממשלה וכו', שהם גם חסויים.

מסעוד גנאים: אז איך אני יכול להפריד, או איך אני יכול לדעת שמי שמתקשר אלי זה מישהו שרוצה להציק לי או נוכל או משהו כזה, שאני מעדיף שלא להשיב, או שזה הבנק או בית-החולים או כל משרד ממשלתי?

מסעוד גנאים: משם הרעיון בא, ממישהו, מאזרח.

מסעוד גנאים: ולמה אני אומר שזה מסמל את מהות העשייה הפרלמנטרית?

מסעוד גנאים: משום שהאינטראקציה הזו בין הנבחר לבין הבוחר לא רק מתחילה ומסתיימת ביום הבחירות, בקלפי ובפתק, אלא היא קיימת בניסיון להשפיע, בניסיון לתת רעיונות, מחשבות, הצעות, וזה מה שמשמח אותי בהצעה הזו.

מסעוד גנאים: המטרה שלי היא בסוף שיהיה מספר, מספר – לא משנה.

מסעוד גנאים: בהתחלה, הממשלה, אחת הטענות היתה: יש לך משרד הביטחון.

מסעוד גנאים: אמרנו שאנחנו יכולים להפריד, יכולים לא להכליל את כולם אלא להוציא, למשל, מוסדות או רשויות שמטעמים ביטחוניים הם חייבים להישאר חסויים.

מסעוד גנאים: אין לי כל התנגדות.

מסעוד גנאים: אבל למשל בית-חולים, בנק, כל מוסד אחר – או רשות אחרת – שנותן שירות חיוני לאזרח, חייב להיות שם מספר מזהה ולא חסוי.

מסעוד גנאים: ואני אמרתי את הבעיה.

מסעוד גנאים: מתרבים אלה מהציבור שלא עונים למספר חסוי, בגלל כל מה שקורה בחברה שלנו וכל מה שהיא עוברת.

מסעוד גנאים: אז אי-אפשר שמישהו מחכה לאיזו בדיקה חשובה בבית-חולים, ומכיוון שהם מתקשרים אליו ממספר חסוי הוא לא עונה, והוא יפספס משהו חיוני וחשוב לחייו.

מסעוד גנאים: אז פשוט מאוד: כל מוסד ציבורי שנותן שירות לאזרח – כפי שהזכרתי, אם יש מוסדות, רשויות, שמטעמים ביטחוניים אינם יכולים לתת מספר, זה בסדר, יכולים להוציא את זה.

מסעוד גנאים: אבל מוסדות ורשויות שבאמת נותנים שירות חיוני, למה שלא יהיה שם מספר מזוהה?

מסעוד גנאים: מספר מסוים.

מסעוד גנאים: אז אם הבעיה היא באמת טכנית, אפשר להעביר את זה לוועדה, ושם נמשיך ונדון בנושא.

מסעוד גנאים: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: אני מבין שהצעה זו הפכה להצעה לסדר-היום.

יצחק וקנין: השר רוצה להשיב?

יצחק וקנין: המציע מסכים שהצעתו תהפוך להצעה לסדר-היום.

יצחק וקנין: השר צריך להגיד שהוא מסכים.

יצחק וקנין: אם כן, אדוני, השר איתן יגיד את זה.

יצחק וקנין: בסוף דבריך.

אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבר הכנסת המציע מסעוד גנאים, ההצעה שלך הוגדרה על-ידך כמשהו שהוא תוצאה של העשייה הפרלמנטרית, ואתה באמת שיקפת כאן איזה מהלך שדן במערכת היחסים שבין הציבור לבין הממשל, והוא נוגע לשני מישורים.

בשני מישורים זה החלק של הדמוקרטיה.

בחלק הראשון, כפי שסיפרת, זו הצעה שבאה מלמטה, הגיעה אליך כמחוקק, ואתה מעלה אותה כהצעת חוק.

בחלק השני מדובר כאן שאם הצעת החוק הזו תתקבל, זה ישפר את מערכת היחסים שבין הממשל, לאו דווקא נבחרי הציבור, אלא עובדי הציבור, לבין הציבור הרחב שצריך לקבל שירות יותר טוב מהממשל, מעובדי הציבור – נבחרי הציבור הם אלה שבעצם מפקחים על עובדי הציבור – והמטרה שלהם צריכה להיות לתת שירות יותר טוב לציבור.

עד כאן אני מסכים עם כל מה שאמרת.

כשקיבלתי את הצעת החוק ביקשתי ממך להסכים להעביר אותה לא כהצעת חוק אלא כהצעה לוועדה, על מנת שנוכל לדון לא ברעיון, שהוא רעיון חיובי, אלא בדרכים ליישומו, שהן מאוד בעייתיות.

במה בדיוק הבעיה הטכנית?

כאשר אזרח מצלצל – אתה נתת דוגמה של בית-חולים.

בבית-חולים יש הרבה מחלקות, מאות רבות של עובדים, והוא, יכול להיות, בפנייה שלו לאותו בית-חולים תלוי בתשובה שתגיע מכל מיני מקומות.

במרבית היחידות בבית-החולים יש שלוחות של מרכזייה אחת.

ולכן, גם אם ההצעה היא שתבוא שיחה מזוהה, היא תבוא כשיחה של בית-חולים, והוא לא ידע לאן לפנות, הוא לא ידע למי לחזור.

הוא לא חוזר לכל טלפון עצמאי עם מספר קבוע אלא – ושאל כאן בכנסת, אצלנו.

אם יש טלפון אישי, אז התשובה יכולה להיות מזוהה, ואפשר לדון על זה.

אבל אם הטלפון חוזר דרך מרכזת הכנסת אנחנו לא יודעים מי מחברי הכנסת עשה את השיחה וגם אי-אפשר לדעת.

לכן ההצעה היא, בגדול – אנחנו כן רוצים לייצר מצבים שכאשר הממשל פונה לאזרח הוא יפנה בצורה שהאזרח גם יוכל לחזור אליו.

אני מציע שנעביר את זה באמת לדיון של ועדה, ובמסגרת הדיון בוועדה אפשר יהיה קצת גם להרחיב את הדיבור על כל המשא-ומתן, השיג והשיח שבין האזרח לבין הממשל דרך הטלפון ובדרכים אחרות.

הנושא הזה הוא נושא חשוב, הוא נושא שיכול להועיל לאזרחים.

הוא יועיל, בסופו של דבר, גם לממשלה, כי היא צריכה – אם היא מחפשת את האזרח והיא צריכה למסור לו הודעה והיא יכולה לעשות את זה בשיחה אחת שהיא מזוהה ומייד לקבל ממנו תשובה חזרה, זה יחסוך לה מאמצים, מאשר לצלצל פעם אחר פעם ולחפש עד שימצאו את אותו אדם שיענה לטלפון.

ואם אתה אומר לי שיש כאלה שלשיחה לא מזוהה לא רוצים לענות, אז זה עוד ניסיונות, עוד בזבוז זמן, עוד כוח-אדם שצריך לחפש את הבן-אדם בטלפון.

לכן יש הצדקה לחפש את הדרך הטכנולוגית הנכונה.

אנחנו מעוניינים בדו-שיח יעיל כדי לשפר את השירות, אבל גם – הייתי אומר, באותה הזדמנות יהיה אפשר להעלות גם את הצד השני – לא רק כשהממשלה מצלצלת לאזרח, אלא לשפר גם את המהלך כאשר האזרח מצלצל לממשלה, ושם אין מי שיענה לו.

אני רואה שאתה מחייך בהסכמה, אז אני מסכים בהחלט שנעביר את זה לדיון בוועדה ונקיים דיון מעשי שם.

תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר .

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק תהפוך להצעה לסדר-היום.

יצחק וקנין: אנחנו מצביעים: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: מי נמנע?

יצחק וקנין: זאת הצעה לסדר-היום, זאת לא הצעת חוק.

יצחק וקנין: יש הסכמה של השר.

יצחק וקנין: אחרי שאני אקריא את התוצאה אני אגיד לאן היא תועבר.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 15 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יצחק וקנין: 15 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, ההצעה לסדר-היום תועבר לוועדת הכלכלה להמשך דיון.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/335/18; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – היעדרות חלקית מעבודה בשל שמירת היריון), התשס"ט–2009, של חבר הכנסת חיים אורון וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: אני מבין שההצבעה היא במועד אחר – יש הסכמה לזה.

חיים אורון: תשובה והצבעה במועד אחר.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת החוק שאני מתכבד להגיש כאן מסתובבת בכנסת זה ארבע כנסות.

חיים אורון: ראשונה הגישה אותה בכנסת החמש-עשרה חברת הכנסת תמר גוז'נסקי; אחריה, בכנסת השש-עשרה, הגישו אותה גילה פינקלשטיין וקולט אביטל, וזהבה גלאון מסיעתי, שחזרה והציעה אותה גם בכנסת השבע-עשרה.

חיים אורון: ואתה שואל את עצמך, אדוני היושב-ראש, למה הצעת חוק כזאת – ואגב, עוד אומרים לי שהממשלה עוד רוצה, לכן הסכמתי לא להצביע – צריכה לעבור 20 שנה?

חיים אורון: במה מדובר, אדוני היושב-ראש?

חיים אורון: מדובר באשה שהיא בהיריון ונמצאת בשמירת היריון, ורופא אמר לה שהיא חייבת לצמצם את היקף עבודתה.

חיים אורון: וכל מי שמכיר את העולם הזה – אגב, כולנו מכירים – יודעים שזה קורה.

חיים אורון: לעתים אומרים, תעבדי רק ארבע שעות, או תעבדי פחות שעות ושעות מהבית – כל מיני מתכונות.

חיים אורון: כל ההסדרים הללו, הביטוח הלאומי איננו מכיר בהם.

חיים אורון: כרגיל, יש כמה מקומות עבודה, בדרך כלל היותר מסודרים וחזקים, שבהם זה מופיע בתוך ההסכם הקיבוצי.

חיים אורון: אבל ברוב מקומות העבודה, כולל בסקטור הציבורי, הזכות הבסיסית הזאת איננה מוכרת, ויכולה אשה בהריונה להיעדר ממקום עבודתה יום פה ויום שם, ועוד יום, ועוד יום, ובשלב מסוים לעבוד באופן מאוד חלקי, וכל המסלול הזה איננו – הגמלאות של הביטוח אינן חלות לגביו.

חיים אורון: כל מי שאתה מדבר אתו אומר לך: אתה צודק – ואני בטוח שכך אמרו לזהבה גלאון, וכך אמרו לקולט אביטל, וכך אמרו לתמר גוז'נסקי, כאשר הן הציעו הצעת חוק דומה – אבל אי-אפשר להעביר את זה.

חיים אורון: ויספרו לך על עלות תקציבית, ועלות תקציבית כזאת ועלות תקציבית אחרת.

חיים אורון: אני בכלל לא רוצה להיכנס לפינה שאנחנו מעודדים ריבוי ילדים וכו'.

חיים אורון: אני בכלל לא בפינה הזאת, ואני גם לא באג'נדה הזאת.

חיים אורון: אני אומר דבר אלמנטרי: אשה עובדת שהיא – לצערי, כמעט דבר יום ביומו – בהיריון, והנושא לא מוסדר.

חיים אורון: אני לא רוצה להאריך בדברי; זאת עוד אחת מהדוגמאות של הצעות חוק שמתקנות לא דברים דרמטיים, ולא משנים בהן סדרי עולם, והן בסופו של דבר חלק מהניסיון לבנות פה חברה שיש בה קצת יותר סולידריות וקצת יותר אחריות, וקצת יותר יכולת ללכת לקראת האזרח.

חיים אורון: מה עוד, אדוני היושב-ראש, שמדובר בביטוח לאומי, במערכת ביטוחית, ואני מתקשה למצוא נושאים יותר ראויים שיחול עליהם הכלל של הביטוח והאחריות המשותפת מאשה בהיריון שאיננה יכולה למלא באופן סדיר ומלא את עבודתה במקום עבודתה, ומאידך רוצה לשמור עליו ולקיים אותו, ונדרשת, על-פי הוראת רופא, או לצמצם את עבודתה או לקצר אותה וכו'.

חיים אורון: אני מקווה שההשהיה שהממשלה ביקשה כדי לא להפיל את זה עוד פעם באיזה רוב אוטומטי, שאף אחד לא יכול להסביר בדיוק למה מגייסים אותו, תציל את החוק הזה, שכפי שאמרתי, אדוני היושב-ראש, זה 20 שנה מנסים להעביר אותו בכנסת.

חיים אורון: תמר גוז'נסקי היתה הראשונה, בכנסת החמש-עשרה.

חיים אורון: אז אם טעיתי וזה לא 20 שנה, אלא 15 שנה, גם זה מספיק כדי להעביר הצעת חוק מהסוג הזה.

חיים אורון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אורון.

ראובן ריבלין: כמובן, כפי שהכריז סגן יושב-ראש הכנסת וממלא-מקומו חבר הכנסת יצחק וקנין, תשובת הממשלה תימסר במועד מאוחר יותר, וכך גם ההצבעה.

ראובן ריבלין: אולי הממשלה תשקול באמת, כפרידה מחבר הכנסת אורון.

ראובן ריבלין: בבקשה, הודעות למזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: האם ראש הממשלה מתכוון להגיע?

ירדנה מלר-הורוביץ: כן, ביקשנו לקרוא, צלצלו לשם.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לשכת עורכי-הדין (תיקון מס' 35), התשע"א–2011, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות הוועדה לזכויות הילד בעקבות דיון מהיר בנושא: ההשלכות של הריסת בתים על הילדים, הצעתו של חבר הכנסת טלב אלסאנע.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו בסדר-היום עוברים עכשיו לנושא – נא להחליף את השילוט.

ראובן ריבלין: אני מבקש לצלצל.

ראובן ריבלין: האם חברי הכנסת יודעים שעכשיו על סדר-היום אנחנו מציינים את יום הזיכרון הבין-לאומי לשואה?

ראובן ריבלין: אז כך שכל הפרלמנטים בעולם יכבדו את יום השואה, וכנסת ישראל תחשוב שזה יום שלישי – או בכלל, תוכנית כבקשתך הכנסת.

רונית תירוש: אולי אפשר לצלצל?

ראובן ריבלין: אנחנו צלצלנו.

ראובן ריבלין: אני עושה פאוזה.

ראובן ריבלין: אדוני ראש הממשלה בנימין נתניהו, גברתי ראש האופוזיציה ציפי לבני, רבותי המשנים לראש הממשלה, המשנה לראש הממשלה סילבן שלום, אחד מהאנשים אשר הביאו לקביעת יום הזיכרון הבין-לאומי לשואה כאשר היה שר החוץ, בדיונים באו"ם, וייצג את מדינת ישראל, שרים, חברי הכנסת, עם ישראל, אנו מציינים השבוע, יחד עם מדינות העולם, את יום הזיכרון הבין-לאומי לשואה.

ראובן ריבלין: במלאות 66 שנים ליום שבו כבו להבות הגיהינום באושוויץ – העולם זוכר.

ראובן ריבלין: 27 בינואר 1945, המועד שבו שוחרר גיא ההריגה מידיו של מלאך המוות, חרוט באותיות של אש בדברי ימיה של האנושות.

ראובן ריבלין: מחנה הריכוז אושוויץ נבנה באביב 1940.

ראובן ריבלין: הוא חדל לפעול בחורף 1945, חמש שנים מאוחר מדי.

ראובן ריבלין: חמש שנים שבהן פעלה תעשיית המוות תחת עין המטוסים, באין מפריע; בדקדקנות מפלצתית וביעילות מקפיאת דם.

ראובן ריבלין: חמש שנים, ומאות רבות של רכבות עמוסות קורבנות אדם.

ראובן ריבלין: שארית הפליטה, העדות החיה לקיומה של הפלנטה ההיא, הולכת ונעלמת.

ראובן ריבלין: עוד מעט – ואתמול פגשנו רבים מהם כאן בכנסת, בקיום דיון עם ניצולי השואה והדור השני – עוד מעט לא יהלכו עוד בינינו מי שנגזר עליהם להיות הזיכרון החי לכל אותם המיליונים שאינם.

ראובן ריבלין: רבותי, מצוותו של היום הנורא הזה איננה יכולה להתמצות בזיכרון בלבד.

ראובן ריבלין: שהרי שש שנים לאחר שהעולם התחייב לזכור, הנחש המשחית שוב הרים את ראשו – והעולם, אכן עומד בדברתו וזוכר; זוכר, אך שותק.

ראובן ריבלין: הנה מתברר כי בניגוד גמור לתקוותיה של התנועה הציונית, תיתכן אנטישמיות ישנה-חדשה, שפלה וגסה, גם ללא נוכחות יהודית.

ראובן ריבלין: גלגולה הנוכחי איננו במסווה נוצרי-דתי או במסווה של תיאוריה פסאודו-מדעית, כי אם בחסות השילוב הרצחני שבין אנטישמיות גזענית מהזן הקיצוני ביותר לבין פונדמנטליזם אסלאמי מעוות, מעוות לאסלאם, ומטורף.

ראובן ריבלין: בגלגול הנוכחי אין זו נוכחותם של יהודים בארץ "לא להם" המשמשת אמתלה לאותה אנטישמיות, כי אם המדינה, אשר קמה כבית וכמקלט מפני אותה האנטישמיות ממש.

ראובן ריבלין: היום כבר אין מדובר בפרוטוקולים חשאיים.

ראובן ריבלין: מחר כבר לא תוכל לטעון שום מדינה כי לא ידעה, כי לא שמעה.

ראובן ריבלין: הנחש הכריז על כוונותיו קבל עם ואו"ם, והיום מכוון ארסו ההמוני לעולם החופשי כולו.

ראובן ריבלין: ולכן, רבותי, אין די בזיכרון.

ראובן ריבלין: אין די בזיכרון ביום הזה, לא רק לשם בלימת הנחש האירני וגלי האנטישמיות העכורים.

ראובן ריבלין: אין בו די גם כדי לבלום את זוועות רצח העם המשתולל בעולם; לא היה בו די כדי להציל את הרבבות שנשחטו בדארפור; לא היה בו די כדי להושיע את תושבי רואנדה ואריתריאה.

ראובן ריבלין: לדאבונה של האנושות, מצוות הזיכרון לבדה אינה פועלת בשום מקום ועבור שום אומה ככוח מנע מספיק, כבלם מוסרי מספיק.

ראובן ריבלין: מכובדי, מצוות היום הזה כרוכה בתהליך פנימי עמוק, שבסופו הכרעה, שבסופו בחירת צד.

ראובן ריבלין: מצוות היום הזה חייבת להיות מצווה כלל-אנושית של "והגדת לבנך".

ראובן ריבלין: כפי שבפסח שלנו, אנו רואים את עצמנו כאילו אנחנו יצאנו ממצרים; כך ביום הזה צריכים כל אדם וכל אומה לראות עצמם כאילו הם עומדים באותה התופת.

ראובן ריבלין: ביום הזה חייבים כל אדם וחייבת כל אומה להבין כי בני-אדם הם ששימשו מלאכי מוות, וכי לא "פלנטה אחרת" היתה זאת, כי אם חלק ממהלכה של ההיסטוריה.

ראובן ריבלין: אם ישכילו ויבינו זאת, ידעו כי אין אדם ואין אומה שחסינים מפני מפגש, פנים מול פנים, עם הרוע האנושי.

ראובן ריבלין: כאשר יבינו זאת, ידעו כי במאבק שבין הרשע לבין העולם החופשי, חייב כל עם לבחור, אם "רשע" הוא ואם "חכם".

ראובן ריבלין: במאבק שבין הפונדמנטליזם הקיצוני, דתי או אחר, לבין שוחרי החירות, אין "תמימים" ואין "מי שאינם יודעים לשאול".

ראובן ריבלין: ביום הזה נקראת כל אומה לחשבון נפש, ויותר מכך, נדרשת לבחור צד.

ראובן ריבלין: ההיסטוריה של מלחמת העולם השנייה מוכיחה שהיו מדינות רבות שנותרו לשבת על הגדר, בבחינת "תמימות" או "שאינן יודעות לשאול".

ראובן ריבלין: ואולם, משפט הזמן והימים הכריע, שבעת שאמות הספים המוסריות של העולם מזדעזעות אין לאותה ה"תמימות" תקנה ותיקון.

ראובן ריבלין: בעת שההד של העוול המוסרי והאנושי מתגלגל מקצה העולם ועד קצהו, אין מי שחף מחטא המחדל.

ראובן ריבלין: מכובדי, שואת אירופה היא חור שחור בדברי הימים, ואין טרגדיה אנושית שתדמה לה.

ראובן ריבלין: ואולם, רק אם תעשה האנושות כולה יד אחת לבער מקרבה כל גילוי של רוע שיש בו ולו מידה מממדי התופת ההיא – רק אז תתקיים מצוותו של יום הזיכרון הבין-לאומי הזה, תתקיים מצוותם של נרצחי השואה.

ראובן ריבלין: יהי זכרם של אחינו ואחיותינו, השם ייקום דמם, ברוך.

ראובן ריבלין: אני מזמין את כבוד ראש הממשלה לעלות ולשאת את דבריו.

ראובן ריבלין: לאחר מכן – את ראש האופוזיציה.

ראובן ריבלין: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

ראובן ריבלין: יסיים המשנה לראש הממשלה סילבן שלום.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, ידידי השרים, חברי חברי הכנסת, האם נלמדו לקחי השואה?

בנימין נתניהו: ביחס לעמנו, העם היהודי, התשובה היא כן; ביחס לעולם התשובה היא לא, לפחות עדיין לא.

בנימין נתניהו: אנחנו נמצאים היום 66 שנים אחר הזוועה, כאן בירושלים, בירת הנצח של עמנו.

בנימין נתניהו: אנחנו, נציגי העם היהודי, מקיימים טקס מיוחד לציון יום השואה הבין-לאומי.

בנימין נתניהו: הלקח שלנו הוא קודם כול שאנחנו עומדים כאן במדינתנו הריבונית, בעיר בירתנו, והלקח העיקרי שהפקנו מן הזוועה, משרשרת הזוועות שהביאה לזוועה הגדולה ביותר – זה נמשך מאות ואלפי שנים מאז איבדנו את מדינתנו וריבונותנו; מאז איבדנו את היכולת להגן על עצמנו – הלקח העיקרי הוא שעלינו להשיב לנו מדינה וצבא ויכולת הגנה עצמית.

בנימין נתניהו: את הלקח הזה הבין הרצל עוד לפני הזוועה הגדולה, כשהוא חזה אותה, ואנחנו יישמנו אותו.

בנימין נתניהו: יש לקח נוסף: בגמר השואה היו 11 מיליון יהודים בעולם.

בנימין נתניהו: לפניה היו 18 מיליון.

בנימין נתניהו: בריבוי טבעי אטי מאוד, אטי מאוד, היו צריכים להיות היום כמעט 30 מיליון יהודים בעולם, ויש 13–13.5 מיליון יהודים.

בנימין נתניהו: אנחנו בפער יהודים של כ-5 מיליון יהודים ממה שהיה ערב השואה.

בנימין נתניהו: אנחנו בפער של כ-16 מיליון יהודים, יותר מכפליים מספרנו היום, בסך הכול, ממה שהיה צפוי להיות.

בנימין נתניהו: זה לא בא מאובדן פיזי, זה בא מאובדן זהות והתבוללות והיטמעות.

בנימין נתניהו: המקום היחיד שהיה בו גידול לעם היהודי זה פה בארץ-ישראל, במדינת ישראל, גידול משמעותי ומבורך, שנמשך.

בנימין נתניהו: אין עם שיכול לחיות על קצה של סיכה דמוגרפית, ועל כן, בצד טיפוח מדינתנו אנחנו צריכים להמשיך לפעול גם לעלייה – להבאת יהודים לארץ, וגם למנוע את התבוללותם בחוץ-לארץ.

בנימין נתניהו: ועל כן התוכניות שאנחנו מפעילים, תוכנית "מורשת", או יותר נכון תוכנית "תגלית", "מסע", וגם "מורשת" – היא מיועדת גם לצעירינו וגם לצעירים היהודים בחו"ל – הן דברים חיוניים להבטיח את עתידנו.

בנימין נתניהו: האם אנחנו הפקנו את הלקחים?

בנימין נתניהו: התשובה היא כן.

בנימין נתניהו: האם העולם הפיק את הלקחים?

בנימין נתניהו: טוב, אני חושב שדבר אחד הוא ברור: העובדה שיש לנו התחדשות והתרחבות של האנטישמיות העולמית.

בנימין נתניהו: זוהי תופעה ברורה.

בנימין נתניהו: אם מישהו חשב שהאנטישמיות, או שפסק הזמן, פסק הזמן שניתן לאנושות בעקבות מלחמת העולם השנייה והשואה, פסק הזמן בהתפרצות האנטישמיות ברמה העולמית – שהדבר הזה היה פרמננטי, עכשיו מתברר שזו היתה אפיזודה חולפת.

בנימין נתניהו: ואכן, אותם כוחות שציינת, שחוברים זה לזה, שוטפים את העולם באנטישמיות ישנה-חדשה, וכמובן, חשוב להיאבק בזה, גם במישור העולמי.

בנימין נתניהו: ועל כן אני מברך את חברי, את סילבן שלום, שכשר החוץ הביא להחלטה מאוד חשובה באו"ם – ציון היום הזה, דבר שאומץ על-ידי האו"ם, דבר שאכן מופעל ברחבי מדינות רבות.

