ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 205, 2011-01-18 00:00

ראובן ריבלין: גבירותי ורבותי חברי הכנסת – בהיעדר ממשלה עדיין – היום יום שלישי, 18 בינואר 2011.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – הסכם קואליציוני בין סיעת הליכוד לבין סיעת העצמאות.

ירדנה מלר-הורוביץ: אישור הצטרפות מדינת ישראל לנספח החמישי לאמנת מרפול – האמנה הבין-לאומית למניעת זיהום ים מכלי שיט.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה למזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, היום יום שלישי, לכן אנחנו פותחים יום זה בנאומים בני דקה, וכל המבקש להשתתף – נא להצביע.

ראובן ריבלין: אני מזמין ראשון את חבר הכנסת בן-ארי, ואחריו – את חבר הכנסת אמסלם.

ראובן ריבלין: בסדר, אילן, רשמתי אותך.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לברך את נשות ויצו לרגל ביקורן ול-90 שנה.

מיכאל בן-ארי: פרשת השבוע שלנו, פרשת יתרו, היא פרשת מתן תורה, שהקדוש-ברוך-הוא מעניק לעם ישראל את התורה והמצוות.

מיכאל בן-ארי: וגם השבוע יום חמישי הוא יום ט"ו בשבט – ט"ו בשבט – יום שבו אנחנו מזכירים את החיבור של עם ישראל לארצו, ובדורנו גם בנטיעת עצים.

מיכאל בן-ארי: וחיבור בין הדברים אנחנו מוצאים בתהילים – על התלמיד חכם, על האיש שיונק מן התורה כתוב: "היה כעץ שתול על פלגי מים אשר פריו יתן בעתו ועלהו לא יבול וכל אשר יעשה יצליח".

מיכאל בן-ארי: מכאן מלמד אותנו דוד המלך בתהילים שמי ששורשיו נטועים על מים, נטועים על המים של התורה, מצליח להצמיח הן את הגזע, ובסופו של דבר ענפיו נושאים פירות.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אמסלם.

ראובן ריבלין: נא לתת רמקול לחבר הכנסת אמסלם.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: האם הרמקול עובד?

חיים אמסלם: לא.

ראובן ריבלין: ודאי, עובד, עובד.

חיים אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נפל דבר בישראל ביום שישי החולף, שבו מרן הרב עובדיה יוסף שליט"א אזר כגבר חלציו, באומץ רב, ויצא בפסיקה גורפת להכרה בכל הגיורים שנעשו במסגרת צבא-הגנה לישראל, קרוב ל-5,000 במספר – דבר ללא תקדים בהיקפו.

חיים אמסלם: למרות הממד ההיסטורי שבדבר, למביני הלכה אין כאן כל חידוש הלכתי אלא המשך מסורת הגישה של הפסיקה הספרדית המתונה והשקולה, המבקשת להחזיר שפיות לענייני דת ומדינה ולפתור בעיות, כי כך תפקידם של גדולי הרבנים.

חיים אמסלם: אמרתי שכך צריך לנהוג זה שנים בנושא זה ובשאר נושאים דומים, ונרדפתי על כך.

חיים אמסלם: אף הודחתי על-ידי יושב-ראש ש"ס, אלי ישי, בגין כך ממפלגת ש"ס.

חיים אמסלם: לו מגיעה תעודת קלון על מעשיו, ולמרן – תעודת כבוד על אומץ לבו.

חיים אמסלם: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, חבר הכנסת אמסלם.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחריו – חברת הכנסת אדטו.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה להעלות על נס את פועלן של נשות ויצו, במלאות 90 שנה לפעילותן.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, מבין כל הפעילות של ויצו אני רוצה להזכיר שהן קלטו את ילדי יוצאי אתיופיה שבאו ב"מבצע משה" ללא הורים.

שלמה מולה: הרבה מאוד ילדים איבדו את יקיריהם בסודן, במדבריות סודן, והכפרים של נשות ויצו ברחבי הארץ קלטו אותם, קיבלו אותם בשוויון מלא, טיפלו בהם, בילדים קטנים שאפילו לא ידעו את השפה, ועל כן מגיעות להן ברכות רבות.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: גבירותי הנכבדות, אורחות יקרות, בכנסת לא מוחאים כפיים, כי אחרת חברי הכנסת יתרגלו ועוד יאמינו גם.

ראובן ריבלין: אז אני מבקש, בכנסת לא מוחאים כפיים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אדטו, בבקשה.

רחל אדטו: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אורחות נכבדות, גם אני מצטרפת למברכים על פועלה של ויצו בתקומת מדינת ישראל וכל מה שנעשה על-ידן בשנים האחרונות.

רחל אדטו: זה מתקשר למה שרציתי להעלות היום על סדר-היום – היעדר שר רווחה במדינת ישראל.

רחל אדטו: הבוקר התבשרנו כי משרד הרווחה נותר ללא שר, וראש הממשלה, שממילא הוא שר הבריאות, ממילא הוא שר-העל לעניינים כלכליים, ויש לו גם את מדינת ישראל לנהל וממשלה לא פשוטה ופוליטיקה מסובכת – לקח על עצמו את משרד הרווחה.

רחל אדטו: מה הוא חושב?

רחל אדטו: זה עוד כלי משחק לשחק, דווקא על גבן של אותן שכבות שזקוקות לרווחה?

רחל אדטו: אנחנו עוד פעם נוכחים בממשלה שאין לה חמלה, ממשלה שמעשירה את העשירים ומנהלת את סדר-היום הציבורי שלה על גבם של החלשים.

רחל אדטו: ויצו בדיוק נכנסת לנישה הזאת של טיפול בנושאי רווחה, שלמעשה תפקידה של המדינה לדאוג להם.

רחל אדטו: ולכן, אני מצרה על ההחלטה שלא לתת את תיק הרווחה, כי ברור לי היום שתיק הרווחה יהיה משחק פוליטי בין המפלגות השונות, אבל זה מסר חברתי מאוד לקוי להשאיר משרד כל כך משמעותי, כל כך חשוב, ללא שר ממונה.

רחל אדטו: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני הזמנתי כבר את חבר הכנסת גילאון, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת אריה אלדד, ואחריו – חבר הכנסת יעקב אדרי, השר לשעבר.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אילן גילאון: אדוני, קודם כול, מזל טוב לויצו.

אילן גילאון: בני 90, לא הייתי נותן להם יותר מ-38.

אילן גילאון: לא, אל תמחאו כפיים.

אילן גילאון: אני פשוט רוצה להידרש לעניין שלא בסדר-היום אבל הוא בסדר-היום.

אילן גילאון: קרו דברים מבחינת האיכויות והתרבות הפוליטית במדינת ישראל בשבוע האחרון, ואני רוצה, אדוני, לדבר מולך ואתך משום שאני יודע שאתה בר-שיח בנושא הזה – על השמרנות, על העקביות, לפעמים על מה שאנחנו קוראים התמימות הכמעט-אווילית של אנשים שממשיכים תמיד בדרכם.

אילן גילאון: ואני רוצה לדבר בזכות אלה שנשארים תמיד באותה מפלגה, גם כאשר היא לא כל כך גדולה, ואני לאט-לאט מוצא במדינת ישראל שעדיף לי להתחבר עם אנשים בעלי ערכים מאשר עם הסחי.

אילן גילאון: אז תדע לך – תן לי להשוויץ רגע – שאני שמרן כזה, שאני חי עם אותה אשה באותו בית, באותו טלפון, ואפילו באותה מפלגה, ואני מחפש עוד אנשים כאלה, וקשה לי למצוא אותם.

שלמה מולה: רובי ריבלין.

ראובן ריבלין: יישר כוח.

ראובן ריבלין: יישר כוח.

ראובן ריבלין: אנחנו מקווים שאשתך גאה כפי שאתה גאה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלדד – בבקשה, אדוני.

אריה אלדד: תודה, אדוני היושב-ראש.

אריה אלדד: לפני חודשים מספר קיבלה הכנסת בקריאה טרומית הצעת חוק להחמרת תנאי כליאתם של אסירי ה"חמאס".

אריה אלדד: היה זה במסגרת ניסיון לסייע לשחרורו של גלעד שליט וליצור מצב שכל עוד גלעד שליט לא זוכה לביקורים, גם אסירי ה"חמאס" לא יזכו לביקורי משפחות.

אריה אלדד: הממשלה החליטה לתמוך בהצעת החוק, אבל כאילו, כלומר לתמוך ובלבד שתוקפא לאחר הקריאה הטרומית עד הודעה חדשה.

אריה אלדד: בימים האחרונים אנחנו שוב שומעים איתותים מצד מתווך גרמני ששוב נושא ונותן.

אריה אלדד: אני מניח שזה יהיה שוב תירוץ לממשלה שלא לעסוק בחוק הזה.

אריה אלדד: אני שב ומפציר בממשלת ישראל להבין שחוק כזה יכול להאיץ את שחרורו של גלעד שליט, להפעיל מנופי לחץ דרך אסירי ה"חמאס" כדי לשחרר אותו, ולא להיפך.

אריה אלדד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אלדד.

ראובן ריבלין: לא למחוא כפיים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אדרי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

יעקב אדרי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להצטרף לברכות לנשות ויצו.

יעקב אדרי: אני מראש גם מודה על מחיאות הכפיים.

יעקב אדרי: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, לומר משהו שהדאיג אותי.

יעקב אדרי: ביום שישי פגשתי מישהו, מכר, באור-עקיבא.

יעקב אדרי: אומר לי: יעקב, אתה חייב להגיד לי מתי תהיה רעידת האדמה.

יעקב אדרי: שאלתי אותו: וכי למה?

יעקב אדרי: כל יום שוטפים אותנו ברדיו, ממשרד התשתיות.

יעקב אדרי: אני חושב שזה לא אחראי מה שהם עושים.

יעקב אדרי: צריך לעשות את זה נכון וחכם, אבל כל היום אני שומע שהנה הולכת להיות רעידת האדמה ותיזהרו מקריסות וכו'.

יעקב אדרי: אין לי הציטוט המדויק, אבל זה נשמע לא טוב, נראה לא טוב, ואני מאוד מקווה שיתקנו את זה כמה שיותר מהר.

ראובן ריבלין: תודה לשר לשעבר יעקב אדרי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, בבקשה.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשעות האלה מתקיים ביקור של נשיא מדינת רוסיה, דימיטרי מדוודב, ברשות הפלסטינית.

עפו אגבאריה: אני חושב שיש בזה אמירה גדולה, שמעצמת-על שתמכה באופן עקבי בקיומן של שתי מדינות באזור הזה – שזה מדינת ישראל ומדינת פלסטין, האחת לצד השנייה, וזה ב-47' – אז אני חושב שהביקור של מדוודב הוא ביקור היסטורי ששם את הבעיה המזרח-תיכונית, הקונפליקט בין ישראל ובין הפלסטינים, ברמה די גבוהה.

עפו אגבאריה: אנחנו עדים לזה שמדינות דרום-אמריקה מכירות במדינה הפלסטינית ומדינות אחרות מכירות.

עפו אגבאריה: אני חושב שהעמדה העקבית של ההנהגה הרוסית, גם בימי ברית-המועצות וגם עכשיו, על זה שהיא דוגלת בזכות קיומן של שתי מדינות באזור כדי לקדם את השלום – אני חושב שזה צריך להדליק מנורה לממשלה הנוכחית, להתקדם בתוכנית השלום ולעשות למען השלום, ולא להצטייר ולעשות את כל מה שאפשר כדי להיות סרבנית השלום באזור.

עפו אגבאריה: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת סעיד נפאע, ואחריו – חבר הכנסת בילסקי.

ראובן ריבלין: אחריו – עמיר פרץ.

סעיד נפאע: תודה, כבוד היושב-ראש.

סעיד נפאע: ביום שבת התקיימה בדאלית-אל-כרמל ובעוספיא עצרת המונית, רבת משתתפים, בהשתתפות ראשי המועצה של שני הכפרים.

סעיד נפאע: על סדר-היום היתה סוגיית הקרקעות, שכנראה תארך עוד יותר מאשר הבעיה הפלסטינית, תחת הכותרת "הגענו לסוף הדרך".

סעיד נפאע: אני מבקש להזכיר בהזדמנות זו, כבודו, שהאנשים האלה למעשה ויתרו על האדמות.

סעיד נפאע: הם אומרים: אוקיי, אנחנו נותנים, אין לנו בעיה, תנו לנו רק אדמות במקביל, על-פי הנוהל שהיה בכביש 6.

סעיד נפאע: אני לא יודע מה הקושי בסוגיה הזאת, למה הסוגיה הזאת נסחבת כל כך הרבה זמן.

סעיד נפאע: התקבלו שם החלטות – אני לא רוצה להגיד קשות, אבל של יציאה למאבק.

סעיד נפאע: אני חושב שהגיע הזמן שהמעוניינים במוסדות המדינה שמקיימים את המשא-ומתן הזה יצעדו קדימה לקראת האנשים האלה, ויפה שעה אחת קודם.

סעיד נפאע: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: גם הכנסת תהיה בט"ו בשבט, ביום חמישי הזה, בנטיעות בעוספיא.

ראובן ריבלין: אנחנו באים במשלחת של רצון טוב במקום שבו נפל אסון לארץ כולה.

ראובן ריבלין: ביום חמישי זה נהיה שם כולנו.

ראובן ריבלין: אני מצטרף, כמובן, לקריאתך.

ראובן ריבלין: דבר שצריך לסיים אותו – צריך לסיים אותו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בילסקי.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני, בשמה של הכרת הטוב, רוצה להכיר הרבה תודה לנשות ויצו.

זאב בילסקי: כל חיי הציבוריים הם יחד אתכן.

זאב בילסקי: אני זוכר ברעננה, כל פעם כשרצינו להקים מעון שיהיה מעון, לא פוליטיקה, לא שום דבר אחר, הייתי מרים טלפון לויצו.

זאב בילסקי: אני זוכר בשהותי בסוכנות היהודית את המסירות של נשות ויצו, את המקלט הכמעט-אטומי שהקמתן בשדרות, בתרומה שגייסתן מיהדות שווייץ, את כל המסירות של נשות ויצו הרבה מאוד שנים.

זאב בילסקי: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, אני חושב שאני אחד הגברים היחידים שיש להם סיכה של חבר ויצו.

זאב בילסקי: אני, יש לי סיכה, כך שאני לא יודע אם לאדוני היושב-ראש יש סיכה.

זאב בילסקי: אבל לי, יש.

זאב בילסקי: אני מוקיר אותה – – –

ראובן ריבלין: אצלי זה בלב.

זאב בילסקי: אצלך זה בלב.

זאב בילסקי: אצלי זה גם בלב וגם כאן, ואני מוקיר אותה ורוצה להגיד לכן הרבה תודה על כל מה שאתן עושות למען העם היהודי ולמען מדינת ישראל.

זאב בילסקי: תודה.

ראובן ריבלין: גבירותי, נא לא למחוא כפיים.

ראובן ריבלין: אנחנו נמצאים בפרלמנט הישראלי, בבית-המחוקקים.

ראובן ריבלין: אנחנו לא נוהגים למחוא כפיים אלא אם כן בא אורח מחוץ-לארץ, ואתן הרי כולכן מהארץ הזאת.

ראובן ריבלין: אפילו מי מויצו שבמקרה לא גרה בארץ, היא כולה הארץ הזאת.

ראובן ריבלין: בבקשה, הזמנתי את חבר הכנסת עמיר פרץ.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, ודאי לא אוכל להתעלם ולצאת פטור מהברכות לנשות ויצו.

עמיר פרץ: אין ספק שמדובר באחד הארגונים החשובים שתרמו רבות גם לפעילות מאוד מאוד חשובה של נשות ישראל, אבל ודאי הן נמצאות בכל מקום – עם מועדונים, מעונות, וכתושב שדרות יש לי תודה מיוחדת אליכן.

עמיר פרץ: אני רוצה, אדוני, להפנות את תשומת לבם של חברי הכנסת לנתונים שהתפרסמו על תקצוב המכללות.

עמיר פרץ: אני חושב שהמכללות – כמו ויצו, אולי אחת התופעות החברתיות החשובות ביותר – תרמו לנגישות של השכלה אקדמית לרבים מאוד שבעבר היכולת שלהם לרכוש השכלה אקדמית היתה מוגבלת.

עמיר פרץ: אני חושב שהמכללות תרמו לנגישות, ומספר אותם סטודנטים הוא דבר בלתי רגיל.

עמיר פרץ: המכללות גם נתנו הזדמנות לתושבים רבים שלא גרים בפריפריות – כי רובן בפריפריות, המכללות – להכיר מה זה פריפריה.

עמיר פרץ: אני רוצה לברך על המגמה של העלייה בתקצוב מכללות, אבל, לצערי, בכל שנה עדיין נשארים בין 5,000 ל-8,000 סטודנטים לא מתוקצבים.

עמיר פרץ: אני חושב שהקריאה מהכנסת לכל הגורמים להשלים את המלאכה הזאת – כי אין לך חשובה ממנה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת עמיר פרץ.

ראובן ריבלין: בבקשה, חברת הכנסת נינו אבסדזה.

ראובן ריבלין: אחריה – חבר הכנסת אריה ביבי.

נינו אבסדזה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

נינו אבסדזה: תרשו לי להצדיע ולהוריד כובע בפני נשות ויצו.

נינו אבסדזה: תודה רבה לכן.

נינו אבסדזה: שמעתי עליכן אגדות עוד לפני שהייתי בארץ, אבל כל עוד לא חוויתי את זה על בשרי – וחוויתי את זה ככה: לבתי הקטנה, שהיא בת 14, היה מזל גדול שהיא נולדה מהר מאוד אחרי שעליתי ארצה, ועוד לא ידעתי מה זה לגדל ילד פה.

נינו אבסדזה: ואחרי שהייתי אמורה להרוויח שתי משכורות ועוד להוסיף כסף כדי גם לעבוד וגם לגדל ילד, אמרו לי: לכי לויצו, וזה מה שהציל גם אותי וגם את ענאל הקטנה.

נינו אבסדזה: אדוני היושב-ראש, תרשה לי לצרף את קולי למה שאמרה חברת הכנסת ד"ר רחל אדטו.

נינו אבסדזה: אני מבינה שכל תיק בממשלה זה עניין פוליטי, אבל תיק הרווחה?

נינו אבסדזה: אני חושבת שזה אמור להיות, לא יכול להיות אחרת – ואני יודעת שנושאי הרווחה קרובים ללבך – אמור להיות מעל לפוליטיקה; זה הרי כל כך חשוב לחברה שלנו.

נינו אבסדזה: תודה לכן.

ראובן ריבלין: תודה לחברת הכנסת נינו אבסדזה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריה ביבי.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, ראית – – –?

ראובן ריבלין: חשמל בידיך.

אריה ביבי: כן, רות נבון שרה את זה.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני 60 שנה קמה מפלגת העבודה, משהו כמו 60–62 שנה, ועכשיו אנחנו רואים איך היא מתפוררת.

אריה ביבי: לעומת זאת, לפני 90 שנה היו כמה נשים שהיה להן חלום, חלום להקים את ויצו.

אריה ביבי: ומקבוצת נשים קטנה, תראה מה אנחנו מקבלים פה.

אריה ביבי: לא רק את אלה – יש עוד אלפים שהן מלח הארץ, שאנחנו, חלק גדול מהציבור הזה כאן וחלק גדול מהציבור בארץ, גדל לפי הדרכתן.

אריה ביבי: אני רוצה לאחל לכן שאתן תהיו כאן, בכנסת, גם בעוד 50 ו-60 שנה ואנחנו תמיד נברך אתכן.

אריה ביבי: אנחנו גאים בכן.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת ביבי.

ראובן ריבלין: אחרון הדוברים, ושלא יוגבל בזמן, שכן הוא ידבר על ויצו – חבר הכנסת ד"ר נחמן שי.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני קודם כול מצטרף לכל דברי קודמי, כי כזה מבול של מחמאות מזמן לא שמענו בבניין הזה, שבדרך כלל מתרחשות בו סצנות שונות לחלוטין.

נחמן שי: הייתי אומר שהוא באמת מייצג את הפן היותר-חיובי, שכל כך חסר לנו בחיינו.

נחמן שי: עצם המחשבה שמתחילת המאה הקודמת ועד היום הלכה וגדלה והתעצמה תנועה של נשים יהודיות, בתחילה בעולם היהודי ואחר כך בארץ-ישראל ואחר כך בישראל עצמה, ונשאה על גבה את המאבק הכל-כך חשוב לשוויון, להשתלבות בחברה, למעמד מוביל, וגם נטלה את הכלים על עצמה – גם כלים בתוך הקהילות וגם כלים בחקיקה ובאמצעים אחרים – על מנת להבטיח את מעמדן של הנשים – זהו הישג בלתי רגיל.

נחמן שי: באמת, כל אחת מכן יכולה להיות גאה בו, ואתן יכולות להעביר את זה במעגלים הולכים ומתרחבים לכל חברות ויצו באשר הן.

נחמן שי: אנחנו יודעים שיש תמיד נטייה לשכוח את מי שהיה בעבר ולהיאחז בהווה, להסתכל קדימה ולומר: די, אלה כבר עשו את שלהם, הם יכולים ללכת.

נחמן שי: לפעמים זה אפילו נכון, לא צריך לפסול את זה, אבל זה לא המקרה שלפנינו.