בנימין נתניהו: זהו דבר חשוב, זהו הישג חשוב, במידה מסוימת גם ייחודי, לפחות מבחינת היכולת להעלות הצעת החלטה ישראלית בגוף הזה, שמוכר לי – הייתי בו הרבה זמן.

בנימין נתניהו: זה חשוב.

בנימין נתניהו: אבל עדיין אני שואל: האם העולם, שמגנה את האנטישמיות ההיא, האם הוא מגנה את האנטישמיות הזאת?

בנימין נתניהו: – מעת לעת, בשפה רפה מאוד.

בנימין נתניהו: אבל זו לא סתם אנטישמיות.

בנימין נתניהו: יש כאן משטר, מדינה חברה באו"ם, משטר האייטולות, בא ומתייצב, וקורא ביודעין, בגלוי, אפילו ללא שמץ של התחסדות, קורא לחיסולם של עוד שישה מיליון יהודים, לפחות, ואיש אינו פוצה פה.

בנימין נתניהו: – לא מדויק; פה ושם אומרים הערה.

בנימין נתניהו: אבל היכן החימה, היכן הזעם?

בנימין נתניהו: היכן ההתקוממות?

בנימין נתניהו: היכן ה-J'accuse? – אני לא אומר שלנו.

בנימין נתניהו: אנחנו כן.

בנימין נתניהו: אנחנו הפקנו את הלקחים.

בנימין נתניהו: אבל היכן ההתקוממות הבין-לאומית, שהיתה צריכה לשטוף את הקהילה המתקדמת בעולם סביב אמירות ברורות של השמדה, של ג'נוסייד, של השמדת עם, של אותו עם? – אין.

בנימין נתניהו: אנחנו צריכים להיות גלויים האחד עם השני.

בנימין נתניהו: קודם כול, מדינאות זה לאתר את המצב כפי שהוא.

בנימין נתניהו: אם אנחנו רוצים לשנות אותו אנחנו צריכים להבין אותו.

בנימין נתניהו: ויש פה תופעה היסטורית קשה מאוד.

בנימין נתניהו: קשה מאוד.

בנימין נתניהו: אני חושב שהיא לא רק קשה לנו, אני חושב שהיא קשה לכל בני התרבות, לכל העמים המתורבתים, שהם נותנים לנגע כזה, לאמירות אלה, לפראות כזאת, לברבריות, לפרימיטיביות כזאת, להתפשט, להיאמר, ודבר שנאמר ומתפשט הופך למקובל, לשגור, והוא תמיד מכשיר – תמיד – את הפעולה שתבוא, וגם עוצר את הפעולות שלא תבואנה.

בנימין נתניהו: אני יודע שיש הרבה מנהיגים ואנשים טובי לב ורחבי מצפון ברחבי העולם.

בנימין נתניהו: אני יודע שהם חושבים את מה שאני חושב.

בנימין נתניהו: אני יודע שבלבם הם אומרים לעצמם מה שאני אומר כאן היום מעל הבמה הזאת.

בנימין נתניהו: אבל אין די בכך.

בנימין נתניהו: כי מול הדבר הזה, של משטר שקורא להשמדתנו ומתחמש בנשק להשמדה המונית כדי לבצע את זממו – כאן היתה צריכה להיות התייצבות הרבה יותר חזקה.

בנימין נתניהו: זה מעלה מחשבות נוגות.

בנימין נתניהו: ידידי סילבן, הייתי באותו מוסד, שירתתי בו, כנציג ישראל, ויום אחד התברר לי שיש שמועות על תיק של ולדהיים, מי שהיה נשיא אוסטריה – –

סילבן שלום: ומזכ"ל האו"ם.

בנימין נתניהו: – – ומזכ"ל האו"ם.

בנימין נתניהו: מזכ"ל האו"ם.

בנימין נתניהו: נאמר שיש לו תיק של פושע מלחמה באיזה ארכיון באו"ם.

בנימין נתניהו: ביקשתי לברר: באיזה ארכיון מדובר?

בנימין נתניהו: מסתבר שהיה ארכיון כזה, של פושעי מלחמה, ועדה שהוקמה על-ידי צ'רצ'יל ובעלות-הברית בזמן המלחמה, כדי לאסוף חומר נגד הפושעים הנאצים ותומכיהם.

בנימין נתניהו: והם אספו, ושמעו, ודנו, והכינו תיקים, ובגמר המלחמה אספו את התיקים, הביאו אותם לאו"ם, נעלו אותם במרתף, וזה ישב שם.

בנימין נתניהו: עשרות שנים.

בנימין נתניהו: אמרתי: טוב, אפשר להיכנס לשם?

בנימין נתניהו: אמרו לי: לא.

בנימין נתניהו: שאלתי: למה?

בנימין נתניהו: אמרו לי: צריך הסכמה של כל אותן המדינות – נדמה לי שזה היה 19 או 18 מדינות, ואין הסכמה כזאת.

בנימין נתניהו: טוב, זה לקח שנה עד שהשגתי את אותה הסכמה, ולקחו אותי לארכיון.

בנימין נתניהו: זה לא היה בדיוק במרתף, זה היה בקומה הראשונה של בניין אי-שם בניו-יורק, בניין של האו"ם.

בנימין נתניהו: נכנסתי פנימה, ואני רואה ארגזים ארגזים, ואני הולך ל-W, שולף את הארגז: ולדהיים קורט, אישומים כאלה, וכאלה, וכאלה, השיער סומר – והיה לי אז יותר שיער – דברים נוראים.

בנימין נתניהו: יושב שם, חבוי, עשרות שנים.

בנימין נתניהו: אני מסתכל על תיק ליד – לא שהוצאתי ארגזים; באותו ארגז – בירקנאו, 1944, עדויות על השמדה, מסעות המוות, רכבות, האס.

בנימין נתניהו: אס.

בנימין נתניהו: – הכול מתועד.

בנימין נתניהו: 1944.

בנימין נתניהו: נדמה לי שראיתי גם תיקים שהתייחסו ל-1943.

בנימין נתניהו: ידידי, 18 מדינות, גדולי המדינאים בהיסטוריה, אישים דגולים, דגולים באמת – הם ידעו.

בנימין נתניהו: הם ידעו בזמן אמיתי.

בנימין נתניהו: לא רק מן העדות המסוימת הזאת, שאני מביא בפניכם כאן.

בנימין נתניהו: יש הרבה מאוד עדויות, הרבה אחרות, דברים שהם מאוד קשים, מאוד קשים לקריאה.

בנימין נתניהו: הם ידעו, אבל הם לא פעלו.

בנימין נתניהו: מדוע לא פעלו?

בנימין נתניהו: משום שהיו עסוקים במאבק העיקרי נגד הנאצים, זה בהחלט הסיכול העיקרי שלהם.

בנימין נתניהו: אבל מה כבר היה דרוש כדי להפציץ, מה זה היה, בסך הכול, מחנה המוות הזה?

בנימין נתניהו: כשאתה הולך לשם – ורבים מכם הייתם שם, הייתי עם חלק מכם שם, כמה פעמים – מה כבר היה להפציץ שם?

בנימין נתניהו: אתה כבר מפציץ את IG Farben, את בית-החרושת לכימיקלים הנורא הזה, במרחק של שניות, אז המטוס מטה את הסטיק ומפציץ גם את הרמפה הזאת ואת שני הכבשנים – – –

זאב בילסקי: או לפחות את פסי הרכבת.

בנימין נתניהו: פסי הרכבת.

בנימין נתניהו: זה לא היה משנה דבר וחצי דבר מהמאמץ המלחמתי.

בנימין נתניהו: הם ידעו, והם לא פעלו.

בנימין נתניהו: היום הם יודעים.

בנימין נתניהו: טוב, הם יודעים, הם שומעים, הם רואים, הם מצלמים.

בנימין נתניהו: אתה לא צריך מודיעין מיוחד, אתה צריך לפתוח את הטלוויזיה, את החדשות, את העיתון.

בנימין נתניהו: האם יפעלו?

בנימין נתניהו: האם ידברו, אבל ידברו באמת?

בנימין נתניהו: האם יתקפו?

בנימין נתניהו: האם יגנו?

בנימין נתניהו: האירנים אומרים להם: טוב, זה נגד הציונים, נגד הציונות.

בנימין נתניהו: מי שניקב את הבלון הזה יותר טוב מכל אחד אחר הוא מרטין לותר קינג.

בנימין נתניהו: יש לי פה ציטוט שהוא אמר.

בנימין נתניהו: הוא אומר: כאשר אנשים מותחים ביקורת על ציונים, הם מתכוונים ליהודים.

בנימין נתניהו: מדובר באנטישמיות.

בנימין נתניהו: When people criticize Zionists they mean Jews.

בנימין נתניהו: You are talking about anti-Semitism .

בנימין נתניהו: מרטין לותר קינג.

בנימין נתניהו: נכון, אז האירנים אומרים, והנה האמת.

בנימין נתניהו: אבל זה לא רק איום עלינו, כי תמיד-תמיד זה מתחיל ביהודים אבל אף פעם לא נגמר ביהודים.

בנימין נתניהו: שנאת היהודים מבעירה אש כללית.

בנימין נתניהו: אני מצפה ביום הזה, שבו אני מברך על כך שהעולם מציין את הפשע הנורא ביותר בתולדותיו ובתולדות עמנו, נגד עמנו, אני מצפה שלא רק אנחנו נלמד את הלקח.

בנימין נתניהו: למדנו.

בנימין נתניהו: אני מצפה שהעולם ילמד את הלקח ויתחיל להיאבק, במלים ובמעשים, נגד האנטישמיות החדשה.

בנימין נתניהו: זה מה שאני מצפה, ואני בטוח, ידידי, זה גם מה שאתם מצפים.

ראובן ריבלין: תודה לראש הממשלה בנימין נתניהו.

ראובן ריבלין: אני מזמין את ראש האופוזיציה ציפי לבני לומר את דברה.

ראובן ריבלין: ולאחריה – המשנה לראש הממשלה, השר סילבן שלום.

ציפי לבני: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כששר החוץ דאז, המשנה לראש הממשלה היום, סילבן שלום, יזם באו"ם את יום השנה הבין-לאומי, זה היה קודם כול בשביל העבר, שהעולם יזכור את קורבנות הרשע, ובשביל העתיד, שהעולם יפיק את הלקח.

ציפי לבני: והאו"ם, הארגון שנוסד אחרי המלחמה ההיא תחת הססמה "לעולם לא עוד", הוא המקום שבו ניתן וצריך לתרגם את הססמה להחלטות, להוריד את הססמה מהקיר ולהפוך אותה להחלטות עכשיו, גם אם האיום נראה פחות מוחשי ורחוק.

ציפי לבני: יהודי העולם, כמו גם אזרחי ישראל, אינם זקוקים לתזכורת.

ציפי לבני: עבור רבים מאתנו השואה מלווה אותנו יום-יום – חיים שואה, חושבים שואה וחולמים שואה.

ציפי לבני: קודם כול, הניצולים, אלה ששרדו את הלא-יתואר, השאירו מאחור חלק ממשפחתם, מגופם ומנשמתם.

ציפי לבני: אלה הגיעו לישראל כמקור חיים חדשים, והיום חלקם חיים עוד בינינו.

ציפי לבני: לניצולים אני רוצה לומר היום: רבים מכם לא העזו להעלות על דל שפתותיהם את החוויה ההיא, גם לא למשפחה הקרובה ביותר.

ציפי לבני: אנחנו זקוקים לתיאור האישי שלכם.

ציפי לבני: אם תשתפו אותנו, זה אולי גם, קצת, יקל עליכם.

ציפי לבני: אבל אנחנו זקוקים לסיפור שלכם, כי הדרך לזכור עוברת קודם כול דרך סיפורו של היחיד.

ציפי לבני: לחלקכם מגיעה גם סליחה מאתנו, על השנים האחרונות שבהן הזדקנתם ומדינת ישראל לא ידעה לתת לכם את אותה עטיפה של ביטחון ורווחה, שיאפשרו לכם את אותם חיים בכבוד שאנחנו חבים לכם.

ציפי לבני: וסליחה גם על השנים הראשונות, שבהן הגעתם לישראל ומצאתם את הארץ במאבק טרום-המדינה, ולאחר מכן מדינה בחיתוליה, שעדיין נאבקת על קיומה.

ציפי לבני: כאן פגשתם את הצבר, היצירה העברית, שבגלל נסיבות חיינו ומאבק הקיום נדרש להיות חזק ונחוש ומעט פחות רגיש; מדינה שהוסיפה למלה "שואה" את המלה "גבורה" והרגישה מעט אי-נוחות עם דימוי הצאן המובל לטבח, שהתנגש בדימוי הצבר הלוחם.

ציפי לבני: היו גם כאלה שנתנו לכם להרגיש כך.

ציפי לבני: ואני אחזור ואומר לכם מעל כל במה שגבורתכם היא בעצם הישרדות

ציפי לבני: כם את התופת בכל מחיר.

ציפי לבני: אנחנו גאים בכל אחד ואחד מכם, כפי שאנחנו גאים בכל אחד ואחד מהקורבנות שלא שרד ולא הגיע לחיות אתנו כאן.

ציפי לבני: ישראל הוקמה כבית לאומי לעם שעבר את החוויה הנוראה בהיותו שם, בגלות.

ציפי לבני: ישראל הוקמה בזכות הקשר ההיסטורי-הלאומי של עם ישראל לארצו, ארץ-ישראל.

ציפי לבני: השואה אינה סיבת הקמתה של מדינת ישראל, כפי שהאיומים עלינו אינם סיבת קיומנו.

ציפי לבני: ישראל אינה רק ארץ מקלט פיזי, היא צריכה להיות מקור הצמיחה החדש של העם המפיץ את הערכים היהודיים, ערכים שעליהם גאוותנו, שאותם נמשיך ונפיץ בעולם, וגם אם המבט החוצה, אל האזור שבו אנחנו חיים, אינו מעודד.

ציפי לבני: ולעתים, מחלום או מסיוט על השואה אנחנו קמים – לא פעם – למציאות מאוד קשה.

ציפי לבני: ואנחנו רואים את האנטישמיות מרימה את ראשה המכוער ואת הגל הדתי הקיצוני, מכחיש השואה ושוחר החורבן, ניצב מולנו.

ציפי לבני: מול כל אלה אנחנו חייבים להתייצב ביחד, נחושים ובטוחים, ובצדנו אותן אומות החולקות אתנו את אותם ערכים והבנה שהאיום הוא על התרבות והערכים של כולם, שאנטישמיות אינה בעיה של היהודים אלא היא מעידה על החברה שבה היא מרימה את ראשה המכוער, והחברה הזאת וההנהגה הזאת מבקשת גם אותם, את תרבותם ואת ערכיהם.

ציפי לבני: אבל דבר אחד אסור לנו לעשות גם ביום הזה – להשוות את מצבה של ישראל למצב העם היהודי בשואה.

ציפי לבני: נכון שכולנו חיים, נושמים וחולמים שואה, ומכאן שכל מנהיגות ישראלית שואלת את עצמה, ובצדק, אם אנחנו מזהים איום בזמן ואיך נפעל.

ציפי לבני: אבל עלינו גם לדעת כי דווקא משום שגם כל הורה בישראל חושב שואה כשהוא מסתכל על ילדיו – וכל הורה חושב בלבו: מה אני הייתי עושה לו הייתי שם בזמן, האם הייתי מציל את ילדי, האם הייתי עוזב בזמן?

ציפי לבני: ואסור לנו לתת להורים צעירים בישראל הרגשה דומה, שישראל נמצאת במצב דומה, מהטעם הפשוט והנכון: ישראל של היום אינה במצב של היהודים חסרי ההגנה הלאומית בגלות, שהתמודדו כפרטים בודדים מול הרוע, שראה אותם כעם והשמיד אותם בגלל היותם עם.

ציפי לבני: ותפקידנו, כהנהגה, גם ביום הזה, לצקת ביטחון מוצדק בלב הציבור, וביחד לזכור את השואה למען העבר ולמען העתיד.

תודה רבה לראש האופוזיציה ציפי לבני.

אני מזמין את המשנה לראש הממשלה השר סילבן שלום.

אדוני, בבקשה.

סילבן שלום: אדוני יושב-ראש הכנסת, אדוני ראש הממשלה, יושבת-ראש האופוזיציה, שרים וחברי כנסת, מחר יתקיימו ברחבי העולם טקסים ועצרות לזכר יום השואה.

סילבן שלום: בעולם כולו יעצרו לרגע את הכול ויזכרו את אירועי השואה, את מעשי הזוועות שביצעו הנאצים, וחשוב מכול – את קורבנות השואה.

סילבן שלום: בפרלמנטים השונים בעולם ייערכו כנסים, ייערכו עצרות עם וילמדו בבתי-הספר.

סילבן שלום: ילמדו בבתי-הספר את מה שקרה, כי לא יהיה, בתוך זמן לא רב, מי שיספר.

סילבן שלום: העובדה שהעולם כולו מציין את יום השואה היא לא עניין של מה בכך.

סילבן שלום: יום זה, אשר חל כל שנה ב-27 בינואר, יום שחרור מחנה ההשמדה אושוויץ, מאז שנת 2005, הוא הניצחון של העם היהודי על שנאת החינם, הגזענות וההכחשה של כל מה שהיה.

סילבן שלום: כמי שהיתה לו הזכות הגדולה להוביל את ההחלטה כשר החוץ, בשנת 2005 באו"ם, אני יכול לומר לכם כי אותו יום של הצבעה באו"ם, אשר עברה פה-אחד, היה אחד המרגשים והמכוננים ביותר עבורי, לא רק כאיש ציבור או כשר בממשלה אלא כאזרח ובן למשפחה של ניצולי שואה.

סילבן שלום: כאשר אנחנו משתאים לנוכח תרומתם של הניצולים לאנושות, אנו יכולים רק להתחיל לשער מה יכלו לתרום לאנושות המיליונים שלא שרדו.

סילבן שלום: העם אשר הביא לעולם את המונותיאיזם, הרמב"ם ואלברט איינשטיין, שהצליח באמצעות אחוז מזערי של 0.2% בלבד מאוכלוסיית העולם להביא 22% מזוכי פרס הנובל, יכול היה להנחיל עוד הישגים רבים לאנושות כולה.

סילבן שלום: אנו מבכים את אובדנם של יהודים שנספו בשואה מדי יום, עד היום.

סילבן שלום: כל משפחה יודעת את הכאב, ואף משפחתי שלי – סבה וסבתה של רעייתי ושבעה משמונת ילדיהם נלקחו ונרצחו.

סילבן שלום: אמה של אשתי, פולה, זיכרונה לברכה, הצליחה לברוח בגיל 14 ליערות ולהצטרף לפרטיזנים, וכך גם הצילה את חייה.

סילבן שלום: אמי, גם היא הצליחה להימלט מידי הנאצים.

סילבן שלום: כאשר פלשו הגרמנים לתוניסיה, הם הגיעו במהרה גם לעיר גאבס שלחוף הים התיכון, שבה חיו אבות אבותי מדורי דורות.

סילבן שלום: הק נדרשה לספק עובדי כפייה מדי יום, ובשדה התעופה של העיר הקימו הגרמנים מחנה כפייה מאולתר.

סילבן שלום: גם דודיה של אמי נלקחו לשם.

סילבן שלום: הסיפור של משפחתי דומה לסיפורים רבים אחרים של ניצולי שואה בפולניה ואוסטריה, וכמובן גם בתוניסיה ולוב.

סילבן שלום: למזלנו הרב, הגרמנים לא הצליחו להפעיל בתוניסיה את כוחות האס.

סילבן שלום: אס.

סילבן שלום: להשמדת היהודים ולהרס מוחלט של הקהילות ומוסדותיהן.

סילבן שלום: אבל גם שם, בתוניסיה, הם התחילו לבצע את התהליך המזוויע של "הפתרון הסופי".

סילבן שלום: 77 טרנספורטים יצאו מתוניסיה למחנות ההשמדה באושוויץ, סוביבור ובוכנוואלד.

סילבן שלום: ידועים לנו כיום שמותיהם של לפחות 160 קורבנות יהודים מצפון-אפריקה, וישנם עוד רבים ששמותיהם ועקבותיהם לא ידועים.

סילבן שלום: הנאצים תכננו להשמיד את כל יהדות תוניסיה ולוב, כולה, באותן שיטות שאנחנו מכירים כה טוב מאושוויץ.

סילבן שלום: הם לא ביצעו את תוכניותיהם, לא בגלל טוב לב או אנושיות, אלא רק משום שנאלצו להעביר חלק מכוחותיהם בתוניסיה לתגבור הכוח הגרמני בערבות רוסיה, ובמיוחד לקרב סטלינגרד.

סילבן שלום: אילו ניצחו הגרמנים בסטלינגרד ובאל-עלמיין, הם כנראה היו חוזרים להשלים את פשעיהם גם שם, ומזלנו הרב שהם לא הצליחו.

סילבן שלום: נוכחותנו כאן היום היא קריאה לכל עמי העולם להיזהר מפני הסכנה של שנאת חינם, גזענות ודעות קדומות.

סילבן שלום: זה לא רק הצורך שלנו לכבד את מיליוני הנרצחים ולהראות לכל אלה שרוצים בהשמדתנו כי אנחנו חזקים מכל רוע – זהו גם ור אדום לכל אדם באשר הוא.

סילבן שלום: האם יכול להיות משהו נורא יותר מהשמדה שיטתית של עם, מנטילת כבודם של בני-אדם, שרפת ספרי הקודש שלהם, גזיזת שיער ראשם ועקירת שיניהם, הפיכתם למספרים, סבון, לאפר של טרבלינקה ודכאו?

סילבן שלום: התשובה היא כן.

סילבן שלום: יש דבר נורא יותר – לעשות את כל המעשים הנוראיים האלה ואז להכחישם.

סילבן שלום: הכחשת השואה אינה מחללת רק את זכר הקורבנות ופוגעת בניצולים; היא אף שוללת מהעולם כולו את ההזדמנות ללמוד את הלקח – לקח שחיוני ללמוד היום ממש כמו לפני 66 שנים.

סילבן שלום: יום השואה הבין-לאומי הוא לא מס שפתיים.

סילבן שלום: הוא נקודת מפנה דרמטית ביחסו של העולם לעם היהודי, לעברו, אבל גם לעתידו.

סילבן שלום: דווקא היום אנו צריכים לעמוד כולם נגד הניסיון להכחשת השואה מצדה של אירן.

סילבן שלום: הפסקת הגמגום והמשך הנחישות הבין-לאומית יכריעו את אירן, ואתה את האנטישמיות.

סילבן שלום: רק בימים האחרונים החליטה אירן להסיר את האבטחה מקבר אסתר המלכה ומרדכי היהודי כאות נקמה ביהודים.

סילבן שלום: המקום הראשון שבו מוזכרת המלה "יהודי" זה במגילת אסתר, ושם דובר על מרדכי היהודי.

סילבן שלום: והנה, דווקא שם, היום, כל כך הרבה שנים אחרי, הם מנסים לחזור ולדבר בהכחשת השואה ולקבוע שישראל צריכה להימחק מהמפה.

סילבן שלום: חברי הכנסת, יום השואה הבין-לאומי – ההחלטה על יום זה היא נקודת מפנה דרמטית ביחסו של העולם לעם היהודי.

סילבן שלום: אנו חייבים לראות ביום הזה הזדמנות לא רק לזיכרון, אלא גם לפעולה.

סילבן שלום: אין ספק שאם מדינת ישראל היתה קיימת לפני השואה, השואה לא היתה מתקיימת.

סילבן שלום: מאז הקמתה משמשת מדינת ישראל מקלט בטוח ליהודים מפני רדיפות בכל רחבי העולם ומאפשרת ליהודים גם להגיע להישגים גדולים בלי מורא ובלי פחד.

סילבן שלום: בה בשעה, צמחה בישראל חברה דמוקרטית, המבוססת על ערכים של חופש לכל אזרחיה, מקום שבו העם היהודי יכול לחיות, לשגשג ולפתח את תרבותו, ספרותו, דתו ומחשבתו.

סילבן שלום: העובדה שרבים כל כך מהניצולים השתקעו בישראל ונטלו חלק בבניינה היא עצמה דרך ראויה לציון, דרך מימוש נבואת הנביא יחזקאל; וכדברי הנביא: כה אמר ה' אלוקים, הנה אני פותח את קברותיכם והעליתי אתכם מקברותיכם עמי והבאתי אתכם אל אדמת ישראל.

סילבן שלום: התכנסנו כאן, אדוני היושב-ראש, כדי לזכור שמגילת היסוד של ארגון האומות המאוחדות, כמו גם הכרזת העצמאות של מדינת ישראל, נכתבו בדם קורבנות השואה.

סילבן שלום: התכנסנו כאן היום, כמו בחלקים רחבים בעולם, כדי לתת ביטוי חוזר למחויבותנו לעקרונות הנאצלים שעליהם נוסד ארגון האו"ם ועליהם נוסדה מדינת ישראל.

סילבן שלום: התכנסנו כאן היום, ומחר בכל העולם, כדי להתחייב כי לא ניתן לשנאה לנצח – שמדי שנה נזכור את הנספים ונכבד את הניצולים.

סילבן שלום: לצערי, גם היום, קרוב ל-70 שנה אחרי, בעוד אנו דורשים בעולם להכיר בשואה ובזכויות ניצולי השואה, אנו כאן בישראל לא עשינו עדיין את כל הנדרש על מנת לתת לניצולי השואה את אשר הם זכאים לו בזכות ולא בחסד.

סילבן שלום: התביישתי לקרוא הבוקר את הדוח של משרד הבריאות המפרט מחדלים בטיפול בניצולי השואה.