נחמן שי: באמת, עצם העובדה שהארגון מחזיק מעמד, גדל, מתפתח ומוצא יעדים חדשים, מוכיח כוח חיות מיוחד.

נחמן שי: עם כל התופעה שיש לנו היום במגזר השלישי, של עשרות אלפי עמותות שקמו וממלאות תפקידים ציבוריים, אפילו חלק מהתפקידים הממלכתיים – כל כך יפה – עדיין שמור מקומה של ויצו בתוך המערכת הזאת, ולכן באמת תסתכלו אחורה בגאווה, אבל יותר מכך – קדימה, בתקווה ובאמונה שאתן יכולות לעשות יותר, הרבה יותר.

נחמן שי: תודה רבה לכן.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

ראובן ריבלין: גברתי ראש האופוזיציה, חברת הכנסת ציפי לבני, שנתנה את חסותה לכנס שהתקיים באודיטוריום במסגרת אירוע ההצדעה לויצו העולמית עם תום 90 שנות פעילות, אדוני השר לשמירת הסביבה, רבותי, חברותי וחברי חברי הכנסת, נשיאת ויצו העולמית, גברת הלנה גלזר, נשיאת כבוד של ויצו העולמית, גברת רעיה יגלום, יושבת-ראש הנהלת ויצו העולמית, גברת טובה בן דב, נשיאות ויצו מהפדרציות ברחבי העולם, יושבת-ראש הנהלת ויצו ישראל, גברת יוכי פלר, אורחות נכבדות, מורותי, גבירותי.

ראובן ריבלין: אנחנו מציינים היום 90 שנות עשייה של ארגון ויצו.

ראובן ריבלין: זה 90 שנים ויצו משמשת "רשת ביטחון" לחברה הישראלית.

ראובן ריבלין: ויצו הוא מפעל ציוני, שבו חוברות יחדיו נשים מרחבי העולם כולו למען קידום מעמד האשה בחברה הישראלית המתהווה והרב-תרבותית.

ראובן ריבלין: ויצו אינה מאותם ארגוני מופת שנשארו נחלת העבר.

ראובן ריבלין: כבר 90 שנים שהארגון נמצא בתהליך של צמיחה בלתי פוסקת, וממשיך להתמודד עם האתגר המורכב להשגת השוויון שמציבה החברה הישראלית.

ראובן ריבלין: החזון והרוח של ויצו ניכרו בה כבר בראשית דרכה: עוד ב-1921 הגתה את מפעל טיפת-חלב, שהוכר במרוצת הזמן על-ידי רשויות המדינה והן נטלו אותו תחת חסותן.

ראובן ריבלין: האימוץ הפורמלי של המדינה את המודל שפיתחה ויצו הוא מבחן ההצלחה האולטימטיבי של כל יוזמה אזרחית.

ראובן ריבלין: ויצו פועלת לקידום השוויון המגדרי בקשת של זירות: מהתא המשפחתי, דרך הקהילה ושוק העבודה, ועד לזירה הפוליטית.

ראובן ריבלין: העשייה של ויצו בזירה הפוליטית זיכתה את החברה הישראלית כולה בהישגים משמעותיים שהפכו לאבן דרך חקיקתית, וביניהם חוק שוויון האשה וחוק הרכוש המשותף.

ראובן ריבלין: בבסיס העשייה של ויצו עומדת תפיסת עולם שלפיה קידום השוויון ומימושו בפועל עוברים דרך כל הזירות הללו, מהתא המשפחתי ועד לסביבה הפוליטית.

ראובן ריבלין: המעונות לילדי אמהות עובדות, שויצו היתה החלוצה בהקמתם, הם דוגמה מובהקת לתפיסת העומק שלה.

ראובן ריבלין: הם מהווים ביטוי לתפיסה שלפיה השוויון הפורמלי של נשים בפני החוק איננו מספיק.

ראובן ריבלין: יש הכרח בפיתוח כלים ומסגרות שיביאו בפועל לשוויון.

ראובן ריבלין: שוויון בפועל, החיוני לקיומה של חברה בריאה, מתוקנת ומשגשגת, יכול להתקיים רק בהינתן תשתית הולמת – אישית, חברתית ואזרחית.

ראובן ריבלין: ויצו העלתה על נס את החתירה האפקטיבית לקידום מעמד האשה.

ראובן ריבלין: בזכות תרומתה הפכה מדינת ישראל למובילה בעולם בתחום קידום מעמד האשה.

ראובן ריבלין: הדרך שלפנינו עוד ארוכה, ארוכה, אם כי אני מוכרח לומר שיש התקדמות.

ראובן ריבלין: אני מברך את ויצו ביום הולדתה ה-90 על הפעילות המבורכת אשר עשתה בארץ.

ראובן ריבלין: אנחנו מלאי הערכה וגאים על כך שיום זה, שבו אנחנו מאזכרים את 90 שנות הפעילות שלכן, מצוין כאן בכנסת.

ראובן ריבלין: ברוכות תהיו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: לא למחוא כפיים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: האם יש מישהו מחברי הכנסת שנמצא כאן אשר לא אמר את דברו לויצו?

ראובן ריבלין: שאם לא כן, נמשיך בסדר-היום.

ראובן ריבלין: בבקשה, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, מהצד, כנואמת בת דקה.

אורלי לוי אבקסיס: אני באמת רוצה להצטרף למברכים.

אורלי לוי אבקסיס: כמי שעוסקת בנושאים שקשורים לילדים אני באמת ערה לפעילות הרבה שלכם בתחום.

אורלי לוי אבקסיס: ומה שחשוב להגיד – כמה כיף לראות כל כך הרבה נשים עושות עבודה כל כך מבורכת.

אורלי לוי אבקסיס: היכולת של נשים, כנראה, להכיל את התחום הזה ולגלות עוד פינות – חלילה, בלי לפגוע בגברים – אבל נתיבים שהם כל כך אופייניים למגזר הזה.

אורלי לוי אבקסיס: חשוב לי לחזור ולהגיד שאנחנו נמצאים גם בפתח של הצעת חוק שביסודה היא הצעת חוק טובה בכל מה שקשור למעונות, אבל ללא סעיף תקציבי בצדה; זה גם מה שפנו אלי לגביו וזה גם מה שאני מבינה.

אורלי לוי אבקסיס: שוב, הנטל הכלכלי ייפול לא רק על גבי המפעילים – ויצו, "נעמת" וכדומה – אלא יתגלגל על כתפי ההורים.

אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו מדברים על אוכלוסיות בסיכון אנחנו מבינים שכאן יש באמת דיני נפשות, והפעילות שלכם בנושא הזה והמלחמה שלכם היא מבורכת, ואנחנו חיילים אצלכם.

אורלי לוי אבקסיס: אז תוסיפו.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מגויסים למאבקים.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי, ובכך נסיים.

אנסטסיה מיכאלי: האמת היא שאני רציתי לשמוע את כל הברכות של כל חברי הכנסת, ואני מצטרפת לכל הנשים שהגיעו לכאן ולכל הברכות.

אנסטסיה מיכאלי: אני רוצה להגיד שאני הקמתי שדולה לקידום מעמד וזכויות המשפחה.

אנסטסיה מיכאלי: אני בטוחה ששיתוף הפעולה בהצלחה בין המינים, שוויון ביניהם – זאת ההזדמנות שלנו להצליח בכל העולם.

אנסטסיה מיכאלי: אני מאחלת הצלחה ושיתוף פעולה בינינו.

אנסטסיה מיכאלי: בשנת 2012 אני מאוד מקווה שזה יהפוך לטרדיציה.

אנסטסיה מיכאלי: אנחנו נעשה פורום בין-לאומי בנושא המשפחה ברמה הכלכלית, החברתית והביטחונית.

אנסטסיה מיכאלי: ב-1 בנובמבר 2011 – גם סגרתי אודיטוריום – ואשמח מאוד אם אתם תשתתפו בחלק של ההכנות לקונגרס הזה, הבין-לאומי.

אנסטסיה מיכאלי: יש שרים לענייני משפחה, יש ועדות לענייני משפחה, ואני חושבת שזה נושא שצריך לעלות על סדר-היום של הממשלה, על סדר-היום הציבורי ועל סדר-היום של כל אחד מאתנו.

אנסטסיה מיכאלי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי.

ראובן ריבלין: תודה רבה לכולכן.

ראובן ריבלין: אתן כמובן מוזמנות לשבת ולראות את המשך דיוני הכנסת.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/359).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אני מזמין את חברת הכנסת אורלי לוי אזולאי – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: סליחה, אורלי לוי אבקסיס, על מנת שתעלה את הצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון מס' 20) (הגנת קטין מפני פרסומים מזיקים), התשע"א–2011, לקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: את יכולה להמתין רגע?

ראובן ריבלין: ניתן לנשות ויצו את ההזדמנות לעזוב את האולם.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון מס' 20) (הגנת קטין מפני פרסומים מזיקים) באה לפתור את המצב הקיים כיום המאפשר את פרסומם של פסקי-דין אזרחיים תוך ציון שמותיהם המלאים של הצדדים, גם כאשר קטין הינו צד להליך וגם כאשר פסק-הדין כולל לפעמים פרטים אינטימיים על מצבו הרפואי, הנפשי או הגופני של הקטין.

אורלי לוי אבקסיס: פסקי-דין אלו מתפרסמים ברבים וגלויים לעיני כול.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת חוק זו תגן עליהם וגם תמנע פגיעה פוטנציאלית הן בפרטיותם הן בכבודם של הילדים.

אורלי לוי אבקסיס: חשוב לי להדגיש שהיום אנחנו עדים למצב שמביא לפגיעה חוזרת ונשנית בקטין, כאשר פסקי-דין המפורסמים בגלוי חושפים בעיות, לא פעם בריאותיות, התנהגותיות, שהרבה פעמים הן פועל יוצא של איזושהי עבירה פלילית.

אורלי לוי אבקסיס: אתן לכם דוגמה.

אורלי לוי אבקסיס: אם, למשל, ילד נפגע בצורה כזאת או אחרת, כמובן בהליך הפלילי יש חיסיון מלא על הקטינים, זאת אומרת, כל פרט שיכול לזהות את אותו קטין; אבל הרבה פעמים ההליך האזרחי הוא נגזרת של ההליך הפלילי, ובא לתת את אותם סעדים נגזרים מאותו הליך.

אורלי לוי אבקסיס: שם, אם זה מבחינת לקונה או מבחינה אחרת, אין את אותה הגנה שההליך הפלילי נותן, ולפעמים ניתן להיחשף לפרטים מביכים, כמו הרטבה של ילד בלילה – של ילד שהוא לפעמים אפילו בגילאים מתבגרים, שזו תוצאה של איזו טראומה שהוא עבר – טיפול פסיכולוגי שהוא מקבל ועוד כהנה וכהנה, דברים שבעבורם בהליך הפלילי לפעמים מבקשים את הסעדים האלה כדי להתמודד עם אותן בעיות שמתעוררות לא פעם – לפעמים לא רק סמוך לאירוע הטראומטי אלא הרבה פעמים הן סוג של טראומה או פוסט-טראומה שאנחנו עדים לה במצבים קשים.

אורלי לוי אבקסיס: פרטים אלו הם בגדר חסויים, הם תוצאה של הליך משפטי שאליו נדרשים הקטינים, לפעמים בתור עדים אפילו או לפעמים אפילו בתור צד – לא תמיד רק הצד של הקורבן אלא גם הצד האחר.

אורלי לוי אבקסיס: התיקון שלי להצעת החוק ימנע פגיעה נוספת בפרטיות ובכבודם של אותם ילדים, במיוחד בעידן שבו ניתן למצוא כמעט כל מידע ברשת.

אורלי לוי אבקסיס: תארו לכם ילד מהכיתה, סתם, יש לו איזה מאבק אפילו עם ילד אחר, והוא רוצה לגלות עליו פרטים.

אורלי לוי אבקסיס: מספיק שהוא יקיש ב"גוגל" או בכל מנוע חיפוש אחר את השם של אותו קטין ויעלו לו פסקי-דין אזרחיים שקשורים לאותו ילד, עם הפרטים האינטימיים האלו.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רק יכולים לתאר לעצמנו מה יכול אותו ילד לעשות, איזה שימוש יכול אותו ילד לעשות כנגד חברו לכיתה או בכלל.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שכחברי כנסת וכמחוקקים חלה עלינו אחריות לעדכן את החוקים בהתאם להתפתחות הטכנולוגית.

אורלי לוי אבקסיס: לפעמים ההתפתחות הטכנולוגית כל כך מהירה, שדי קשה לעקוב אחריה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה זמן רב האפשרות לחפש פרטים ברשת הפכה להיות קלה, והילדים אפילו מקדימים אותנו בכמה צעדים.

אורלי לוי אבקסיס: אז האחראי המבוגר לא תמיד יכול להיות שם ולהגיד לילד: אלה דברים שאסור להשתמש בהם.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא תמיד יכולים לפקח על הילדים, ולא פעם אנחנו נחשפים, גם בתקשורת, להתעללות כזאת או אחרת של נערים בחבריהם.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת להגיד שבוועדת החוקה, חוק ומשפט העלו כל מיני סוגיות, וביניהן גם דילמות חברתיות.

אורלי לוי אבקסיס: בין היתר, נאמר על-ידי נציגי תקשורת שיש בפרסום שמות ופרטים אישיים דברים שהם חיוניים כדי להפוך את העובדות היבשות לסיפור חי, כדי להעלות איזשהו סיפור לסדר-היום, להעלות איזושהי נקודה שבה צריך לטפל.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת להגיד שלפעמים יש משהו בדברים האלו.

אורלי לוי אבקסיס: לדוגמה, במקרה שבו ילד נפגע בשל טיפול רפואי כושל – כולנו מכירים את סיפור "רמדיה".

אורלי לוי אבקסיס: אם ניקח, למשל, את אחד הילדים, כמובן שכאשר אנחנו נתקלים בסיפורים אישיים כאלו קל לנו יותר להזדהות, קל לנו אפילו יותר לתקן את העיוותים האלו ולנסות לראות איך אנחנו מטפלים בבעיות שנמצאות על סדר-היום והן נקודתיות.

אורלי לוי אבקסיס: עלינו באמת למצוא את האיזון המתבקש, תוך שמירה על היתרונות החברתיים, על האינטרס של הילד, תוך שמירה על הפרטיות שלו.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שניתן לעשות את האיזונים האלו.

אורלי לוי אבקסיס: בוועדה מצאנו גם איזשהו נוסח.

אורלי לוי אבקסיס: אומנם זו רק קריאה ראשונה, אבל הנוסח ינסה לשמור את האיזון הזה כך שגם כאשר ירצו לפרסם ולהעלות לסדר-היום נושאים שבהם ילדים וקטינים מעורבים, זה יהיה באיזון כזה שלא יהיה בדברים פגיעה באותו ילד, אלא להעלות את הסיפור, עד כמה שניתן, בלי חשיפת פרטים אישיים, אבל אם צריך – אז בזהירות המתבקשת.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד לכם שאינני היחידה שעזרה בהצעת החוק הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: קודם כול, אני רוצה להגיד תודה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, דודו רותם, שגם האיר את עינינו בסוגיות רבות בחוק הזה, וגם לנעמה מנחמי מהלשכה המשפטית, שישבנו יחד וניסינו לראות איך פותרים ומוצאים את האיזונים המתבקשים; גם לרב אוריאל גנזל מ"צהר לחקיקה", וגם למשרד המשפטים, כמובן.

אורלי לוי אבקסיס: וחשוב לא פחות, ואולי יותר – ד"ר יצחק קדמן מהמועצה לשלום הילד, שבפעילות משותפת לאורך הזמן אנחנו באמת, מתוך זה שאני נמצאת בשטח כל כך הרבה שנים ומכירה את הלקונות ומציפה אותן, ומוצאת את האוזן הקשבת, והרבה פעמים גם את הדרכים הנכונות, עם האיזונים המתבקשים, לפתור את הבעיות שקיימות.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לכל מי שעזר לנו.

אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת את תמיכת חברי הכנסת בנושא שהוא כל כך חשוב, בעיקר לשלומם הנפשי והפיזי של הילדים האלו.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס על הצגת החוק לקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שלמה מולה, שכן חברי הכנסת זחאלקה, יעקב כץ, מיכאל בן-ארי ואורי אריאל, אשר נרשמו לדיון – אינם נוכחים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, האם אתה בטעות לא נרשמת?

ראובן ריבלין: זאת אומרת, להוסיף אותך.

ראובן ריבלין: בבקשה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, גברתי חברת הכנסת אורלי, אנחנו נתמוך בהצעת החוק.

ראובן ריבלין: או חברת הכנסת לוי או אורלי.

שלמה מולה: אבקסיס, אמרתי.

ראובן ריבלין: לא, "חברת הכנסת אורלי" אמרת.

שלמה מולה: אה, אורלי לוי אבקסיס.

שלמה מולה: אנחנו נתמוך בהצעת החוק.

שלמה מולה: הצעת החוק היא הצעת חוק חשובה, ואסור שתהיה עליה מחלוקת.

שלמה מולה: אלא מה?

שלמה מולה: מי השר שיהיה הממונה על ביצוע החוק?

שלמה מולה: זאת השאלה שאנחנו היום מתמודדים אתה, ביום הזה, אחרי שאהוד ברק, כדברי "ידיעות אחרונות", ברח ממפלגת העבודה, ומצא לו מקלט חדש.

שלמה מולה: אני מקווה – אולי, אולי, אולי לפחות בליכוד ולא אצל ליברמן; אני מקווה שלא אצל האיחוד הלאומי, אצל כצל'ה.

שלמה מולה: אבל ביום הזה אני שואל את השאלה: למה משרד הרווחה צריך להיות יתום?

קריאה: קדימה.

שלמה מולה: אבל יש, אדוני היושב-ראש, יש, נדמה לי, חמישה או שישה שב"תים – שרים בלי תיק.

ראובן ריבלין: שב"חים, שב"חים.

שלמה מולה: שב"חים, שב"תים.

שלמה מולה: מה שלא יהיה – – –

ראובן ריבלין: שר הוא בשׂי"ן, חבר הכנסת מולה.

שלמה מולה: נכון, שׂב"תים.

ראובן ריבלין: – – –

שלמה מולה: זאת אומרת, אנחנו אולי נשת

שלמה מולה: מש במלה "שבת" כי בשבת נחים.

שלמה מולה: כל השרים האלה כל היום נחים.

שלמה מולה: הם פשוט לא עושים שום דבר.

שלמה מולה: לפחות יעזרו למען ילדי ישראל, לפחות יעזרו – אני אומר לפחות.

שלמה מולה: כל יום הם בשבת.

שלמה מולה: שבת אחת בשבוע זה מותר, זה בסדר, זה מקודש.

שלמה מולה: אבל כל השרים הבלתי מאוישים האלה, כל יום לא עושים שום דבר.

שלמה מולה: הנה התפנה עכשיו משרד.

שלמה מולה: אהוד ברק, אחרי שהוא ברח, הוא השאיר לנו משרד.

שלמה מולה: אז למה אי-אפשר לתת את זה לבוגי יעלון, למה לא לתת את זה לדן – – –

ראובן ריבלין: לבגין.

שלמה מולה: לבני בגין – איש, תאמין לי, אם ייתנו לו את המשרד, יעשה את זה על הצד הטוב ביותר.

קריאה: – – –

שלמה מולה: במשרד ראש הממשלה הכול צפוף, הכול צפוף.

שלמה מולה: הוא שר-על, הוא ראש ממשלה.

שלמה מולה: כל יום הוא עוסק בקומבינה פוליטית, לפרק עוד מפלגה.

שלמה מולה: האמת היא – אנחנו לא יודעים מה יבוא מחר, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: הרי בכנסת הזאת ראינו הכול – חקיקות גזעניות, חקיקות שרומסות את אזרחי ישראל.

שלמה מולה: ראינו תעמולת בחירות של מפלגות.

שלמה מולה: פגעו ופוגעים בחיילי צה"ל, בגיור שלהם.

שלמה מולה: ראינו הכול.

שלמה מולה: אבל מה שהיה אתמול, מה שהתהווה היום, זה לא יעלה על הדעת.

שלמה מולה: עוד לא נאמרה המלה האחרונה.

שלמה מולה: איך יעלה על הדעת, חמישה שרים, חמישה ח"כים חדשים, מ"מגדלי אקירוב", משם, מלמעלה, מאיזה בניין גבוה, תכננו את פרישתם.

שלמה מולה: אני לא יודע, האמת היא, בסופו של דבר, ייעודם יהיה להתרסק מ"מגדלי אקירוב" למטה.

שלמה מולה: אבל בינתיים הם עולים לנו הרבה כסף.

שלמה מולה: הם עולים הרבה כסף.

שלמה מולה: תראה, אדוני היושב-ראש, אנחנו דנו בחוק ההסדרים.

שלמה מולה: למשל, לקחו או דורשים מסים מאזרחי ישראל שבאים לקופת-חולים – 10 שקלים אם אתה ביטלת תור.

שלמה מולה: בשביל מה?

שלמה מולה: כדי לממן את אותם החמישה, הפורשים האלה?

שלמה מולה: למה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, חבר הכנסת – – –

שלמה מולה: אני יודע, רגע.

ראובן ריבלין: אני אתן לך, אתן לך משפט אחרון.

שלמה מולה: החוק הזה לא עבר – אני יודע.

ראובן ריבלין: בדרך כלל – – –

שלמה מולה: לא עבר, החוק לא עבר, אני מודע.

ראובן ריבלין: אני יודע.

ראובן ריבלין: בדרך כלל, כשאנשים מבקשים לדבר בקריאה ראשונה על חוק, אני נותן להם הרבה מעבר לשלוש דקות, כל זמן שהם מדברים על החוק.

ראובן ריבלין: אבל הואיל ואני יודע שעל החוק אין לך, כי אתה מסכים עם כל מה שאמרה אורלי – – –

שלמה מולה: רגע, אני אמרתי.

ראובן ריבלין: אמרת.

ראובן ריבלין: אז אני יודע שעכשיו יש לך לדבר אולי חמש, שש שעות על כל מחדלי הממשלה או מעשיה, אם כי אני מוכרח לומר שיחד אתך, זאת אומרת, עוד כמה חברי כנסת הצליחו הצלחה גדולה בקדנציה הזאת של הכנסת, וזה להביא את בני הפלאשמורה – –

שלמה מולה: נכון.

ראובן ריבלין: – – ואני חושב שאתה צריך לראות שבכל זאת משתכנעים בממשלה ממה שאתה אומר.

ראובן ריבלין: נדמה לי שראש הממשלה מבין.

ראובן ריבלין: אני אומר את זה, אתם מרבים להתקיף.

ראובן ריבלין: הוא לא אמר שהוא יהיה שר הרווחה.

ראובן ריבלין: הוא אמר שכרגע, בהסכם שנקבע ושהונח לכם על שולחן הכנסת, הוא לא קבע מי יהיה, עדיין, שר הרווחה.

ראובן ריבלין: אבל נדמה לי ששר הרווחה יהיה במשרה מלאה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, קודם כול, אני שמח לשמוע מה שאתה אומר.

ראובן ריבלין: אני אומר, אני אומר – – –

שלמה מולה: הלוואי שאתה תצליח לשכנע את ראש הממשלה שיהיה שר במשרה מלאה.

ראובן ריבלין: אם יהיה צורך, השר ארדן ישכנע אותו.

שלמה מולה: אני משוכנע, אני משוכנע בזה שאתה תשפיע עליו, ואתה תצליח להביא אותו שהוא יוכל למנות שר במשרה מלאה.

שלמה מולה: אני אסיים את דברי, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: יש לנו עוד ימים רבים, כולל מחר, אנחנו נדבר על מחדליה של הממשלה הזאת, במיוחד על השיא שנשבר באמת ב"מגדלי אקירוב", כאשר אהוד ברק עוד פעם ברח.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אילן גילאון, אף-על-פי שנרשמת אחרי נסים זאב, הואיל ויש לנו מסורת, אז אתה תעלה לפניו, כדי שהוא יהיה אחרון הדוברים.

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: חתן קבוע.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר לאיכות הסביבה ושמירת הסביבה, אני עליתי כדי – – –

ראובן ריבלין: הגנת הסביבה.

אילן גילאון: הגנת הסביבה.

אילן גילאון: זו הבעיה, שאנחנו משתמשים בהרבה מלים לפעמים, אבל במקרה של השר הזה, אין בעיה.

ראובן ריבלין: בשביל השר הזה לא משתמשים במלים, משתמשים במעשים.

אילן גילאון: פשוט אנחנו מתרגלים מהדוגמאות הלא-טובות.

אילן גילאון: וככה גם הייתי רוצה לומר איזושהי מילת פרגון.

אילן גילאון: אגב, אני חושב שבכלל, פרגון זה בדיוק הדבר שמלווה את הסינרגיה; זו היכולת של בני-אדם להשיג תוצאה שהיא יותר גדולה מסכום חלקיה – מה שאצלנו לא קורה באופן מוחלט במדינת ישראל.

אילן גילאון: אני כמובן אתמוך בהצעת החוק.

אילן גילאון: אני גם רוצה לומר מלה על מציעת החוק, שאדוני תמיד מתבלבל וקורא לה "אורלי אזולאי", ואני לא יודע למה, אדוני; מאיפה זה נובע.

אילן גילאון: אבל, לא חשוב.

ראובן ריבלין: אף פעם לא אמרתי אורלי אזולאי.

ראובן ריבלין: אמרתי: אורלי לוי אזולאי.

אילן גילאון: אורלי לוי אזולאי.

ראובן ריבלין: ב"לוי" אני לא מתבלבל.

אילן גילאון: אני רוצה להגיד שחברת הכנסת אורלי לוי, וקשים עלי הדברים, משום שהיא שייכת לתנועה שקשה לי מאוד – אבל אני מתייחס אליה, מבודד אותה מתוך קבוצתה.

אילן גילאון: ובאמת, החוקים הללו נובעים מאותו מנוע חיפוש, אדוני.

אילן גילאון: יותר ויותר אנחנו צריכים בעצם, לצערנו הרב, לתקן כאן בכנסת ישראל דברים שלא היו צריכים להיות מקולקלים מראש, באמצעות החוקים.

אילן גילאון: לא פעם אני חושב שלו הדברים היו מתוקנים יותר, לנו היו הרבה פחות חוקים.

אילן גילאון: היה מי שאמר שמדינה שיש לה הרבה מאוד חוקים – סימן שהבעיה שלה היא בעיה מהותית.

אילן גילאון: ובעניין הזה אנחנו מנסים לתקן ולהסדיר דברים ועניינים, ואנחנו כמובן תומכים בחוק הזה, בחוק להגנת הקטין, כמו בחוק להגנת החלש, כמו בחוק להגנת הנרפה, כמו בחוק הגנה של כל מי שאיננו נמצא בסדר-יומה של מדינת ישראל משום שאיננו בעל כוח רב ומשמעותי כדי להזיז פה דברים מאוד מהותיים במערכת הפוליטית – מתוך מציאות דמוקרטית מאוד פרובלמטית כזאת, שבאמצע כוחות השלטון, שכבר אין להם שום זהות פוליטית, למען האמת, שזה באמת איזשהם האנגרים ענקיים של עמדות, של עמדות כוח, שמשרתות על-פי-רוב את מי שאצלו תמיד הפרוסה נופלת עם הפנים למעלה.

אילן גילאון: אלה אנשים חזקים, מלאי כוח, ובעיקר מלאי כסף שמדינת ישראל נותנת להם מכל טוב הארץ.

אילן גילאון: הייתי אומר שהכלכלה הישראלית – וזה גם כן משפט שאני חוזר עליו עד לזרא – נותנת יותר ויותר כסף לפחות ופחות אנשים, ופחות ופחות כסף ליותר ויותר אנשים.

אילן גילאון: ולכן, היום, כאשר אנחנו מדברים על שידוד מערכות בתוך השמאל ותנועת העבודה, ופירוק לגורמים של ערכים, הבעיה המרכזית, אדוני, היא בשני תחומים.

אילן גילאון: ולכן, גם החוק של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס קשור לעניין הזה.

אילן גילאון: מצד אחד, זה להשתחרר ממה שלא שלנו, מן השטחים.

אילן גילאון: תסלח לי, איך הגעתי לזה?

אילן גילאון: אני יודע שאתה תקצר לי את הזמן.

אילן גילאון: אבל מן הצד השני, האזרחים במדינת ישראל צריכים לכבוש מחדש את מדינתם שלהם.

אילן גילאון: משום שהשלטון כאן, שנמצא במערכת של שליטה, נותן למעטים.

אילן גילאון: באמצע יש גורמים שהם מתווכי מצוקה ומנציחי מצוקה.

אילן גילאון: ומה שנעלם פה זה האחריות, זה הממלכתיות, וזה האידיאולוגיה – מלה מאוד גסה היום לומר אותה.

אילן גילאון: כלומר, אם אדוני יבוא לציבור ויאמר: את שור מי עשקתי וחמור מי גנבתי?

אילן גילאון: יגידו לאדוני: הבחור הזה לא בסדר, הוא לא מתאים לפוליטיקה.

אילן גילאון: ועל כן, מה שאני בא לומר כאן זה שאני מצדד בזה – אני מצדד היום באנשים שיש להם עמדות הפוכות משלי יותר מאשר באלה שהם סחי, וריק, וכל אותן תופעות לווייניות שמסתובבות סביבנו.

אילן גילאון: מלה אחרונה ומשפט אחרון לגבי הנושא של שר רווחה.

אילן גילאון: אני יודע שקיצור ראשי התיבות של "שר-על לענייני כלכלה" – אפשר לכתוב "שר עלכ".

אילן גילאון: אני מציע לראש הממשלה, שלא מצטיין כל כך הרבה בהרבה מאוד תחומים, למעט בתקופה האיומה הזאת, שיש שפעת בבתי-חולים והם קורסים, למעט בקדחת שהוא אחוז בה כדי לפרק מפלגות ולבנות מפלגות, שייתן באמת למישהו רציני לבצע את העבודה הזאת, כי זה בנפשנו.

אילן גילאון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אם היתה הסיעה שלכם בממשלה, אני ראיתי לפחות שני מועמדים מתאימים לשר הרווחה.

אילן גילאון: אני מציע שאורלי לוי תהיה.

ראובן ריבלין: אני לא אמרתי שאחרים לא מתאימים.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת נסים זאב, בכבוד.

ראובן ריבלין: אני מבקש שאף אחד מחברי הכנסת לא יהסה אותו בקריאות ביניים.

ראובן ריבלין: כי בדרך כלל הוא לא קורא קריאות ביניים, אני מבקש לא לקרוא לו קריאות ביניים.

ראובן ריבלין: אני אומר שאתה בדרך כלל – – –

נסים זאב: לא.

נסים זאב: אני מאוד זהיר, לדבר בעדינות.

ראובן ריבלין: בסדר גמור.

ראובן ריבלין: ודאי, ודאי.

נסים זאב: קודם כול, אני אומר, יישר כוח לחברת הכנסת אורלי לוי.

נסים זאב: אני בהחלט תומך בחוק הזה.

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם רק סיפור שהיה לפני כשנה, כאשר עצרו ארבעה חברים צעירים מישיבת "נחלת ישראל" שהיו חשודים שאולי הם עשו גרפיטי בכפר אבטין, באיזשהו מסגד.

נסים זאב: הייתי אומר שלמרות הניסיונות של השב"כ והמשטרה, ומי לא היה מעורב שם, למצוא אפילו קצה חוט של אשמה בילדים האלה, זה לא נמצא עד עצם היום הזה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אתה חושב שסגרו את התיק?

נסים זאב: אני אומר לך: לא.

נסים זאב: אתה חושב שרוצים לגייס אותם עכשיו לצבא?

נסים זאב: לא.

נסים זאב: אתה חושב שלא שמו אותם באינטרנט באותו יום?

נסים זאב: כן.

נסים זאב: על מה?

נסים זאב: הם לא חשודים.

נסים זאב: נכון להרגע, אין שום דבר נגדם, לא עשו דבר וחצי דבר, ואני מכיר את כל ארבעת הילדים האלה – ילדים תמימים, ואני גם יודע מה הוביל את החשד של השב"כ שאולי זה הם.

נסים זאב: אני לא רוצה להיכנס לפרטים, אבל דברים כאלה קורים במדינת ישראל, יום יום חשודים כאלה ואחרים, ולפעמים לא יודעים בדיוק אם הוא בן 17 או 18, והפרסומת, והפרסום שבאים, והתחרות באינטרנט – ואני מקווה שכוונת החוק היא לאו דווקא בחדשות או בערוצי הטלוויזיה אלא בכול, כולל אינטרנט, ששם התחרות היא פרועה וכל אחד מתחרה מי יוציא יותר טוב את התמונה וכמה שיותר מהר.

נסים זאב: זה דבר אחד.

נסים זאב: דבר שני, אדוני היושב-ראש, אני הבאתי הצעת חוק, שקבורה כבר בוועדת שרים לענייני חקיקה.

נסים זאב: מה ביקשתי בסך הכול?

נסים זאב: שמי שלא עשה את העבירה, שאין לו שום קשר לעבירה, שלא ישימו את התמונה שלו בעיתון ויגידו: אבא שלו חשוד, הבן שלו חשוד או אח שלו חשוד.

נסים זאב: אני לא מבין.

נסים זאב: התורה אומרת "פקד עון אבות על בנים", אבל התורה גם אומרת "איש בחטאו".

נסים זאב: מתי "פקד עון אבות על בנים" ומתי "איש בחטאו"?

נסים זאב: כאשר "אוחזים מעשי אבותיהם בידיהם".

נסים זאב: זאת אומרת, אם הבן הולך בדרכי אביו, שהיא דרך קלוקלת, אתה יכול לומר: הנה הבן והנה האבא; אבל כשאין קשר בין המעשה שעשה האבא לבן, למה לשים את התמונה של הבן רק כי הוא איש ציבור או רק כי הוא איש מוכר ולהכפיש אותו.

נסים זאב: מה לו ולאביו?

נסים זאב: או מה לו ולאחיו?

נסים זאב: לכן, יש דברים שצריכים לתקן אותם – – –

אילן גילאון: אבות אכלו בוסר ושיני בנים תקהינה.

נסים זאב: כן, אבל זה גם בתמיהה וזה לא בניחותא.

נסים זאב: – –

ראובן ריבלין: בסימן שאלה.

נסים זאב: – – אבות אכלו בוסר ושיני בנים תקהינה?

נסים זאב: אז, למה הבנים צריכים אכן כן לשלם על מעשי אבותיהם?

נסים זאב: לכן אני אומר שיש בזה הרבה היגיון, ויישר כוח, אולי לצמצם במעט את העוול שנעשה עד היום הזה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: גברתי, האם את רוצה להשיב?

אורלי לוי אבקסיס: לא.

ראובן ריבלין: אני חייב לשאול אותךְ.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב ישב על כיסאו.

ראובן ריבלין: הנושא הוא הצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון מס' 20) (הגנת קטין מפני פרסומים מזיקים), התשע"א–2011, ביוזמת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – קריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון מס' 20) (הגנת קטין מפני פרסומים מזיקים), התשע"א–2011, לו, חוק ומשפט נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד – 13, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון מס' 20) (הגנת קטין מפני פרסומים מזיקים), התשע"א–2011, עברה בקריאה ראשונה, ותועבר חזרה לוועדת חוקה, חוק ומשפט על מנת להכינה לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: ברכות למציעה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/359).

אורלי לוי אבקסיס: ]

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להמשך סדר-היום.

ראובן ריבלין: בהמשך סדר-היום אנחנו מביאים את הצעת חוק המקרקעין (תיקון מס' 31) (הפעלת מעלית שבת), התשע"א–2011, של חבר הכנסת אורי אורבך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורבך, בבקשה.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו מעלים כאן לקריאה ראשונה חוק, ואני מבקש את תמיכתכם, תיקון לחוק המקרקעין.

ראובן ריבלין: תיקון לחוק בתים משותפים או לחוק המקרקעין?

אורי אורבך: חוק המקרקעין – הפעלת מעלית שבת.

אורי אורבך: זה על-פי ההסכמות שהגענו עם עמיתי, שהציק לי רבות אבל בסוף הגענו להסכמה, חבר הכנסת רוברט אילטוב.

אורי אורבך: על-פי הצעת החוק – – –

ראובן ריבלין: יושב-ראש – – –

רוברט אילטוב: – – –

אורי אורבך: יושב-ראש ישראל ביתנו, ואחרי הצעת החוק, לאחר שהיא תאושר, יקראו לכם: ישראל ביתנו ומעליתנו.

אורי אורבך: חוק מעלית שבת, בפי העם – הכוונה היא שבבניין משותף שבו יש מעלית אחת, אם רוב הדיירים מעוניין במעלית שבת, יוכלו להפעיל מעלית שבת, בהתחשב במספר המעוניינים.

אורי אורבך: אני אקרא לכם את הדברים העיקריים בחוק: "בבית משותף – – – שמותקנת בו מעלית אחת בלבד, רשאים" – כמובן לא חייבים – "רוב בעלי הדירות להחליט על התקנת מנגנון פיקוד שבת, וכן על הפעלת המעלית כמעלית שבת".

אורי אורבך: עוד כתוב: "לא קבע שר המשפטים זמני הפעלה כאמור בסעיף קטן – – – תופעל המעלית כמעלית שבת בזמנים שיקבעו רוב בעלי הדירות, ובלבד שקביעת זמני הפעלת מעלית שבת כאמור – – – תהיה בהתחשב בכלל המשתמשים במעלית ובצורכיהם".

אורי אורבך: הסעיף האחרון הוא ש"בעלי הדירות הדורשים התקנת מנגנון פיקוד שבת – – – יישאו בהוצאות התקנתו".

ראובן ריבלין: המנגנון.

אורי אורבך: המנגנון, כל העלויות שלו יהיו על מי שדורש את המעלית.

אורי אורבך: כמובן, בבתים שיש מיעוט של דיירים דתיים הם יצטרכו להשיג הסכמה של עוד כמה דיירים שאינם צריכים לעצמם אבל מוכנים להתחשב, והם יגיעו להסכמה בכל בית לפי מספר הדיירים: בכמה פעמים, האם כל השבת, האם בחלק מן השבת.

אורי אורבך: זה חוק קטן כאילו, אבל לבתים משותפים הוא חוק מאוד גדול, כי לפעמים דייר אחד או שניים – – –

ראובן ריבלין: חשוב מאוד לדייר שומר שבת שגר בקומה השביעית.

ראובן ריבלין: מה זה?

אורי אורבך: כן, והרי אנחנו גם לא רוצים לגרום טרחה – –

קריאה: – – –

אורי אורבך: – – לאנשים שאינם שומרים שבת, לא רוצים לגרום להם טרחה מוגזמת.

אורי אורבך: לכן, יש פה האיזון לאפשר לרוב לממש את רוביותו.

אורי אורבך: זה הדבר.

אורי אורבך: כי כיום יש איזו אי-בהירות בעניין הזה, והמון משפטים מגיעים למפקחים על המקרקעין, שמכריעים שהרוב אכן קובע, אבל זה אחרי טרדה מרובה – – –

ראובן ריבלין: עד שאתה נבחרת לכנסת, לא עלה על דעתו של איש לחוקק חוק כזה, או שבעבר היו?

אורי אורבך: יש חוקים דומים לבניין שיש בו שתי מעליות, בתים חדשים.

אורי אורבך: אבל זה מציק להמון בתי-משפט – המון התדיינויות, המון סכסוכי שכנים נוראיים שממש בימים אלה מתנהלים, משום שיש איזה דבר שמטעה: התקנת מעלית, מעלית בכלל, דורשת רוב, כנראה, של שני-שלישים, כי זו עלות כספית מאוד משמעותית, ולא מספיק רוב רגיל כדי לחייב.

ראובן ריבלין: פה אתה מבקש את הרוב בלבד.

אורי אורבך: זה מטעה הרבה פעמים דיירים, שחושבים שגם הפעלת המעלית, שזה לא דבר בעל עלות כספית משמעותית, גם היא דורשת את הרוב הגדול הזה.

אורי אורבך: בא המחוקק, לאחר שזה יאושר, בעזרת השם, בעתיד, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, ומסדיר את הדברים האלה.

אורי אורבך: זה נועד להשיג שני דברים: א.

אורי אורבך: למנוע סכסוכי שכנים; דבר אחר, שדיירים דתיים, אלו שמשתמשים במעלית שבת, ורוב החרדים, אגב, לא משתמשים במעלית שבת – דיירים דתיים יוכלו לרכוש דירה בבתים משותפים יחד עם דיירים חילונים.

אורי אורבך: כי דיירים חילונים, גם זה יש, בירושלים, אגב: נתקלנו בכמה מקרים של דיירים חילונים שגרים בקומה גבוהה, בקומות שישית או שביעית, והם רוצים למכור את הדירה שלהם, את דירת הפנטהאוז שלהם, ורוב הקונים הפוטנציאליים של הדירות האלה בירושלים הם אנשים דתיים.

אורי אורבך: אם יש דייר חילוני שמתנגד שתהיה מעלית שבת, הדייר החילוני האחר לא יכול למכור בעצם את הדירה שלו.

אורי אורבך: זה מסובך.

אורי אורבך: החוק הזה נועד – – –

דוד רותם: הם לא יכולים למכור.

אורי אורבך: הם יכולים, אבל הם לא יכולים למכור לאדם דתי כי אדם דתי לא יקנה דירה בקומה שישית או שביעית שאין בה מעלית בשבת.

ראובן ריבלין: ברור.

דוד רותם: חיסכון לבית.

אורי אורבך: בסדר, אנחנו מסירים את העניין של שימוש במעלית שבת כדי להפריד בין האוכלוסיות.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

אורי אורבך: על כן, אני מודה לעמיתי חבר הכנסת איתן כבל וחבר הכנסת הרב אמסלם, ששותפים אתי בהצעת החוק, ולכל מי שעזר להגיע לפשרות, כי נוסח החוק המקורי היה אחר, וניטיב עם החיים של התושבים הגרים בבית המשותף שלהם ובבית המשותף שנקרא מדינת ישראל.

אורי אורבך: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: נרשמו כמה חברים.

ראובן ריבלין: הנוכחים באולם הם חבר הכנסת וחבר הכנסת נסים זאב.

שלמה מולה: – – –

ראובן ריבלין: אתה מוותר.

ראובן ריבלין: אתה מבקש?

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רוברט אילטוב, בבקשה, כי נסים זאב הוא המסיים.

ראובן ריבלין: ממלא-מקומי כבר נמצא באולם.