סילבן שלום: אני מניח שלא הייתי היחיד שהתבייש.

סילבן שלום: זה פשוט לא יכול להיות.

סילבן שלום: זה פשוט לא יכול להיות אמיתי.

סילבן שלום: הדור הזה הוא הדור שבזכותו – בזכות אלה ששרדו, בזכות אלה שהאמינו בחיים, שרצו להשיב לעולם את מה שהם איבדו, אנו נמצאים כאן עד היום.

סילבן שלום: בזכותם נבנתה כאן המדינה, המדינה שאנו מגדלים בה את ילדינו, המדינה שהיא יקרה ללב כולנו.

סילבן שלום: אחרת, לא היינו כאן במשכן, נאבקים יום-יום על דמותה וצלמה.

סילבן שלום: כן, אנחנו חייבים להם.

סילבן שלום: כן, מדינת ישראל חייבת להם, ולא על גבם צריכות להיעשות רפורמות והחלטות כאלה ואחרות.

סילבן שלום: גבירותי ורבותי, חובתנו לדאוג שלְעולם לא יהיו שוב היהודים בעולם ללא בית, בלא חוף מבטחים שאליו יוכלו למלט את נפשם.

סילבן שלום: חובתנו לדאוג שלא יהיו, לעולם, בלא כוח מגן, כוח מגן יהודי שידע להגן על חייהם.

סילבן שלום: את הלקח הזה מצווה האם לבנה בשירו הבלתי נשכח של המשורר אורי צבי גרינברג "קודש הקודשים": "מארג גס לבושך בני.

סילבן שלום: לבוש חיילים.

סילבן שלום: / ורובה על שכמך.../ גם בשבת לא תחליף את זה הלבוש, בני.

סילבן שלום: / אף בבוא הגואל וכתתו עמים חרבותם לאתים והשליכו רוביהם אל האש – אתה לא, בני, אתה לא!/ פן יקומו שוב הגויים ואספו ברזל/ וקמו עלינו שוב ולא נהיה נכונים/ כאשר לא היינו מוכנים עד עכשיו".

סילבן שלום: אנו עומדים כאן היום כדי לומר לכל אלה שזוכרים, לכל אלה ששכחו, ועבור אלה שיודעים, האירוע הנורא שקרה לדיראון עולם לעם היהודי – הוא אירוע ייחודי לעם היהודי.

סילבן שלום: אותם אלה שמנסים היום להפוך את 27 בינואר ליום מאבק ברצח-עם באשר הוא – והדבר הזה קורה מחר בפרלמנט האירופי – להם אנחנו אומרים: אנחנו כולנו צריכים לזכור כל רצח-עם באשר הוא, אבל לא היה, ולתקוותנו גם לעולם לא יהיה, רצח-עם שיטתי כפי שהיה לעם היהודי כולו.

סילבן שלום: אנו עומדים כאן היום בכנסת ישראל ואומרים: "לעולם שוב לא ימצאו אותנו לא מוכנים.

סילבן שלום: לעולם לא".

ראובן ריבלין: תודה למשנה לראש הממשלה, השר סילבן שלום.

ראובן ריבלין: רבותי, יש כמה חברי כנסת שהם דור שני לניצולי השואה, מספר לא מועט, אבל יש בינינו בכנסת זו אחד שהוא ניצול השואה, וזה יוסי פלד, השר, אשר ניצל כילד, עלה לארץ ואחז בנשק.

ראובן ריבלין: הפסקה לשתי דקות, ונמשיך בסדר-היום.

בשעה 14: הצעות לסדר-היום

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: הצעות לסדר-היום בנושא: מסקנות ועדת-טירקל, מס' 4795, 4803, 4809, 4810, 4811, 4812, 4818, 4823, 4826, 4834 ו-4838.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת אופיר אקוניס, ואחריו – חבר הכנסת אריה אלדד.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

יצחק וקנין: רבותי, להקפיד על הזמנים.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי השרים, אני ממתין.

אופיר אקוניס: אני עדיין ממתין, אני ממתין, אדוני, להתנצלות מהדהדת, זועקת, בקול חזק, לפחות באותה עוצמה ובאותה מהירות שבהן שמענו הכפשות על ישראל, על הממשלה, על חיילי צה"ל, זמן קצר אחרי אירועי ה"מרמרה".

אופיר אקוניס: על מה מגיעה לנו התנצלות על ההכפשות, אדוני היושב-ראש?

אופיר אקוניס: על כך שישראל פעלה נכון; לא היתה יותר צודקת מפעולת ההשתלטות על ה"מרמרה", וחיילי צה"ל היטיבו לפעול מתוך הגנה עצמית.

אופיר אקוניס: זאת כבר לא אמירה פוליטית, אדוני היושב-ראש, זו עמדה של ועדת חקירה מיוחדת, בראשות שופט בית-המשפט העליון, ובחתימת משקיפים זרים מומחים – שניים, לא אחד – בעלי שם, במשפט בין-לאומי.

אופיר אקוניס: במלים פשוטות יותר אמרה ועדת-טירקל את מה שמיהרתי לכנות בבוקר ה-31 במאי 2010 "משט הטרור".

אופיר אקוניס: לא היה צריך להמתין שמונה חודשים כדי לדעת שהדבר האחרון – האחרון – שהיה אפשר להגיד על ה"מרמרה" הוא שהוא היה משט שלום.

אופיר אקוניס: זו השעה לדרוש מהקהילייה הבין-לאומית, מהאו"ם, מארגוני זכויות אדם, אבל בראש ובראשונה מהממשל הטורקי, שביודעין עודד את ארגון הטרור IHH לצאת למשט הטרור הזה – לדרוש מהם, אדוני – שאנחנו נדרוש מהם, לא הם ידרשו מאתנו, ברוב חוצפתם – התנצלות.

אופיר אקוניס: בדיוק בכיוון ההפוך ממה שדרש ארדואן.

אופיר אקוניס: וכן, גם ממזכ"ל האו"ם, באן קי-מון, מותר לדרוש שיפעל לביטול ההחלטה המבישה של ועדת האו"ם לזכויות האדם, שגינתה את ישראל.

אופיר אקוניס: לא את ארגון הטרור הם גינו, את ישראל הם גינו.

אופיר אקוניס: היו צריכים לגנות את השהידים שבאו עם נשק חם ונשק קר כדי להרוג את חיילי צה"ל.

אופיר אקוניס: בטלו את הגינוי המביך הזה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, מעל כולם – מעל כולם ניצבת חברה בבית הזה, והיא יושבת כרגע מולי, אשה שכל מטרתה היא חיסול ישראל כמדינה יהודית ומדינה דמוקרטית.

אופיר אקוניס: אני כמובן מדבר על חברת הכנסת זועבי.

אופיר אקוניס: היא היתה על הסיפון, היא ראתה את הכול.

אופיר אקוניס: ממנה, אדוני היושב-ראש, לא נדרשת התנצלות.

אופיר אקוניס: במקרה שלה צריך ליישם – – –

עפו אגבאריה: – – – פצצת אטום.

עפו אגבאריה: ממנה, או עליה, צריך ליישם – לא לחוקק מחדש – אדוני, אני הבאתי את הספר הזה.

עפו אגבאריה: זה מוכר לך? "חוקי-יסוד וחיקוקים", כך כתוב, "בעניין הכנסת".

עפו אגבאריה: ובכן, אדוני, אני אצטט: "רשימת מועמדים לא תשתתף בבחירות לכנסת, ולא יהיה אדם מועמד בבחירות לכנסת, אם יש במטרותיה או במעשיה של הרשימה, או במעשיו של האדם" – שלך, שלך, חברת הכנסת זועבי – "לפי העניין, במפורש או במשתמע, אחד מאלה" – ואני מקריא את פסקה (3) – "תמיכה במאבק מזוין של מדינת אויב או של ארגון טרור" – – –

יצחק וקנין: אני הוספתי לך דקה.

יצחק וקנין: תשתדל לסיים בדקה שהוספתי.

יצחק וקנין: – – – "תמיכה במאבק מזוין של מדינת אויב או של ארגון טרור נגד מדינת ישראל".

יצחק וקנין: אדוני, הדברים הללו כתובים.

יצחק וקנין: אני יודע שהכנסת הזאת מואשמת בלאומנות יתר – בוודאי שבלאומנות יתר – על-ידי חברת הכנסת זועבי וחבריה, שהביאו לכאן לאומנות, והם נתקלים במה שכונה בעבר והוא צריך להיות מכונה – "קיר ברזל" של התנגדות של מי שאתם רוצים לסכל אותו – אותנו – כנציגים של מדינה יהודית ודמוקרטית.

יצחק וקנין: ובכן, הדברים הללו כתובים כאן בחוקי-היסוד, חברת הכנסת זועבי.

יצחק וקנין: זה לא גזעני, זה לא לאומני, זה כתוב, זה נכתב לפנינו.

יצחק וקנין: אדוני, אני מבקש להודיע, כנציג הליכוד בוועדת הבחירות לכנסת התשע-עשרה, אני מתכוון ליישם את החוק הזה, ואני בשם הליכוד אפעל לפסילתה – –

יצחק וקנין: יש לסיים.

יצחק וקנין: – – מלהתמודד לכנסת.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

יצחק וקנין: אפעל לפסול את חברת הכנסת זועבי מלהתמודד לכנסת.

יצחק וקנין: צריך ליישם את החוק.

יצחק וקנין: מקומה איננו בכנסת.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אופיר אקוניס.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אריה אלדד, ואחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: רבותי, לכל חבר כנסת יש שלוש דקות, אני אוסיף דקה לכל אחד, ובזה – לא אאפשר יותר מדקה.

יצחק וקנין: שלוש דקות ועוד דקה, כדי שלא יהיה איפה ואיפה עם אף דובר.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, אל תתחיל לספור לי את הזמן, כי יש לי סיפור בשבילך.

אריה אלדד: לא שייך לנושא.

יצחק וקנין: בכל מקרה – – –

אריה אלדד: פעם באה יהודייה מבוגרת לרב וביקשה שיברך אותה באריכות ימים.

אריה אלדד: אז הוא אמר לה שתחיה עד 120.

אריה אלדד: היא אמרה לו: אולי אפשר עוד שבוע?

אריה אלדד: אולי אפשר עוד דקה?

אריה אלדד: אז הוא אמר לה: למה לך עוד שבוע?

אריה אלדד: היא אמרה: כדי שזה לא יהיה פתאום.

אריה אלדד: זה לא יעזור לנו, עוד דקה או שתיים, הנושא הרבה יותר ארוך והרבה יותר כבד.

אריה אלדד: מסקנות ועדת-טירקל מחייבות גם את ממשלת ישראל וגם את כנסת ישראל לחשבון נפש נוקב.

אריה אלדד: את הממשלה, משום שהתעלמה מהתהליכים של אסלאמיזציה קיצונית, שונאת ישראל, חבלנית, אלימה, שמתפתחת בטורקיה, שלא זיהתה את פוטנציאל הנזק האדיר הטמון במשט הפסאודו-הומניטרי שיצא משם עמוס שהידים בכוח, גרזנים ומצלמות, סכינים ועיתונאים, כן – גם נשק חם ומיקרופונים, שכל תכליתם לפגוע בישראל, ואף לא גרם אחד של קמח, שמן או תרופות, על סיפון ה"מאווי-מרמרה"; ממשלה וצבא שלא זיהו את הנזק על-ידי זיהוי כוונתו של ארגון טרור ושאר תומכי ה"חמאס" שעל הסיפון, ולכן שלחו את חיילי השייטת היישר אל מלתעותיהם של קנאים מוסלמים, אחוזי תאוות רצח יהודים, שלא בחלו בשום שיטות כדי לפגוע בחיילי צה"ל, וממשלה וצבא שלא הקדימו רפואה למכה ולא בחרו בשיטות אחרות כדי לשטוף את הפעילים הללו אל הים.

אריה אלדד: אבל המסקנות הללו מחייבות גם את הכנסת לחשבון נפש, איך מרוב דאגה לדמותה הדמוקרטית של מדינת ישראל אפשרנו לגיס חמישי לפעול כאן, בבית הזה, באין מפריע נגד המדינה; איך בשם חופש ביטוי מעוות לגמרי, חולני לגמרי, אפשרנו ועודנו מאפשרים לארגונים וליחידים, לחברי כנסת ולמפלגות, להזדהות בגלוי עם אויבינו הגרועים ביותר, עם ארגוני טרור ורצח.

אריה אלדד: מהבית הזה תמכו חברי כנסת במשט, נתנו לו יד, העלילו עלילות דם נגד חיילי צה"ל.

אריה אלדד: וכשקמו עשרות אזרחים וחברי כנסת שדמם רתח בם לנוכח שיתוף הפעולה הזה עם ארגון טרור, עם כוונות לפגוע במדינת ישראל, והגישו עשרות תלונות לוועדת האתיקה של הכנסת, עשתה חברת הכנסת שלי יחימוביץ, היושבת אתנו – – –

יצחק וקנין: מרגע זה יש לך עוד דקה.

אריה אלדד: תודה, אדוני.

אריה אלדד: – – – כיושבת-ראש הוועדה עשתה דין לעצמה, והחליטה והיא מחליטה שמונה חודשים לא לדון בתלונות.

אריה אלדד: חברים, אם אנחנו לא נבלום את הגל הזה, הקם עלינו והקם על נפשנו כאן ועכשיו, בפעם הבאה יהיה גרוע יותר.

אריה אלדד: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אריה אלדד.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איתן כבל, ולאחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: גם לרשותך, חבר הכנסת כבל, שלוש דקות, ועוד דקה שאוסיף מרגע שאכריז על השלוש.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, מנקודת מבטי, ואני כאן לא רוצה לעסוק בכלל בשאלת חברת הכנסת זועבי – הנושא נמצא על שולחנו של היועץ המשפטי, והוא זה שיידרש להכריע בשאלות האלה.

איתן כבל: לגופו של עניין, אני רוצה להתייחס לדברים מנקודת המבט שלנו, וכאן, לצערי, ומצד אחד לשמחתי, העובדה שאותי היא בכלל לא הפתיעה: חיילי צה"ל עשו את עבודתם בתנאים מורכבים, קשים, שלא מתוך, חס וחלילה – לפגוע באזרחים.

איתן כבל: ואני אומר זאת, לא היה לי, כחייל, ולו לרגע אחד חשש שחס וחלילה מי מהם קיבל פקודה כזו או אחרת שממנה עלול להשתמע שיש אישור לפגוע באזרחים חפים מפשע.

איתן כבל: זה לא קרה לי מעולם, איני מאמין שזה קרה באיזשהו מקום לאיזשהו חייל.

איתן כבל: יחד עם זאת, אדוני השר, פעם אחר פעם, וזו אינה הוועדה הראשונה, ואנחנו כבר מדברים על ועדה שקמה אחרי לקחי מלחמת לבנון השנייה – ונדמה שאת הכרכים של דוח-וינוגרד לא כולם קראו, ואם קראו, כנראה לא הפנימו; כי כשאני מדבר ברמה המבצעית, ואנחנו מסתכלים פנימה אל הדברים שנכתבים על-ידי ועדת-טירקל, אנחנו מוצאים את עצמנו שוב בתוך מערכת של כשלים מאוד מאוד גדולים, אדוני השר, הנוגעים להבנת העניין, להבנת האיום, להבנת המודיעין, לחוסר במודיעין, לקריאה לא נכונה של כל המהלך, כפי שבא בסופו של עניין לידי ביטוי.

איתן כבל: ולצערנו, ייתכן שזה חלק מאותו כשל באופן שבו חיילי צה"ל בכלל ניגשו לעצור את המשט.

איתן כבל: ואני שואל את עצמי, איך דבר כזה יכול שיקרה?

איתן כבל: מערכות הביטחון, פעם אחר פעם, מבקשות מאתנו, הן בוועדות המשנה אבל לא רק בוועדות המשנה, לסמוך עליהן שהן משתפרות, שהן יודעות, ואם יש מי מאתנו שמנסה לומר דבר וחצי דבר שיש בו כדי לערער או כדי להוסיף כלפי המערכות שאולי, עם כל הכבוד להן, הן אינן מפיקות את הלקחים ואינן עושות את כל אשר נדרש – ואנחנו נחשפים שוב ושוב לכשלים, שכבר נכתבו עליהם תלי-תלים של מלים.

איתן כבל: ואני שואל אותך, אדוני השר, עד מתי באמת, אם בכלל, ואני אומר את זה בתוך המערכות הפנימיות שלנו – –

יצחק וקנין: יש לך עוד דקה.

איתן כבל: – – נוכל לדעת באמת שאשר נאמר לנו – גם איני אומר, לעולם, כנראה, לא נוכל לישון בשקט, אבל נוכל להביט באלה שמוסרים לנו את המידע, ולחשוב שכנראה הם באמת אומרים לנו את כל אשר צריך שייאמר והדברים נבדקו עד תומם.

איתן כבל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי, שלוש דקות, ודקה.

יצחק וקנין: בתום שלוש הדקות אוסיף לך דקה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, לכאורה ישראל יכולה להיות מרוצה – ועדת-טירקל הפיקה דוח שנותן ציונים גבוהים לכמה מהנושאים שהוועדה הזו התבקשה לבדוק: ההיבט החוקי של הסגר, המעצר או עצירת הספינה במים, ואפילו הפעלת כוח.

נחמן שי: כל הדברים האלה מוצדקים על-פי החוק הבין-לאומי.

נחמן שי: אני חושב שטוב שזה נאמר וטוב שזה גם נעשה בשעתו, אבל לא בטוח שזה הדבר שהכי חשוב היה, או הכי חשוב ברגע הזה.

נחמן שי: שלושה דברים טרם נבחנו, ועליהם אני חושב שאנחנו צריכים לעמוד, וגם לחכות לראות מה יהיה.

נחמן שי: את הדברים האלה בודק עכשיו משרד מבקר המדינה, אולי גם גופים אחרים שאיני יודע עליהם.

נחמן שי: קודם כול, עובדה היא, ועל כך גם הצביעה הוועדה, שהיה פה מחדל מודיעיני גדול.

נחמן שי: במלים אחרות, המידע שעמד לרשותנו – מה מביאה הספינה הזאת, מי ישנו עליה ומה היא הולכת לעשות – לא היה גלוי בפני מקבלי ההחלטות בישראל, ואכן, כתוצאה מכך הכוחות שעלו על הספינה הזאת הופתעו, והיתה הסתבכות, שהוליכה למותם של תשעה אנשים.

נחמן שי: ויכול מאוד להיות שאילו ידע צה"ל מראש מה בדיוק תוכניות הפעולה של המשט הזה, הדבר הזה לא היה מתרחש.

נחמן שי: אני לא יודע איפה ומתי, אבל על המחדל הזה צריכה להינתן תשובה ברורה, ואני דורש אותה מעל הדוכן הזה, מפני שכישלונות מודיעיניים היו לנו בעבר; היו גם הישגים, אבל זה, ללא ספק, היה כישלון מודיעיני, כישלון שמוליך למלת המפתח הבאה, שהיא: הפתעה.

נחמן שי: היתה פה הפתעה, ולהפתעות כאלה איננו יכולים לתת רשות להתרחש.

נחמן שי: הדבר השלישי הוא חוסר ההיערכות של מדינת ישראל, של המערכות השלטוניות שלה, ובעיקר של מערכת הדיפלומטיה הציבורית שלה, או מה שקוראים לפעמים הסברה, לאירוע מסוג זה.

נחמן שי: זה אירוע שיש להיערך אליו מראש מבחינת דעת הקהל העולמית.

נחמן שי: אי-אפשר סתם לעצור ספינה במים, אי-אפשר סתם להפיל עליה חיילים ממסוקים; צריך לגשת לזה אחרי שדעת הקהל העולמית יודעת היטב מה המשט הזה מוביל, לאן הוא הולך, מדוע הדבר הזה אסור, להבליט שהדבר הזה מעוגן באמנות בין-לאומיות, במשפט הבין-לאומי, ושהפעולות שאנחנו עושים אכן חוקיות.

נחמן שי: את כל הדברים האלה היה צריך להגיד מראש, ולא לגלות את זה עכשיו, בדיעבד.

נחמן שי: התוצאה היא שמערכת הדיפלומטיה הציבורית שלנו היתה אטית, פעלה בצורה שלא הצליחה להקנות לנו הישגים ולא הצליחה לתת לנו את המקום הראוי מבחינת ההשפעה על התהלך ההולך ונמשך של הדה-לגיטימציה של ישראל, שקיבל תאוצה כתוצאה מהכישלון ההסברתי של הפעולה הזאת.

נחמן שי: נכון, אומרים האנשים שעוסקים בהסברה, ודיברתי אתם לא פעם: אילו היינו יודעים, היינו עושים יותר, כך שהכישלון הראשון שדיברתי עליו, חוסר הידיעה וההכנה המוקדמת, הקרין גם על ההיבט הזה.

נחמן שי: אבל גם אחרי שהיו החלטות ממשלה בישראל, גם אחרי שהיו דוחות מבקר המדינה, ויהיה בקרוב עוד דוח אחד, גם כשיש לנו ההיסטוריה והניסיון – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת שי, מרגע זה יש לך עוד דקה.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: גם כשיש לנו כל הבסיס לקבל את ההחלטה הנכונה, והיא להקים סוף-סוף בישראל מרכז, מוקד, שיוכל להוביל את הדיפלומטיה הציבורית של ישראל ממקום מרכזי אחד, שיוכל להנחות את כל הגופים שעוסקים בתחום הזה, שיוכל להביא אותם לידי פעולה משותפת, שינצל את כל האנרגיה, הידע והניסיון למין אגרוף של הדיפלומטיה הציבורית מול דעת קהל עוינת – אנו לא יודעים לעשות את זה.

נחמן שי: אנחנו פועלים בנפרד, במפוזר, ועל כן בסופו של דבר אנחנו משלמים מחיר כפול, לא רק על הבעיות שהתעוררו על הספינה עצמה אלא גם בהיבטים הבין-לאומיים שלהן, גם באותו רגע וגם בימים אחר כך.

נחמן שי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ברכה, יש לך שלוש דקות ועוד דקה בסוף, תוספת.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני שעה קלה הסתיים כאן דיון מיוחד לרגל יום השואה הבין-לאומי.

מוחמד ברכה: יום השואה הוא יום שחור בתולדות העמים, בתולדות האנושות.

מוחמד ברכה: הוא גבה קורבנות רבים, כ-50 מיליון בני-אדם מעמים שונים, שישה מיליון מהם יהודים.

מוחמד ברכה: עוד לא ידעה ההיסטוריה, ואני מקווה שלא תדע, טרגדיה איומה כזאת.

מוחמד ברכה: אבל ראו איזה פלא, רבותי, מה קרה כאן במליאה.

מוחמד ברכה: במקום ללכת על עקרונות ההומניזם והאדרת מעמדו של האדם כערך עליון, עמד כאן ראש הממשלה ואמר שהלקח המרכזי מהשואה נלמד – הוא מתכוון לעצמו כמובן, הוא למד – ומול רודנות הכוח והגזענות הוא מציין שהלקח המרכזי: אימוץ הכוח כאידיאולוגיה של המדינה.

מוחמד ברכה: זה לא הלקח שצריך להילמד.

מוחמד ברכה: זה לא הלקח.

מוחמד ברכה: זה ההיפך הגמור, ואם אפשר להתבטא בלשון קשה, הייתי אומר שיכול להיות שזה ביטוי של הניצחון של הנאציזם על התודעה האנושית, שמול הכוח צריך לקחת אידיאולוגיה של כוח.

מוחמד ברכה: ואנחנו שוב עומדים כאן כדי לדון בדוח של ועדת-טירקל.

מוחמד ברכה: הוועדה הזאת הוקמה בעקבות הפשע של הממשלה כלפי ספינת סיוע ומחאה בין-לאומית על המצור בעזה.

מוחמד ברכה: המצור בעזה מנוהל בכוח הכיבוש וכוח הצבא.

מוחמד ברכה: המחאה הבין-לאומית דוכאה בכוח ובדם, ותוך הריגת תשעה אנשים.

מוחמד ברכה: ובאים כאן ומתבכיינים – הצבא האדיר, המאצ'ו האזורי והבין-לאומי, מאמץ לפניו את הפוזה של המתבכיין האולטימטיבי.

מוחמד ברכה: הממשלה הטילה את המצור, הממשלה הורידה צבא חמוש על ספינת אנשים שבאו למחות על המצור ולהעביר סיוע.

מוחמד ברכה: בכוח שלחה צבא חמוש, והממשלה, שהיה צריך לחקור אותה, היא קובעת מי יחקור – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת ברכה, מעכשיו יש לך דקה.

מוחמד ברכה: – – והממשלה, שהיתה צריכה להיחקר, היא קובעת מה המנדט של החקירה.

מוחמד ברכה: רבותי, זה לא נקרא אפילו חיפוי.

מוחמד ברכה: חיפוי צריך להיות קצת מתוחכם, משהו, מראית עין של חקירה בין-לאומית בלתי תלויה.

מוחמד ברכה: אבל הפושע לא יכול לחקור את עצמו, ומי שחוקר את הפשע מטעמו, הוא בעצם מייצר אליבי נלוז, מייצר אליבי מעוות, עלוב, כדי להצדיק פשע של הריגה ורצח אנשים לא חמושים.

מוחמד ברכה: הייתי אומר שהמאצ'ו המתבכיין הלך למושב הסבים כדי שיחבר לו בדיה, וועדת-טירקל סיפקה את הבדיה.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אברהם מיכאלי, ואחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות, ועוד דקה.