ראובן ריבלין: ממלא-מקום יושב-ראש הכנסת מייד – אני אתן לך את הזכות לשבת ראש כשנסים זאב ידבר.

רוברט אילטוב: כבוד יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, כבוד השר, אני חושב שזה לא חוק קטן כמו שאמר אורי אורבך, זה חוק חשוב.

רוברט אילטוב: במסגרת הדיונים על הצעת החוק שהיתה במקור, אורי אורבך בא ואמר: תשמע, יש אנשים מבוגרים, ואנחנו מחויבים לתת למיעוט להחליט במקרים כאלה.

רוברט אילטוב: אמרתי: לא, זה לא מקובל עלי.

רוברט אילטוב: אני לא נגד האנשים הדתיים שגרים בקומות עליונות, אבל לא יכול להיות שהמיעוט יקבע לרוב בנושא הזה.

ראובן ריבלין: ברור.

רוברט אילטוב: אני חושב שדנו בנושא הזה בערך שמונה חודשים עד שהגענו להסכמות, ואכן, הגענו להסכמות האלה.

אורי אורבך: לא כל יום.

רוברט אילטוב: לא כל יום, פעמיים ביום.

רוברט אילטוב: לכן, אני מברך על הפשרה שהגענו אליה.

רוברט אילטוב: אני חושב שהיא פשרה מאוזנת, חשובה, מאזנת בין הצרכים, מאזנת בין הדעות – דתיים-חילונים – ואני מקווה מאוד שזה יהיה לתועלת הציבור.

רוברט אילטוב: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אילטוב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, השבת הייתי בבית-החולים "ביקור חולים", ופשוט – – –

ראובן ריבלין: יש מעלית שבת שם.

נסים זאב: לא, תתפלא לשמוע, אין מעלית שבת ב"ביקור חולים".

נסים זאב: שאלתי: איך עולים – היולדות, מי שרוצה?

נסים זאב: אמרו שיש גוי של שבת.

נסים זאב: איפה שיש גוי של שבת, אין צורך במעלית של שבת.

נסים זאב: אבל אם אין גוי של שבת שנמצא שם באופן קבוע, אז יש בעיה.

נסים זאב: אגב, הרבה יותר נוח – – –

ראובן ריבלין: לפי ההלכה, גוי של שבת – אתה יכול לנסוע – – –

נסים זאב: אין שום בעיה.

נסים זאב: גוי של שבת, בוודאי בבית-חולים, אין פה ספק אפילו.

איתן כבל: הוא כל הזמן לוחץ?

ראובן ריבלין: זה בסדר, גוי של שבת מפעיל.

ראובן ריבלין: השאלה אם לא נדלקת – אה, זה הוא עושה.

נסים זאב: הוא עושה את הכול, הוא עולה אתם, הוא יורד אתם.

נסים זאב: אז אני אומר: אין בעיה.

נסים זאב: אבל הרבה יותר נוח כאשר יש מעלית שבת.

נסים זאב: הבעיה לפעמים היא, כפי שאמר חבר הכנסת אורבך – אני מכיר את זה לאו דווקא בנושא של מעלית של שבת.

נסים זאב: למשל, אתה יכול לראות באזור מנחת-יצחק, בנו שם בניין של 13 קומות, ורק הדייר האחרון מעוניין במעלית של שבת – רק הדייר האחרון, וכל השאר לא רוצים להשתמש; עולים ברגל בשבת.

נסים זאב: גם במעלית של שבת יש מחלוקת בין הרבנים והפוסקים, ויש כאלה שאומרים: רק לזקן וחולה, ולא לאדם מן השורה, שיכול בכל זאת לעלות ברגל.

נסים זאב: המנגנון הזה של מעלית שבת לא יעזור במקרה הזה אם הוא לא רוצה לעלות.

נסים זאב: אני אומר לך: הם עשו מעלית מיוחדת בנוסף למעליות שהיו.

נסים זאב: היתה אפשרות ובנו מעלית.

נסים זאב: יש להם היכולת הכספית, ברוך השם, אין שום בעיה.

נסים זאב: אבל מה קורה כאשר בבניין אחד נמצאים, והייתי אומר, מחציתם לא מעוניינים, לא משנה מאיזה סיבות – יכול להיות דווקא בגלל שנמצאים בקומות התחתונות ולא אכפת להם מהמעלית, ודווקא אלה שצריכים נמצאים בקומות העליונות?

נסים זאב: יש פה עניין של חלוקה בנטל, וזה חשוב שבהצעת החוק זה יירשם שהחלוקה בנטל תהיה שווה.

נסים זאב: השאלה אם אתה יכול לחייב את אלה שלא משתמשים.

נסים זאב: במעלית – אגב, אני רוצה לומר לך, אני מכיר מקרים שהדייר שלא השתתף בכסף ובנטל, אבל הוא כן רוצה להשתמש בסופו של דבר במעלית.

נסים זאב: השאלה אם אתה יכול למנוע את זה ממנו.

נסים זאב: האם בגלל זה שהוא לא נשא בנטל בזמן אמת, בזמן התקנת המעלית, בחוק אתה יכול למנוע ממנו ולומר לו: אדוני, לא לקחת חלק בהוצאה, אין לך גם זכות בשימוש?

ראובן ריבלין: אם הוא יצטרך לעלות ברגל, יש לו זכות שימוש.

ראובן ריבלין: מה הוא אומר?

ראובן ריבלין: אני לא צריך מנגנון של מעלית שבת, כי אני יכול להפעיל אותה.

ראובן ריבלין: אבל אם מפעילים את המנגנון, הוא לא יכול להשתמש במעלית?

ראובן ריבלין: הרי הוא רוצה לעלות במעלית.

ראובן ריבלין: הוא רוצה לעלות ישר לקומה השביעית, אבל הוא אומר: יעמוד בקומה ראשונה, בקומה שנייה, אבל זה נתון לשיקול דעתו, שהרי אתה לא יכול לשלול ממנו את המעלית רק בגלל שאתה רוצה לקבוע אותה כמעלית של שבת.

ראובן ריבלין: לא מוצדק מה שאתה אומר, מבחינת ההיגיון שלך אפילו.

נסים זאב: אוקיי.

נסים זאב: בכל אופן, אני חושב שכן היה צריך לתת את הדעת תוך כדי חקיקה בקריאה ראשונה – אני מבין שזה כרגע לקראת קריאה שנייה ושלישית – אולי קצת לשפר את העניין הזה, אולי לחדד את הנקודה הזאת לגבי ההשתתפות, לגבי החלוקה.

נסים זאב: ואם אדם בסופו של דבר כן רוצה להשתמש, או בא דייר אחר שרוצה להשתמש, האם ועד הבית או ועד הבניין יכול בסופו של דבר לחייב אותו בחלק היחסי של אותה דירה כאשר כן יעשה בעתיד את השימוש?

נסים זאב: היושב-ראש לא הבין אותי.

נסים זאב: אני הבאתי את הדוגמה שבניית מעלית – אותה דוגמה קיימת לגבי הצעת החוק שלך אם וכאשר הדייר הנוכחי או הדייר המתחלף ירצה לעשות שימוש.

נסים זאב: האם יש מקום לוועד הבית כן לחייב אותו גם לגבי העתיד?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורבך, האם אתה רוצה להשיב לנסים זאב?

ראובן ריבלין: אין צורך.

נסים זאב: לא עכשיו.

ראובן ריבלין: לפני שיחליף אותי ממלא-מקום יושב-ראש הכנסת, יצחק וקנין, אני מביא את הנושא להצבעה בפני חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: ובכן, בפנינו הצעת חוק המקרקעין (תיקון מס' 31) (הפעלת מעלית שבת), התשע"א–2011, ביוזמת חבר הכנסת אורי אורבך – קריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המקרקעין (תיקון מס' 31) (הפעלת מעלית שבת), התשע"א–2011, לו והגנת הסביבה נתקבלה.

ראובן ריבלין: 14 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק המקרקעין (תיקון מס' 31) (הפעלת מעלית שבת), התשע"א–2011, ביוזמת אורי אורבך, עברה בקריאה הראשונה ותחזור לוועדת הפנים על מנת להכינה לקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

שלמה מולה: גם איתן כבל.

ראובן ריבלין: ביוזמת אורי אורבך, איתן כבל – – –

אורי אורבך: והרב אמסלם.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אורלי לוי מודיעה שהיא תמכה, אבל לא הספיקה להצביע.

ראובן ריבלין: אני מקבל את הודעתה ולא משנה את ההצבעה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/359).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש המחליף, ממלא-מקומי, אני מזמין בינתיים, עד שיגיע היושב-ראש – הצעת חוק מקרקעי ישראל (תיקון מס' 3) (הגבלה על הקניה או העברה של זכויות במקרקעין לזרים), של חבר הכנסת נחמן שי.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

שלי יחימוביץ': זה גם החוק שלי.

ראובן ריבלין: אני מזמין אותו להציג את החוק, והוא ודאי יציין את כל היוזמים.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, העירה חברתי שלי יחימוביץ שלחוק הזה יש עוד ארבעה יוזמים: עבדכם הנאמן, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, חבר הכנסת אורי אורבך, חבר הכנסת יריב לוין וחברת הכנסת רונית תירוש.

דוד רותם: אורבך ומי?

נחמן שי: אורבך, לוין, מי עוד? רונית תירוש.

נחמן שי: אבל היא לא היתה מגיעה אלי לולא עזרתו של יושב-ראש ועדת החוקה, חבר הכנסת דוד רותם.

דוד רותם: לא על זה אני מדבר, תסתכל איך חבר הכנסת נחמן שי מתחבר עם אורי אורבך.

נחמן שי: אנחנו חושבים שיש לנו עניין משותף, אדוני, ידידי, חבר הכנסת רותם, בסוגיה הזאת, שלדעתי חוצה את הבית הזה מימין ומשמאל, קדימה ואחורה, בגלל חשיבותה.

נחמן שי: אני עמדתי בשאלות קשות ממך גם בוועדה – תיכף אני אדבר על כך – אבל אני מאוד שמח שאנחנו מצליחים לקדם את הצעת החוק הזאת.

נחמן שי: אני חושב שהיא חשובה, ויש בה גם אמירה מסוימת – לא רק החוק עצמו, אלא גם המסר שנובע ממנו.

נחמן שי: הצעת החוק הזאת נדרשה או נדרשת נוכח העובדה שהממשלה והכנסת – הכנסת, בעקבות הממשלה – החליטה על רפורמה גדולה במקרקעי ישראל.

נחמן שי: למיטב ידיעתי הרפורמה הזאת תקועה באיזשהו מקום כמו עוד הרבה רעיונות של הממשלה; לא יודע למה, אבל אני מצטער מאוד על כך.

נחמן שי: בכל מקרה, הנקודה המרכזית היא שבתוך הרפורמה היתה כלולה הפרטה, קרי: מכירה, של מאות אלפי דונמים מאדמות המדינה, מאדמות הלאום, והיתה התנגדות מקיר לקיר, חברי דוד רותם, חבר הכנסת, מקיר לקיר, לנושא הזה, של מכירת אדמות הלאום.

נחמן שי: היתה התנגדות.

נחמן שי: אני רוצה להרחיב בעניין הזה, כי אני חושב שיהיה טוב מאוד שנדע כולנו, שגם כשאנחנו אומרים שיש פה הגבלה על העברת זכויות במקרקעין ומוזכרת המלה "זרים", זה לא קשור בשנאת זרים, זה לא קשור בהתנגדות לזרים, זה לא קשור בעובדים זרים ובעוד כל מיני תופעות שחלקן, לצערי, אפילו נפלו בחצרנו, אלא זר זו מלה, לצורך העניין, הגדרה טכנית של מי שאינו אזרח ישראלי ושל מי שחוק השבות של מדינת ישראל, מדינת היהודים, אינו חל עליו.

נחמן שי: היו עוד הגדרות ותתי-הגדרה שעוד נגיע אליהם, וחלק מהדברים, כפי שהוא אמר, גם יעברו להמשך החקיקה בקריאה שנייה ושלישית.

נחמן שי: השארנו אותם פתוחים.

נחמן שי: אני רוצה לומר, ואני אקריא פה כמה דברים: הגבלת זרים ברכישת מקרקעין אינה תופעה חדשה או חריגה.

נחמן שי: היחס המיוחד לזרים לעניין רכישת מקרקעין אינו בגדר תופעה שולית ויוצאת דופן.

נחמן שי: התופעה נפוצה במדינות רבות ומגוונות, ביבשות העולם השונות, במדינות גדולות וקטנות, ותיקות וחדשות, מפותחות ומתפתחות, חקלאיות ותעשייתיות, בעלות אוכלוסייה לבנה ושחורה ובמשטרים שונים.

נחמן שי: זה הזמן שיש לי, אדוני היושב-ראש?

יצחק וקנין: לא, לא, יש לך יותר.

יצחק וקנין: אני אאפשר לך.

נחמן שי: אוקיי.

נחמן שי: לא, כי יש לי הרבה לדבר על זה.

נחמן שי: מאוד חשוב לי לומר את זה.

נחמן שי: ולכן אני – אולי אני אעביר אחר כך את דברי אפילו לפרוטוקול.

נחמן שי: במחקר שעשה מרכז המידע של הכנסת, הוא העלה באמת תמונה רחבה מאוד של טעמים מטעמים שונים להגביל מכירת קרקעות – טעמים כלכליים, טעמים כלכליים לעניין מקרקעין, טעמים שברווחת האוכלוסייה, נימוקים חברתיים, נימוקים ביטחוניים, נימוקים אתניים – ובנה את זה כדי להראות שזה מורכב משורה ארוכה של שיקולים, וזה לא מבוסס רק על איזו התנגדות לזרים כמות שהיא.

נחמן שי: כבר היום ישנה חקיקה במדינות רבות.

נחמן שי: למשל, אוסטריה מגבילה את זכותם של אזרחי האיחוד האירופי לרכוש דירות ובתי-נופש באמצעות דרישה של מגורים במדינה זמן-מה טרם הרכישה.

נחמן שי: פינלנד מגבילה בעלות של זרים על נכסים באזורי נופש ובאזורים הסמוכים לגבולותיה.

נחמן שי: יוון מקשה מאוד על זרים המעוניינים לרכוש נכסים באזורי הגבול.

נחמן שי: זרים המתגוררים באירלנד פחות משבע שנים נדרשים לספק ראיה למשרד המסחר והתעשייה שהאדמה הנרכשת תמשיך לשמש קרקע חקלאית.

נחמן שי: פורטוגל איננה מגבילה כיום, אבל עשתה זאת בעבר במשך תקופה ארוכה.

נחמן שי: בשבדיה נדרשים זרים לקבל אישור מהמדינה כדי לחכור נכסים למטרות נופש, חוות חקלאיות או קרקע בנויה.

נחמן שי: יש לנו באמת מצע רחב מאוד גם של סיבות וטעמים וגם של מדינות רבות בעולם, וגם מאותה קבוצה שבהחלט היינו רוצים להשתייך אליה – קבוצה פתוחה, קבוצה ליברלית, קבוצה דמוקרטית – ולומר לעצמנו: בהחלט מותר לנו לעשות את מה שהם עושים כדי להגן על האדמות שלהם.

נחמן שי: בלבו של החוק הזה עומדת ההגבלה שהזכרתי.

נחמן שי: היא איננה אוסרת מכירת אדמות למי שאינו אזרח וחוק השבות אינו חל עליו, אלא היא מגדירה מנגנון מסוים כדי להקפיד על המכירה הזאת, כדי לוודא לאיזה ידיים ולמי מגיעות האדמות הנמכרות.

נחמן שי: זה לא ימנע.

נחמן שי: אם אותו מנגנון שאנחנו מציעים, שמורכב מיושב-ראש – שר השיכון, וחברים בו שר החוץ – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורי אורבך, חבר הכנסת אורי אורבך.

נחמן שי: – – – חברים בוועדה הזאת שר החוץ ושר הביטחון – או, כמובן, נציגיהם.

נחמן שי: זה יהיה פורום שאליו יובאו העסקאות האלה.

נחמן שי: כל אחד יראה את זה מנקודת ראותו: שר השיכון, שהוא השר הממונה על מינהל מקרקעי ישראל, שר החוץ, מטעמים של יחסים בין ישראל לבין מדינות אחרות, ושר הביטחון, מטעמים של ביטחון המדינה.

נחמן שי: לכן יצרנו את הקבוצה הזאת, וחשבנו שיהיה נכון שהיא תהווה מדרגה נוספת, מדרגה מיניסטריאלית, כדי לפקוח עין על המכירות הללו.

נחמן שי: לא אוסרים למכור, אבל מפקחים ובודקים ורוצים להבטיח למה, למי ובאיזה אופן נמכרות הקרקעות.

נחמן שי: הצורך – אני אוסיף עוד מלה אחת שמתייחסת לפתיח של דברי – כמובן, הצורך החריף, נוכח העובדה שהיום עוד אפשר לפקח על מכירת קרקעות, כי המינהל מעורב בהן.

נחמן שי: אני לא בטוח שבעתיד, כשקרקעות יועברו לדור שני, ודור שלישי, ודור רביעי, מיד ליד, בשוק פרטי, נוכל כל פעם לחזור לאיזו סמכות ממשלתית, כי אנשים יגידו: מה אתם מתערבים?

נחמן שי: זה רכושי הפרטי, ומותר לי למכור אותו למי שאני רוצה.

נחמן שי: פה אני אומר: לא בדיוק.

נחמן שי: בנושאים האלה אנחנו רוצים להפעיל בקרה מיוחדת.

נחמן שי: לאורך הדיונים, כמו שאמרתי קודם, שמרנו נושאים מסוימים לשלבים הבאים, לקריאה השנייה והשלישית, גם בנושא של – בדיוק חוק השבות, האם הוא בלתי מוגבל או שיש איזה זמן מסוים.

נחמן שי: כי אדם יכול להגיד: אני נהנה מחוק השבות, ולרכוש בארץ מי יודע מה קרקעות, ואולי הוא לא יגיע בסוף.

נחמן שי: אז בכל זאת, זה מחייב.

נחמן שי: כי אנחנו לא סתם רוצים למכור למי שחוק השבות חל עליו, אלא למי שבא ומתכוון לחיות בארץ ולהיות חלק מאתנו.

נחמן שי: אמרנו שגם ניצור מסלולים מקוצרים לקבלת אישור, שלא בהכרח יהיו טעונים את אישורו של יושב-ראש המועצה, שהוא שר השיכון, מפני שאנחנו יודעים שאנחנו חיים בעידן של הפרטה ובעידן של סחר חופשי גלובלי.

נחמן שי: כסף עובר, סחורות עוברות ממדינה למדינה, ואפשר גם לעשות מסלולים מקוצרים.

נחמן שי: גם לזה כדאי להבהיר שאוזנינו ועינינו אינן אטומות.

נחמן שי: לקחנו גם בחשבון הסכמים בין-לאומיים שישראל חתומה עליהם ושמחייבים אותנו בתחום הזה, כי אנחנו לא "עם לבדד ישכון", למרות שאנחנו עושים מאמצים מאוד גדולים להיות כאלה.

נחמן שי: אנחנו חלק מארגונים רבים, כגון האו"ם, האיחוד האירופי, ה-OECD שהצטרפנו אליו לאחרונה, ומה שנהוג שם, באופן טבעי, יהיה נהוג גם אצלנו.

נחמן שי: אם כן, זוהי הצעת החוק, אלה הדברים.

נחמן שי: היא מגיעה לכנסת עכשיו לקריאה ראשונה, אחרי הדיונים שקיימנו בעניין הזה.

נחמן שי: אני רוצה כבר להודות לכל החברים שהזכרתי קודם, בראשית דברי – חברי הכנסת יחימוביץ, אורבך, לוין ותירוש, ליושב-ראש הוועדה, שכבר יצא החוצה כי הוא בטוח שזה יעבור.

נחמן שי: אנחנו נחזור לוועדה, נבדוק את הניסוחים, נבדוק את הסעיפים השונים, ואז נחזור למליאה.

נחמן שי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אני סוגר את רשימת הדוברים – את רשומה, חברת הכנסת יחימוביץ.

יצחק וקנין: רשומה.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים בדיון על הצעת החוק יהיה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – והוא איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יעקב כץ, אחריו – חבר הכנסת אורי אריאל, ואחריו – חבר הכנסת שלמה מולה.

יצחק וקנין: כל אחד שלוש דקות.

יצחק וקנין: אם תרצה עוד, אני אוסיף.

יעקב כץ: אין שר?

יעקב כץ: אז יש לי יותר משלוש דקות.

יעקב כץ: בעצם, יש לי אפשרות עד בלי סוף.

יצחק וקנין: השר נמצא פה.

יעקב כץ: אה, השר נמצא.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני ערכתי סיור לפני כמה שבועות עם חקלאים באזור זיכרון-יעקב, במסגרת הוועדה שלי, הוועדה לבעיית העובדים הזרים.

יעקב כץ: התברר שם שמדובר על קרקעות רבות שנקנו ב-100 השנים האחרונות בדם יזע ודמעות על-ידי חקלאים יהודים, בכסף של הסוכנות היהודית, שאנשים קיבלו בנחלה, וקרקעות רבות מועברות במחירים מופרזים, לפעמים פי-שלושה ופי-ארבעה, אדוני היושב-ראש – –

יצחק וקנין: כן.

יעקב כץ: – – לפעמים פי-שלושה ופי-ארבעה מהמחיר.

יעקב כץ: זאת אומרת, אם נניח דונם חקלאי שווה 30,000 דולר, הם מוכנים לשלם גם 150,000 דולר ו-200,000 דולר.

יעקב כץ: כמובן, לא מדובר ביהודים שרוכשים את הקרקעות, וההערכה היא שכסף זר ורב מסתובב ורוכש את קרקעותינו שעובדו ונקנו בעמל רב במשך השנים.

יצחק וקנין: מדובר בקרקעות פרטיות?

יעקב כץ: מדובר על קרקעות פרטיות, שהוקצו לחקלאים ביישובים רבים.

יעקב כץ: אנחנו מדברים על עשרות אלפי דונמים, ידידי חבר הכנסת נחמן שי.

יעקב כץ: אני לא יודע אם התכוונת לדבר הזה בחוק שלך, ויכול להיות שבוועדה צריך לראות איך כוללים גם – – –

נחמן שי: – – – מכירות של אדמה פרטית.

יעקב כץ: אני מדבר על מכירות של אדמה פרטית, אבל אדמה פרטית שניתנה לאנשים, בזמנו הוקצתה על-ידי מינהל מקרקעי ישראל לנחלות, והנחלות האלה היום נרכשות בכסף רב, במחיר שהוא לפעמים פי-שלושה או פי-ארבעה מהמחיר.

נחמן שי: אנחנו התבקשנו, היושב-ראש מכיר את זה – יש קרקעות פרטיות, בערך 7% או 8% מקרקעות המדינה הן בבעלות פרטית, והתבקשנו להחריג את זה מהחוק.

נחמן שי: זו היתה הבטחה למשרד המשפטים, ומשכך, לנקוט פתאום איזו חקיקה רטרואקטיבית – זה לא יעמוד במבחן.

יעקב כץ: אני באתי לציין עובדה, שבאזור בנימינה, זיכרון-יעקב, קרקעות רבות עוברות לידיים של נוכרים, כאשר כסף זר מעורב בעניין.

יעקב כץ: קשה להאמין שאם קרקע שווה 30,000 דולר לדונם – אני הייתי בביקור בקרקעות עם חקלאים, אנשי ההתיישבות העובדת, מצביעי מפלגת העבודה, לא מצביעים של האיחוד הלאומי; אנשים שנמצאים על הקרקע כבר הרבה שנים, חקלאים ידועים, שמראים לי חלקה אחרי חלקה שנמצאות היום בידיים לא יהודיות – לא של בני המקום, לא של היישובים, לא של הקיבוצים – שעברו לידיים זרות, כאשר הן נמכרו במחירים שאי-אפשר לתאר אותם.

יעקב כץ: אני באתי להתריע על כך, משום שמדובר על דברים שלא ייעשו במדינת ישראל.

יעקב כץ: צריך אולי במסגרת החוק לתת את הדעת גם על הדבר הזה.

יעקב כץ: גם ראינו עכשיו, בסיור שעשינו, חבר הכנסת אורי אריאל עם כמה רבנים; כמו הסיור של הרבנים, של הרב קוק והרב זוננפלד לפני שנים – עשינו סיור בעיר צפת, בעיר עכו, בעיר נצרת-עילית, וראינו גם שם תופעה דומה, שדירות רבות נרכשות על-ידי מי שאינם יהודים במחירים שהם פי-שניים או פי-שלושה מהמחיר של הדירה.

יעקב כץ: אדם צריך להיות בעל כוחות נפש גדולים מאוד שלא למכור את הדירות למי שאיננו יהודי.

יעקב כץ: אני מתריע על כך, משום שכסף זר – היה מי שהעלה פה בשבוע שעבר ואמר שצריך ועדה פרלמנטרית לדון על כל מיני גופים שנהנים מכספים חיצוניים.

יעקב כץ: אז אולי זה לא צריך להיות בוועדה פרלמנטרית או כן צריך להיות, אני לא נכנס כרגע לדיון הזה, אבל ודאי שאם כסף רב של עשירי המפרץ הפרסי מעורב בקניית דירות בשכונות חרדיות, בשכונות יהודיות, וברכישת אדמות חקלאיות מחקלאים יהודים שרכשו אותן כשמדינת ישראל הקצתה מה"פושקעס", מהקופסאות הקטנות, נחמן, כדי לרכוש את הקרקעות האלה, אז לאן אנחנו באים?

יעקב כץ: אנחנו צריכים להיות ערים וערניים.

יעקב כץ: יכול להיות שבמסגרת החוק הזה עוד תימצא רוח ציונית, ולא פוסט-ציונית, וקצת אחריות לגבי עתידה של מדינת ישראל, כי אם אני לוקח את המסתננים שכובשים את העיר של שלי, שלי יחימוביץ – אני לא יודע איפה מפלגת העבודה תהיה, כי עוד מעט לא יהיה בתל-אביב מקום לגור – וכובשים את ערד וכובשים את דימונה וכובשים את אילת וכובשים את אשדוד, אדוני היושב-ראש; אז המסתננים מדרום כובשים אותנו ככה – – –

נחמן שי: אתה עושה עוול לחוק, אם אתה משלב את שני הדברים.

יעקב כץ: אני רק אמרתי, במסגרת החוק, במסגרת שאני מבקש, שההחרגות יבוטלו ושתהיה לנו פה אחריות.

יעקב כץ: אולי עכשיו, כשהממשלה הצטמצמה – אבל אומרים בתקשורת שעכשיו הממשלה יציבה, כבוד היושב-ראש.

יעקב כץ: למה?

יעקב כץ: כי יש 65, 66 חברי כנסת אותנטיים.

יעקב כץ: סוף-סוף, עם 65 חברי כנסת אפשר לקרוא לממשלה ממשלה יציבה.

יעקב כץ: פעם ראשונה הממשלה יציבה, אמרו היום בתקשורת.

שלמה מולה: לא שמעת, ספרו גם אתכם כבר, שאתם עוזבים את הממשלה.

יעקב כץ: לא, לא, לא.

יעקב כץ: עזוב, ספרו 65 יחד עם הבוס של חברת הכנסת שלי יחימוביץ עד לפני יומיים.

שלי יחימוביץ': לא היה לי בוס אף פעם.

יעקב כץ: מה לא היה לך בוס?

יעקב כץ: היה לך.

שלי יחימוביץ': אני נכנסתי לפוליטיקה.

שלי יחימוביץ': בסקטור הפרטי היה לי בוס.

יעקב כץ: כן, אז פה לא בוס, נקרא לזה יושב-ראש סיעה.

שלי יחימוביץ': אבל בפוליטיקה אין בוסים, יש שותפים פוליטיים ושותפים לדרך אידיאולוגית – אגב, למי שיש לו אידיאולוגיה; יש כאלה שאין להם.

יעקב כץ: כן, זה היה העבודה בראשות ברק לבחירות האחרונות, ככה זה היה.

יצחק וקנין: ידידי, אני מציע – אפשרתי לך – – –

יעקב כץ: אז אני אומר, שהממשלה היציבה הזאת, צריך להביא לפניה חוק שמוסכם – – –

יצחק וקנין: תסיים.

יעקב כץ: אני מייד מסיים.

יעקב כץ: כיוון שמדובר בקרקעות של המדינה, כבוד היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: אבל נתתי לך.

יצחק וקנין: אתה כבר נכנס לפוליטיקה.

יעקב כץ: חבר הכנסת מולה עלה מאדיס-אבבה כדי לגור בארץ-ישראל, בסוף לא יהיה לו איפה לגור, כי לא יהיה לנו פה מקום.

יעקב כץ: הכול הולך ונרכש, הכול הולך ונעלם ונגנב לנו מתחת לידיים.

יעקב כץ: לכן אני מבקש שאולי תעשה בכל זאת מאמץ, חבר הכנסת נחמן, שבתוך החוק הזה יוחרגו, ושנציל את אדמות המדינה ממכירתן ומנתינתן לזרים.

יעקב כץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב כץ.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אורי אריאל, ואחריו – חבר הכנסת שלמה מולה.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: במידה שתרצה, אני אאפשר לך עוד.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, גברתי השרה, אדוני ראש הממשלה, יש פה מישהו, דרך אגב, מהממשלה הזאת?

יצחק וקנין: יש, השר גלעד ארדן יושב בצד.

אורי אריאל: שלום לכבוד השר גלעד ארדן, בסדר גמור.

אורי אריאל: אחת המצוות שמופיעות בתורתנו לפני אלפי שנים, זאת לא המצאה של עכשיו – כתוב "והארץ לא תמכר לצמִתֻת".

אורי אריאל: כשבכל העולם התנהגו אחרת, בעם היהודי כבר היו מצוות, כולל בתחום הסוציאלי, בתחום האנושי, וגם בתחום הקרקעי.

אורי אריאל: "כי לי כל הארץ" – זה לקדוש-ברוך-הוא, והארץ הזאת ניתנה לעם ישראל, לעם היהודי, כדי "לעבדה ולשמרה", ולא כדי שמר נתניהו וחבריו ברק ושמחון יפריטו אותה.

אורי אריאל: יש כאן איזה מין סוג של דברים שהכנסת לא צריכה להסכים להם.

אורי אריאל: לצערי, נמצאנו במיעוט בעניין הזה, הרוב הסוחף והדורסני של ראש הממשלה, מתוך איזו הנחת עבודה שהנה מצילים את המדינה, רק נפריט את הקרקעות, נשווק אותן לכל דכפין, כולם יבנו.

אורי אריאל: אתם יודעים מה קרה בשנתיים מאז החוק הזה?

אורי אריאל: המחירים עלו ב-60%, זה מה שיצא מהחוק, מכובדי השר.

אורי אריאל: אלה לא נתונים שלי, אלה נתונים של שר השיכון, של שר האוצר, של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

אורי אריאל: נו, אז מה לעשות עם החוק הזה?

אורי אריאל: ביקשנו אז, ידידי חבר הכנסת נחמן שי, להוסיף את החוק שאתה מביא היום, כדי לפחות ליצור איזשהם איזונים, איזשהם בלמים, איזושהי בקרה.

אורי אריאל: אני לא אוסיף על מה שאתה אמרת, כי אתה צודק בהצגת החוק, שהחוק הוא לא נגד זרים והוא לא בא בשנאה למישהו.

אורי אריאל: הוא נועד ליצור מצב שהמדינה שולטת על הדבר הכי יסודי שלה, וזה הקרקע.

אורי אריאל: עד שמדברים על הגז ועל הנפט, דברים חשובים כשלעצמם – –

נחמן שי: הגז מתנדף.

נחמן שי: נכון.

נחמן שי: אדמות לא מתנדפות.

אורי אריאל: – – ויבוא ששינסקי וההוא והזה, קודם כול, שיהיה על מה להניח כף רגל, וזה הכול.

אורי אריאל: ולכן החוק שלך ושל החברים האחרים שהצטרפו אליך הוא במקומו מאוד, ואני בוודאי אתמוך בו, אם צריך עזרה לקדם אותו, כדי להגיע למציאות שיש לפחות איזשהם בלמים.

אורי אריאל: מכובדי היושב-ראש, מלה אחת – אני אדבר על זה גם מחר, על הקרקס.

אורי אריאל: הגיע קרקס לעיר, והוא מתרחש פה, בבית הזה.

אורי אריאל: להטוטן אחד מודיע שהוא מציל את הדמוקרטיה, מפלג את המפלגה.

אורי אריאל: להטוטן שני מתחרה בו, מודיע שהוא מציל את עם ישראל ומפלג עוד איזה רבע מפלגה.

אורי אריאל: עכשיו, מה אני אגיד לכם?

אורי אריאל: תסלחו לי, אנשי קדימה, מי שהמציא את הפטנט הזה לעת הזו – היו דברים בעבר הרחוק – זה היה השר וראש הממשלה שרון.

אורי אריאל: איך אין לכם בושה?

אורי אריאל: באים אנשים, חברי כנסת, שרים, ראש ממשלה, מתחייבים לציבור דברים ברורים, חותמים על הדברים שלהם, חוזרים על זה פעם אחר פעם לקראת הבחירות, ועושים בדיוק ההיפך.

אורי אריאל: הקרקס במיטבו, אין בושה למנהיגים שאינם מנהיגים.

אורי אריאל: הם לא מנהיגים.

אורי אריאל: סליחה על הביטוי, מישהו אמר "סמרטוטים"; אני לא חושב שצריך להשתמש בביטוי עד כדי כך חריף.

יצחק וקנין: משפט מסכם לכל מה שאמרת.

יצחק וקנין: תשתדל לתת איזה משפט מסכם לכל מה שאמרת.

אורי אריאל: אני מסכם.

אורי אריאל: הקרקס בעיצומו.

אורי אריאל: למה השר ארדן ולמה אחרים צריכים להיות שותפים לזה?

אורי אריאל: הם בטח יודעים, הם בטח גם יסבירו.

אורי אריאל: אני חושב שאי-אפשר למחוא כפיים לקרקס הזה אלא לגנותו גינוי הכי חריף שהכנסת יכולה להוציא מפיה.

אורי אריאל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת .

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת שלמה מולה, ואחריו – חבר הכנסת אריה אלדד.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, ידידי , הקרקס הזה – יש רק הבדל אחד: קדימה קמה על בסיס פילוג מהליכוד, נכון, אבל קדימה הלכה לבחירות, פעמיים עמדה במבחן הציבור, וקיבלה 28 מנדטים, 27 מנדטים.

שלמה מולה: אפשר להתווכח על כך.

שלמה מולה: גם קדימה לא הלכה יותר מדי זמן עד שהלכו לבחירות.

שלמה מולה: אפשר להתווכח האם – – –

גלעד ארדן: כי לא היה לה רוב בכנסת.

גלעד ארדן: היא היתה במיעוט.

שלמה מולה: שנייה.

שלמה מולה: אני חוזר ואומר – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מולה, אני משתדל לא להתערב, אבל אני רוצה להגיד לך – השיטה היא שיטה, וזה לא שייך אם זה לפני בחירות או אחרי בחירות.

יצחק וקנין: מי שלוקח את המנדטים ממפלגה מסוימת והולך למקום אחר, לא יכול לנקות את הידיים שלו בשום דבר.

שלמה מולה: אני חוזר ואומר – אבל אצלנו לפחות, גם אם זה לא במאה אחוז שלם, לפחות הלכנו לבוחר, אוקיי?

שלמה מולה: זה הבדל גדול בין זה שאתה לוקח את המנדטים שלך ואתה קונה עוד ארבעה כיסאות לתאריך בחירות לא ידוע, לבין זה שהממשלה שלך נופלת, אתה מקים מפלגה חדשה, אתה הולך לבחירות.

שלמה מולה: יותר מזה, קדימה קמה בנושא האידיאולוגי של שתי מדינות לשני עמים.

שלמה מולה: על מה ברק הלך?

שלמה מולה: על מה הוא הלך?

שלמה מולה: על שום דבר.

שלמה מולה: אבל לא על זה רציתי לדבר, פשוט נגררתי.

גלעד ארדן: לא תמיד הישראלים אשמים, לפעמים גם הפלסטינים.

יצחק וקנין: אני חושב שההישג של ברק הרבה יותר טוב משלכם, כי שם הכול זה שיטה של כל חבר כנסת שר.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אבל אני רוצה לדבר דווקא על הקרקעות, על הצעת החוק.

אורי אורבך: אצלכם זה רק אידיאולוגי.

גלעד ארדן: "נפרוש בכל מחיר".

שלמה מולה: אני רוצה להגיד שדווקא בעניין הזה, בחוק הזה – הנה לך – אני עם אורי אריאל; בחוק הזה אני עם חברת הכנסת שלי יחימוביץ; בחוק הזה אני עם חבר הכנסת נחמן שי.

שלמה מולה: אני אגיד לך מדוע.

שלמה מולה: הציונות, כשקמה, אחד הדברים הראשונים שהיא עשתה היה לקנות קרקעות בארץ-ישראל.

שלמה מולה: אתה מחזיק קרקעות – אתה מבטיח את הדורות הבאים, אתה מבטיח להם נכס, אתה מבטיח להם שהמדינה הזאת לא תהיה בידיים זרות.

שלמה מולה: המדינה הזאת והקרקע הזאת לא יהיו לבעלי הון.

שלמה מולה: כאשר המדינה מפקחת על הקרקעות שלה – וזה הנכס הלאומי החשוב ביותר.

שלמה מולה: אין דבר יותר חשוב מזה.

שלמה מולה: מה שקרה בחוק הקרקעות הקודם, כאשר הוציאו את הקרקעות למכירה, אני אמרתי כאן, עמדתי כאן – זה משול לקופסת מלפפון סגורה.

שלמה מולה: ברגע שאתה פותח את קופסת המלפפון, אתה לוקח אחד, או שאתה צריך לאכול את הכול באותו יום, או שאחרי שבוע אתה זורק את זה כי אין לו שימוש.

שלמה מולה: מה שקרה, התחלנו עם מעט דונמי אדמה, ואז כנראה ימשיכו ויעשו עוד ועוד.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני חושב שקרקעות המדינה זה נכס לאומי חשוב, אבל אני עוד יותר מתפלא איך אפשר למכור את קרקעות המדינה דווקא לאנשים מחוץ-לארץ.

שלמה מולה: לכן, הצעת החוק הזאת באה כדי שיהיה לפחות פיקוח משמעותי מאוד על בעלי הון מחוץ-לארץ.

שלמה מולה: הם לא עולים לארץ, אבל הם יכולים לקנות קרקעות.

שלמה מולה: לכן, אני חושב שגם זכאי חוק השבות שרוצים לקנות קרקע בישראל – זה חייב להיות בפיקוח, חייבת להיות הגבלה מסוימת, שלא כל בעל כסף יקנה מה שהוא רוצה כאן.

שלמה מולה: לכן הנושא הזה של פיקוח על קרקעות המדינה הוא דבר חשוב.

שלמה מולה: אם אפשר היה בכלל שלא להפריט את הקרקעות, זה היה טוב, אבל התחילו איזשהו מהלך.

שלמה מולה: אני מקווה שהכנסת תתעשת.

שלמה מולה: זה לא עניין של ימין–שמאל, העניין הזה.

שלמה מולה: העניין הזה – אתה נותן לדורות הבאים, לנכדים ולנינים שלך, אדמה מובטחת, שלא ניתנה למישהו אחר.

שלמה מולה: לכן אפשר להתווכח אם ארץ-ישראל תהיה קטנה, תהיה גדולה, אבל פיקוח על מכירת קרקעות לזרים זה דבר חשוב.

שלמה מולה: לכן אנחנו נסייע בקידום הצעת החוק.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת שלמה מולה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אריה אלדד, ואחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת מולה, לאות תודה על כך שאתה תומך בחוק אני אתן לך עצה כחבר אופוזיציה לחבר אופוזיציה: כשאתה מוציא מלפפון חמוץ מהקופסה, תשים אחר כך את שאר המלפפונים בכלי פלסטיק ותכניס למקרר.

אריה אלדד: זה יכול להחזיק די הרבה זמן.

אריה אלדד: אבל לענייננו שלנו, כשהעבירה ממשלת נתניהו את רפורמת הקרקעות הגדולה, התרענו על הסכנה הטמונה בכך שזרים ילטשו עין אל קרקעות המדינה וינסו להשתלט, בכספים גדולים, מטעמים כלכליים או מטעמים עוינים, על אדמות המדינה.

אריה אלדד: הממשלה ניסתה להניח את דעתנו שיהיה רישום ויהיה פיקוח, ולא נחה דעתנו.

אריה אלדד: לכן, ראוי לברך את חבר הכנסת נחמן שי וחבריו מציעי החוק על הצעת החוק הזאת, שיכולה להדק באופן משמעותי את הפיקוח המובטח על העברת קרקעות.

אריה אלדד: לפני כשבועיים הסתבר לנו – ואני יודע, חברי חבר הכנסת נחמן שי, שהחוק שלך אינו עוסק בקרקעות פרטיות, אבל נדמה לי שהדוגמה יכולה ללמד אותנו על כוונות.

אריה אלדד: אם בקרקעות פרטיות בירושלים, שלגביהן תשומת הלב מרובה והתקשורת מתעניינת ורבים הקופצים, יש ניסיונות השתלטות כאלה, על אחת כמה וכמה שיכולים להתרחש ניסיונות כאלה לגבי אדמות מדינה רחוקות מן העין, רחוקות מן הלב, שעדיין אינן מפותחות, שאין בהן איזה עניין נדל"ני סוער ותכוף.

אריה אלדד: לפני כשבועיים התפרסם כי באשיר אל-מצרי מנסה לרכוש את קרקעות "נוף ציון", שיועדו להקמת שכונה יהודית בירושלים.

אריה אלדד: בימים אלה ממש בנק לאומי צריך להתלבט אם להעביר את האג"חים של החברה המחזיקה בהם היום, והיא בעלת חוב לבנק לאומי, לידי היזם הפלסטיני שהקים חברה בקפריסין ולקח את עורך-הדין וייסגלס ועשה בדיוק את אותם צעדים שיכולים לאפשר גם לחברות זרות אחרות להסתתר מאחורי גורם שני ושלישי, כשיבואו לנסות להשתלט על קרקעות המדינה.

אריה אלדד: בנק לאומי צריך להתלבט אם למכור אותן ליזם הזה או לחברת יזמים יהודים, שרוצה להמשיך ולבנות במקום את שכונת "נוף ציון".