אברהם מיכאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, מסקנות ועדת-טירקל פורסמו, עכשיו הדבר תלוי איך אנחנו, כל אחד מאתנו, רוצה לפרש את המסקנות של הוועדה או לאיזה כיוון להוביל אותן.

אברהם מיכאלי: אפשר להיות מזוכיסטים כל הזמן ולהגיד שמסקנות הוועדה הן לא טובות, הן לא מספיקות, לא נראה בהן מסקנות מקצועיות, אובייקטיביות, חרף העובדה שקודם כול בוועדה ישבו שני משקיפים בין-לאומיים, בעלי שם, חתן פרס נובל לשלום מאירלנד ומשפטן קנדי מפורסם וידוע שהוא מומחה במשפט בין-לאומי.

אברהם מיכאלי: אנחנו כל הזמן מנסים לבוא ולהגיד שאנחנו – בעיני עצמנו אנחנו רשעים, בעיני עצמנו אנחנו גמדים, אז איך אנחנו רוצים שהעולם יראה אותנו לאחר מכן – לבוא ולעמוד מאחורי המסקנות של הוועדה?

אברהם מיכאלי: מה לעשות?

אברהם מיכאלי: בעולם אנחנו לא בדיוק אהודים, ואם אנחנו היינו סומכים כל הזמן על שפיטה של העולם, איך העולם שופט אותנו, אני לא בטוח שהעולם היה רוצה אותנו בכלל כאן, במקום הזה, במדינת ישראל, לצערנו.

אברהם מיכאלי: ואז אנחנו חייבים בסוף לבוא ולהיות גאים שיש לנו מספיק כוחות אובייקטיביים, במדינת ישראל, שיכולים לשבת, יחד עם מומחים בין-לאומיים שהוזמנו לוועדה הזאת, ולנתח את כל האירועים בצורה הכי מקצועית.

אברהם מיכאלי: ובסוף, כששומעים שהמסקנות לא נגדנו, פתאום אנחנו מתחילים כרגע להתחרט למה הקמנו ועדה כזאת שלא הרשיעה אותנו, למה הוועדה הזאת לא חתכה ראשים לכמה אנשים, למה הוועדה הזאת לא באה והאשימה את צה"ל.

אברהם מיכאלי: רבותי, מה לעשות?

אברהם מיכאלי: הוועדה הזאת קבעה באופן ברור שצה"ל פעל בהתאם לחוק הבין-לאומי, ישראל פעלה בהתאם לחוק הבין-לאומי.

אברהם מיכאלי: מי שבעצם היה שם אשם זה אותם פעילי ה-IHH, שהם האשמים באלימות הקשה.

אברהם מיכאלי: הם הובילו למות התשעה שלצערנו נהרגו שם, באירוע הזה.

אברהם מיכאלי: הוועדה מנתחת באופן מסודר ומפורט למה חיילי צה"ל כן נאלצו לפעול כמו שהם נאלצו.

אברהם מיכאלי: חיילי צה"ל הגיעו לשם עם נשק ולא הפעילו את הנשק, אלא ברגע האחרון אלתרו נשק חלופי כדי לא לפגוע ולא להרוג.

אברהם מיכאלי: הוועדה קבעה באופן מפורש, אדוני היושב-ראש, מעדויות – לאו דווקא של ישראלים – מפי הקברניט, מפי האנשים שהיו על האונייה – שהיו שם כלי נשק, שהם תכננו מראש לפגוע בחיילי צה"ל, תכננו מראש אפילו להרוג חייל.

אברהם מיכאלי: ואחרי כל זה, כשברוך השם קרה נס וחיילי צה"ל, בגלל מקצועיותם, בגלל מומחיותם, הם יצאו משם בנס, ולא נהרגו שם, אנחנו עכשיו שואלים – – –

יצחק וקנין: יש לך עוד דקה.

חנין זועבי: אבל חטפו שלושה חיילים.

יצחק וקנין: חברת הכנסת זועבי, תיכף את עולה, תיכף את עולה.

אברהם מיכאלי: הם חטפו, ברוך השם יצאו בחיים.

אברהם מיכאלי: ולכן, אנחנו היום היינו אולי רגועים יותר אם חלילה וחלילה היה נהרג שם חייל.

אברהם מיכאלי: אולי זה היה מפצה איזה – רבותי, אנחנו צריכים היום להסתכל במסקנות הוועדה כמסקנות מקצועיות, כמסקנות שאנחנו כמדינת ישראל צריכים להתגאות בהן ולומר: לא אנחנו אשמים באירוע הזה.

אברהם מיכאלי: הוועדה קבעה, אדוני היושב-ראש, באופן מפורש: לישראל יש זכות על-פי החוק הבין-לאומי להטיל סגר על עזה, וכל מה שאנחנו עושים, לא עושים בשביל חלילה להתעלל ולהרעיב את האנשים בעזה, אלא בשביל למנוע מצב ביטחוני חמור הרבה יותר, אם אנחנו נאפשר שם לכל אחד להיכנס.

אברהם מיכאלי: אז מה לנו כי נלין על עצמנו אחרי נתונים אובייקטיביים כאלה?

אברהם מיכאלי: אנחנו כל הזמן נתגמד וכל הזמן נגיד שאנחנו עדיין לא נתנו לעולם לשפוט אותנו?

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אנחנו יכולים להתגאות בוועדה שכזאת ובמסקנות שהיא קבעה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת חנין זועבי, ואחריה – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

יצחק וקנין: חברת הכנסת זועבי, לרשותך שלוש דקות, ועוד דקה.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי הכנסת, לפי הגישה בישראל מדובר בטרוריסטים, 600 טרוריסטים, או אולי 50 בין ה-600.

חנין זועבי: לא משנה, הם באו והם איימו על ישראל.

חנין זועבי: מי שנהרג הם בדיוק התשעה הכי מסוכנים.

חנין זועבי: הכי טרוריסטים שהיו על הספינה, הם אלה שהצבא הרג.

חנין זועבי: אם זו האמת, אז גם ועדה בין-לאומית היתה יכולה, ואפילו באופן מהימן יותר, להוכיח זאת, ואז לא רק המשוכנעים ישתכנעו, אולי גם חלק מאלה שלא השתכנעו עד עכשיו.

חנין זועבי: ומדובר גם במצור חוקי, לא נגד אוכלוסייה של 1.5 מיליון בני-אדם, אלא נגד ארגון טרוריסטי שקוראים לו "חמאס" ונגד 1.5 מיליון בני-אדם שכולם טרוריסטים.

חנין זועבי: אם זה מה שהחוק הבין-לאומי אומר, אז בוודאי גם ועדה בין-לאומית שהאו"ם מקים היתה מגיעה למסקנה הזאת.

חנין זועבי: אז למה יש צורך בוועדה ישראלית?

חנין זועבי: למה יש צורך בשופטים, בשופט טירקל, שבעת הדיונים הוא הצהיר כי המצור חוקי?

חנין זועבי: הוא לא היה צריך להיות בראש צוות השופטים ולחקור על מנת להגיע למסקנה הזאת, את זה הוא ידע מלכתחילה, שהמצור הוא חוקי, והוא הביע את ההצהרה הזאת בעת הדיונים.

חנין זועבי: ואם חיילי צה"ל פעלו כראוי והגנו על עצמם, אז למה לא להזמין אותם להעיד?

חנין זועבי: למה צריך להגן עליהם?

חנין זועבי: מפני מה צריך להגן על החיילים?

חנין זועבי: מפני עצמם?

חנין זועבי: מפני העדות שלהם?

חנין זועבי: מפני מה שבאמת עשו?

חנין זועבי: אבל הם פעלו כשורה, לא?

חנין זועבי: הם לא הסתערו על הספינה, הם לא ירו במצח או בפנים או בגב או מטווח אפס.

חנין זועבי: את זה הם לא עשו.

חנין זועבי: אז למה צריכים להגן על החיילים, שלא סיכנו חיי אדם?

חנין זועבי: מפני מה צריכים להגן עליהם?

חנין זועבי: האם יש מישהו בכנסת שיש לו האומץ או היושר לחשוב שאולי, אולי, מגינים על חיילי צה"ל מפני עצמם, מפני העדות שלהם, שקרוב לוודאי היא תפליל אותם?

חנין זועבי: הוועדה מצאה כי ב-127 מקרים מתוך 133 החיילים פעלו בצורה תקינה.

חנין זועבי: על איזה שישה מקרים מדובר?

חנין זועבי: אולי הם אותם שישה מקרים שבהם נהרגו שישה פעילים מתוך התשעה?

חנין זועבי: צריכים עוד סימני שאלה.

חנין זועבי: למה הוועדה לא ביקשה את הקלטת של 1.5 שעות, שאומרת הכול?

חנין זועבי: יש קלטת שתיעדה הכול.

יצחק וקנין: יש לך מרגע זה עוד דקה.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: מדוע היועץ המשפטי של הממשלה לא נעתר עד היום הזה לבקשה שלי מיום 11 באוגוסט להורות על פרסום כל הקלטות שבידי צה"ל, המתעדות את רגעי ההשתלטות על המשט?

חנין זועבי: בואו גם נסכים: מדובר בדוח שאכן משקף בצורה נאמנה את השקפתה של ישראל, אבל לאף אחד בזירה הבין-לאומית לא חסר ידע על ההשקפה הישראלית.

חנין זועבי: כולם, אזרחים ולא אזרחים, הבעד והנגד – כולם יודעים מהי השקפתה של ישראל.

חנין זועבי: אז מה הגבורה פה, שהפושע יגיד: לפי דעתי אני חף מפשע?

חנין זועבי: אנחנו יודעים.

חנין זועבי: לפי דעתו של כל פושע, של כל חשוד, הוא חף מפשע.

חנין זועבי: לא מדובר במלחמת – – –

נסים זאב: את הפושעת של הכנסת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: את הפושעת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

נסים זאב: תתביישי לך.

יצחק וקנין: פעם שנייה.

יצחק וקנין: עוד רגע אני מוציא אותך.

יצחק וקנין: אני לא אאפשר פה בלגן, חבר'ה.

יצחק וקנין: שיהיה ברור.

חנין זועבי: גם לא מדובר במלחמה של נרטיבים.

חנין זועבי: זה לא הדוח הישראלי מול הדוח הטורקי.

יצחק וקנין: אני מבקש לסיים.

יצחק וקנין: חברת הכנסת זועבי, את לא תהיי מופלית מאף אחד.

יצחק וקנין: הזמן שלך נגמר.

חנין זועבי: אוקיי, אני מסיימת.

יצחק וקנין: אני מבקש משפט אחרון, ותרדי.

חנין זועבי: משפט אחרון.

חנין זועבי: כאשר בעצם זה כל מה שישראל רצתה, להפוך את תשע הגופות לנרטיב.

חנין זועבי: הדוח הזה הוא דוח רשמי ישראלי, אבל בשום אופן הוא לא בא במקום ועדת חקירה בין-לאומית.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת טלב אלסאנע, ולאחריו – חבר הכנסת זבולון אורלב.

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, שלוש דקות ועוד דקה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש פתגם בערבית, שמשמעו בעברית שהעד הטוב של השועל זה הזנב שלו.

טלב אלסאנע: ולדעתי מה שעשתה הוועדה בעצם, היא השלימה, אבל בדרך אחרת, את מבצע ההשתלטות הברוטלי והמעשה הפיראטי שהיה נגד משט החירות.

טלב אלסאנע: אף אחד לא היה מופתע מההמלצות של ועדת-טירקל.

טלב אלסאנע: הרי כולנו יודעים שראש הממשלה נתניהו עבר על כל בתי-האבות במדינה ובחר את האנשים שמצא אותם מתאימים, שברוב הדיונים הם היו רדומים בכלל, ואפילו המחלוקות בין שר הביטחון לראש הממשלה בדיונים האלה – היו סתירות.

טלב אלסאנע: אפילו בקרב הצבא.

טלב אלסאנע: הסתירות האלה לא מצאו את ביטוין בקרב חברי הוועדה.

טלב אלסאנע: איך יכול להיות שכולם – אין מחלוקת, אין הסתייגויות, אין סתירות.

טלב אלסאנע: מישהו מוכן לקנות את הדבר הזה?

טלב אלסאנע: מישהו מוכן להתייחס לדבר הזה ברצינות?

טלב אלסאנע: אם יש דבר אחד רציני שאני יכול לקבל בוועדה הלא-רצינית הזו, הוא שהיא סוף-סוף אומרת לנו את האמת, שחברת הכנסת זועבי לא היתה אחראית למשט, לא הובילה אותו, לא היתה הקברניט של המשט, לא איימה על ביטחונה של מדינת ישראל.

טלב אלסאנע: ולכן, חברת הכנסת מיכאלי, אולי תעלי כאן ותתנצלי על ההתנהגות הלא-אחראית, הברוטלית, שאת ניהלת כאן?

אנסטסיה מיכאלי: – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת מיכאלי, את תיכף עולה לענות.

טלב אלסאנע: וגם חברי הכנסת האחרים, שכולם – – – ממש כאילו זה מבצע לאומי.

טלב אלסאנע: ולכן, רבותי, הגיע הזמן – זה לדעתי משהו אירוני שדווקא ביום השואה הבין-לאומי, בצירוף מקרים, בתזמון מוזר, הכנסת דנה בשני נושאים, שדווקא העם שהוא הקורבן של המעשה האיום והנורא בהיסטוריה האנושית – הוא הפך להיות מקרבֵּן בתקופה כל כך קצרה.

טלב אלסאנע: הרי מה יש לנו ברצועת-עזה?

טלב אלסאנע: יש ילדים, יש נשים, יש עם, בצפיפות הכי נוראית בעולם.

טלב אלסאנע: ומי שגורם לסבל שלהם – לא אחר מאשר העם היהודי.

טלב אלסאנע: ומה שעשו אנשים בספינה, במשט הזה, שיש בהם – הסגן, היום השר מתן וילנאי – יש בקרבם נציגים מ-37 מדינות, כולל חברי פרלמנט, כולל יושבי-ראש פרלמנט.

טלב אלסאנע: האם אתה חושב שבאמת במשט האומלל הזה הם איימו על קיומה של מדינת ישראל?

טלב אלסאנע: סיכנו את ביטחונה?

טלב אלסאנע: מה היה קורה אם המשט הזה היה מגיע לעזה?

טלב אלסאנע: מה היה קורה?

טלב אלסאנע: מה יכול להיות?

טלב אלסאנע: לבוא ולהגיד שתשעה אנשים נהרגו ואין אשם, אין אחראי?

טלב אלסאנע: יש פשע ואין פושע?

טלב אלסאנע: אף אחד לא יכול לקבל את זה.

טלב אלסאנע: שום ועדת-טירקל, שום ועדה אחרת, לא יכולה לנקות את הידיים המגואלות בדם של מי שנתנו את הפקודה לפגוע ולהרוג באנשים חפים מפשע.

יצחק וקנין: מרגע זה, דקה.

טלב אלסאנע: שום ועדה לא יכולה לנקות ולרחוץ את הידיים המגואלות בדם הזה, והאחריות תמשיך לרבוץ על מצפונם ועל פתחם.

טלב אלסאנע: הם נושאים באחריות.

טלב אלסאנע: ולכן, לדעתי, רבותי חברי הכנסת, הדבר מדבר בעד עצמו – המעשה הפיראטי, גרירת הספינה, הירי, שפיכות הדם.

טלב אלסאנע: מי שנושא זה מי שעשה, ומי שאחראי זה מי שמציע את הענישה הקולקטיבית של עם, שכל הבעיה שלו, כל האשמה שלו, שהוא קורא ושוחר חירות ועצמאות כשאר העמים, אלה שסגורים ברצועת-עזה.

מתן וילנאי: אם כל כך צפוף שם, איך יש מקום לטילים ורקטות שמכוונים לתל-אביב?

מתן וילנאי: ספר לי.

מתן וילנאי: איך יש להם מקום?

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, יש לך עוד 14 שניות.

טלב אלסאנע: סגן השר מתן וילנאי, אני רוצה לומר לך שכאשר אתה תהיה במקומם, לא תעלה את השאלה.

טלב אלסאנע: פעם אחת תנסה לשים את עצמך במקום אותם הורים שהילדים שלהם סובלים ואין להם תרופות.

טלב אלסאנע: 95% מהאוכלוסייה אין להם מי שתייה ראויים לשמם.

מתן וילנאי: אני לא קונה.

מתן וילנאי: אני לא קונה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת, חבר הכנסת.

יצחק וקנין: אדוני השר, אדוני השר.

טלב אלסאנע: פעם אחת תסבול, תשים את עצמך – מה עובר עליהם, באיזה תנאים הם חיים, ואז תדבר אחרת.

יצחק וקנין: אדוני השר, אם ירצה לדבר מעל לדוכן אני אאפשר.

יצחק וקנין: אני לא יכול לאפשר לו להמשיך לדבר.

טלב אלסאנע: אבל אתה תראה בעצמך, אתה גורם לסבל הזה של העם ברצועת-עזה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, סיים.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת – – –

חנין זועבי: – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת חנין זועבי.

חנין זועבי: לא, הוא שואל שאלה.

חנין זועבי: מה עשית?

חנין זועבי: – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת, אני אומר לך, הדיון הזה יכול בשניות לסטות מהמסלול.

יצחק וקנין: אני לא אאפשר לך את זה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת זבולון אורלב, ואחריו – חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, יצא כך שהדיון הוא ביום הבין-לאומי לזיכרון השואה, ואני מתפלל, אדוני השר, שבכל מפגש של חיילי צה"ל עם טרוריסטים זאת תהיה התוצאה: אפס הרוגים לצה"ל ותשעה הרוגים לטרוריסטים.

זבולון אורלב: זו צריכה להיות התזכורת של יום הזיכרון לשואה: העם היהודי לא מופקר, מדינת ישראל לא מופקרת, זכותה להילחם מול אויב אסלאמי הקם עליה להשמידה בריש גלי, מצווה מן המובחר להילחם בכל האמצעים – גם מול ביקורת בין-לאומית – להילחם בכל האמצעים על מנת להבטיח את ביטחונה של מדינת ישראל וביטחון אזרחיה.

זבולון אורלב: לצערי, לעתים המדינה מתנצלת מהר מאוד, ואני חושב שיש כאן טעות.

זבולון אורלב: נקודת המוצא הישראלית צריכה להיות הזכות הבסיסית להילחם נגד טרור.

זבולון אורלב: ו-IHH הוא ארגון טרור, ולצערי, יש כמה מאזרחי המדינה – ביניהם גם חברי או חברות כנסת – שהם תומכי טרור; עומדים פה על הבמה ומגינים על פעולה טרוריסטית נפשעת כנגד מדינת ישראל, ובדמגוגיה מדברים על פושע, שזאת מדינת ישראל, המותקפת והמאוימת על-ידי ציר הרשע האסלאמי – אירן, "חיזבאללה", סוריה, "חמאס", ואולי עוד שותפים נוספים.

זבולון אורלב: לכן – –

מוחמד ברכה: ממשלת ישראל אינה – – –

זבולון אורלב: – – ממשלת ישראל עושה את המצווה – – –

מוחמד ברכה: היא מתנהגת כאילו היא ארגון טרור.

זבולון אורלב: ממשלת ישראל עושה את המובחר – –

מוחמד ברכה: מתנהגת כאילו היא ארגון טרור.

אנסטסיה מיכאלי: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת ברכה.

זבולון אורלב: – – ואני מודע לכך שהדמוקרטיה הישראלית מאפשרת לנצל את הבית הזה, ומנצלים את הדמוקרטיה כדי לתמוך בטרור, כדי לעודד את הטרור, כדי לומר לאותם פעילים, IHH: חבר'ה, אתם נהדרים, טוב עשיתם, בפעם הבאה נלווה אתכם – לא אחת, אולי עוד כמה.

זבולון אורלב: אני חושב שצריך לומר: די.

זבולון אורלב: מסקנות טירקל ראויות להגנה ולגיבוי של כנסת ישראל, כמו שהן ראויות לגיבוי העולם כולו.

זבולון אורלב: אמרה כאן חברת – – –

טלב אלסאנע: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אתה כרגע דיברת פה.

טלב אלסאנע: – – –

יצחק וקנין: אני לא אאפשר לך להפריע.

יצחק וקנין: לא אאפשר לך להפריע.

יצחק וקנין: בשום פנים ואופן.

זבולון אורלב: מישהו מחברי הכנסת הערבים אמר כאן על הבמה: מדוע לא פונים לאו"ם, מדוע לא משתפים פעולה עם האו"ם.

זבולון אורלב: נזכרתי בהחלטה של אחד מגופי האו"ם, אונסק"ו, שרק לפני, נדמה לי חודשיים או שלושה חודשים – –

יצחק וקנין: אני מוסיף לך עוד דקה.

זבולון אורלב: – – החליט החלטה הזויה, שקבר רחל זה קבר אסלאמי, וליהודים אין זכויות ליד הכותל המערבי או ליד קברי האבות בחברון.

זבולון אורלב: וכשהתחלתי לברר – אז עוד הייתי יושב-ראש ועדת החינוך והתרבות, ואני מכיר את אונסק"ו, פעם הוא נחשב לגוף רציני – מה קרה כאן, אומרים לי שיש גוש אוטומטי של 53 מדינות ערביות שמצליחות להשיג רוב.

זבולון אורלב: גם אם יודיעו שעכשיו לא 14:55, אחרי הצהריים, אלא 02:55, בלילה, גם את זה האו"ם יכול להחליט.

זבולון אורלב: ולכן, מדינת ישראל לא יכולה לסמוך על היושר של האו"ם בשעה שיש רוב אוטומטי, אנטי-ישראלי, אנטי-ציוני, אנטי-יהודי, אנטישמי, ובמקרים כאלה החובה של הממשלה לשמור על ביטחונה של מדינת ישראל – –

יצחק וקנין: תודה.

זבולון אורלב: – – וביטחון אזרחיה קודם כול, ויישר כוח לחיילי צה"ל שעשו את הפעולה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת זבולון אורלב.

יצחק וקנין: תעלה אחרונת הדוברים, חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי.

יצחק וקנין: ישיב על ההצעות לסדר-היום השר במשרד הביטחון, השר מתן וילנאי.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות ועוד דקה.

אנסטסיה מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כפי שאמר חבר הכנסת זבולון אורלב, יושב-ראש הוועדה לשלום הילד, באמת אנחנו מציינים היום הזה את יום השואה הבין-לאומי, ומאוד-מאוד מרגש אותי לעמוד כאן על הבמה ולדבר, ולהחזיר בעצם את התמונה של כל פרשת ה"מרמרה".

אנסטסיה מיכאלי: ועדת-טירקל החזירה אותנו לאירועי אותו משט, שיצא מטורקיה בדרכו אל עזה, ממדינה שדיכאה מיעוטים למקום שבו זכויות האדם זה נושא שלא קיים.

אנסטסיה מיכאלי: הוועדה קבעה שחיילי צה"ל פעלו כשורה, על-פי הדין הבין-לאומי, אך הנושא שבאמת היה צריך להיחקר הוא מעורבות אזרחים ישראלים באותו משט שכולו שנאה וחרחור רוע.

אנסטסיה מיכאלי: האנטישמיות, חברי חברי הכנסת, קיימת 1,000 שנה; היא לבשה אלפי גוונים וצורות, ואנחנו לא נוכל להביס אותה ואין לנו מקום להתפלא עליה.

אנסטסיה מיכאלי: אך כאשר בין אויבינו בולטים אזרחים ישראלים זה הדבר המדאיג באמת, שאותו צריך לחקור.

אנסטסיה מיכאלי: מפלגת בל"ד, שזה פלא משפטי כיצד היא קיימת ופועלת בתוככי הפרלמנט הישראלי, כבר הביאה אל העולם את עזמי בשארה – אדם שנמלט למדינת אויב כדי לא להיתפס ולהישפט על בגידה בעת מלחמה.

אנסטסיה מיכאלי: אבל רוחו החתרנית, האנטי-ישראלית, עדיין פה, וממשיכיו – –

עפו אגבאריה: מספיק עם ההתחנפות – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

אנסטסיה מיכאלי: – – עדיין נושאים את הדגל.

אנסטסיה מיכאלי: הם עדיין נושאים את הדגל.

עפו אגבאריה: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

עפו אגבאריה: רק להתחנף – – –

יצחק וקנין: אל תיתן לי להוציא אותך החוצה.

יצחק וקנין: אני לא אאפשר לך להפריע.

יצחק וקנין: את יכולה להמשיך, בבקשה.

טלב אלסאנע: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

אנסטסיה מיכאלי: והנה, האנשים שממשיכים את דרכו, ואחת מהם היא חברת הכנסת זועבי, והשאר, שמנסים כאן להסתתר מתחת לכל כללי הדמוקרטיה וזכויות האדם, ובעצם לשמור על טרוריזם בכל העולם ובפרט במדינת ישראל, במדינה שלנו.

אנסטסיה מיכאלי: היא מצטרפת לספינת מחבלים – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת מיכאלי, יש לך מרגע זה דקה.

אנסטסיה מיכאלי: תודה.

אנסטסיה מיכאלי: – – מתעמתת עם חיילי צה"ל, ואחר כך מסבירה בתקשורת הישראלית ובכל תקשורת זרה שמתעניינת עד כמה ישראל מבצעת פשעים הומניטריים ועד כמה מדינות העולם צריכות לצאת, ואפילו בכוח צבאי, כנגד ישראל.

אנסטסיה מיכאלי: וזה אומרת חברת הכנסת של מדינת ישראל.

אנסטסיה מיכאלי: במקום להסביר שהסגר על עזה הוא משום שהפלסטינים מבריחים אמצעי לחימה שבעזרתם תוקפים את היישובים היהודיים, היא מסבירה איך ישראל מרעיבה ילדים, מונעת תרופות מזקנים ועוצרת במחסומים נשים בהיריון.

אנסטסיה מיכאלי: אני פניתי אתמול ליועץ המשפטי לממשלה, עורך-דין יהודה וינשטיין, כדי שיפתח בהליכי חקירה כנגד חברת הכנסת זועבי.

אנסטסיה מיכאלי: אני רוצה להגיד לחברת הכנסת עכשיו – היא לא נמצאת כאן, היא עוד פעם פוחדת להסתכל לאמת ובעיניים שלי – אבל אני אגיד לכיסא הריק, ואני מקווה מאוד שבקדנציה הבאה את הכיסא הזה – –

עפו אגבאריה: – – –

יצחק וקנין: אני מבקש משפט אחרון.

אנסטסיה מיכאלי: – – תיקח חברת כנסת אחרת, יותר פעילה ויותר טובה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מיכאלי, משפט אחרון.

אנסטסיה מיכאלי: את נציגת מפלגת בל"ד, ואני לא מצפה שתהיי נציגה ותדברי מטעם מפלגת ישראל ביתנו.

אנסטסיה מיכאלי: את נציגת הציבור הערבי, ואיש לא מצפה שתהיי ציונית ואוהבת ישראל.

אנסטסיה מיכאלי: את חנין זועבי – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

אנסטסיה מיכאלי: – – ואף אחד לא מצפה שתהיי חנה זהבי, אבל כן אנחנו מצפים ממך לנאמנות למקום שבו את יושבת, שמפרנס אותך; כן מצפים ממך לסוג – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת מיכאלי, אני מבקש לסיים.

אנסטסיה מיכאלי: אני מבקשת חצי דקה.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

אנסטסיה מיכאלי: עוד חצי דקה.

אנסטסיה מיכאלי: תודה.

אנסטסיה מיכאלי: אנחנו מבקשים אחריות לחברה שבה את חיה.

אנסטסיה מיכאלי: מעל לכול, מצפים ממך לשמירה על חוקי הבית שבו את חברה.

אנסטסיה מיכאלי: את לא יכולה לנשוך ללא הפסקה את היד המאכילה אותך, ואנחנו כעם וכמדינה לא יכולים לשאת את נוכחותם של אנשים כמוך.

אנסטסיה מיכאלי: חברת הכנסת זועבי, אני אגיד לך שאת – – –

יצחק וקנין: משפט אחרון, אני מבקש.

יצחק וקנין: את רוצה שאני אפסיק לך את – – –

אנסטסיה מיכאלי: תודה.

אנסטסיה מיכאלי: עוד חצי דקה.

יצחק וקנין: ממש משפט אחרון, זה לא – – –

אנסטסיה מיכאלי: תודה, אדוני סגן יושב-ראש הכנסת.

אנסטסיה מיכאלי: חברת הכנסת זועבי, את לא לוחמת חופש.

אנסטסיה מיכאלי: את בוגדת.

אנסטסיה מיכאלי: את לא צריכה לשבת בכנסת.

אנסטסיה מיכאלי: את צריכה לשבת בכלא או לברוח, כמו בשארה לפנייך.

אנסטסיה מיכאלי: ואני אגיד לך את זה בעברית, ברוסית ובערבית (אומרת דברים בשפה הערבית ובשפה הרוסית).

יצחק וקנין: תודה, תודה.

אנסטסיה מיכאלי: ואני רוצה – – –

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מיכאלי, אל תנצלי – את כבר שתי דקות אחרי הזמן.

יצחק וקנין: אני לא יכול לתת לך יותר.

יצחק וקנין: אני לא יכול לתת לך יותר.

יצחק וקנין: אני מבקש לסיים.

יצחק וקנין: אני ממש מבקש לסיים.

יצחק וקנין: אולי זה מוצא חן בעיניכם, רבותי.

יצחק וקנין: היא לא תמשיך לדבר.

קריאות: – – –

מוחמד ברכה: זה חיקוי למירי רגב.

אנסטסיה מיכאלי: משפט אחרון.

יצחק וקנין: רבותי, בסוף אנחנו נפוצץ את הדיון הזה.

אנסטסיה מיכאלי: בשארה עדיין מבוקש בישראל בעוון בגידה.

אנסטסיה מיכאלי: לצערי, בשארה הוא לא בהישג יד, אבל הוא עדיין בתוך הבית הזה, והבגידה הזאת היא כאן, בתוך הכיסאות האלה, ולא לשכוח את המבוקש.

אנסטסיה מיכאלי: אנחנו נמשיך לקוות שכמו מדינה נורמלית אנחנו נעמיד לדין את כל הבוגדים.

אנסטסיה מיכאלי: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי.

יצחק וקנין: ישיב על כל ההצעות לסדר-היום השר מתן וילנאי.

קריאה: השם שלך מופיע ברשימת אצלם.

קריאה: יחסלו גם אתכם.

קריאות: – – –

מתן וילנאי: כבוד היושב בראש, חברי חברי הכנסת, רציתם לקבל תשובות, לא?

מתן וילנאי: אז אני אענה לכם, דבר-דבר.

טלב אלסאנע: רק תגיד לנו, היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: רבותי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

טלב אלסאנע: – – –

מתן וילנאי: אנחנו לא עוסקים פה – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

יצחק וקנין: אם השר לא מסכים אני לא אאפשר.

מתן וילנאי: אנחנו לא עוסקים פה במשט של אנשים תמימים שדאגתם לאנשים בעזה.

מתן וילנאי: ועדת-טירקל שמה את הדברים בצורה פשוטה וברורה, והקדוש-ברוך-הוא עשה שנדון בנושא הכבד הזה ביום האזכור הבין-לאומי של שואת יהודי אירופה וצפון-אפריקה, ולא במקרה הוא עשה את זה.

עפו אגבאריה: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, תראה, תקשיב, אם אתה מתכוון להפריע לו – אני אוציא אותך בחוץ.

מתן וילנאי: אני לא הפרעתי לאף אחד מכם לדבר, ואני אדבר על אפכם ועל חמתכם, חבר הכנסת אגבאריה ואחרים.

מתן וילנאי: לא נעים לשמוע, אני מודה בזה.

מתן וילנאי: לא נעים.

מתן וילנאי: המשט הזה היה משט – –

טלב אלסאנע: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלסאנע.

יצחק וקנין: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

מתן וילנאי: – – שכוונתו היתה לפתוח ציר נוסף של אספקה לבסיס טרור מהגדולים בעולם, שנקרא רצועת-עזה.

מתן וילנאי: שלא נטעה בזה לרגע.

מתן וילנאי: יכולים פה לצעוק כמה שרוצים, אני מכיר את זה על בסיס מודיעין מוצק וברור.

חנין זועבי: למה אתם – – –

טלב אלסאנע: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

מתן וילנאי: האנשים במשט היו שייכים לארגון אסלאמי קיצוני ששם לעצמו מטרה אחת: להשמיד את מדינת ישראל ולהשתמש בכל האמצעים לכך.

עפו אגבאריה: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יצחק וקנין: פעם שנייה.

מתן וילנאי: ועכשיו אנחנו נמצאים בעולם אחר לחלוטין.

מתן וילנאי: פעם זה היה בשדות הקרב.

מתן וילנאי: בשדות הקרב מדינת ישראל הוכיחה פעם אחר פעם שהיא בלתי ניתנת לניצחון – באוויר, בים וביבשה.

מתן וילנאי: ועכשיו השיטה היא הרבה יותר מתוחכמת והרבה יותר מסוכנת.

מתן וילנאי: יש פה ניסיון קבוע ליצור דה-לגיטימציה למדינת ישראל בעולם כולו.

מתן וילנאי: יש ניסיון קבוע לעקוף את היכולת של צה"ל ולפגוע ישירות באזרחי המדינה, שיושבים בכל מקום, פרוסים במדינת ישראל במקומות יישובם, על-ידי מעשי טרור קשים שכולנו ערים להם ועל-ידי הפעלה של רקטות וטילים למרכזי האוכלוסייה של מדינת ישראל.

מתן וילנאי: בסיס הטרור בעזה את זה מנסה לעשות.

מתן וילנאי: והחיים שם קשים, והמצוקה שם גדולה, אבל מישהו בחר בזה שם, מישהו החליט שבמקום להפוך שם לאוכלוסייה נאורה, מתקדמת, להוכיח שיודעים גם אחרת, הוא החליט שקודם כול הוא יכבוש את ירושלים.

מתן וילנאי: מישהו מעלה על דעתו שזה אמיתי?

מתן וילנאי: מישהו מעלה על דעתו שהם יכולים לעשות את זה?

מתן וילנאי: ומנהיגי ה"חמאס" עצמם החליטו שיהיה שם בסיס טרור.

מתן וילנאי: והאוכלוסייה, לצערי, עד הרגע הזה משתפת אתם פעולה.

מתן וילנאי: זה הנושא העיקרי, לא שום דבר אחר.

מתן וילנאי: וזה בבסיס המשט הזה.

מתן וילנאי: בואו לא נטעה לרגע אחד, זו הבעיה המרכזית.

מתן וילנאי: ולכן האזכור נופל על יום השואה, שאנחנו היהודים יודעים את משמעותו היטב.

מתן וילנאי: והורי הורינו היו שם, ויש בינינו כאלה שהיו שם.

מתן וילנאי: את זה צריך לזכור ולדעת.

מתן וילנאי: ועדת-טירקל, שהיא אכן אות כבוד לחברה הישראלית, בדקה את העניין ביסודיות, לא הניחה אבן אחת שהיא לא הפכה, שמה לנו מסקנות – לנו, למערכת הביטחון – מסקנות מאוד קשות, שצריך להתמודד אתן, ואנחנו נתמודד אתן, אבל באותו הזמן קבעה את הלגיטימיות של הפעולה, שאנחנו התייעצנו לפני כן עם כל המומחים הבין-לאומיים שעוסקים במשפט בין-לאומי, וכל מה שכרוך בתחום הזה.

מתן וילנאי: לפחות מזה לא הופתענו.

מתן וילנאי: והוועדה באחריות רבה שמה לפני העולם כולו – כפי שאין הרבה מדינות בעולם שיודעות לעשות – את המסקנות והלקחים העיקריים.

מתן וילנאי: בסוף אני אגיד לכם אמירה כאיש צבא.

עפו אגבאריה: אז למה – – –

מתן וילנאי: מספיק, מספיק.

מתן וילנאי: תירגע קצת.

מתן וילנאי: קצת להירגע.

עפו אגבאריה: – – –

מתן וילנאי: אני אומר לכם כאיש צבא, אני השתתפתי בעשרות פעולות, מוצלחות יותר ומוצלחות פחות.

מתן וילנאי: תמיד, תמיד – אסור לגלות את זה, זה סוד צבאי – המודיעין לא היה מספיק.

מתן וילנאי: אף פעם המודיעין לא מספיק.

מתן וילנאי: תמיד צריך עוד.

מתן וילנאי: במקרה הזה אכן היה חוסר הערכה נכונה של מה שמצפה לחיילים על הספינות האלה, והוועדה מעירה על זה.

מתן וילנאי: אנחנו למדנו את זה, אנחנו נמשיך ללמוד, ואני אומר לכם:

מתן וילנאי: הפעולות הכי מוצלחות שהשתתפתי בהן – שחרור בני-הערובה באנטבה, יש ספק בנושא הזה?

מתן וילנאי: מישהו חושב שזאת לא היתה פעולה מוצלחת?

מתן וילנאי: אחיו של ראש הממשלה נהרג שם, חבר שלי, יוני.

מתן וילנאי: יש ספק בזה בכלל?

מתן וילנאי: גם שם המודיעין היה על הפנים.

מתן וילנאי: חבל על הזמן.

מתן וילנאי: לא דומה בכלום מה שתדרכו אותנו לבין מה שמצאנו שם.

מתן וילנאי: אבל בהבדל קטן אחד: לא היו מצלמות טלוויזיה; לא היתה תקשורת שברגע אמיתי דיווחה כל הזמן.

מתן וילנאי: והמציאות של לוחמים שלנו שפועלים תחת פרוז'קטורים ענקיים ותחת מצלמות טלוויזיה – אין לזה אח ורע בעולם.

מתן וילנאי: אין לזה אח ורע בעולם, גם את זה צריך להגיד.

מתן וילנאי: וזו גם נקודת ציון לשבח לחברה הישראלית ולעם ישראל.

מתן וילנאי: ולכן הוועדה – היא אכן קשה, שמה לנו נושאים כבדים, שאנחנו נתמודד אתם – –

מוחמד ברכה: הבעיה היא לא מבצעית, הבעיה היא החלטת הממשלה.

מתן וילנאי: – – אבל לרגע – למגינת לבם של האנשים פה – לא תרפה את ידינו מלהמשיך לעסוק בהגנתה של מדינת ישראל, ואנחנו נמשיך בזה חרף כל הצעקות וכל הדיבורים.

מתן וילנאי: והדבר האחרון זה לוחמי השייטת.

מתן וילנאי: האנשים הצעירים האלה, שהוכיחו יכולת פעולה בלתי רגילה, ועומסים על הכתפיים שלהם את ביטחון מדינת ישראל – ואני יודע שהרבה אנשים, כאב לבם לראות כיצד זה נראה שם.

מתן וילנאי: אני אגלה לכם סוד: זה תמיד נראה כך, כפי שאמרתי – רק בלי מצלמות.

מתן וילנאי: תמיד זה נראה כך, אבל לא כל העולם רואה את זה.

מתן וילנאי: צריך מכאן לשלוח את ברכת הבית הזה ללוחמי שייטת 13, שפעם נוספת עמסו את ביטחון ישראל על כתפיהם והוכיחו שאין להם תחליף.

מתן וילנאי: תודה רבה לכם.

יצחק וקנין: מה אדוני השר מציע?

מתן וילנאי: אני מציע להסתפק בהודעה הזאת.

מתן וילנאי: אם יש כאלה שעוד רוצים לרכוב ולעשות גלים – אני מציע שהכנסת תתגייס ותסתפק בהודעה הזאת.

יצחק וקנין: תודה, רבותי.

יצחק וקנין: רבותי, אתם מסתפקים – המציעים, רבותי?

יצחק וקנין: הצעה אחרת – כבר יש לי שתיים.

יצחק וקנין: לגבי מה שהשר אמר – אתה רוצה?

יצחק וקנין: הצעה אחרת – יש לי שניים שנרשמו, חבר הכנסת נסים זאב וחבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

יצחק וקנין: אין לי אפשרות יותר.

יצחק וקנין: פעם – רבותי, התקנון של הכנסת שונה; רבותי, אתם כנראה קצת מתבלבלים.

יצחק וקנין: לגבי מה שהשר הציע – תיכף אנחנו ניישב את זה.

יצחק וקנין: לגבי הצעות אחרות – חבר כנסת יכול לדבר מול חבר כנסת שעלה ודיבר פה.

יצחק וקנין: פעם היה אפשר שכל חבר כנסת שעלה ודיבר, יוכל חבר כנסת אחר להגיש הצעה אחרת.

יצחק וקנין: כיום שונה התקנון ורק שני חברי כנסת יוכלו להשיב על כל המציעים.

יצחק וקנין: שתי הבעות עמדה, לכאן ולכאן.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, השר הציע להסתפק בתשובתו.

יצחק וקנין: יש חברי כנסת שרוצים להציע משהו אחר, רבותי?

יוחנן פלסנר: כן, הוא רוצה להציע משהו אחר.

יצחק וקנין: לא, אתה לא יכול להציע, אתה צריך רק להגיד מה אתה רוצה.

יצחק וקנין: אתה רוצה ועדה, תגיד: ועדה.

יצחק וקנין: זכותו הלגיטימית להגיד את זה.

שלמה מולה: ועדת חוץ וביטחון.

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: אז יש לנו – זה כשנגיע להצבעה.

מוחמד ברכה: לא שאלת את המציעים.

יצחק וקנין: הם אומרים לי לא.

יצחק וקנין: חלק מהמציעים אמרו לי כבר לא, אני יודע שאמרו לי לא.

מוחמד ברכה: מי אמר לא?

יצחק וקנין: זבולון אורלב, אתם מסתפקים בתשובתו?

יצחק וקנין: חבר הכנסת זבולון אורלב, מסתפק בתשובתו?

זבולון אורלב: כן.

יצחק וקנין: אקוניס מסתפק?

אופיר אקוניס: כן.

יצחק וקנין: אקוניס – מסתפק.

יצחק וקנין: אנסטסיה מיכאלי, חברת הכנסת, מסתפקת?

אנסטסיה מיכאלי: כן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה: אני לא השתכנעתי מדבריו אבל אני לא רוצה דיון נוסף.

יצחק וקנין: אוקיי, הסתפקת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אברהם מיכאלי – מסתפק.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איתן כבל?

איתן כבל: חוץ וביטחון.

יצחק וקנין: חוץ וביטחון, אתה רוצה.

יצחק וקנין: אם כן, יש לנו חבר כנסת שרוצה ועדה.

יצחק וקנין: אנחנו נצביע על כך אחרי שנשמע את שני המציעים, שתי ההצעות האחרות.

נחמן שי: מה קורה אתי, וקנין?

יצחק וקנין: נכון.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי?

נחמן שי: חוץ וביטחון.

יצחק וקנין: חוץ וביטחון.

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: אז אתה ואיתן כבל רוצים חוץ וביטחון.

יצחק וקנין: אם כן, אני קורא להצעה אחרת לחבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

יצחק וקנין: יש לך הצעה אחרת.

יצחק וקנין: יש לך דקה מהמקום.

יצחק וקנין: הוא נרשם, רבותי, זה התקנון.

יצחק וקנין: אני לא יכול – – –

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, לטעמי ועדת טירקל, אף-על-פי שאנחנו היום בעצם מציינים באופן חד-משמעי את צדקת הפעולה הזאת, היתה מיותרת לחלוטין.

מיכאל בן-ארי: גם אם מישהו חושב שאנחנו הצדקנו את עצמנו בעולם, הביקורת העצמית הזאת, שבאה במקום שבו היינו צריכים אך ורק לעסוק בציון לשבח של חיילי צה"ל, שחירפו נפשם, מסתבר, מול הפושעים, מול הרוצחים שבאו באונייה, כביכול של שלום, זה יצירת נזק.

מיכאל בן-ארי: אני קורא מכאן ולהבא לא ליצור כאלו ועדות חקירה, בוודאי לא פומביות.

מיכאל בן-ארי: אם צריך לעשות ועדות חקירה, לעשות אותן באופן פנימי, כמו שהיה נהוג בצבא במשך כל השנים, ולא בצורה כזאת, שמעמידים מפקדים ואנשים על סוג של ספסל נאשמים.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב, גם לך יש דקה מהצד להצעה אחרת.

יצחק וקנין: אין אפשרות, רבותי.

יצחק וקנין: שני חברי כנסת נרשמו, אין אפשרות יותר לפי התקנון, הסברתי את זה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, הבעיה שלנו זה לא המשט הטורקי.

נסים זאב: הטורקים נמצאים פה, המשט נמצא פה.

נסים זאב: הטרוריסטים הפוליטיים נמצאים פה, בתוכנו, מנסים להטביע את האונייה שהם יושבים בתוכה.

נסים זאב: אני רוצה לומר – – –

שלמה מולה: מה זה הדבר הזה?

שלמה מולה: מה זאת אומרת שהטרוריסטים נמצאים כאן?

שלמה מולה: מה זה הדבר הזה?

שלמה מולה: מי שם אותך?

נסים זאב: יש פה טרוריסטים פוליטיים; מה, אתה לא יודע?

נסים זאב: עד כדי כך אתה עיוור?

יוחנן פלסנר: בקואליציה או באופוזיציה?

נסים זאב: אפשר לראות, אפשר להסתכל, אבל עד כדי כך להיות חירש?

יוחנן פלסנר: אתה מתכוון מהקואליציה או מהאופוזיציה?

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, ועדת-טירקל היא ועדה שעשתה עבודה לא כדי לשכנע את אויבי ישראל; לשכנע את הבית הזה קודם כול.

נסים זאב: כי את האויבים אנחנו לא נצליח לשכנע, את הטורקים – ודאי שלא.

נסים זאב: כל מי שאכול שנאה נגד מדינת ישראל – שום ועדה כזאת או אחרת לא תעזור.

נסים זאב: אבל הייתי מצפה לפחות מחברי הכנסת פה, שיושבים בבית הזה, שנשבעים אמונים למדינת ישראל – כמה הם אכולי שנאה נגד הבית הזה, נגד המדינה הזאת.

נסים זאב: עד מתי?

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה, רבותי.

יצחק וקנין: ההצבעה תהיה – ועדה, או שאנחנו מסירים את כל הנושא מסדר-היום.

יצחק וקנין: אם כן, מי שבעד זה ועדה, מי שנגד זה הסרת הנושא לגמרי מסדר-היום.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: בעד זה ועדה, נגד זה הסרה.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 11 נמנעים – אין ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: 11 מתנגדים, שישה בעד.

יצחק וקנין: אם כן, הנושא הוסר מסדר-יומה של הכנסת.

יצחק וקנין: אני תיכף עובר אלייך, חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יצחק וקנין: לפי סעיף 34(א) לתקנון, חבר הכנסת אריה אלדד הזכיר את שמה של חברת הכנסת שלי יחימוביץ בנושא של אי-קיום דיון בנושא של תלונה שהוגשה כנגד חברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: אם כך, אני אאפשר לך להשיב מעל הדוכן, חברת הכנסת יחימוביץ.

יצחק וקנין: חמש דקות יש לך מעל הדוכן.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אינני מתבטאת לעולם בענייניה של ועדת האתיקה ולא משוחחת על כך לא עם עיתונאים ואף לא עם חברי כנסת.

שלי יחימוביץ': זאת, כיוון שאני שומרת מכל משמר על דיוני ועדת האתיקה כעל דיונים חסויים, כפי שהם אמורים להיות וכפי שמחייבים כללי האתיקה, וכיוון שאני מנסה לגונן עליה מפני הרעש החיצוני ולאפשר לדיוניה להתקיים במנותק מהשיח הפוליטי הסוער שמתרחש כאן.

שלי יחימוביץ': כיוון שחבר הכנסת אריה אלדד הזכיר את שמי כמי שלא דנה בתלונות שהוגשו סביב המשט, אחרוג מאוד ממנהגי, ומבלי להיכנס לגופו של עניין אומר כך: לא אאפשר לוועדת האתיקה להפוך למכשיר לחיסול חשבונות פוליטיים.

שלי יחימוביץ': הדבר הזה לא יהיה, לא כל עוד אני מכהנת כיושבת-ראש ועדת האתיקה, וכיוון שמי שמינה אותי הוא יושב-ראש הכנסת ראובן ריבלין, שמעניק לי גיבוי מלא בדרכי זו, אני מתכוונת להמשיך ולדבוק בדרך הזאת.

שלי יחימוביץ': אני מאמינה גדולה בחופש התנועה של חברי הכנסת, בחופש הביטוי שלהם, גם אם הם באים מהשוליים הקיצוניים ביותר של הכנסת, מימין ומשמאל כאחד.

שלי יחימוביץ': אם מישהו מחברי הכנסת המכהנים בוועדת האתיקה סבור שהוא יכול להשתמש בוועדת האתיקה כקרדום לחפור בו וכדי לעשות הון פוליטי ולמצוא חן בעיני בוחריו, ולהשתמש בה באופן ציני ובכך לפגוע במעמדה, לא אאפשר לעשות את הדבר הזה.

שלי יחימוביץ': לגופו של עניין: סביב המשט הוגשו עשרות תלונות, גם נגד חברת הכנסת חנין זועבי אבל גם נגד כמה עשרות חברי כנסת נוספים, סביב התנהלותם באותו יום שבו נדון העניין במליאה.

שלי יחימוביץ': כיוון שעניינה של חברת הכנסת זועבי תלוי ועומד לפני החלטתו של היועץ המשפטי לממשלה, ועדת האתיקה נוהגת כפי שהיא נוהגת תמיד במקרים כאלה.

שלי יחימוביץ': מאז ומעולם, ובוועדת האתיקה לדורותיה, כשנדונו עניינים שעניינם אתיקה אבל בו בזמן הם נדונו או אצל מבקר המדינה או במשטרה, או היו תלויים ועומדים אצל היועץ המשפטי לממשלה, או אצל היועץ המשפטי במשרד התמ"ת – כפי שעכשיו תלוי ועומד עניין אחר – ועדת האתיקה התאפקה, המתינה בסבלנות עד שיהיה בידיה כל המידע שיובא מידי גורמי החקירה, ששלהם גם הסמכות לחקור.

שלי יחימוביץ': להם, ולא לוועדת האתיקה, כי ועדת האתיקה אינה גוף חקירה.

שלי יחימוביץ': רק אז דנה הוועדה במתינות ובשום-שכל בקובלנה שעומדת בפניה.

שלי יחימוביץ': המנהג הזה לא ישתנה לכבוד האירוע הזה.

שלי יחימוביץ': הוא לא ישתנה גם אם יש מי שדמם רותח והם רוצים לחסל חשבונות כאן ועכשיו.

שלי יחימוביץ': אותו מנהג יישמר באדיקות ולא יהיה דיון כל עוד אין הכרעה של היועץ המשפטי לממשלה.

שלי יחימוביץ': זאת עובדה מוגמרת.