אריה אלדד: אני יודע שהחוק שלך לא מכסה את האפשרות הזאת.

אריה אלדד: אינני מציע להכניס את זה לחוק, כדי שלא לקלקל את מה שיש עליו הסכמות.

אריה אלדד: אני רק מסב את תשומת הלב שאם כך נוהגים בירושלים, כך ינהגו גם בקרקעות אחרות במדינה.

אריה אלדד: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אריה אלדד.

יצחק וקנין: חברת הכנסת שלי יחימוביץ תעלה, ואחריה – אחרון הדוברים, חבר הכנסת נסים זאב.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מודה קודם כול לחברי היוזמים, ובראשם חבר הכנסת נחמן שי, שיזם את החוק במקורו וצירף את יתר החברים, ובהם אותי.

שלי יחימוביץ': לא אכביר פרטים על החוק הזה, שהוא חשוב וחיוני, וחברי חבר הכנסת שי פירט אותו באריכות ולעומק.

שלי יחימוביץ': אסביר רק מדוע נולד הצורך לחוקק אותו.

שלי יחימוביץ': הוא נולד מתוך החטא הגדול של הפרטת הקרקעות.

שלי יחימוביץ': היום, אחרי השסע הקשה במפלגתי, מפלגת העבודה, אחרי אותה מסיבת עיתונאים שבה ישב אהוד ברק בראש קבוצת עריקים שעשו יחד אתו מעשה אופורטוניסטי ונטול אידיאולוגיה, שעה שהוא דיבר על ציונות ועל פוסט-ציונות, בזמן שהוא דיבר נזכרתי בהפרטת הקרקעות שהוא היה שותף לה.

שלי יחימוביץ': הרי מה יכול להיות יותר פוסט-ציוני למפלגה שנולדה על יסודות ציוניים וסוציאליסטיים מאשר להיות שותפה להפרטת קרקעות המדינה?

שלי יחימוביץ': ודיברו פה חברי על הציווי מהמקורות – והארץ לא תימכר לצמיתות.

שלי יחימוביץ': אני רוצה להוסיף ציווי נוסף.

שלי יחימוביץ': הוא אומנם לא בגדר ציווי דתי אבל הוא יצא מפיו של חוזה המדינה, בנימין זאב הרצל, שמקובל ואפילו נערץ על כולנו, והוא אמר: המשאב הזה, הקרקע, לעולם יישאר בידי העם, לבל יעשו בו יחידים כרצונם.

שלי יחימוביץ': תחשבו על העומק מאחורי האמירה הזאת.

שלי יחימוביץ': המשאב המתכלה הזה, הקרקע – אלה לא קווי סלולר, אלה לא דברים שהם בני-חלוף.

שלי יחימוביץ': זהו משאב שאי-אפשר לסחור ולספסר בו, כיוון שבשלב מסוים הוא פשוט ייגמר ואנחנו נישאר בלי מדינה ובלי קרקע.

שלי יחימוביץ': יש איזושהי אמת ציונית יותר מוצקה מהדבר הזה?

שלי יחימוביץ': יש אמיתות נוספות, כמובן, אבל הכלל הזה הוא יסוד מיסודות הציונות.

שלי יחימוביץ': והנה, מפלגת העבודה, ובראשה מי שהיום הוא יושב-ראש מפלגת העצמאות – בסוגריים אשאל: עצמאות ממה?

שלי יחימוביץ': עצמאות מערכים?

שלי יחימוביץ': עצמאות מאידיאולוגיה?

שלי יחימוביץ': עצמאות ממחויבות לבוחרים?

שלי יחימוביץ': עצמאות מלעמוד במילתך ובדבריך?

שלי יחימוביץ': זאת העצמאות?

שלי יחימוביץ': והנה, הוא שווה נפש לחלוטין לרפורמה הזאת ואף מצדד בה ומצביע בשבילה, לא פחות ולא יותר.

שלי יחימוביץ': הרפורמה הזאת טרם יושמה בפועל, אבל בעיני גם דברים שאינם מיושמים בגלל כשל ביצועי הם חשובים, וחשוב להצביע עליהם בגלל האידיאולוגיה שעמדה בבסיסם מלכתחילה, אותה אידיאולוגיה שהביאה את ראש הממשלה בנימין נתניהו, ביחד עם שותפו הנאמן יושב-ראש סיעת העצמאות – או שמא אומר "מסעדת העצמאות", או שמא אומר "סיעת אקירוב" – הם יחד הובילו את הפרטת קרקעות המדינה.

שלי יחימוביץ': ומה ניסינו אנחנו, חברי ואנוכי, לעשות?

שלי יחימוביץ': להציל במשהו את הקרקע של כולנו מפני אותה החלטה אומללה.

שלי יחימוביץ': החוק הזה הוא במסגרת פעולות ההצלה והחילוץ מנזקי – – –

נחמן שי: של פיקוד העורף.

שלי יחימוביץ': של פיקוד העורף – מנזקי הפרטת קרקעות המדינה, ובין היתר, הוא מנסה למנוע, באמצעים שונים, שמוסכמים פה על כל חלקי הבית – ולכן אני גם אבקש את מה שביקשו קודמי:

שלי יחימוביץ': לא להוסיף ולהכביד על החוק הזה כל אחד ממשאלות לבו וממשנתו האידיאולוגית כדי לא ליצור את אותה סתירה שאנחנו לא מעוניינים בה, בהסכימנו על חקיקה שהיא קונסנזואלית.

שלי יחימוביץ': אנחנו מבקשים שלא לאפשר לאדם מבחוץ, בין אם הוא גורם עוין על רקע לאומי ובין אם הוא גורם עוין על רקע עסקי, ומתייחס למדינת ישראל ולקרקעותיה כאל חנות צעצועים שהוא יכול לגרוף ממנה מדפים שלמים, מכל אותם גורמים אנחנו מנסים למנוע – או לפחות להגביל את צעדיהם בבואם לרכוש את אדמות המדינה, באמצעות מנגנון שהוא סביר, הוא מידתי, הוא עומד על כל הקשיים שבדרך, אבל הוא לא מאפשר לגורמים עוינים – בין אם פיננסיים ובין אם לאומיים – לבוא ולעשות "בוננזה" על הגב של אזרחי מדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יצחק וקנין: יעלה אחרון הדוברים, חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בזמן שהממשלה העלתה את החוק של הפרטת הקרקעות, נאמר במפורש שתהיה השלמה לחוק כי החוק פרוץ, והחשש הזה עלה בזמנו, שעלולים לבוא קרקעות ובתים לידי גורמים עוינים.

נסים זאב: ואנחנו רואים את זה הלכה למעשה כאשר אל-מצרי אומר בעזות מצח – מי שראה את הכתבה לפני כשבועיים – אומר:

נסים זאב: כן, אני בונה את השכונה הזאת כדי קודם כול למנוע מהיהודים להיכנס לשכונה הזאת וכדי לחלק את ירושלים, ואני לא רוצה לאפשר ליהודים מדרך רגל במקום הזה.

נסים זאב: במקביל, הווקף – פה, מתחת לאף שלנו – מכריז הכרזה ונותן פסק הלכה שכל מי שימכור בית ליהודי, דינו דין מוות, חייב מיתה.

נסים זאב: וכאשר יהודים מונעים – טוב, פה זה כבר בתוך המדינה שלנו – חוששים לבתיהם, לשלומם, בגלל התרבות המשותפת עם ערביי ארץ-ישראל, אז פה קמה צעקה ואומרים: יש פה גזענות.

נסים זאב: אני יודע שאלה שני נושאים שונים, אבל בהיבט שלי ובהסתכלות שלי, כאדם שרואה את שתי החזיתות האלה, אני חושב שיש משהו שמשיק ביניהם.

נסים זאב: זאת אומרת, מצד אחד אנחנו יודעים על מעשים בכל יום – סיפר לי לא מזמן אחד מהידידים שלי שמישהו מאבו-דאבי בא לקנות בית בעיר העתיקה, הוא ניסה לקנות את הבית בפי-שניים, אבל הוא לא בא ישיר, הוא שלח את השליח שלו.

נסים זאב: הם עושים את זה דרך שליחים, דרך חברות.

נסים זאב: ודב וייסגלס, שהיה היועץ של שרון בזמנו, הוא המתווך הגדול, אומר: אז מה יש, זה נושא כלכלי, זה סחר בקרקעות.

נסים זאב: רבותי, צריך להבין.

נסים זאב: יש כמה דרכים איך לכבוש את המדינה הזאת.

נסים זאב: אחת הדרכים לממש את זכות השיבה זה בכך שמביאים מיליונרים מסעודיה שמוכנים להשקיע פה מיליונים ומיליארדים רק כדי לרכוש בית אחרי בית, שכונה אחרי שכונה.

נסים זאב: ואם אנחנו לא נתעורר בזמן, אדוני היושב-ראש, ואנחנו נסתכל על זה שזה רק עניין של עסקה נדל"נית, משהו שקשור לעסקאות של ביזנס בלבד, אנחנו באמת נמצא את עצמנו פעם עירומים, כאשר הקרקעות, שלב אחרי שלב, יימסרו לגורמים עוינים.

נסים זאב: ואני רוצה לומר, כשאנחנו מדברים על גורמים עוינים צריך לקחת גם את הרשות הפלסטינית כרגע, מבחינתנו היא גורם עוין לא פחות מאשר סעודיה, ואל-מצרי, שהוא מהרשות הפלסטינית, מבחינתי הוא כמו איזה סעודי וכמו כל מדינת אויב אחרת, מכיוון שהוא גם מצהיר באופן הברור ביותר שזו דרכו, זו כוונתו, ואנחנו לא נלך עם הדמוקרטיה שלנו בצורה עיוורת.

נסים זאב: אני רק רוצה לומר – איפה כל יפי הנפש – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

נסים זאב: אני רק מסיים.

נסים זאב: – – וזכויות אדם, כאשר הווקף מודיע על פסק-דין מוות?

נסים זאב: למה הם לא מתעוררים?

נסים זאב: למה הם לא מוחים נגד זה?

נסים זאב: כנראה זה דבר שמקובל.

נסים זאב: מה שקשור בצד השני זה דבר שהוא מובן מאליו.

נסים זאב: כך צריך לעשות, פסקי ההלכה שם מובנים.

נסים זאב: אבל כאשר אנחנו קצת שומרים על הזכויות שלנו, אם זה בצפת ואם זה בערים אחרות, אז קם קול זעקה מרה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, תם הדיון.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק מקרקעי ישראל (תיקון מס' 3) (הגבלה על הקניה או העברה של זכויות במקרקעין לזרים), התשע"א–2011, של חבר הכנסת נחמן שי – קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: מי בעד, מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 16 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק מקרקעי ישראל (תיקון מס' 3) (הגבלה על הקניה או העברה של זכויות במקרקעין לזרים), התשע"א–2011, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יצחק וקנין: 16 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק נתקבלה ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להמשך הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/361).

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 47) (אתרים ותכנים פוגעניים באינטרנט), התשע"א–2011, של חבר הכנסת אלכס מילר – קריאה ראשונה.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שעולה היום להצבעה בקריאה ראשונה, אני חושב שהיא אחת מהצעות החוק החשובות שאני מקדם מאז שאני מכהן כחבר כנסת, כבר כנסת שנייה.

אלכס מילר: החוק התחיל בכנסת השבע-עשרה.

אלכס מילר: העניין הוא שהגענו למצב שיש שימוש מאוד רדיקלי באינטרנט כדי לפגוע בילדים, אם זה בצורה מקוונת, אם זה דרך מסרים שעוברים, מסרים פוגעניים.

אלכס מילר: אנחנו נחשפנו לעניין על-ידי אותם מחקרים שנעשו סביב המודעות של ההורים לשאלה איפה הילדים שלהם גולשים.

אלכס מילר: מאותם נתונים, אומנם הנתונים הם ישנים – הנתונים האלה עוד מתחילת הצעת החוק, מהכנסת השבע-עשרה, אבל הם חשפו עניין מאוד מעניין שרובם, משהו כמו 70% מההורים, לא מודעים לשאלה איפה הילדים שלהם גולשים.

אלכס מילר: הצעת החוק באה לפתור את העניין של המודעות, שבנוסף לכל מה שנעשה על-ידי ספקי אינטרנט, הם יהיו מחויבים לשלוח עלון מודפס לכל לקוח שמסביר על הסכנות של החשיפה של הילדים לאתרים פוגעניים.

אלכס מילר: בנוסף לכך, בדיונים בוועדת הכלכלה גם חשבנו שחוץ מעניין המודעות צריכים להיות גם פתרונות, ועל כך התווסף סעיף בחוק שמחייב את כל ספקי האינטרנט, על-פי בקשת הלקוח, לספק תוכנת סינון ללא תשלום לכל לקוח שמעוניין, ולבוא ולתת הגנה לילדים מפני אותם אתרים.

אלכס מילר: אני חושב שהצעת החוק הזאת היא הצעה חשובה שנותנת הגנה.

אלכס מילר: כמובן שזה צריך להיות בדרך של הסברה.

אלכס מילר: אותו הורה שלא יודע להשתמש באינטרנט, שאת רוב הזמן שלו מעביר בעבודה, כאשר הוא חוזר, כמובן שהדבר האחרון שהוא מחפש לעצמו זה לשבת ליד הילד ולראות איפה הוא גולש.

אלכס מילר: אותם ספקים יצטרכו לבוא ולתת גם סיוע טכני, מבחינת ההפעלה של אותה תוכנת סינון, ולהסביר ללקוח שמבקש איך בעצם אפשר למנוע ולהגן על ילדים – – –

יצחק וקנין: אתה יודע שתוכנות סינון קיימות.

יצחק וקנין: קיימות גם היום.

אלכס מילר: כן, היום זה קיים, אבל ספקים נותנים את זה בתשלום.

אלכס מילר: אם אתה היום רוצה לקחת את תוכנת הסינון, אתה צריך לשלם על זה.

אלכס מילר: תחשוב שיש לך שניים, שלושה מחשבים בבית, ועל כל מחשב לוקחים לך משהו כמו 10–15 שקל לחודש.

אלכס מילר: תחשוב שמשפחה שלא יכולה להרשות לעצמה, וזה הדבר האחרון שהיא מחפשת – להשקיע עוד בתוכנות ובדברים אחרים, כי הם בכלל לא מודעים לסכנה – – –

יצחק וקנין: היום זה מובנה בתוך – – –

אלכס מילר: לא, היום אם אתה רוצה אתה מרים טלפון לספק, אתה מבקש תוכנת הגנה, והוא מספק לך את זה בתשלום.

אלכס מילר: החוק קובע – – –

אורלי לוי אבקסיס: זו לא ברירת מחדל.

יצחק וקנין: לא, ברור.

יצחק וקנין: אצלנו זה קיים.

יצחק וקנין: יש לנו רשת מיוחדת שנותנת לנו את כל ההגנה הזאת.

יצחק וקנין: אתה לא יכול להיכנס לשום אתר.

יצחק וקנין: הציבור הדתי-חרדי כבר מזמן בתוך העסק הזה.

אלכס מילר: אז שוב – אדוני, אתה צריך להבין שכל העניין הזה – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – שהציבור שלך – – – את זה, מה שאומר שיכולים להפוך את זה – – –

יצחק וקנין: אין ספק שזה דבר טוב.

אלכס מילר: יש חשיבות רבה גם בהיבט של הסברה.

אלכס מילר: אנחנו היינו חשופים בזמן האחרון לתופעות מאוד מדאיגות שהשתמשו באינטרנט, השתמשו ברשתות חברתיות כדי לפגוע, אם זה פדופיליה, אם זה כל עניין החרמות.

אלכס מילר: רבותי, הכול עניין של חינוך, וגם ההורים צריכים להיות מודעים למה שקורה בעולם הווירטואלי.

אלכס מילר: אם יסבירו את זה בצורה נכונה וייתנו כלים, הם יוכלו להגן על הילדים.

אלכס מילר: אם נמשיך להתעלם מכל מה שקורה בעולם הזה, אז נהיה עדים לכל אותן תופעות שהיינו עדים להן בזמן האחרון.

אלכס מילר: היה שם גם איזה עניין שקשור גם לחברות הסלולר, שעדיין הפתרונות בכל מה שקשור למכשירי טלפון נמצאים בפיתוח טכנולוגי, אבל גם שם אנחנו יודעים שיש כבר פתרונות שמציעים, ואני מקווה שעד שנחוקק את החוק בקריאה שנייה ושלישית, גם במכשירים סלולריים תהיה אפשרות להורים להגן על הילדים בכל מה שקשור לעולם האינטרנט דרך המכשירים הסלולריים.

אלכס מילר: אני שוב רוצה להודות לאותם חברי כנסת שחתומים על הצעת החוק, שמקדמים אותה, ואני חושב שיש עניין ציבורי מאוד גדול שהצעת החוק הזאת תתקבל בקריאה שנייה ושלישית בצורה המהירה ביותר, כך שכמובן, ברגע שהחוק יעבור, תהיה הגנה הרבה יותר מהירה וטובה לילדים.

אלכס מילר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אלכס מילר.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו פותחים את הדיון בהצעת החוק.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יעקב כץ, כבודו מוותר על רשות הדיבור?

יעקב כץ: אורי גם צריך לדבר?

יצחק וקנין: כן.

יעקב כץ: אז אורי לפני.

יצחק וקנין: אין לי בעיה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורי אריאל, ואחריו – חבר הכנסת יעקב כץ.

יצחק וקנין: אחריו – אחרון הדוברים – – –

נסים זאב: – – –

יצחק וקנין: אני סגרתי את הרשימה.

נסים זאב: אני נרשמתי מראש על כל הסדר.

נסים זאב: אמרתי – – –

יצחק וקנין: אין דבר כזה.

אורי אריאל: מכובדי היושב-ראש, סלח לי שאני מתערב.

אורי אריאל: אני רוצה להציע שחבר הכנסת נסים זאב לשם שינוי יהיה אחרון.

אורי אריאל: אי-אפשר לשבור מסורת, אדוני היושב-ראש.

אורי אריאל: מסורת זה יותר מדין.

יצחק וקנין: השאלה שלי היא, האם אתה רוצה להיות האחרון, אחרי האחרון?

יצחק וקנין: או שהאחרון – – –

נסים זאב: אחרון – – – יותר מזה?

אורי אריאל: אני רוצה להסכים אתו, כי מנהג זה יותר מדין, ופה יש מנהג שנסים זאב חותם.

יצחק וקנין: קשה לשבור את החזקה – – – בכל מקרה, אחרון הדוברים – אריה אלדד, ואחריו, ואחריו – נסים זאב.

אורי אריאל: מפטיר.

אורי אריאל: מפטיר – נסים זאב.

אורי אריאל: מכובדי, מכובדי יושב-ראש הישיבה, השר לענייני דתות, הצעת החוק של חבר הכנסת מילר היא הצעה טובה מאוד.

אורי אריאל: היא עושה מעט סדר – זה לא מה שהיינו רוצים אולי כהורים, כמחוקקים, וכן הלאה, אבל היא עושה מעט סדר בג'ונגל שנקרא אינטרנט.

אורי אריאל: בג'ונגל הזה – לצערנו?

אורי אריאל: לא, לשמחתנו קודם כול – יש דברים מצוינים.

אורי אריאל: אפשר ללמוד, אפשר לקרוא, אפשר לעשות אלף ואחד דברים טובים.

אורי אריאל: אבל בג'ונגל יש גם חיות רעות, רעות מאוד, עד כדי כך שהן מביאות את האנשים להשתגע ואולי לעתים גם לדברים יותר חמורים.

אורי אריאל: היינו בסרט הזה, ראינו את המקרים, שמענו את הקולות.

אורי אריאל: לצערנו הרב הנגע הזה פשה במקומות רבים, והוא מביא אותנו או את ילדינו ואחרים למקומות ולמחוזות שלא היינו רוצים לראות אותם.

אורי אריאל: יש היום מסננים רבים – אינטרנט "רימון", אינטרנט כזה, כל מיני סוגים, שנותנים תשובה מסוימת, וטוב שבאו לעולם, אבל הם לא מספיקים, ולכן הצעת החוק הזאת היא ראויה, ויכול להיות שצריך, לקראת ההכנה לקריאה שנייה ושלישית, להחמיר בה.

אורי אריאל: אני מכיר את הוויכוח על זכויות האנשים שמותר להם כל דבר כל עוד הם לא פוגעים באחרים.

אורי אריאל: אני לא מסכים לזה.

אורי אריאל: אני חושב שזו טעות.

אורי אריאל: אסור לאנשים לפגוע בעצמם, קודם כול, ולכן צריך להגביל למשל את מכירת הסיגריות, חבר הכנסת רותם, וצריך להגביל את מהירות הנסיעה, וכו' וכו', כי יש לנו אחריות גם לדברים הכלליים.

אורי אריאל: נכון, לא בכל מחיר, ואנחנו לא כופים על אנשים פרטיים מה הם יעשו בכל רגע נתון, אבל זה לא מאפשר שהחברה תיתן כר חופשי לדברים נוראיים, איומים ונוראיים, שמסתובבים במקומותינו.

אורי אריאל: לכן, ככל שתביא להחמרה בעניין הזה, חבר הכנסת מילר, אני אברך אותך, ואני חושב שתקבל ברכה מהציבור הרחב ונביא קצת מזור מהמחלה הזאת שנקראת אינטרנט.