שלי יחימוביץ': אין מה לאיים, אין מה לנהל משא-ומתן, וכך זה יישאר.

שלי יחימוביץ': אומר בשולי הדברים שכיוון שאיננו דנים לפי שעה בקובלנה נגד חברת הכנסת חנין זועבי, כך מצאתי לנכון לעכב גם את הדיון בקובלנות האחרות, נגד חברי הכנסת האחרים, שהתנהגותם קשורה לעניין המשט.

שלי יחימוביץ': חשבתי שמבחינת מראית העין כלפי הציבור לא יהיה נכון שלא לדון בליבת הדיון עצמה בוועדת האתיקה ובאותה עת לדון בעניינים שאירעו מסביב, גם אם לדעת מי שהגישו את הקובלנות הם חמורים, ואולי אפילו, בעיני מגישי הקובלנות, חמורים יותר.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יצחק וקנין: חשיפת מסמכי המשא-ומתן עם הפלסטינים על-ידי רשת "אל-ג'זירה"

יצחק וקנין: אנחנו נמשיך בסדר-היום.

יצחק וקנין: רבותי, הצעות לסדר-היום: חשיפת מסמכי המשא-ומתן עם הפלסטינים על-ידי רשת "אל-ג'זירה", מס' 4816, 4817, 4819, 4821, 4825, 4829, 4830, 4843 ו-4851.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת נסים זאב, ולאחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

יצחק וקנין: ישיב על ההצעות השר גלעד ארדן בשם ראש הממשלה.

יצחק וקנין: לרשותך, חבר הכנסת נסים זאב, שלוש דקות.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הבעיה שלנו זה לא ה"ויקיליקס" שמפרסם כל פעם הודעה כזאת או אחרת.

נסים זאב: הבעיה המרכזית של מדינת ישראל זה חוסר תגובה כאשר בתקשורת הבין-לאומית, אדוני השר, ובכל הרשתות, בכל התחנות, מביאים כביכול "מומחים בין-לאומיים" ומשמיצים את מדינת ישראל הרבה יותר חזק ממה שמשמיצים את המדינה חברי הכנסת פה, שיושבים פה בתוכנו.

נסים זאב: פשוט אין מי שבא מטעם מדינת ישראל ומשיב בכל ערוצי הטלוויזיה, בפרט ב"אל-ג'זירה".

נסים זאב: זה דבר שכבר מתגלגל בזמן האחרון, אולי היו פעם תגובות כאלה ואחרות, אבל אני רוצה לומר לך, אדוני השר, בזמן האחרון יש ממש שיתוק מוחלט, כאילו אנחנו אילמים, חירשים, מנותקים מהעולם, לא רואים מה קורה, מה הולך.

נסים זאב: נכון, אנחנו אולי מביטים בדאגה אחר ההתפתחויות האחרונות, מה שקורה, למשל הזעם בקהיר, שאלפי בני-אדם, עשרות אלפי בני-אדם יוצאים לרחובות; "האחים המוסלמים" מצליחים להסית שם, והרחוב המצרי שם בוער, וכביכול הם באים למחות על הדיכוי הפוליטי, האבטלה.

נסים זאב: מאז המהומות נגד אנואר סאדאת ב-1976 לא היו הפגנות כאלה, בסדר-גודל כזה.

נסים זאב: אז הילרי קלינטון אומרת: כן, המשטר הוא חזק.

נסים זאב: אני מאמין שהוא חזק והוא יכול כן אולי לשמור על יציבות, אבל לא זו הבעיה שלנו.

נסים זאב: האסלאמיזציה הרדיקלית המתפשטת בעולם, במזרח התיכון, הם מנסים לכבוש את העולם ולהכניס אורח חיים חדש ב"מזרח תיכון חדש", שלזה חברו כולם – מצד אחד אירן, ה"חיזבאללה", ה"חמאס" – אנחנו מוקפים מהצפון ומהדרום.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, מה שקורה בלבנון עכשיו, צריכים לראות את זה באמת בצורה חמורה ביותר, כאשר המועמד של "חיזבאללה" יהיה בסופו של דבר ראש הממשלה במקום חרירי.

נסים זאב: הזרוע הארוכה של אירן.

נסים זאב: מה שקורה בתוניסיה, מה שקורה בכל מיני מקומות בעולם.

נסים זאב: אני כבר לא רוצה לדבר על עירק ופקיסטן ואפגניסטן וכל המקומות האלה.

נסים זאב: מה שהיה ברוסיה, גם כן השבוע, לא פחות צריך להדאיג אותנו.

נסים זאב: איפה שיש מוסלמים, יש רצח, צריך להבין, יש שנאה, יש דם, יש שיעים נגד סונים, האחד רוצח את השני, וכל אחד חושב שהוא צריך להיות מלך העולם שם.

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש, כאשר הרשות הפלסטינית מרגישה שהיא בעצם הולכת שולל, ותחת, הייתי אומר, המתקפה של קטאר, סוריה ואירן, שזוממים ביחד להפיל את המשטר של אבו מאזן, אני חושב שאנחנו יכולים רק ללמוד מזה דבר אחד: שאין שום דבר שיכול להבטיח את הביטחון של מדינת ישראל, כי אצל הערבים זה משתנה ברגע אחד.

נסים זאב: אתה רואה התלהמות, פתאום טירוף שאתה לא יודע מאיפה הוא צומח והמשטר נופל – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

נסים זאב: – – כמו בניין קלפים.

נסים זאב: לכן אנחנו צריכים לדעת בראש ובראשונה לשמור על זכותנו, על ביטחוננו, ולא להפקיר, ודאי, את הביטחון שלנו, לא ביד רשות פלסטינית בכל הסכם שיהיה, אם יהיה פעם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עפו אגבאריה, ולאחריו – חבר הכנסת אורי אורבך.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מפרסומי "אל-ג'זירה", מה שהתפרסמו, ואנחנו היינו עדים לזה בתקופה האחרונה, אני פשוט תוהה ושואל מדוע זה בא בזמן הזה, ומי היה מאחורי זה, ומי המרוויח מזה.

עפו אגבאריה: לדעתי, לגבי "אל-ג'זירה", יש פתגם שאומר: ההר הוליד עכבר.

עפו אגבאריה: כל מה שהתפרסם היה ידוע.

עפו אגבאריה: מ"וואי פלנטיישן" לדבוס, לכל מי שהיה לפני כן זה ידוע, וכולם ידעו את זה, וכל מי שהיה מעורב בדבר וחצי דבר בשיחות האלה יודע את הדברים האלה.

עפו אגבאריה: אין חדש בזה, ועובדה בשטח שעם כל הוויתורים, כאילו של הצד הזה או כאילו של הצד הזה, הרי לא הגיעו לשלום ולא חתמו, לא הצד הזה ולא הצד הזה.

עפו אגבאריה: אז מי המרוויח הכי גדול מהעניין הזה?

עפו אגבאריה: אני חושב שזה ממשלת ישראל ובנימין נתניהו בלבד, כי הוא צד שתי ציפורים במכה אחת.

עפו אגבאריה: ואיך זה?

עפו אגבאריה: אם אתם זוכרים, ב"ויקיליקס", גם לא מזמן, הוא דיבר על זה שהאדם הכי מסוכן למדינת ישראל זה מחמוד עבאס.

עפו אגבאריה: מצד אחד הוא מציג אותו כבן-אדם הכי מסוכן.

עפו אגבאריה: למה?

עפו אגבאריה: הוא פרגמטי והוא יכול להשתוות או לעשות משא-ומתן עם מדינת ישראל; זה לא רק בנימין נתניהו, זה גם חברי הכנסת.

עפו אגבאריה: גם דני דנון, למשל, אמר שהלחץ הבין-לאומי הגובר על מדינת ישראל, רק הימין יכול לעמוד בו והשמאל לא.

עפו אגבאריה: ופה, גם הוא וגם השר גלעד ארדן אתמול הטיחו את כל הביקורת על ציפי לבני ועל קדימה.

עפו אגבאריה: אז אלה שתי הציפורים שבבת-אחת ממשלת ישראל רוצה להלקות בהן – גם האופוזיציה מבפנים, וגם עם הפלסטינים.

עפו אגבאריה: מצד אחד להראות שהפלסטינים הם – בפני העם שלהם – ותרנים והם לא רוצים זכות שיבה והם נותנים לישראל כמעט את כל הדרישות – מה שביקשו ממשלת אולמרט או המתדיינים הראשונים; ועכשיו, מצד שני, תראו מה הוויתורים מרחיקי הלכת שנתנו גם אולמרט וגם ציפי לבני וכל המתדיינים מהצד הישראלי.

עפו אגבאריה: אז איך זה יכול להיות ששני הצדדים זוכים לביקורת כזו חריפה מצד הממשלה?

עפו אגבאריה: אז האם זה נכון שראש הממשלה באמת רצה שלום ודיבר על שתי מדינות לשני עמים, או שזה סתם היה שקר לכל האוכלוסייה, להכניס את כל אוכלוסיית מדינת ישראל לפחד, לפוביה, ומצד שני, לדבר לעולם כאילו הוא באמת רוצה שלום.

עפו אגבאריה: אז תראו איזו צביעות – של הממשלה הזאת:

עפו אגבאריה: גם מצליף בפרטנר לשלום, הרשות הפלסטינית, ורוצה להעמיד אותה במצב מביך בפני העם שלה, ורוצה ממנה עוד ועוד ועוד יותר ויתורים; ומצד שני, גם באופוזיציה, מה שהיתה אז הממשלה, שהם ויתרו יותר מדי והרחיקו לכת, והם יכולים לוותר עוד ועוד.

עפו אגבאריה: אז באמת, האם יש לממשלה הזאת איזו דרך שבאמת היא רוצה להשכין שלום באזור?

עפו אגבאריה: האם באמת – וזה לא רק מס שפתיים ולא רק לבוא ולהגיד פה: אנחנו כל הזמן קוראים לפלסטינים, תבואו לעשות משא-ומתן, תבואו לשולחן; על מה אתם מזמינים אותם, למה?

עפו אגבאריה: אם המצב שהגיע, ומה שראה כל העולם לא מספק אתכם, אז מה באמת יכול לספק אתכם?

עפו אגבאריה: אז כנראה הממשלה הזאת, הפנים שלה רק למלחמה, וכל ההצהרות המלחמתיות ששמענו אותן מהממשלה הזאת, הן הדומיננטיות, ולא הפנים שלכם לשלום, ומספיק לשקר לכל העולם.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

אורי מקלב: חבר הכנסת אברהים צרצור – לא נמצא.

אורי מקלב: חברת הכנסת ציפי חוטובלי, בבקשה.

אורי מקלב: לאחר מכן – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

אורי מקלב: ג'מאל זחאלקה, אתה יכול לעלות עכשיו?

אורי מקלב: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, היא מעוניינת להתחלף אתך.

אורי מקלב: כן, כן.

ג'מאל זחאלקה: – – –

אורי מקלב: לא, לא.

אורי מקלב: יש גם אחריה, עוד.

אורי מקלב: יש גם חבר הכנסת אילן גילאון, אחר כך.

ג'מאל זחאלקה: – – –

אורי מקלב: אם אתה מוכן.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, המסמכים של המשא-ומתן שנחשפו ברשת "אל-ג'זירה" לא הפתיעו בתוכנם.

ג'מאל זחאלקה: הדיבורים על תוכן המשא-ומתן פורסמו בעיתונות, וגם ניתוח פוליטי סביר ומאוזן היה מגיע למסקנות שאלה העמדות שהובעו במשא-ומתן.

ג'מאל זחאלקה: אני מבין שמר אהוד אולמרט הולך לפרסם בסוף השבוע, ב"ידיעות אחרונות", את הגרסה שלו על המשא-ומתן שהוא ניהל עם אבו מאזן, וכנראה יהיו גילויים נוספים.

ג'מאל זחאלקה: הדבר הופך לתגובת שרשרת.

ג'מאל זחאלקה: ואני חושב שחלק מהעיתונים בישראל לא פרסמו דברים שהיו ידועים להם כבר תקופה ארוכה, מסיבות ששמורות עם העיתונאים האלה.

ג'מאל זחאלקה: בכל מקרה, מעבר לצורה שבה היה הפרסום ואיך זה נעשה, ואם זה היה נכון, ומעבר לעניין של העיתוי וכל הדיבורים האלה, אני רוצה להתייחס בכמה מלים לתוכן של המשא-ומתן.

ג'מאל זחאלקה: ובעניין התוכן אנחנו יכולים לראות, בצורה בלתי אמצעית, באמצעות קריאה של המסמכים עצמם, את מה שהציעה ממשלת ישראל, ממשלת קדימה, במשא-ומתן, וגם את מה שהציע הצד הפלסטיני.

ג'מאל זחאלקה: וכאן אנחנו יכולים לראות שההחלטות הבין-לאומיות בקשר לעניין הפלסטיני, לפתרון של העניין הפלסטיני – ואלה החלטות מועצת הביטחון של איסור כיבוש של שטחים בכוח, החלטה 242; החלטה על הקמת מדינה פלסטינית עצמאית; החלטות בקשר להתנחלויות; החלטות בקשר לפליטים, לירושלים המזרחית – כל ההחלטות האלה לא נשמרו במשא-ומתן ולא היו בסיס לעמדה שעל-פיה צריך להגיע להסדר.

ג'מאל זחאלקה: ממשלת ישראל הציעה הצעות כאלה שהן רחוקות מהחוקים, מהחוק הבין-לאומי, וגם מהחלטות האו"ם, שלדעתי הן הבסיס היחיד שיכול להיות להגעה להסדר מאוזן ולשלום צודק באזור.

ג'מאל זחאלקה: אם אחרי כל הוויתורים שהפלסטינים הציגו במשא-ומתן, שזה כולל ויתור על כל השטחים שישראל בנתה בהם התנחלויות בירושלים המזרחית, למעט הר-חומה, וכולל חילופי שטחים, וכולל, בעצם, ויתור על זכות השיבה, גם אחרי כל אלה ממשלת ישראל לא היתה מוכנה – ממשלת קדימה לא היתה מוכנה להגיע להסדר, אז בוודאי ממשלת הליכוד לא בשלה לכך.

ג'מאל זחאלקה: ולכן אני חושב שכל משא-ומתן עם הממשלה הנוכחית הוא משא-ומתן עקר, וצריכים לראות גם את המתקפה של הממשלה הנוכחית על הוויתורים שעשתה ממשלת קדימה.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, אתם רוצים להציע פחות.

ג'מאל זחאלקה: אתם בעצם אומרים: אין הסדר, אין שלום, לנצח תאכל חרב.

ג'מאל זחאלקה: וזה לא יקרה.

ג'מאל זחאלקה: אני מקווה שהקהילה הבין-לאומית תתעורר ותכפה הסדר.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

אורי מקלב: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

קריאה: – – –

אורי מקלב: יהיה שלום, יהיה שלום.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, אמרתי שאתה מספיק צעיר כדי להיות גם אופטימי.

אילן גילאון: ובכלל, איך אפשר להיות לא אופטימיים במקום הזה?

אילן גילאון: אבל אתה יודע, אפרופו השר להגנת הסביבה: אני מאוד בעד מיחזור, אבל לא במקרה הזה, ש"אל-ג'זירה" מיחזרה דברים שכולנו ידענו.

אילן גילאון: כי זה כבר, קודם כול, לא חוכמה גדולה.

אילן גילאון: היה כתוב בעיתונות.

אילן גילאון: זה מה שנקרא raison d'etreשל כל מה שאנחנו קוראים להם "המתווים".

אילן גילאון: יש הרבה מאוד מתווים, אבל כולם מדברים על אותו דבר, שבסופו של דבר צריכה להיות פשרה של אמיצים.

אילן גילאון: מדוע פשרה של אמיצים?

אילן גילאון: כי כל אחד צריך להיות מספיק אמיץ לוותר – ואני אומר את זה לשני הצדדים – גם לרשות הפלסטינית, שאני לא מבין מה האי-נוחות שיש לאבו מאזן כרגע, ולעריקאת, כאשר בעצם אומרים שהוא הלך לפשרה.

אילן גילאון: הוא הלך לפשרה כי זו טובתו של העם הפלסטיני.

אילן גילאון: אני לא מבין, מאידך, מה הבעיה של קדימה, מלבד דבר אחד: איך הם החמיצו הסכם בהפרש כל כך קצר.

אילן גילאון: הרי זה ברור לגמרי, גברתי חברת הכנסת חוטובלי, שעד שלא יהיה סוויץ' בראש, ב"קופסה" של האנשים, ויחשבו על שלום במונחים של שלום, וזה אומר, במונחים של win-win, שכל הצדדים מרוויחים מהם – – –

ציפי חוטובלי: – – –

אילן גילאון: כל הצדדים מרוויחים מהם.

אילן גילאון: ולכן, כאשר חושבים כך, אפשר לפתור כל דבר.

אילן גילאון: כאשר חושבים כך אפשר לפתור כל דבר, ואנחנו ראינו בהיסטוריה משברים עמוקים הרבה יותר מאשר בינינו לבין הפלסטינים.

אילן גילאון: ועל דברים הרבה פחות קונקרטיים – כאן מדובר על פיסת ארץ שהיא שייכת לכולם, אבל בדרך כלל צריך לסדר פה איזה סידור בתוכה, מי יגור איפה.

אילן גילאון: עד שהדבר הזה לא יקרה, תהיה לנו בעיה.

אילן גילאון: עכשיו, מה אני מתרשם?

אילן גילאון: שכל הדיבורים האלה שאין לנו פרטנר, שכל האנשים שם שטופים באסלאם רדיקליסטי – אגב, שאנחנו די מחזקים אותו; כי עם הזמן, אנשים מאבדים תקווה.

אילן גילאון: וככל שבצד השני אנשים מאבדים תקווה, ככה אנחנו נותנים לאסלאם הרדיקלי לצמוח.

אילן גילאון: ולכן זה יוצר אי-נוחות.

אילן גילאון: כי כאשר יש לנו סוף-סוף מנהיגים שאפשר לדבר אתם, אדוני, וכאשר לא יוצא שום דבר והכול בוסר, כאשר מזמינים אותם פעם אחרי פעם לעוד ארוחה, לכנאפה של אשתו של עריקאת, ובסופו של דבר שום דבר לא יוצא מזה – ולא פעם התייחסתי גם להצלחה הכבירה של ממשלת קדימה, במקרה הזה, כי גם היא לא הצליחה במבחן התוצאה, ולא כמו בדברים אחרים, שאני חושב שלמאמץ ולכוונה יש איזה עניין, כאן מבחן התוצאה הוא הקובע – אני אומר:

אילן גילאון: אולי להיפך.

אילן גילאון: אולי לממשלת הליכוד זאת הזדמנות כבירה, רק שהיא תוציא אותה אל הפועל.

אילן גילאון: אני לא התייאשתי.

אילן גילאון: לגמרי.

אילן גילאון: זאת אומרת: יש על מה לדבר.

אילן גילאון: יש על מה לדבר לגבי ירושלים – ממש כמו שכתוב במתווה ז'נבה, שמה שיהודי ליהודים, מה שערבי לערבים, ואת זכות השיבה אנחנו צריכים לפתור בדרכים אחרות, שהן קבילות ומקובלות ואפשריות, ברמה שנוכל לחיות אתן.

אילן גילאון: ולכן אני מתרשם שיש פרטנר, ויש צד פרגמטי, ורק דבר אחד היה קצת חדש לי ויכול להיות שלא הבנתי אותו עד תום – אני מקווה שלא הבנתי אותו עד תום.

אילן גילאון: זו ההתייחסות לגבי – וזה, ממש, משפט אחרון – לגבי ההעברה של אוכלוסייה אל העבר השני של הגבול.

אילן גילאון: הכפרים שנמצאים בתוך ואדי-עארה, שאנחנו רוצים להעביר אותם אל הרשות.

אילן גילאון: אני, פעם אחת ולתמיד רוצה לציין את העניין הזה.

אילן גילאון: ערביי ישראל הם, לכל הפחות, היהודים האמריקנים.

אילן גילאון: ומי שחושב שאנחנו נוותר על ערביי ישראל בהסכם כזה או אחר, אז אני מודיע לך, אדוני: זה לא מתקבל על הדעת.

אילן גילאון: זכותם של האנשים האלה – וכבר יש מחקרים וסקרים ש-99% מתוכם רוצים להישאר אזרחי מדינת ישראל; הם חיים בתוך דואליות מאוד קשה, מאוד בלתי אפשרית, בין, מצד אחד, הזהות הלאומית שלהם, ומצד שני, הזהות המדינתית שלהם.

אילן גילאון: ועד שהבעיה הלאומית לא תיפתר, הבעיה של ערביי ישראל לא תיפתר.

אילן גילאון: ולכן חשבתי שאולי, אדוני – ואני זורק את הרעיון בפעם הראשונה – שאולי, באמת, היינו צריכים לכוון לכך שיום העצמאות של המדינה הפלסטינית יהיה בה' באייר.

אילן גילאון: כי אז ה"נכבה" יהפוך גם לעצמאות שלהם, ובסופו של דבר לעצמאות המושלמת שלנו.

אילן גילאון: ומשום כך אני אומר שלמפת הדרכים יש לצרף לוח זמנים, ומשום שכבר איבדנו את הכ"ט בנובמבר שלנו, יש לזה עוד שנה ורבע להיגמר, וזה יכול לקרות, אם יהיה רצון טוב, ואם אנשים יוכלו לחשוב בצורה פתוחה, עד כדי כך שאפילו יישובים מסוימים יישארו מתחת הריבונות של הרשות הפלסטינית.

אילן גילאון: זה לא בשמים, היו דברים כאלה מעולם.

אילן גילאון: השאלה מה הכוונה.

אילן גילאון: בינתיים, אנחנו לא רואים פה כוונה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון.

אורי מקלב: חברת הכנסת ציפי חוטובלי, בבקשה.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, יש כמה עיתונאים וחברים מהשמאל שממש התרגשו לגלות את הוויתורים הפלסטיניים, ממש נפעמו מהנכונות של אבו מאזן לוותר בעניין ירושלים.

ציפי חוטובלי: רק כדי להזכיר כאן איזו תזכורת היסטורית, שאולי דרושה לבית הזה מפעם לפעם – באתרי האינטרנט אפשר למצוא סרט מ-1918, סרט שנמצא באמסטרדם, והסרט הזה מתאר בצורה מאוד יפה את ירושלים של שנת 1918.

ציפי חוטובלי: גרו בה ערבים, ומעל בתיה היפים של ירושלים וגם על הר-הבית לא התנוסס דגל פלסטין.

ציפי חוטובלי: היה שלטון טורקי גאה, והערבים שגרו שם לא דרשו עצמאות.

ציפי חוטובלי: המחשבה שאתה יכול לוותר על משהו שמעולם לא היה שלך, זה כנראה איזה עיוות של ההיסטוריה, כפי שרק יהודים יכולים לייצר במוחם.

ציפי חוטובלי: כתב יפה העיתונאי חגי סגל היום, שמי שחושב שאבו מאזן יכול לוותר על ירושלים, אז כנראה באותה מידה יכול להגיד שמדינת ישראל יכולה לוותר על הזכויות שלה במכה.

ציפי חוטובלי: זה פשוט מגוחך, זה פשוט אבסורד.

ציפי חוטובלי: העובדה שאנחנו מתרגשים ונפעמים מזה שירושלים, על-פי אותו הסכם, שכפי שנראה לפנינו האגן הקדוש בה, כולל הר-הבית, היה אמור להיות תחת ריבונות בין-לאומית – – –

אילן גילאון: – – –

ציפי חוטובלי: – – – הדבר הזה, שמרגש אותך כנראה, חבר הכנסת גילאון – – –

אילן גילאון: כמה ישראלים, יהודים, גרים במכה?

אילן גילאון: זו שאלה מעניינת.

ציפי חוטובלי: אבל אתה יודע שמעולם לא היתה ריבונות פלסטינית בירושלים, ולכן המחשבה שהם יכולים לוותר על משהו שמעולם לא היה שלהם – למען האמת ההיסטורית הדבר הזה צריך להיאמר.

ציפי חוטובלי: ולכן אני לא מתרגשת מהוויתורים, שאינם ויתורים, בעיקר לאור העובדה שהעולם הערבי לא מקבל את זה.

ציפי חוטובלי: העולם הערבי, אם "אל-ג'זירה" היא סמל לעולם התקשורתי של העולם הערבי, ו"אל-ג'זירה" מגנה את אותם, לכאורה, ויתורים של אבו מאזן, ברור לנו לחלוטין שבאמת אין מה לעשות.

ציפי חוטובלי: אם ברגע ההיסטורי, מרחיק הלכת ביותר שממשלת אולמרט הגיעה אליו – הרגע שבו ממשלת קדימה הסכימה לוותר על חברון, העיר העברית הראשונה; ממשלת ישראל הסכימה לוותר על אלון-מורה, העיר שאליה הגיע אברהם אבינו; ממשלת ישראל הסכימה לוותר על עופרה ועל שילה, עיר המשכן; ממשלת ישראל הסכימה ללכת לכל הוויתורים מרחיקי הלכת האלה; ויותר מזה, אחרי שמכרו לנו במשך שנים שגושי ההתיישבות הם ההישג הגדול של השמאל, שבזכות החלוקה אנחנו נצליח להציל את אריאל ומעלה-אדומים, ואנחנו רואים שבסופו של יום הפלסטינים לא הסכימו לקבל לא את מעלה-אדומים, ולא את גבעת-זאב ולא את אריאל, אלא כל היישובים הנפלאים האלה יצטרכו להיות תחת ריבונות פלסטין, חלילה.

ציפי חוטובלי: ברור לנו לחלוטין, היום יותר מתמיד, בעקבות הגילויים האלה, שהמקסימום שהישראלים רצו לתת וממשלת אולמרט הסכימה לתת, זה הרבה פחות מהמינימום שאיזו ממשלה פלסטינית תהיה מוכנה לקבל.

ציפי חוטובלי: עם האמת ההיסטורית הזאת מדינת ישראל היום צריכה להתמודד.

ציפי חוטובלי: זה לא לחינם שהפלסטינים היום אינם הולכים במתווה של משא-ומתן; כי הם יודעים שכשלא מוכנים לשלם מחיר, הדרך הקלה והנוחה היא הדרך אל האו"ם.

ציפי חוטובלי: את זה אולי ידע השגריר הבא שלנו באו"ם – כבוד השר, אני מניחה שאתה תוכל להתמודד יותר בקלות עם העובדה שפלסטינים היום לא מוכנים לשלם שום מחיר, הם רק רוצים לקבל תמורה מלאה בלי לשלם דבר, ללכת ישר למועצת הביטחון, לבקש הכרה בין-לאומית במדינה פלסטינית בגבולות 67'.

ציפי חוטובלי: מדינת ישראל צריכה לעשות היום הרבה יותר כדי להשתמש בכל הגילויים האלה, כדי לומר: העולם הערבי אינו מקבל שום סוג של חלוקה.

ציפי חוטובלי: ומדינת ישראל צריכה לומר שבין הים לירדן יש מקום למדינה אחת בלבד, מדינת ישראל, מדינתו של העם היהודי.

ציפי חוטובלי: תודה.

אורי מקלב: תודה לחברת הכנסת ציפי חוטובלי.

אורי מקלב: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי – בבקשה, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: תסגור את "אל-ג'זירה".

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, במאמר מוסגר, "אל-ג'זירה", שמוכיחים באותות ובמופתים, יום-יום, שעה-שעה, שהם משרתים של "אל-קאעידה" ושל החמורים שבאויבינו, יותר נכון מהישרים שבאויבינו – ותיכף אני אסביר למה – מסתובבים פה בכנסת.

מיכאל בן-ארי: אבל זה במאמר מוסגר.

מיכאל בן-ארי: רבותי, אחת השאלות שאני רוצה לשאול: כשאנחנו נחשפים: יו, איזה שיחות היו, איזה הסכמים התקדמו, אילו ויתורים ביצעו האויבים שלנו, מכחיש השואה; היום אמר כאן ראש הממשלה שהחמור ביותר, יותר חמור מהשואה, זה הכחשת השואה, והוא משחר לפתחו של מכחיש שואה עם דוקטורט על הכחשת שואה.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה להזכיר לכולנו מי זה אבו מאזן.

מיכאל בן-ארי: אז עם מי עושים הסכם?

מיכאל בן-ארי: עושים הסכם עם אחד שההסכם שלו הוא לא הסכם מלכתחילה, עם אותה מסורת של הסכמים מאז מנהיגי העולם המוסלמי – הסכם חודייביה עם קורייש ואחרים – הסכמים שלא שווים אפילו את פיסת הנייר שעליה הם כתובים.

מיכאל בן-ארי: להזכיר לכם כמה הסכמים יש?

מיכאל בן-ארי: סתם הסכם קטן: שיהיה חופש דת וכניסה ליהודים לקבר יוסף או לבית-הכנסת "שלום על ישראל" ביריחו.

מיכאל בן-ארי: מישהו מעלה בדעתו לקיים את ההסכם הזה?

מיכאל בן-ארי: ולכן צריך לראות עם מי עושים הסכם – עם מי שאין לו סמכות לעשות הסכם מבחינת האויב, שלא הכיר בסמכותו מעולם ולא יקבל את ההסכם.

מיכאל בן-ארי: הדבר היחיד שהוא יקבל זה את החלק שהוא מקבל.

מיכאל בן-ארי: בינתיים הוא מוכן שלא נגרש את עשרות אלפי התושבים בגילה ובגבעת-זאב.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה, אבו מאזן, מה היינו עושים בלעדיך, שאתה מוכן שלא נגרש.

מיכאל בן-ארי: ותרן.

מיכאל בן-ארי: איך אמרו על איזה מישהו?

מיכאל בן-ארי: חתרן בלתי נלאה.

מיכאל בן-ארי: ממש אפשר לתת לו את הציון "ותרן בלתי נלאה".

מיכאל בן-ארי: איזו ותרנות יש לו, לאותו אחד.

מיכאל בן-ארי: אחד הדברים המרתקים הוא עולם המינוחים של אנשי תקשורת שונים:

מיכאל בן-ארי: אנחנו לא מוותרים על כלום, כי לנו אין ערכים.

מיכאל בן-ארי: לנו אין כלום.

מיכאל בן-ארי: אנחנו, אין אצלנו ויתור, כי הרי שום דבר לא שלנו.

מיכאל בן-ארי: הדבר היחיד שמדינת ישראל שואפת אליו – ואני מקווה שאם אתה תעשה את המהלך הזה, אדוני השר, ותלך לאו"ם, אל תחזור על הקלישאה הזאת שמדינת ישראל רוצה שלום, רוצה שלום.

מיכאל בן-ארי: אמרתי כמה פעמים כאן: שלום יש בזימבבווה, אפשר לנסוע לניו-זילנד.

מיכאל בן-ארי: מדינת ישראל היא מדינת העם היהודי, היא ערך, בארץ-ישראל.

מיכאל בן-ארי: זה מה שעם ישראל רוצה, לחזור לארצו ההיסטורית, לממש פה את הריבונות שלו, לשמש אור לעולם.

מיכאל בן-ארי: זה הייעוד של עם ישראל, ומתוך כך יבוא שלום.

מיכאל בן-ארי: אבל ברגע שנתרפס – – –

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

מיכאל בן-ארי: אדוני, רק שנייה אחת.

גאלב מג'אדלה: הזמן תם, נא לסיים.

מיכאל בן-ארי: רק באת, עוד רגע, משפט אחד.

גאלב מג'אדלה: סליחה, הזמן תם.

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

גאלב מג'אדלה: משפט אחרון.

מיכאל בן-ארי: בסדר.

מיכאל בן-ארי: אנחנו צריכים לזכור שאלה שרוצים לחסל אותנו מתחלקים לשניים: אלה שרוצים לחסל אותנו ביד ומייד, בפה מלא, בבת-אחת, בלי להתבלבל; ויש כאלה שלמדו להתחכם ולקבל צעד אחר צעד.

מיכאל בן-ארי: ויש טיפשים אצלנו שקוראים לזה ויתורים.

מיכאל בן-ארי: רבותי, אלה לא ויתורים, זוהי תורת השלבים.

מיכאל בן-ארי: ואלה ששוגים באשליות מביאים את העם היהודי לאסון הבא שלו.

גאלב מג'אדלה: ביקשתי לסיים.

מיכאל בן-ארי: אל תצעק עלי.

גאלב מג'אדלה: ביקשתי לסיים.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, חבר הכנסת, השר ארדן, בבקשה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, תודה, כנסת נכבדה, לפני שאענה על ההצעה לסדר-היום, הייתי רוצה להתייחס לסוף דבריו של חבר הכנסת בן-ארי.

גלעד ארדן: בלי קשר באיזה תפקיד אהיה ובאיזו שליחות, בכל מקום בו אהיה כן אומר שמדינת ישראל כן חפצה בשלום וכן רוצה – – –

מיכאל בן-ארי: – – – זה הערך העליון?

גלעד ארדן: זה לא מה שאמרת.

גלעד ארדן: אמרת: אל תאמר.

גלעד ארדן: אני לא זוכר, אני לא רוצה להכניס מלים לפיך – – –

מיכאל בן-ארי: אמרתי – – –

גלעד ארדן: אבל כיוון שהתחנכתי בחינוך דתי ובישיבה תיכונית, אני זוכר איך מסתיימת התפילה.

גלעד ארדן: וכשאומרים: ה' עוז לעמו ייתן, ה' יברך את עמו בשלום – –

מיכאל בן-ארי: בטח לא אבו מאזן.

גלעד ארדן: – – אז השלום הוא ברכה שאנחנו חפצים בה מאוד.

גלעד ארדן: ברור שיש גם ערכים וברכות נוספים, וגם להם צריך לשאוף, אבל בקיצור, אני לא מקבל את האמירה הזאת שלך.

מיכאל בן-ארי: – – – אני אמרתי:

מיכאל בן-ארי: מתוך – – –

גאלב מג'אדלה: נא לא להפריע לשר.

מיכאל בן-ארי: – – – נגיע לשלום – –

גאלב מג'אדלה: נא לא להפריע לשר.

מיכאל בן-ארי: – – ולא מתוך התרפסות ולא מתוך כניעה – – –

גאלב מג'אדלה: אני קורא אותך פעם ראשונה.

גאלב מג'אדלה: לא להפריע לשר.

גאלב מג'אדלה: אמרת את דברך.

גאלב מג'אדלה: עכשיו השר אומר את דברו.

גאלב מג'אדלה: אדוני השר, בבקשה.

גלעד ארדן: אני מקווה שאני לא חשוד באיזה עמדות כאלה ואחרות.

גלעד ארדן: ושוב, התרפסות זה מינוח מסוים לתכונה, שאם עושים אותה במידה הנכונה היא דווקא, כמאמר הרמב"ם, יכולה להיות שביל הזהב.

גלעד ארדן: נכון?

גלעד ארדן: כאשר רוצים להשכין שלום, הרבה פעמים כל אחד מוותר – תשאל את אהרן – ומשכנע את השני למחול על כבודו בתחומים מסוימים.

גלעד ארדן: אני מבין את ההשוואה שאתה עושה, אבל אני לא חושב שהיא כל כך רלוונטית תמיד, כאשר מנסים לקדם תהליך מדיני שסופו הרצוי הוא הגעה להסכם מדיני שמביא שלום וביטחון לארץ.

גלעד ארדן: בכל אופן, חברי חברי הכנסת, אני חושב שלממשלה הנוכחית יש דרך הגיונית, מאוזנת ושקולה, דרך שאינה שוגה באשליות, דרך שאינה מאחזת את עיני הציבור, כפי שנהגה הממשלה הקודמת.

גלעד ארדן: ושוב, בשונה ממה שנאמר, אני דווקא שמח ומברך על הגילויים של רשת "אל-ג'זירה".

גלעד ארדן: בעבר, כשמנהיגם של הפלסטינים – ערפאת שנים ארוכות דיבר כלפי חוץ על שלום של אמיצים, כמה מגוחך להזכיר זאת, אבל פנימה, מימן את ארגוני הטרור, הסית, באמת פעל בכל דרך כדי שעמו לא יפנים את ערך השלום ולא יקבל את קיומו של העם היהודי כאן במרחב.

גלעד ארדן: כל פעם שהיה נחשף בכלי תקשורת מערבי או ישראלי מה הוא היה אומר לבני עמו, מייד היה זעם רב פורץ כאן, בקרב מפלגות השמאל, מנהיגי השמאל, ארגוני השמאל: מה פתאום אומרים, אה, את זה הוא אומר לצרכים פנימיים.

גלעד ארדן: לא צריך להתרגש.

גלעד ארדן: לא צריך להתייחס ברצינות.

גלעד ארדן: אז כמובן, על זה שלא התייחסנו מספיק ברצינות שילמנו בכמה אלפי הרוגים, ולאחר מכן כל העולם כולו הבין, על-ידי הרבה מאוד פעולות, לאן הלכו הכספים שהעולם התמים תרם והעביר לרשות הפלסטינית בראשותו של רב-המרצחים יאסר ערפאת.

גלעד ארדן: לאט לאט אנשים מתפכחים.

גלעד ארדן: גם כאן רבים בעם ובמנהיגות הפוליטית התפכחו, והבינו שצריך להוביל כאן תהליך ריאלי, תהליך שבו שני הצדדים, אני מניח, אבל בוודאי גם מהצד שלנו ראוי לשמור על הערך של כבדהו וחושדהו.

גלעד ארדן: לא להסתפק רק בהצהרות או רק בניירות חתומים, כי זה לבד לא מבטיח את השלום ואת הביטחון.

גלעד ארדן: כאשר נחשפו על-ידי ההדלפות של "אל-ג'זירה", באמת, הפרטים שההנהגה הישראלית וגם ההנהגה הפלסטינית היו מוכנות – שוב, כל אחד מציג את זה מהצד שלו: לוותר או לא לוותר, זה פחות רלוונטי, אבל נחשפו כמובן העמדות שהוצגו במהלך המשא-ומתן, אני ראיתי בכך ברכה גדולה.

גלעד ארדן: כמובן, נדהמתי מכך שהתקשורת הישראלית, בהתלהבותה הרבה – ואני לא עושה הכללות, היו גם חריגים לכך – התקשורת הישראלית, בהתלהבותה הרבה להכתיר את הוותרנות הפלסטינית, בעצם לא שמה לב שהיא עצמה פוגעת בסיכויי השלום, כי היא מאמצת את הנרטיב של "אל-ג'זירה", שבא בעצם לתקוף את הרשות הפלסטינית, כדי בעצם לעזור ל"חמאס" ולקיצונים.

גלעד ארדן: והנה, שוב, מצאו עצמם התקשורת הישראלית ועוד רבים מהמנהיגים השמאליים כאן, שהם רוצים אולי לקדם תהליך שלום אבל פועלים בדיוק ההיפך.

גלעד ארדן: בכל אופן, למי שחושב שהגילויים הללו מעידים על כך, כפי שהיום פרסמו מנהיגי יוזמת ז'נבה, שכאילו ההוכחה כעת היא שיש פרטנר ושהפערים הם קטנים, אז טוב, זה כל אחד לפי תפיסתו.

גלעד ארדן: אם אנשי יוזמת ז'נבה ואם יושבת-ראש האופוזיציה ציפי לבני סבורים שמעלה-אדומים, שגבעת-זאב, שאריאל, ששכונת גילה, ששכונת הר-חומה, שההכרה בישראל כמדינתו של העם היהודי – אם כל האלה הם פערים קטנים, אני מצפה מהאופוזיציה לומר ביושר לציבור.

גלעד ארדן: אם אתם עדיין מאשימים את ראש הממשלה ואת הממשלה הנוכחית בכך שלמרות כל הקריאות, כל המאמצים, כל הצעדים – מנאום בר-אילן וביטול נקודות בדיקה כדי להקל על החיים הפלסטיניים, וההקפאה של עשרת החודשים, וכל הצעדים שננקטים כדי להחזיר את הפלסטינים לשולחן המשא-ומתן – אם עדיין אתם מאשימים את ראש הממשלה ואת הממשלה בכך שהתהליך המדיני איננו מתקדם, אתם חייבים תשובה לציבור.

גלעד ארדן: יושבת-ראש האופוזיציה, הגברת לבני, חייבת לומר לציבור את האמת שלה.

גלעד ארדן: לא לטייח, לא לטשטש, לא להוליך שולל, כאילו יש לה איזו נוסחת קסמים, שהיא תפזר איזו אבקת קסם ומייד הפלסטינים, בדיוק לְמה שהם לא הסכימו לו לפני כשנתיים, כשהגברת לבני ניהלה את כל אותן פגישות יחד עם מר אולמרט – פתאום היא תעשה איזה הוקוס-פוקוס והנה יהיה לנו שלום.

גלעד ארדן: שתבוא הגברת לבני באומץ, יחד עם חבריה, ותאמר לציבור: יש שתי דרכים.

גלעד ארדן: יש הדרך של הממשלה הנוכחית, שהפיקה לקחים מכל מה שראינו ב-18 השנים האחרונות, מאז הסכמי אוסלו, שכל נסיגה, שכל ויתור שלא היה מגובה היטב בהסדרי ביטחון שמוודאים שמה שחשבנו שיקרה באמת יקרה.

גלעד ארדן: וכאשר עושים דברים כאלו לא מותירים שום ספק ושום מקריות, כי אנחנו לא מעוניינים שכמו שהנסיגה החד-צדדית מעזה הביאה לעליית ה"חמאס", וכמו שהנסיגה החד-צדדית מלבנון והסיום הכושל של הגברת לבני ומר אולמרט את הניהול של מלחמת לבנון השנייה והחלטה 1701 הכשירו את הקרקע והביאו לכך שמאתמול גם יש לנו ממשלה בחסות ה"חיזבאללה" בגבולנו הצפוני – אנחנו לא מעוניינים יותר שכאן יאחזו את עיני הציבור.

גלעד ארדן: אבל, אם הגברת לבני אומרת שיש לה דרך לגרום לפלסטינים לחתום על הסכם שלום שיסיים את הסכסוך בלי שהיא תוותר על אריאל, על מעלה-אדומים, על שכונות בירושלים, על הדרישה להכיר בישראל כמדינתו של העם היהודי, אפילו על כמות הפליטים – שזה דבר איום ונורא, ותמיד אמרו לנו: אפילו הכרה סמלית בכאילו-זכות, במירכאות כפולות ומכופלות, שיש לפליטים לחזור לתוך שטחה הריבוני של מדינת ישראל, ואפילו על זה ממשלת קדימה הקודמת הסכימה להיכנע ולוותר; אז אם הגברת לבני טוענת פעם אחר פעם שאם היא היתה מובילה כאן את המדינה היה כבר משא-ומתן והיה תהליך מדיני שמסתיים בהסכם, היא צריכה לומר לציבור את האמת, מה המחיר שהיא מתכוונת לשלם בשביל הסכם כזה.

גלעד ארדן: ואם היא לא נוהגת כך, תפקידה לנהוג כאופוזיציה אחראית.

גלעד ארדן: תפקידה להתאחד; תפקידה להביא לכך שהפלסטינים, שהמנהיגות העולמית תבין שלא רק על-ידי לחץ ודרישה לוויתורים ממדינת ישראל – לא זו הדרך שבה הפלסטינים גם הם יגיעו למסקנה שצריך להתפשר מצדם.

גלעד ארדן: דווקא, חברי חברי הכנסת מהסיעות הערביות וחברי הכנסת מהשמאל, העובדה – ותשימו לב היטב שבעקבות הפרסומים ב"אל-ג'זירה" אבו מאזן מיהר להתנער אפילו מהעמדות האלו, אפילו מהעמדות שפורסמו אתמול, שיש בהן מבחינת הפלסטינים הישגים אדירים: חס וחלילה, פינוי של קריית-ארבע, פינוי של יישובים רבים, כפי שפירטה חברת הכנסת ציפי חוטובלי; גם מהעמדה הזאת כל עוד היא לא כוללת שכונות ירושלמיות, כל עוד היא לא כוללת את גושי ההתיישבות, אבו מאזן מיהר להתנער.

גלעד ארדן: מה זה אומר?

גלעד ארדן: זה בדיוק אומר את מה שאני כרגע הסברתי, שהתהליך של דרישת ויתורים רק מישראל גורם לכך שהמנהיגות הפלסטינית מאחזת גם היא את עיני הציבור ואת עיני העם הפלסטיני, היא לא מכינה אותו למחירו של השלום, אם יושג אי-פעם הסכם.

גלעד ארדן: ואנחנו הרי יודעים, ניירות שחותמים עליהם מנהיגים לא שווים כקליפת השום אם זה לא מגובה באיזה תהליך אמיתי שמחלחל אל הציבור הרחב, וכדי שזה יקרה, גם המנהיגות הפלסטינית צריכה לומר את האמת בצד הפלסטיני.

גלעד ארדן: ולכן, אני חושב שבסיכומו של דבר המסמכים שנחשפו על-ידי רשת "אל-ג'זירה" – בסופו של דבר כאשר האמת יוצאת לאור, זה תמיד דבר טוב, אדוני היושב-ראש.

גלעד ארדן: כל אחד כמובן מנסה לקחת את זה ולפרש את זה אולי לכיוונים שיותר נוחים לו.

גלעד ארדן: זה בסדר, בסופו של דבר הציבור הוא שישפוט, אבל אין ספק שבזכות החשיפה הזאת אנחנו יודעים מעט יותר על האמת.

גלעד ארדן: ולכן – מה מבקשים המציעים, אדוני היושב-ראש?

גאלב מג'אדלה: מה, אדוני השר?

גאלב מג'אדלה: להסתפק בהודעה במליאה?

גלעד ארדן: אני מוכן גם ועדה, אני אשמח גם להסתפק בהודעה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גלעד ארדן: אדוני ישאל את המציעים, והממשלה תסכים.

גאלב מג'אדלה: תודה, אדוני השר.

גאלב מג'אדלה: האם המציעים מסתפקים בדברי השר?

מיכאל בן-ארי: מסתפק.

גאלב מג'אדלה: לא שמעתי, חבר הכנסת – אתם רוצים דיון במליאה – –

ג'מאל זחאלקה: לא.

גאלב מג'אדלה: – – או מסתפקים בהצעת השר?

ג'מאל זחאלקה: כן.

גאלב מג'אדלה: מסתפקים בהצעת השר.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: ההשלכות החמורות של תוואי כביש 6 בדרום

גאלב מג'אדלה: הנושא הבא: ההשלכות החמורות של תוואי כביש 6 בדרום, הצעה לסדר-היום מס' 4704.

גאלב מג'אדלה: ישיב על ההצעה לסדר-היום שר התחבורה והבטיחות בדרכים ישראל כץ.

גאלב מג'אדלה: במקומו השר וילנאי?

גאלב מג'אדלה: ברוך הבא.

מתן וילנאי: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: זה משרד די כבד, כבוד השר, התחבורה.

טלב אלסאנע: כן, לוקח יותר מדי סמכויות.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ההצעה היא לגבי ההשלכות של תוואי כביש 6.

טלב אלסאנע: מראש אני רוצה לציין שהבעיה היא לגבי התכנון וההתייחסות לאוכלוסייה שנופלת על התוואי הזה.

טלב אלסאנע: אני מדבר, רבותי, על הקטע הדרומי של כביש 6, שהוא ממחלף מאחז עד מחלף הנגב, שאורכו 61 קילומטר.

טלב אלסאנע: מדובר בתוכנית המיתאר הארצית, הכוללת הוראות מפורטות, אשר מאפשרות לתת מכוחן הרשאות והיתרים לביצוע עבודות בשטח.

טלב אלסאנע: אורכו של כביש 6 בקטע המוצע הוא כ-48 קילומטר.

טלב אלסאנע: אנחנו מדברים על שני הקטעים הדרומיים מלהבים עד שוקת, ומשוקת עד מחלף נבטים.

טלב אלסאנע: לצדו של הכביש, כבוד השר, מתוכננת גם רצועה למסילת ברזל, והרוחב המתוכנן הוא כ-350 מטר, ובחלקים אף יותר, היכן שיש מחלפים.

טלב אלסאנע: השטח שאמור להיות מופקע בגין התוואי הזה הוא 21,000 דונם.

טלב אלסאנע: המשמעות של הדבר היא פינוים של 2,500–3,000 תושבים המתגוררים בשטח המתוכנן, אשר ייאלצו לעבור, ואין התייחסות לאותם תושבים ואין התייחסות לבעיית המגורים.

טלב אלסאנע: מדובר בכ-200 בתים העשויים להיהרס.

טלב אלסאנע: התכנון התעלם – זאת אחת הטענות שלנו – מהמציאות בשטח, והוא גם התעלם מהמלצות ועדת-גולדברג, שידועה לכם, רבותי, אשר המליצה על מתן מענה ליישובים הלא-מוכרים במסגרת תוכנית מטרופולינית של באר-שבע, תמ"מ/23/14/4, שקבעה אזורים לאיתור והקמה של יישובים, והתכנון של כביש 6 מתעלם מתוכנית מטרופולין באר-שבע וגם מההמלצות של ועדת-גולדברג.

טלב אלסאנע: הכפרים שיכולים להיפגע עקב התכנון והמתווה הקיים זה היישובים: אל-מסאעדיה, אלגרין, ח'רבת-אלוטן, ביר-אל-חמאם, ח'שם-זנה, סויוין, א-שאהבי, ואדי-אל-נעם וואדי-אל-משאש.

טלב אלסאנע: תושבי היישובים האלה – לא היה דיון אתם, לא שמעו את דעתם ולא נתנו את דעתם לגבי פתרון חלופי.

טלב אלסאנע: ולכן, כאשר מדברים על כביש, שהוא בוודאי בא לתת מענה ולתת שירות ובא לעזור ולסייע, אסור שהמחיר והנטל ייפלו על קבוצה מסוימת, כאשר כולם נהנים וקומץ קטן הם הקורבן והם הסובלים מהתכנון ומהתוואי הקיים.

טלב אלסאנע: אחת הבעיות הנוספות היא שהכביש הזה עשוי לפגוע גם בשבילים המשרתים את תושבי היישובים הלא-מוכרים.

טלב אלסאנע: אנחנו מבקשים שתהא התייחסות למציאות בשטח, יהיה מענה לתושבי היישובים העשויים להיפגע, וגם לשקול אפשרות של תוואי חלופי.

טלב אלסאנע: עד עכשיו, לדעתי, ההתייחסות היתה כאילו האנשים האלה קיימים בפועל, אבל לא קיימים מבחינה תכנונית.

טלב אלסאנע: מה שיהיה לגביהם – אין התייחסות רצינית של משרד התחבורה, וגם לא של החברה המפתחת את כביש 6.

טלב אלסאנע: ולכן אני מבקש – מאחר שהדבר הזה מחייב דיון מעמיק, התייחסות רצינית לבעיות התכנוניות, לבעיית היישובים, לבעיית התושבים – לקיים דיון בוועדת הכלכלה, כאשר כל הגורמים הרלוונטיים יהיו שותפים וייתנו מענה ותשובות על השאלות שבכוונתנו להעלות.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה, חבר הכנסת טלב אלסאנע.