אורי אריאל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי אריאל.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יעקב כץ, ואחריו – חבר הכנסת אריה אלדד.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, כנסת נכבדה, אני רואה שבחוק מוצע לחייב את שר התקשורת לקבוע הוראות לעניין חובת ספק גישה לאינטרנט ליידע את לקוחותיו הקיימים על הסכנות שיש באינטרנט, וכולם האדירו ודיברו רבות.

יעקב כץ: אני רציתי לדבר על כך שצריך לסנן לא רק את האינטרנט, אלא גם את הרדיו.

יעקב כץ: ביום שישי הקשבתי לשלושה דיקטטורים שלא נבחרו ומנהלים את מדינת ישראל.

יעקב כץ: אחד זה משה נגבי, השנייה זו ענת דוידוב, עם חנן קריסטל.

יעקב כץ: דיברו בקשר לשר ליברמן, שר החוץ.

יעקב כץ: אומר שם האיש שלא נבחר אבל כבר 40 שנה מנהל את המדינה משה נגבי, שהוא נתן לווינשטיין – כך היה אפשר להבין מדבריו – הוא אמר: כבר נתַנו לך שנה להיכנס לתפקיד, עכשיו הגיע הזמן, וכדאי שעד סוף ינואר יוגש כתב-האישום נגד – במלים אחרות, כמו שמשה נגבי יודע לדבר על עריצות הרוב כשהרוב מחליט החלטות שהן טובות ליהודים, ועל שלטון החוק כשזה החלטות נגד חרדים, דתיים ומתנחלים.

יעקב כץ: 40 שנה איש שלא נבחר מנהל את מדינת ישראל, ואומר ליהודה וינשטיין ביום שישי: אוקיי, יהודה וינשטיין – וחנן קריסטל וענת דוידוב, עוד שני דיקטטורים שמנהלים את המדינה בלי שנבחרו, ששייכים אולי ל-1% מהעם – הם מודיעים: יש לך עד סוף ינואר להגיש את כתב-האישום, ואם לא תגיש את כתב-האישום עד סוף ינואר – כך אני הבנתי מהדברים שלהם.

יעקב כץ: זו הבנה שלי, אני אומר: זו הבנה שלי.

יעקב כץ: גם מה שאמרתי "דיקטטורים", בהבנה שלי דיקטטורים.

יעקב כץ: דיקטטורים שלא נבחרו.

יעקב כץ: אני לא יודע לאיזו מפלגה משה נגבי שייך, אבל כל יום אנחנו שומעים את דעותיו ואת הרצאותיו ואת החלטותיו, וגם את דעותיו לגבי בית-המשפט העליון, במידה שהוא לא פוסק כמוהו, וגם את דעותיו לגבי שר הפנים אם הוא לא פוסק כמוהו.

יעקב כץ: יש לו פסקי ההלכה שלו.

יעקב כץ: אבל לפי הבנתי מה שהוא אמר: יהודה וינשטיין, אם לא יוגש כתב-אישום נגד שר החוץ עד סוף ינואר, אנחנו כבר נדאג לטפל בך.

יעקב כץ: מי שישמע את זה, יום שישי, בין 12:00 ל-13:00.

יעקב כץ: כדאי לקחת מ"יפעת" את ההקלטה, איך משה נגבי מודיע במסר ברור ליועץ המשפטי לממשלה: נתנו לך זמן, עבר זמנך.

יעקב כץ: אז אני אומר: לא רק לסנן את האינטרנט.

יעקב כץ: אנחנו לא יכולים – אני אומר את זה בשם רוב תושבי מדינת ישראל: לא בחרנו בך, משה נגבי; לא בחרנו בך, ענת דוידוב; לא בחרנו בך, חנן קריסטל.

יעקב כץ: אתם לא המנהלים של המדינה, וכדאי שאולי תגישו את עצמכם לבחירה.

יעקב כץ: בטוח שרוב העם יגיד שהוא לא רוצה לשמוע אתכם.

יעקב כץ: אין לו כוח לשמוע אותך, הוא כבר שומע אותך 40 שנה, משה נגבי.

יעקב כץ: לא נבחרת.

יעקב כץ: את האימייל שלי אני רוצה לתת.

יעקב כץ: כי כיוון שהוא מנהל את המדינה, אני רוצה להביא אותו כנבחר ציבור, שמדינת ישראל תדע.

יעקב כץ: האימייל שלי, אני אומר את זה לתושבים, זה catzya@knesset.gov.il.

יעקב כץ: כל מי שיודע משהו על משה נגבי, איפה הוא גדל, איפה הוא למד, חוץ ממה שמופיע ב"ויקיפדיה", אני רוצה לקרוא פה כל שבוע מאמרים עליו, איפה הוא מופיע, היכן הוא נואם, מה דעותיו, איפה הוא שירת, באיזו סיירת הוא היה, על מי הוא הסתער, כמה יהודים הוא הציל.

יעקב כץ: הוא הלוא ציוני גדול, או פוסט-ציוני.

יעקב כץ: אני ממש מבקש לשלוח אלי ל-catzya@knesset.gov.il, ואני רוצה מדי שבוע, כיוון ששומעים אותו מהבוקר עד הערב, מה דעתו על עם ישראל, על עריצות הרוב על הדמוקרטיה.

יעקב כץ: הלוא הוא יודע איך מותר לגרש 10,000 יהודים, כי זה בניגוד לדמוקרטיה אם אתה לא מגרש אותם, כי זה החלטת הרוב; אבל אם מקבלים פה החלטה בכנסת שלא מוצאת חן בעיניו, הוא אומר: זה עריצות הרוב, זה דיקטטורה של הרוב.

יעקב כץ: יש לו על כל דבר מה לומר.

יעקב כץ: אני רוצה לקרוא כל שבוע משהו על משה נגבי, כדי שעם ישראל ידע מי זה הקיסר שלו, מי זה המנהיג שלו, מי מנהל לו את החיים.

יעקב כץ: אז גם על זה צריך סינון, לא רק על האינטרנט.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב כץ.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת אריה אלדד.

יצחק וקנין: אנחנו מפירים את התקנון הפעם לגבי נסים זאב, אבל אין לנו ברירה.

יעקב מרגי: עריצות הרוב.

יצחק וקנין: כן.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני קודם כול מברך על הצעת החוק.

נסים זאב: אבל כמה אנחנו יכולים להיות צבועים?

נסים זאב: כמה?

נסים זאב: כאילו הבעיה היא עכשיו האינטרנט.

נסים זאב: כאילו אין להם מתחרים.

נסים זאב: תגיד לי, היום ערוץ-2 לא הפך להיות אינטרנט כחול?

נסים זאב: איזה תוכניות מראים בערוץ-10?

נסים זאב: מה התחרות בין ערוץ-2 לערוץ-10?

נסים זאב: אז בוא אני אגיד לכם רק את התוכניות, תוכניות הזימה הידועות.

נסים זאב: "רוקדים עם כוכבים", "אמא מחליפה", מכירים להם בני-זוג – –

יעקב מרגי: מה אתה מפרסם?

אנסטסיה מיכאלי: אתה רואה את זה?

נסים זאב: – – "בקרוב אהבה".

נסים זאב: כל התוכניות הזנותיות שיכולות להיות בעולם, זה בערוץ-2.

נסים זאב: ואנחנו אומרים: הבעיה עכשיו באינטרנט.

מגלי והבה: חבר הכנסת זאב – – –

יצחק וקנין: לא להפריע לו.

נסים זאב: הבעיה שלנו זה האינטרנט.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מגלי, אל תפריע לו.

יעקב מרגי: תן לו לשאול.

יצחק וקנין: אני יודע מה אתה רוצה לשאול – אם הוא ראה את זה, מאיפה הוא יודע.

מגלי והבה: איך הוא ראה את זה.

יצחק וקנין: הוא לא ראה, אני מבטיח לך.

יצחק וקנין: אל תדאג.

יעקב מרגי: תענה להם, מאיפה אתה יודע.

יצחק וקנין: אל תדאג.

יצחק וקנין: האחרון שאני יכול לחשוד בו זה ידידי וחברי נסים זאב.

אלכס מילר: לחשוד – כאילו זה דבר כל כך נורא.

אלכס מילר: מה קרה?

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, ילדים מגיעים מבתי-הספר, הם כבר מסוממים.

נסים זאב: האינטרנט זה הרבה יותר גרוע היום, יותר קשה להוציא אותם.

נסים זאב: מסמים הרבה יותר קל להיגמל היום, אני אומר לך בכל הרצינות.

יצחק וקנין: אמת.

נסים זאב: מאלכוהול.

נסים זאב: יש היום ועדה מיוחדת, שאני הייתי יושב-ראש שלה שלוש שנים.

נסים זאב: ראיתי כמה נגמלו מסמים ומאלכוהול.

נסים זאב: ברוך השם.

נסים זאב: אבל באים אחר כך הרבה יותר צעירים, אבל לא נורא, העיקר שיש נגמלים.

נסים זאב: מהאינטרנט אין נגמלים, אין.

נסים זאב: פשוט.

נסים זאב: תיקח את זה באחוזים, אתה רואה רק עוד ועוד מתמכרים.

נסים זאב: אז איך אפשר להשאיר את כל הרעלים האלה?

נסים זאב: במדינות רבות בעולם סוגרים פשוט תחנות.

נסים זאב: תחנה מזוהמת – מסמנים אותה.

נסים זאב: אין דבר כזה: תהיה איזושהי בקרה, אנחנו נתריע על זה בצבע אדום או בצבע כחול, שמא חלילה וחס הילד יפתח.

נסים זאב: תאמינו לי, הוא מצפצף עלינו ועל החקיקה שלנו, וברגע שהוא יודע שיש שם צבע אדום, דווקא האדום הזה, כמו שמושכת המטפחת האדומה את השור, אתה יודע, המלחמה הזאת עם השוורים, אז כשהוא רואה את המטפחת האדומה הוא דווקא הולך לנגח יותר.

נסים זאב: ככה זה עם הילדים, ככל שאתה תגיד להם: הנה, פה יש משהו שמזוהה באדום – "הלעיטני נא מן האדם-האדם הזה", כך אמר עשו כשראה את האדום, רצה לאכול יותר.

נסים זאב: אמר: אני לא רוצה לאכול, אני רוצה שזה יהיה בהלעטה, במכה אחת, בבת אחת.

נסים זאב: הנה, אני פותח את הפה.

נסים זאב: אפילו ללעוס לא היה לו זמן.

נסים זאב: זה המצב.

נסים זאב: אז אנחנו רוצים לתקן.

נסים זאב: איך מתקנים?

אורלי לוי אבקסיס: איזה מזל.

אורלי לוי אבקסיס: אחרת יעקב לא היה מקבל את הבכורה.

נסים זאב: נכון.

נסים זאב: אז אנחנו רוצים שהבכורה הזאת, הברכה של הבכורה הזאת – "ויתן לך האלהים מטל השמים", "יעבדוך עמים" – כל הברכות האלה יתקיימו בנו.

נסים זאב: אבל זה תלוי בנו, האם אנחנו באמת הולכים בדרך ה'?

נסים זאב: אכפת לנו מעבודת ה'?

נסים זאב: למה שלא יראו, אדוני היושב-ראש, קצת ערכים, קצת מוסר, קצת תרבות יהודית?

נסים זאב: איזה מין תחרות בין הערוצים השונים, מי יותר יראה את התוכניות הצהובות יותר?

נסים זאב: למה?

נסים זאב: במה אנחנו מיוחדים כעם היהודי?

יצחק וקנין: חברי נסים, יש לנו איזו נחמה, שכתוב בנביא: עוד יבואו ימים אשר תאמר אין לי חפץ בהם, אשר לא יהיה רעב ללחם וצמא למים, כי אם לשמוע את דבר ה'.

ג'מאל זחאלקה: מה זה, פרשת השבוע?

יצחק וקנין: לא, אנחנו מגוונים קצת.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אמרו לי שהיום הנוער כולו רץ אחרי הספורט, כדורגל, כל היום כדורגל.

נסים זאב: הלוואי שזה היה כדורגל.

נסים זאב: מילא, כדורגל אין בזה, אולי, תוכניות של ניאוף וזימה.

נסים זאב: אבל כל התוכניות האחרות, המתחרות, של הערוצים השונים – אני רק אומר את הפסוק.

נסים זאב: אדוני הזכיר פסוק, אני אגיד: "ולא תתורו אחרי לבבכם ואחרי עיניכם אשר אתם זֹנים אחריהם".

נסים זאב: שם אומנם "זנות" זה היה עבודה זרה, אבל הזנות שלנו, בדור שלנו, זה עריות.

נסים זאב: וכדאי שאנחנו נעשה את הכול כדי שחלילה וחס הנוער שלנו לא ילך יותר מדי למטה.

נסים זאב: כפי שאני רוצה להזכיר לכולם, ה"פייסבוק" הזה, הבחור שהתאבד – גם על זה יש מגבלה.

נסים זאב: תדע לך, היום יש ויכוח גם בארצות-הברית אם לאפשר את זה לתלמידים.

נסים זאב: אני יודע שילדים מגיעים מבית-הספר, הם לא מפסיקים לרגע אחד עם ה"פייסבוק" הזה.

נסים זאב: הם פשוט מורעלים.

יצחק וקנין: אמת, אמת.

יצחק וקנין: אני שומע את זה מהרבה אנשים.

נסים זאב: אז מה?

נסים זאב: אז אנחנו רואים מה קורה עם הנוער שלנו.

נסים זאב: אז לא צריך לחשוש ולומר: אנחנו מדינה נאורה.

נסים זאב: נישאר נאורים, אבל לא נישאר עיוורים ונחשוב שאנחנו נאורים.

נסים זאב: זה הרבה יותר בעייתי.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אריה אלדד, אחרון הדוברים.

יצחק וקנין: אני אפשרתי לנסים זאב להמשיך מעבר לזמנו כיוון שחיכיתי שחבר הכנסת אלדד יחזור.

יצחק וקנין: הוא היה בשיחה אצל היושב-ראש.

אריה אלדד: תודה.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי נסים זאב, תודה במיוחד שהארכת בדיבור כדי שאני אוכל לומר כמה משפטים.

אריה אלדד: המצב הוא באמת בלתי נסבל, ואני לא בטוח שיש לנו נוסחאות פשוטות כדי להתגבר על הדבר הזה.

אריה אלדד: כל מי שנכנס אפילו לאתר החדשות הנייטרלי ביותר מכיר את המצב שקפצה עליו פרסומת שהוא לא יודע מאיפה היא באה ושהוא לא בטוח שהילדים שלו היו רוצים שהיא תהיה על המסך שלו כשהם נכנסים לחדר.

אריה אלדד: אבל לפני כשבועיים הובא לתשומת לבנו מקרה של אחד שתואר כפעיל ימין, שהעלה לרשת סרטון תועבה שבו הוא ממליץ לרצוח אחד מבכירי הפרקליטות.

אריה אלדד: למחרת הוא המליץ לרצוח את שר הביטחון, ובסוף הסרטון הוא אמר: בעצם לא התכוונתי, זה היה רק כדי להראות עד כמה המצב הוא בלתי נסבל.

אריה אלדד: לפני שנה ומשהו מישהו העלה – מישהו שלא הסתתר מאחורי איזה IP נעלם, אלא חתם בשמו ויש לו תואר באחד מהאתרים המוכרים – כתב עלי, לא פחות, או יותר, שהוא מתלבט אם לגרור אותי לקבר רבין ולירות בי בראש לעיני ילדי או סתם להרוג אותי בלי טקס מיוחד.

אריה אלדד: עכשיו, התיאור היה פלסטי לחלוטין.

אריה אלדד: לא ידוע לי שהאיש נעצר, לא ידוע לי שאיזו – – –

קריאה: – – –

אריה אלדד: אחד, עורך משנה באתר אינטרנט מוכר וידוע.

אריה אלדד: ההפקרות המתחוללת ברשת בהיעדר כל פיקוח, אם היא לא תיגמר יום אחד במעשה רצח פשוט ומפורש – ואני מברך על כך שעצרו את זה שהעלה את סרטון ההסתה, אני רק מציע שכך ייעשה לגבי כל מי שעושה דברים מסוג זה.

אריה אלדד: אם זה לא ייעצר באיזו דרך, אנחנו בסוף, לאחר שיקרה אסון, נבוא ונשאל את עצמנו מה לעשות עכשיו.

אריה אלדד: אני בטוח שאפשר להקים צוות חשיבה מסודר של אנשים שיודעים גם משפט וגם תקשורת שידעו לבלום תכנים מהסוג הזה.

אריה אלדד: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אריה אלדד.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הסתיימה רשימת הדוברים.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק התקשורת (בזק ושירותים) (תיקון מס' 47) (אתרים ותכנים פוגעניים באינטרנט), התשע"א–2011, של חבר הכנסת אלכס מילר, קריאה ראשונה – הצבעה, רבותי.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק התקשורת (בזק ושירותים) (תיקון מס' 47) (אתרים ותכנים פוגעניים באינטרנט), התשע"א–2011, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יצחק וקנין: 14 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק תועבר להכנתה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת הכלכלה של הכנסת.

יצחק וקנין: ["דברי הכנסת", חוברת י"ד, עמ' 16070.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: הצעת חוק שירות הקבע בצבא-הגנה לישראל (גמלאות) (תיקון מס' 25) (אי-תחולה על זכאים לגמלה העובדים בתעשיות ביטחוניות ממשלתיות), התשע"א–2011, של חבר הכנסת עתניאל שנלר וחיים כץ, קריאה ראשונה – רבותי, הצבעה בלבד.

יצחק וקנין: כבר היה דיון בהצעה, ואנחנו מצביעים על ההצעה.

יצחק וקנין: מי בעד ההצעה?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 12 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות הקבע בצבא-הגנה לישראל (גמלאות) (תיקון מס' 25) (אי-תחולה על זכאים לגמלה העובדים בתעשיות ביטחוניות ממשלתיות), התשע"א–2011, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יצחק וקנין: 12 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק תועבר להמשך הכנתה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יצחק וקנין: תקציב המשרד לשירותי דת

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: הנושא הבא – הצעות דחופות לסדר-היום מס' 4746, 4763 ו-4777, בנושא: תקציב המשרד לשירותי דת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מגלי והבה – ראשון הדוברים.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת משה גפני.

יצחק וקנין: ישיב על ההצעות השר לשירותי דת, השר יעקב מרגי.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, אדוני שר הדתות, חברי חברי הכנסת, את האמת, חשבתי להעלות את ההצעה לסדר-היום ממניע אחד ויחיד.

מגלי והבה: אני יודע כמה נלחמו השר לענייני דתות ואחרים לבנות את המשרד הזה ולתת לכל המגזרים שסבלו.

מגלי והבה: קודם כול היה ביטול של המשרד הזה, ואחר כך בנו אותו מחדש, ולכל המשרדים האלה שחידשו אותם, הוקצב תקציב.

מגלי והבה: כשאני רואה את הנתונים, אדוני היושב-ראש, של 279 מיליון שקלים ל-2010, ובשנת 2011 עולה ל-337 מיליון שקלים, אנחנו רואים את ההפרש הגדול; והנושא הזה של המועצות הדתיות, מ-25 מיליון שקלים ל-175 מיליון שקלים למבני דת ולדברים אחרים – אני לא יודע, כשאנחנו רואים את התקציב הזה – – –

יעקב מרגי: על מה הסתמכת?

מגלי והבה: על הנתונים של העיתון.

יעקב מרגי: "כלכליסט".

מגלי והבה: "כלכליסט".

מגלי והבה: בסדר, אני רק מנסה להגיד לך, אדוני, שלצערי הרב, אפילו בנושא הזה, שאמורים להיות בו צדק ושוויון, התקציב לנושאי דת למגזר הדרוזי – 2.5 מיליון שקלים, וזה צריך לממן את מבני הדת, זה צריך לממן את שירותי הדת, זה צריך לממן את כל הנושאים שציינתי, שכבר מובן מאליו, ואנחנו לא שם.

מגלי והבה: זה מביא אותי בכלל לדיון על התקציב.

מגלי והבה: אנחנו כל הזמן, במקום שנקבל את התקציבים שמגיעים לנו, הממשלה מתחמקת ולא נותנת מה שמגיע, למרות שאנחנו התרענו על כך בדיונים על התקציב, אדוני, גם בוועדת הכספים, גם כאן במליאה.

מגלי והבה: אנחנו מוצאים שמישהו מנסה לשכוח אותנו, מישהו מנסה לא לטפל בנו.

מגלי והבה: לכן התפלאתי – אני מניח שהשר ישכיל אותנו בתקציב – לא יכול להיות שאפליה ופערים, בצורה כזאת, של ממשלה שמתייחסת לאזרחים שלה באיפה ואיפה, שלא לדבר על כך שאנחנו נלחמים על תקציבים שהם בבסיס התקציב והם לא קיימים.

מגלי והבה: אנחנו יודעים, דרך אגב, איזה הבטחות אנחנו מקבלים – הבטחות שאין להן כיסוי, שנוגעות לחברה הישראלית והן נוגעות בכלל.

מגלי והבה: אנחנו ראינו ושמענו את ראש הממשלה מבטיח 600 מיליון שקלים לכבאים, ואנחנו ראינו את ההבטחה של ראש הממשלה, 800 מיליון שקלים לשלטון המקומי.

מגלי והבה: הכול, עוד הבטחות ועוד הבטחות – כל זה בשביל לשמור את הקואליציה הזאת שלו.

יעקב מרגי: שנתפצל, אתה אומר?