גאלב מג'אדלה: השר מתן וילנאי, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, כבוד השר.

מתן וילנאי: כבוד היושב בראש, חברי חברי הכנסת, אני מייצג פה את שר התחבורה, שביקש ממני לענות במקומו.

מתן וילנאי: הוא העביר את השאילתא לחברת "חוצה ישראל", שהיא המתכננת והמבצעת של הפרויקט החשוב הזה.

מתן וילנאי: התשובה של הנהלת החברה היא כדלהלן: קטעי כביש 6 בדרום, ממרחב להבים, שוקת, נבטים, עד לצומת הנגב, אושרו במלואם על-ידי המועצה הארצית לתכנון ולבנייה לאחר הליך ארוך וממושך של תכנון, בחינת חלופות ובדיקות מגוונות ופרסום שקוף וברור לציבור אשר צריך להיות תלוי בכביש הזה.

מתן וילנאי: התוכניות הביאו בחשבון באופן מיטבי את ההתיישבות במרחב – ההתיישבות המוכרת וההתיישבות הבלתי-מוכרת.

מתן וילנאי: במקטעים המיועדים לביצוע בשנים הקרובות, עד צומת שוקת אין פגיעה ולו במבנה אחד.

מתן וילנאי: בקטעי ההמשך, מצומת שוקת עד לצומת הנגב – שזה שנים קדימה – יש פגיעה בכמה עשרות מבנים קלים, ויינתן להם מענה כפי המתבקש בחוק.

מתן וילנאי: מעבר לכך תלויה ועומדת עתירה לבג"ץ של גורמים שונים נגד קידום הכביש.

מתן וילנאי: לא ניתנו צווי ביניים או צווים על-תנאי בהליך הזה.

מתן וילנאי: אני רק יכול להוסיף משלי.

מתן וילנאי: הרבה מהאנשים שהגישו בג"צים על כביש 6 בצפון היום אומרים: טעינו שהגשנו את הבג"צים.

מתן וילנאי: הכביש הזה שינה משמעותית את אורח חיינו ואת החיבור שלנו למרכז הארץ.

מתן וילנאי: אני מניח שאותו הדבר נכון גם לגבי דרום הארץ.

גאלב מג'אדלה: אדוני השר, אלה שמצטערים על זה שהלכו להליך משפטי – החברה של כביש 6 הלכה לפיצוי אתם, דונם תמורת דונם.

טלב אלסאנע: נכון, בדיוק כך.

טלב אלסאנע: בנגב אין התייחסות כזאת.

טלב אלסאנע: אלה באמת לא היו צריכים ללכת לשום הליך משפטי.

טלב אלסאנע: בייגה שוחט חברך היה יושב-ראש "חוצה ישראל" כשהיה שר האוצר, והוא קבע את הקביעה הזאת, וזאת היתה המדיניות של כביש 6.

טלב אלסאנע: באקה-אל-ע'רביה, ג'ת, טירה, טייבה, כפר-קאסם – דונם תמורת דונם, בערך שלו.

טלב אלסאנע: פה אנחנו מדברים על מצב אחר.

מתן וילנאי: השר, יושב-ראש ועדת השרים לענייני ערבים – ואני ביצעתי את המדיניות הזאת אחת לאחת.

טלב אלסאנע: אם אותו עיקרון יחול לגבי הדרום, אני מאמין שיהיה פתרון.

טלב אלסאנע: אין התייחסות לנפגעים בדרום, ולדעתי, אם יעשו מה שהיה בטירה, בבאקה, זו תהיה מגמה חיובית.

מתן וילנאי: אני שמח, כי בטירה וכפר-קאסם ובנותיהם, אני עסקתי בזה אז, בשנים 1999–2000.

גאלב מג'אדלה: לכן, אני אומר, זה מצב שונה.

מתן וילנאי: אני לא ער לזה.

מתן וילנאי: להביא את זה לדיון במקום הראוי.

מתן וילנאי: אין שום סיבה לעשות פיצוי אחר, לפי הבנתי.

גאלב מג'אדלה: מאה אחוז.

גאלב מג'אדלה: תודה לאדוני השר.

גאלב מג'אדלה: השר הציע שהוא יביא את זה בפני הנהלת "חוצה ישראל" כדי לקיים דיון על זה.

גאלב מג'אדלה: השר מסתפק בהודעה.

גאלב מג'אדלה: מה מציע המציע?

טלב אלסאנע: להעביר לוועדת הכלכלה.

טלב אלסאנע: זה מוסכם על שר התחבורה.

מתן וילנאי: אין לי בעיה.

מתן וילנאי: שיעלה בוועדה.

גאלב מג'אדלה: אנחנו מצביעים על העברת ההצעה לסדר-היום לדיון בוועדת הכלכלה.

גאלב מג'אדלה: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 3 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

גאלב מג'אדלה: בעד לקיים את הדיון בנושא בוועדת הכלכלה – 3, אין נגד, אין נמנעים.

גאלב מג'אדלה: הנושא עובר לדיון בוועדת הכלכלה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

נאזם בדר: הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 60), התשע"א–2011; הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 61) (הצבעת מתנדבים בשירות לאומי), התשע"א–2011.

נאזם בדר: תודה.

גאלב מג'אדלה: תודה.

גאלב מג'אדלה: הנושא הבא: הצעה לסדר-היום מס' 4845, של חבר הכנסת בן-ארי, בנושא: מדיניות של אכיפה סלקטיבית אצל המשנה לפרקליט המדינה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

גאלב מג'אדלה: ישיב על ההצעה לסדר-היום השר בני בגין, שנמצא בדרך.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה להמתין כדי לקבל תשובה.

גאלב מג'אדלה: הוא בא מוכן, התשובה שלו מוכנה.

מיכאל בן-ארי: אני מצטער.

מיכאל בן-ארי: אני אדבר כשהשר יהיה.

גאלב מג'אדלה: כך אתה מאבד את הזמן.

מיכאל בן-ארי: אני לא מאבד את הזמן; יש לי עשר הדקות השלי.

מיכאל בן-ארי: השר שאמור לענות לי אמור לשמוע את מה שאני אומר.

מיכאל בן-ארי: אם התשובה שלו כבר מוכנה, אז מה יש לי לדבר?

מיכאל בן-ארי: שייתן לי את התשובה ביד ושלום על ישראל.

מיכאל בן-ארי: אי-אפשר לעשות צחוק.

גאלב מג'אדלה: בוא נבדוק מה אומר התקנון.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת בן-ארי, התקנון קובע – הממשלה לא חייבת להיות נוכחת כשאתה שואל, ולכן אתה יכול להעלות את ההצעה שלך ולנצל את הזמן שלך – לא חייב – אלא אם אתה רוצה לוותר.

מיכאל בן-ארי: אדוני, אני לא רוצה לוותר.

מיכאל בן-ארי: יש לי דברים שאני רוצה לטעון בפני השר.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה לקבל תשובה, ולא שזורקים לי איזה משהו ותלך הביתה.

מיכאל בן-ארי: מה זה פה?

מיכאל בן-ארי: אני מוכן לדחות בשבוע.

גאלב מג'אדלה: קיבלנו.

גאלב מג'אדלה: דחייה בשבוע.

גאלב מג'אדלה: אחר כך: הצעה לסדר-היום של חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – איננו.

גאלב מג'אדלה: שאילתות לשר לביטחון פנים; היות שחבר הכנסת מוזס איננו, וחבר הכנסת מיכאל בן-ארי מסכים לדחות את זה לשבוע הבא, נעבור לסעיף האחרון בסדר-יומנו, שזה השאילתות שהכינו חברי הכנסת לשר יצחק אהרונוביץ, השר לביטחון פנים.

גאלב מג'אדלה: ראשון שואל השאילתות זה חבר הכנסת אורי אריאל, אבל איפה השר?

מיכאל בן-ארי: לא חשוב.

מיכאל בן-ארי: הרי התשובה כתובה, אז שישאלו את השאלות.

גאלב מג'אדלה: לא.

גאלב מג'אדלה: צריך לשמור על תקנון הכנסת, חבר הכנסת בן-ארי.

גאלב מג'אדלה: איפה כבודו?

גאלב מג'אדלה: נחכה לו.

מיכאל בן-ארי: אדוני, אולי נפיל את הממשלה עכשיו שנינו?

גאלב מג'אדלה: לא.

גאלב מג'אדלה: הממשלה הזאת הולכת לשלום, אנחנו לא יכולים להפיל אותה.

גאלב מג'אדלה: אני מזמין את השר לביטחון פנים, חבר הכנסת יצחק אהרונוביץ, להשיב על שאילתות של חברי הכנסת.

גאלב מג'אדלה: השאילתא הראשונה, של חבר הכנסת אורי אריאל – איננו; השאילתא השנייה, של חבר הכנסת בן-ארי, בבקשה.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אדוני השר.

מיכאל בן-ארי: השאלה היא מי"ט בחשוון, לא מזמן.

מיכאל בן-ארי: בי"ט חשוון תשע"א פעלו שוטרי מג"ב במערת המכפלה בצורה החורגת מסמכותם בכך שהורו להסיר מדבקות "כהנא צדק", אף שמדבקות אלה אושרו על-ידי הפרקליטות.

מיכאל בן-ארי: היה על זה משפט, אמרו שזה לא הסתה ולא שום דבר; הדבר הזה תקין לחלוטין במסגרת חופש הביטוי שמדינת ישראל חרתה על דגלה.

מיכאל בן-ארי: במקרה שהגיע לידיעתי, שוטרת תקפה צעירה שביקשה להיכנס למערה, וגם הצמדנו קלטת.

מיכאל בן-ארי: רצוני לשאול: 1.

מיכאל בן-ארי: מי אסר את הכנסת המדבקות?

מיכאל בן-ארי: 2.

מיכאל בן-ארי: אילו צעדים יינקטו נגד השוטרת שבקלטת?

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, כבוד השר.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת מיכאל בן-ארי ביקש לדון באירוע שבו פעלו שוטרי משמר הגבול במערת המכפלה בצורה אשר לדעתו חורגת מסמכותם בכך שהורו להסיר מדבקות "כהנא צדק", אף שמדבקות אלה אושרו על-ידי הפרקליטות.

יצחק אהרונוביץ': מבירור שנערך עולה כי האירוע אינו מוכר לפיקוד מג"ב.

יצחק אהרונוביץ': יש לציין כי על-פי הנחיות צה"ל, שהוא הריבון באזור וכוחות מג"ב כפופים לו, קיימת הנחיה שאין להוסיף כל כיתוב מכל סוג שהוא במערת המכפלה.

יצחק אהרונוביץ': אשר לטענתך על כך ששוטרת תקפה צעירה – על הצעירה להגיש תלונה למח"ש, שממונה על חקירות שוטרים.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: שאלה נוספת – אין.

גאלב מג'אדלה: אנחנו עוברים לחבר הכנסת יצחק וקנין – איננו כאן, לצערי; חבר הכנסת אמנון כהן – לא נמצא; חבר הכנסת נסים זאב – מבקשים מכבוד השר שיענה לו בכתב עקב כך שביקש זאת; חברת הכנסת – איננה; חבר הכנסת חיים אמסלם – אני לא רואה אותו כאן; חבר הכנסת דוד אזולאי – לצערי, איני מזהה שהוא באולם; חבר הכנסת נחמן שי – כנ"ל; חבר הכנסת עפו אגבאריה – לצערי, אינו באולם, וגם חבר הכנסת יצחק וקנין; חבר הכנסת חיים אמסלם – לא נמצא באולם; חבר הכנסת דוד אזולאי – אותו דבר; חבר הכנסת חנא סוייד – לא נוכח במליאה; חבר הכנסת אריה אלדד, תציל את המצב.

אריה אלדד: תודה.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, בתקשורת פורסם כי יהודי שרכש בית בכפר אעבלין בגליל אוים על-ידי שכניו שישרפו אותו אם יעז לישון שם, הותקף באלימות וגורש מהכפר.

אריה אלדד: רצוני לשאול: 1.

אריה אלדד: האם המידע נכון?

אריה אלדד: 2.

אריה אלדד: אם כן – כיצד טופלו תלונותיו במשטרה?

גאלב מג'אדלה: תודה, חבר הכנסת אלדד.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני השר.

יצחק אהרונוביץ': 1.

יצחק אהרונוביץ': כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מבירור הפרטים עולה כי ב-5 באוקטובר הוגשה תלונה למשטרת שפרעם על-ידי אזרח יהודי שרכש דירה מתושב מקומי בכפר אעבלין.

יצחק אהרונוביץ': לדבריו, לאחר שנכנס לדירה פנו אליו אחיו של מוכר הדירה ושכן נוסף ודרשו ממנו לעזוב את הדירה.

יצחק אהרונוביץ': לאחר מכן תקפו אותו וכתוצאה מכך הוא נאלץ לעזוב את הדירה.

יצחק אהרונוביץ': 2.

יצחק אהרונוביץ': בעקבות התלונה נפתחה חקירה במשטרה בגין תקיפה ואיומים כנגד שני החשודים.

יצחק אהרונוביץ': הם נחקרו תחת אזהרה בגין חשדות אלה ובסיום החקירה הם שוחררו בערובה בתנאים מגבילים, לרבות איסור יצירת קשר או מגע עם המתלונן.

יצחק אהרונוביץ': ב-14 בנובמבר 2010 שוחח ראש משרד החקירות של תחנת המשטרה עם המתלונן והבהיר לו כי יש לו זכות חוקית להיכנס לדירתו בכל עת שיחפוץ בכך, ואף הוצע לו ליווי משטרתי לאבטחת כניסתו לדירה.

יצחק אהרונוביץ': במקביל, החשודים הוזהרו בשנית על-ידי ראש משרד החקירות בתחנה שלא ליצור כל קשר או מגע עם המתלונן.

יצחק אהרונוביץ': מבירור עם מפקד תחנת שפרעם מסתבר שמדובר באירוע בודד שטופל באופן מיידי על-ידי שוטרי התחנה ופיקוד התחנה נמצא בקשר רציף עם המתלונן וייתן לו כל סיוע נדרש כדי שיחזור לביתו.

גאלב מג'אדלה: לחבר הכנסת אריה אלדד יש שאלה נוספת?

אריה אלדד: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: אנחנו נמשיך.

גאלב מג'אדלה: חברת הכנסת רוחמה אברהם בלילא – לצערי אינה נמצאת באולם.

גאלב מג'אדלה: חברת הכנסת ציפי חוטובלי, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: אנחנו נחזור אחר כך לחבר הכנסת אורי אריאל, אף-על-פי שהוא איחר.

ציפי חוטובלי: אדוני השר, כשהשאילתא הזאת הוגשה, פורסם כי "בית יהונתן" שבכפר-השילוח עתיד להיאטם בזמן הקרוב.

ציפי חוטובלי: רצוני לשאול: 1.

ציפי חוטובלי: האם "בית יהונתן" עתיד להיאטם בימים הקרובים?

ציפי חוטובלי: 2.

ציפי חוטובלי: מאחר ש"בית יהונתן" מצוי ליד בית שמכונה "בית הדבש", שבו מתגוררת משפחה יהודית אחת, מדוע המשטרה מאפשרת להפקיר משפחה בודדת בלב אוכלוסייה עוינת?

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני השר.

יצחק אהרונוביץ': 1.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אבקש להדגיש כי הגורם האחראי לאכיפת חוקי התכנון והבנייה בירושלים הוא עיריית ירושלים.

יצחק אהרונוביץ': לגופו של עניין, לפני שבועות ספורים ביקשה עיריית ירושלים את סיוע המשטרה לביצוע הליך האיטום של "בית יהונתן", ומשטרת ישראל נערכה לסייע לה.

יצחק אהרונוביץ': זמן קצר לפני הביצוע חזרה בה העירייה מטעמיה, ולאור זאת התייתר הצורך לביצוע ולסיוע משטרתי.

יצחק אהרונוביץ': 2.

יצחק אהרונוביץ': באשר ל"בית הדבש", אבטחת המתחמים שבהם מתגוררים יהודים במזרח-ירושלים נתונה בידי משרד הבינוי והשיכון.

יצחק אהרונוביץ': במקום מוצבים מאבטחים חמושים 24 שעות, ובמידת הצורך משטרת ישראל מסייעת באבטחת האזור.

יצחק אהרונוביץ': אני יכול להגיד לך, מביקור שערכתי לא פעם ולא כמה פעמים, שיש שם גם הרבה כוחות של משמר הגבול שמאבטחים את האזור שם.

גאלב מג'אדלה: תודה.

גאלב מג'אדלה: יש שאלה נוספת?

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

ציפי חוטובלי: אדוני השר, אני רוצה להביא בפניך את דבריו של מפקד המחוז פרנקו, בעקבות מקרה שאירע בשבוע שעבר, שבו שלושה לוחמים של משמר הגבול נטשו עמדה שלהם בסילואן, לאחר שהותקפו בידי עשרות פלסטינים – נטשו את העמדה כשהם משאירים מאחוריהם ערכה של אמצעים לפיזור הפגנות, והם בעצם הגיעו ל"בית יהונתן" כדי לתפוס מחסה.

ציפי חוטובלי: כך אמר מפקד המחוז: יהיה קושי גדול באבטחת המשפחה אשר תיוותר ב"בית הדבש" לאחר הפינוי.

ציפי חוטובלי: מדובר במשפחה יהודית בלב סמטה המאוכלסת ברובה בתושבים ערבים.

ציפי חוטובלי: משפחה זו נשענת במידה רבה על קיומה של האבטחה המוענקת כיום ל"בית יהונתן".

ציפי חוטובלי: משזה יפונה, תיוותר המשפחה ברמת סיכון גבוהה בהיעדר אבטחה וללא סביבה תומכת של משפחות יהודיות אחרות.

ציפי חוטובלי: זוהי הערכתו של מפקד המחוז, ורציתי לשאול: מהי עמדתך המקצועית העקרונית בדבר האפשרות לפינוי של "בית יהונתן" כל עוד לא השתנה המצב הביטחוני לגבי "בית הדבש"?

ציפי חוטובלי: במלים אחרות, האם אתה שותף לדבריו של מפקד המחוז שנצרכת כאן בעצם שמירה מקבילה, ו"בית יהונתן" הוא לא רק הערך עצמו של הקיום של הבית אלא גם עצם השמירה על אותם יהודים שגרים ב"בית הדבש"?

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני השר.

יצחק אהרונוביץ': חברת הכנסת ציפי חוטובלי, לגבי ההחלטה אם לפנות את "בית יהונתן", אמרתי שזה נתון בידי עיריית ירושלים.

יצחק אהרונוביץ': אני יכול להגיד לך בצורה נחרצת וברורה: אם יהיה פינוי, איטום, לא משנה מה, אנחנו ניתן את האבטחה הנדרשת ל"בית הדבש", כלומר, לא נפקיר את האזור שם.

יצחק אהרונוביץ': גם משרד השיכון, אמרתי, נותן אבטחה 24 שעות, וגם משמר הגבול ימשיך להיות שם באזור.

גאלב מג'אדלה: תודה, אדוני השר.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אורי אריאל.

ציפי חוטובלי: – – –

גאלב מג'אדלה: לא, לא, סליחה.

גאלב מג'אדלה: השאלה הנוספת נשאלה.

ציפי חוטובלי: – – –

גאלב מג'אדלה: לא, לא, לא, סליחה, היתה שאלה אחת, וארוכה גם.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, תודה על האפשרות לשאול.

אורי אריאל: אדוני השר, ב-16 במאי הותקפו נערים יהודים על-ידי ערבים ליד הר-הצופים.

אורי אריאל: יש פה הפניה לאתר Ynet, לכתבה.

אורי אריאל: ברצוני לשאול: 1.

אורי אריאל: האם נפתחה חקירת משטרה בנושא, ואם כן – מה הן תוצאותיה?

אורי אריאל: 2.

אורי אריאל: כמה אירועי זריקות אבנים על ישראלים רשומים במשטרה במהלך השנתיים האחרונות במזרח-ירושלים?

אורי אריאל: 3.

אורי אריאל: כמה מיידי אבנים נתפסו?

אורי אריאל: 4.

אורי אריאל: כמה מהם הועמדו לדין ואילו עונשים קיבלו?

אורי אריאל: תודה.

גאלב מג'אדלה: תודה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני השר.

יצחק אהרונוביץ': 1.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו מדברים על אירוע שכבר חלף הרבה זמן ממנו, חבר הכנסת אריאל, אבל בדקתי.

יצחק אהרונוביץ': מבירור הפרטים עולה כי בעקבות האירוע נפתח בירור על-ידי קצין תלונות הציבור של משמר הגבול, ובסיומו נמצא שהתלונה מוצדקת.

יצחק אהרונוביץ': במענה שנשלח למתלונן צוין כי בבדיקת האירוע נתגלו כמה תקלות, ולאור זאת הוחלט לנקוט צעד משמעתי נגד מפקד הפלוגה של משמר הגבול.

יצחק אהרונוביץ': נערך לו ראיון אזהרה בתיקו האישי.

יצחק אהרונוביץ': לגבי מפקד הצוות לא ננקטו אמצעי משמעת עקב שחרורו ממשמר הגבול.

יצחק אהרונוביץ': 2.

יצחק אהרונוביץ': באשר לתופעת זריקות האבנים במזרח ירושלים, במרבית המקרים נעצרים קטינים שאינם בני-עונשין, ואף-על-פי-כן המשטרה משקיעה מאמצים מודיעיניים וחקירתיים כדי לאתר את המשתתפים בהפרות הסדר ולהביאם לדין.

גאלב מג'אדלה: תודה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אורי אריאל, שאלה נוספת יש?

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חברת הכנסת , שאילתא מס' 1162: ליווי המשטרה ל"משמר העיר" בכרמיאל.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

חנין זועבי: לפני כשנה הוקם בכרמיאל "משמר העיר", שכולל עשרות מתנדבים שמתייצבים מדי לילה, מקימים מחסומים, ובליווי שוטרים בודקים את הנכנסים אליה במטרה למנוע כניסת אזרחים ערבים לעיר.

חנין זועבי: סגן ראש העיר אז אף התבטא בנושא.

חנין זועבי: ברצוני לשאול: 1.

חנין זועבי: האם ידוע לשר על המשמר ומה היא מטרתו?

חנין זועבי: 2.

חנין זועבי: כמה שוטרים משתתפים בליווי המשמר ומי הוא מפקדם?

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני השר.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מבירור הפרטים עולה כי היחידה המכונה "משמר השכונה" – ולא "משמר העיר" – מונה כ-70 מתנדבים של המשמר האזרחי תושבי העיר כרמיאל.

יצחק אהרונוביץ': נוסף על כך, מצבת המתנדבים הכוללת של כלל מתנדבי המשמר האזרחי בתחנה היא כ-240 מתנדבים תושבי הכפרים בסביבה, אשר נוטלים חלק פעיל ומרכזי בשמירה, באבטחה ובפעילות מונעת בעיר כרמיאל בצמוד ל"משמר השכונה", שהוא מודל של אגף קהילה ומשטרה המקובל במשטרת ישראל.

יצחק אהרונוביץ': "משמר השכונה" פועל מזה כמה שנים בעיר כרמיאל, ולא הוקם לפני כשנה, כפי שנטען בשאילתא.

יצחק אהרונוביץ': מטרות "משמר השכונה" הן לתת סיוע למשטרת כרמיאל בביצוע המטלות השונות בתחום השמירה על הסדר הציבורי, העלאת הביטחון האישי של התושבים, מניעת פשיעה, קידום יעדי הארגון לצמצום היקף עבירות שונות, כגון פריצה לבתים פרטיים או לבתי-עסק, גנבת כלי רכב או התפרצות לתוכם ועבירות אלימות, על-ידי הצבת מחסומים, איתור מחוללי פשיעה, נוכחות, בולטות, סיורי מניעה ועוד.

יצחק אהרונוביץ': 2.

יצחק אהרונוביץ': יחידת "משמר השכונה" מופעלת במסגרת משרד המשמר האזרחי התחנתי על-ידי תחנת כרמיאל בלבד, ופעילותה מלווה באופן צמוד על-ידי מרכז שיטור קהילתי כרמיאל וראש המשרד.

יצחק אהרונוביץ': התחנה והמתנדבים מתודרכים לפני כל יציאה למשמרת על-ידי המש"ק הכונן, שהוא, ברוב המקרים, בן-מיעוטים תושב אחד הכפרים הסמוכים.

יצחק אהרונוביץ': יובהר כי לא רק שמטרת היחידה אינה "למנוע כניסת אזרחים ערבים לעיר", כפי שנטען בשאילתא, אלא שבני-מיעוטים בעצמם נוטלים חלק במשימות.

יצחק אהרונוביץ': למען הסר ספק, יצוין כי לרשות המקומית ממילא אין כל סמכות פיקודית או מינהלתית להנחות את היחידה כיצד לפעול.

יצחק אהרונוביץ': אותה עירייה לא מנחה את המשטרה.

יצחק אהרונוביץ': בבקשה.

גאלב מג'אדלה: תודה, אדוני השר.

גאלב מג'אדלה: יש שאלה נוספת?

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה לאדוני השר.

גאלב מג'אדלה: תם סדר-היום.

גאלב מג'אדלה: ישיבת הכנסת הבאה תתקיים ביום שני, כ"ו בשבט תשע"א, 31 בינואר 2011, בשעה 11:30.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.