מגלי והבה: אני לא יודע.

מגלי והבה: זה מביא אותנו – דרך אגב, אדוני שר הדתות, אתה צריך להיות חמישה מנדטים או חמישה חברי מפלגה בשביל לקבל ארבעה שרים בכירים ואחד יושב-ראש ועדה.

יעקב מרגי: – – –

מגלי והבה: יכול להיות שש"ס, זו ההזדמנות.

מגלי והבה: אולי תרכיבו ממשלה לבד, כי זו בדיוק ההתנהגות שמשדרת לא מינהל תקין ולא שלטון תקין, אלא שלטון שמנצל את התקציבים לא לכיוונים הנכונים, לא בשוויון המצופה, שכל אזרח ואזרח צריך לקבל אותו.

מגלי והבה: כל הכסף מועבר בצורת המלה היפה "חאוות".

מגלי והבה: כשאתה משלם "חאווה" יש לך הרבה לויאליות.

מגלי והבה: ולכן, אני אומר שאם לא יהיה שוויון בתקציבים ואם לא יהיה שוויון לכולם, אז ממשלה כזאת צריכה לעבור מהר מן העולם.

מגלי והבה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לסגן יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת מגלי והבה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת גפני – איננו.

יצחק וקנין: ישיב למציע של ההצעה השר לשירותי הדת, השר יעקב מרגי.

יצחק וקנין: מייד כבודו יצטרך לענות על ההצעה לסדר-היום.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר להגנת הסביבה, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת המציע, אני מתכבד להשיב על הצעה דחופה לסדר-היום בנושא: תקציב המשרד לשירותי דת, המסתמכת על כתבה בעיתון "כלכליסט", עיתון מכובד, שבחר להציג אחוזים על פני מספרים ועובדות.

יעקב מרגי: ולא פלא שלא טרח לבדוק את העובדות, ולא טרח לבקש את תגובת המשרד לשירותי הדת.

יעקב מרגי: אין מה להסתיר, תקציב המדינה מפורסם.

יעקב מרגי: אפשר לראות זאת בספר התקציב, אפשר גם לראות באתרי האינטרנט של המשרדים.

יעקב מרגי: בכתבה הוא מציין שהמשרד לשירותי הדת הוא המשרד היחיד שעלה ועודכן ב-34%.

יעקב מרגי: לטובת הצופים בבית, ולעשות צדק עם הפרוטוקול, אני מתכבד להביא את העובדות כפי שהן.

יעקב מרגי: בסיס התקציב של המשרד לשירותי הדת לשנת 2011 הוא 373 מיליון שקל, לעומת 480 מיליון שקל בשנת 2010.

יעקב מרגי: 480 מיליון זה הבסיס על שינוייו במשך השנה.

יעקב מרגי: אני חייב לציין ולהסביר ששנים, מסורתית, תקציב המשרד לשירותי הדת היה בנוי בצורה מעוותת.

יעקב מרגי: יש בסיס תקציב, וכל השנה אתה רב עם האוצר, מחזיר.

יעקב מרגי: הרי התקציבים קשיחים, הרוב של תקציב משרד הדתות הוא קשיח.

יעקב מרגי: אתה כל פעם מקבל השלמות לתקציבים קשיחים, אז זה נקרא "על שינוייו".

יעקב מרגי: ב-2010, אם כבר רוצים להציג, היה צריך להציג ירידה.

יעקב מרגי: ב-2010 זה היה 480 מיליון שקל, על שינוייו.

יעקב מרגי: בבסיס התקציב ל-2011 – 373.

יעקב מרגי: אני רוצה להמשיך, לטובת הצדק, גם עם המשרד, גם עם חבר הכנסת המציע והפרוטוקול.

יעקב מרגי: רבותי, כפי שאמרתי, תקציב המשרד צבוע לשכר עובדים ומשרתים בקודש ברחבי הארץ, וגם שם, כפי שאישר הממונה על השכר באוצר, סולם השכר של עובדי המועצות הדתיות הינו בתחתית סולם השכר של כל המגזר הציבורי.

יעקב מרגי: זו עובדה שאני חייב לציין אותה.

יעקב מרגי: רובם של עובדי המועצות הדתיות, יש להם שורה בתלוש – תוספת על-פי חוק, שזה השלמת שכר מינימום.

יעקב מרגי: מה שכן – יש סעיפים שגדלו, ואני אציין אותם.

יעקב מרגי: ישנו גידול של 9 מיליון שקל בלבד בסעיף תקציב המועצות הדתיות בארץ, שבא לשפות את המועצות הדתיות בעלויות השכר בגין הסכמי השכר האחרונים שנחתמו במשק.

יעקב מרגי: ישנו סעיף נוסף שגדל ב-1.5 מיליון ש"ח, ואני גאה בו.

יעקב מרגי: חברך לסיעה, חבר הכנסת שלמה מולה, כל הזמן מתיימר להציג את עצמו כדואג לעדה האתיופית.

יעקב מרגי: יש 1.5 מיליון ש"ח גידול בתקציב הקייסים של העדה האתיופית, וגם שם זה קשיח.

יעקב מרגי: והמשרד, משרד האוצר, הפעם עשה צדק ותקצב את זה באופן ריאלי, ולא כמו כל שנה – לבקש עוד תוספת ועוד תוספת.

יעקב מרגי: ישנו סעיף נוסף שגדל, והוא תקציב הקמת עירובים.

יעקב מרגי: לטובת הפרוטוקול, כפי שאמרתי, מדוע גדל סעיף עירובים ב-3 מיליון שקל?

יעקב מרגי: ואני רוצה לומר פה לחברי הכנסת: ברוך השם, ברחבי הארץ יש בנייה.

יעקב מרגי: לעומת ההקפאה אצלכם ביש"ע, אצלנו ביש"ע, ברחבי הארץ יש בנייה, הרחבות קהילתיות.

יעקב מרגי: איפה?

יעקב מרגי: דוגמה: קיבוץ בית-השיטה, אשדות-יעקב, שדה-נחום, בית-קשת – קיבוצים של התנועה הקיבוצית ומושבים של תנועות המושבים השונות.

יעקב מרגי: ולקיבוצים האלה ולמושבים מגיעים – לא חרדים, לא דתיים עם כיפות, לא שחורות ולא סרוגות.

יעקב מרגי: מגיעים כאלה עם כיפות שקופות, שומרי מסורת.

יעקב מרגי: לא רואים עליהם כיפה, אבל הם חפצים בבית-כנסת, חפצים בעירוב, חפצים במקווה, ולכן יש דרישות.

יעקב מרגי: המשרד לא מחפש למי לתת, יש בקשות של היישובים האלה, היישובים החילוניים, לעירוב ולבית-כנסת ולמקווה.

יעקב מרגי: במסגרת שיפור השירות לאזרח ישנם מיזמים שונים, שמופעלים במשרד לטובת שיפור השירות לאזרח, בשווי של 5 מיליון שקל – תוכנות מחשב עד הקצה, עד לאזרח, אחידות השירות, אתרי אינטרנט במועצות הדתיות ובמשרד.

יעקב מרגי: כמו כן, בבסיס התקציב יש תקצוב חד-פעמי של 20 מיליון שקל לטובת התחלת פיתוח בית-העלמין האזורי בברקת.

יעקב מרגי: בפיתוח מבני דת – סעיף נוסף – יש 14 מיליון שקל מזומן בגין הרשאה להתחייב משנים קודמות, ועוד 65 מיליון שקל בהרשאה להתחייב, הרשאה חדשה.

יעקב מרגי: לסכום זה – חבר הכנסת אורי אריאל וכצל'ה, חשוב שתדעו: הסכומים האלה שציינתי בפיתוח מבני דת מגיעים, לצערי הרב, רק אחרי הסכמים קואליציוניים.

יעקב מרגי: בבסיס התקציב של המשרד לשירותי דת – – –

אורי אריאל: השר, זה חל נניח גם על שכונת חומת-שמואל?

יעקב מרגי: אני אענה לך על מה זה חל, אני אומר לך.

יעקב מרגי: בתקציב המשרד, בבסיס התקציב, לכל פיתוח מבני דת של כל הארץ: בתי-כנסת, מקוואות.

יעקב מרגי: שמע, מגלי, חשוב שתדע.

יעקב מרגי: אנשים לא יודעים.

יעקב מרגי: יש כמה – כמה הסכומים לפיתוח?

אורי אריאל: 20 מיליון.

יעקב מרגי: 5 מיליון שקל בבסיס התקציב.

יעקב מרגי: אז תגיד לי: מאיפה אתה עושה את כל המהפכה הזו בארץ?

יעקב מרגי: אלה אותם כספים שאנחנו משיגים לאחר משא-ומתן קואליציוני, דיונים על התקציב, אותם כספים שמביאים לנו את התארים השונים והמשונים שאנחנו זוכים להם: סחטנים, קואליציוניים.

קריאה: צדיקים.

יעקב מרגי: ואמרתי לראשי המועצות האזוריות מהקיבוצים ומהמושבים; אמרתי לו: תגיד לי, אתה יודע מאיפה הבאתי לך את המקווה הזה?

יעקב מרגי: הוא אומר לי: מאיפה?

יעקב מרגי: מהכספים של הסחטנים, אני אומר לו.

יעקב מרגי: הוא אומר לי: למה אתם לא מסבירים את זה בציבור?

יעקב מרגי: אז אני אומר: זה אות קלון על מצחן של ממשלות העבר והממשלה הנוכחית גם כן, שבבסיס תקציב של המשרד לשירותי הדת, ולא רק של המשרד לשירותי הדת; אני חושב שבשום משרד ממשלתי במדינה אין בבסיס התקציב בניית מבני דת.

יעקב מרגי: אין, מגלי.

יעקב מרגי: במדינה היהודית האחת והיחידה אין תקציב.

יעקב מרגי: אלא, כשאתה צריך לשבת עם האוצר במשא-ומתן קואליציוני, אתה צריך לשבת אתו בדיוני תקציב, ולהגיד לו: שמע, אני לא מצביע, כי הארץ נבנית, שכונות נבנות, יישובים מתרחבים, אין מקוואות ואין בתי-כנסת.

יעקב מרגי: ועכשיו לעניין שציינת, ובצדק – אתה חייב גם לדאוג, והמדינה חייבת לדאוג גם לשירותי הדת של העדות השונות והדתות השונות.

יעקב מרגי: אומנם יש עדיין מי שקורא למשרד שאני עומד בראשו "משרד הדתות", אבל זה לא נכון.

יעקב מרגי: אנחנו המשרד לשירותי הדת.

יעקב מרגי: המחלקה לעדות שונות, דתות שונות, נמצאת במשרד הפנים.

יעקב מרגי: בימים אלה מתגבשת הצעת מחליטים, בתיאום משרד הפנים ומשרד שירותי הדת, להעביר את המחלקה הזאת למשרד שלנו, כדי – רבותי, ותאמינו לי, אני יודע שזו מטלה לא קלה, וכבדה, וצריך להשקיע שם הרבה עבודה, אבל אני יודע שהנושא הזה קצת הוזנח.

יעקב מרגי: ואני לוקח את זה על מנת – אני מקווה שייתנו לנו את הכלים.

יעקב מרגי: לכן, אני לא אקבל את זה עד שייתנו לנו את כל הכלים והתקציבים הייעודיים, על מנת שגם במגזר הלא-יהודי יינתנו שירותי דת ברמה גבוהה.

יעקב מרגי: אנחנו לא מסכימים ולא נסכים שגורמים אחרים יסייעו למי שרוצה לקבל שירותי דת בעדות הלא-יהודיות.

יעקב מרגי: ואני שמח, אומנם הכתבה הזו נולדה בחטא, כוונתו היתה, איך אומרים שם?

יעקב מרגי: רצה לקלל, נמצא מברך.

יעקב מרגי: הוא כתב כתבה שכביכול הנה המשרד לשירותי דת הוא היחיד שגדל, אבל ניתנה לי ההזדמנות פה להציג את האמת לאמיתה.

יעקב מרגי: הלוואי שהייתי יכול להתהדר באחוזים כאלה גבוהים.

יעקב מרגי: תודה.

יצחק וקנין: כן, אדוני השר, מה מציע?

יצחק וקנין: מסתפק בתשובה?

יעקב מרגי: נראה לי שלהסתפק.

יצחק וקנין: אדוני מסתפק בתשובה?

מגלי והבה: אולי נעביר לדיון – לחזק את הבקשה שלך – – – כי אין לנו תקציבים.

מגלי והבה: אולי בזה נחזק – – –

יעקב מרגי: מה אני יכול להציע?

יצחק וקנין: אתה יכול – ועדה.

יצחק וקנין: ואם הוא יסכים לוועדה – – –

מגלי והבה: כן.

מגלי והבה: ועדה, ועדה.

יצחק וקנין: אוקיי, גם השר מסכים.

יעקב מרגי: ועדת הפנים.

מגלי והבה: ועדת הפנים ו– – –

יצחק וקנין: אוקיי, גם השר מסכים וגם המציע מסכים שזה יעבור לוועדה.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו מצביעים.

יצחק וקנין: מי שבעד זה ועדה, מי שנגד זה הסרה.

יצחק וקנין: מי בעד, רבותי?

יצחק וקנין: מי נגד?

קריאה: איזו ועדה?

קריאה: ועדת הפנים.

יצחק וקנין: ועדת הפנים והגנת הסביבה.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יצחק וקנין: בעד – 8, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, ההצעה לסדר-היום תועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה לדיון.

יצחק וקנין: המשך מאסרו של יהונתן פולארד

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: הנושא האחרון, הצעה רגילה לסדר-היום מס' 4532: המשך מאסרו של יהונתן פולארד, של חבר הכנסת אורי אריאל.

יצחק וקנין: ישיב על ההצעה השר גלעד ארדן בשם הממשלה.

אורי אריאל: אדוני היושב בראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, אדבר מאוד בקצרה, מה שיקל אולי עליכם.

אורי אריאל: האזרח הישראלי יונתן פולארד יושב 25 שנים בכלא האמריקני בתנאים שבשנים מסוימות היו תנאים קשים ביותר שקשה להעלות אותם על הדעת.

אורי אריאל: בשנים האחרונות קצת יותר קל, אבל 25 שנים בכלא ללא חופשות, ללא קציבת זמן – כלומר אין תאריך שחרור – זה יכול להימשך מבחינת האמריקנים עד שהוא יימק בכלא, חס וחלילה.

אורי אריאל: מדינת ישראל עשתה דברים מסוימים.

אורי אריאל: בזמן האחרון ראש הממשלה, מר נתניהו, עשה את הדבר שאנחנו, שדולת פולארד בכנסת, שיש לי הכבוד והאחריות לעמוד בראשה – נענה לפנייתנו ולפניית משפחת פולארד והוציא מכתב לנשיא ארצות-הברית, מר אובמה, שיחון את אחינו יונתן.

אורי אריאל: אנחנו, כמדינה, לא עשינו מספיק.

אורי אריאל: יש לזה הרבה תירוצים.

אורי אריאל: אף אחד מהם לא עומד במבחן.

אורי אריאל: ממשלות ישראל לדורותיהן לא עשו די.

אורי אריאל: מי שעשה יותר מכולם, ואני רוצה לציין את זה, זה מר נתניהו בכהונתו הראשונה כראש ממשלה.

אורי אריאל: אז הוא הכיר ביונתן פולארד כאזרח ישראלי וכמרגל ישראלי.

אורי אריאל: פעמים ראשי הממשלות העלו בשיחותיהם הסגורות עם נשיאי ארצות-הברית לדורותיהם את הדרישה לשחררו, והדברים נעשו ללא פרוטוקול, ללא מכתב מחייב וללא שום דבר רשמי, שלא לדבר על כך שנשיאי ישראל לא התערבו בנושא הזה, וגם להם היה תירוץ שהנושא, התיק זה, הוא בידי ראש הממשלה בלבד והם לא מתערבים.

אורי אריאל: בסך הכול, בעיני, זה תירוץ עלוב מאוד, חלש מאוד, כאשר מדברים על כך שישראל ערבים זה לזה, ויושב בכלא אזרח ישראלי שניתן לשחררו, שלא כמו חלק מהנעדרים והשבויים, שאנחנו לא יודעים את מקום הימצאם ולא יודעים איך לשחררם.

אורי אריאל: בעת האחרונה, מעבר לתפילות הרבות שעם ישראל נושא כל השנים הללו – ואכן, יש מקום להמשיך בתפילה הזאת – לפני כשבועיים ראש הממשלה פנה במכתב רשמי אל נשיא ארצות-הברית, מה שהיה הכרחי ומתבקש, כי האמריקנים על פניות שונות אליהם ענו בתירוץ הפשוט שמדינת ישראל – ראש ממשלתה לא פנה באופן רשמי.

אורי אריאל: גם אם העלה את זה בהזדמנויות שונות בשיחות, אין פנייה רשמית של ראש הממשלה.

אורי אריאל: הדבר הזה תוקן.

אורי אריאל: מכובדי השר, אני רוצה לסיים בדבר אחד, ואם תוכל, תעביר אותו גם לראש ממשלתנו.

אורי אריאל: אינני רואה טעם שכרגע, במצב העניינים הזה, מדינת ישראל, כמדינה, היא שתוביל את המאבק.

אורי אריאל: אני חושב שכרגע המאבק צריך לעבור לזירה האמריקנית, לאזרחי ארצות-הברית.

אורי אריאל: ישראל לא פטורה מהעניין, אבל היא לא צריכה להוביל אותו.

אורי אריאל: אני חושב שיש פה בעיה של אזרחי ארצות-הברית עם הנשיא שלהם, שלא נותן חנינה לאזרח אמריקני שיושב בכלא 25 שנים, זמן רב מכל מרגל אחר, כולל כאלה שעשו נזקים לארצות-הברית בצורה הרבה יותר גדולה.

אורי אריאל: את הדברים האלה לא אני אומר, אלא אומרים אנשים מכובדים מהק האמריקנית, אזרחי ארצות-הברית, כמו ג'ורג' שולץ, שהיה שר החוץ בזמנו, בזמן שעצרו את יונתן פולארד.

אורי אריאל: אומר את קורבּ, שהיה סגן מזכיר שר ההגנה ויינברגר, שהגיש את התצהיר שבגללו כנראה פולארד יושב כל כך הרבה שנים.

אורי אריאל: אמר את זה ראש ה-CIA, ורבים וטובים אומרים את זה עכשיו באופן פשוט, שהבעיה היא שארצות-הברית, בנושא של יונתן פולארד איננה מכבדת את זכויות האזרח והפרט בארצות-הברית.

אורי אריאל: אני חושב שאכן הבעיה מונחת בעיקר לפתחם, ואני נושא תפילה יחד עם כל עם ישראל לשחרורו המהיר של אחינו, של יונתן פולארד, ושיגיע במהרה בימינו לירושלים.

אורי אריאל: אמן.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי אריאל, שמעלה נושא מאוד מאוד חשוב וכאוב.

יצחק וקנין: ישיב השר גלעד ארדן.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בהחלט, חבר הכנסת אריאל, יש לומר לזכותו ולשבחו שהפעילות שלו למען קידום שחרורו של יונתן פולארד היא פעילות שנמשכת שנים רבות ללא הפסקה.

גלעד ארדן: גם אני כיהנתי בעבר כיושב-ראש משותף של השדולה למען קידום שחרורו של יונתן פולארד, והשתתפנו בהפגנות מול הקונסוליה האמריקנית ובצעדה, ואני גם ביקרתי את יונתן בכלאו, ובהחלט יחד עם רבים בעם ישראל נחמץ לבנו כשראינו את מצבו של יונתן.

גלעד ארדן: זה נכון ששנים רבות, עם כל המורכבות של היחסים בין מדינה כמו מדינת ישראל, שפעמים רבות מבקשת בקשות מארצות-הברית – הרי פעמים רבות גם ארצות-הברית מבקשת בקשות ממדינת ישראל.

גלעד ארדן: אין ספק שראשי ממשלות בעבר – אמרתי את זה אז, ולכן אני אומר זאת גם היום – לטעמי היו יכולים לפעול הרבה יותר בנחרצות או לנצל הזדמנויות של בקשות של ארצות-הברית מישראל כדי לבקש בצורה חדה וברורה את שחרורו של יונתן.

גלעד ארדן: אם בעבר היו כאלה שניסו לשים ערפל או להציג את פעילותו, את שליחותו, למען כולנו, למען ביטחונה של מדינת ישראל, ניסו להציב עליה סימני שאלה, אני חושב שסימני השאלה הבזויים הללו התפוגגו במהלך השנים, והיום עם ישראל יודע בבירור, כולו מקצה לקצה, חוץ מאלו שלא בטוח שכל כך אוהבים את מדינת ישראל או שיש להם תפיסות עולם מאוד מוזרות בעיני, רוב הציבור אם לא כולו מבינים שיונתן פולארד פעל בשליחותנו, למעננו, למען ביטחוננו, למען אזרחי מדינת ישראל וביטחונה, ועשה זאת, כפי שאמר זאת חבר הכנסת אריאל, בטח בלי שום רצון – וגם לא בטוח שבכלל נוצרה איזו פגיעה – לפגוע בביטחונה של ארצות-הברית, אלא רק לחזק את ביטחונה של מדינת ישראל.

גלעד ארדן: לכן, ראשי הממשלות, שהיו במצב מורכב, דגלו הרבה פעמים – פרט לבנימין נתניהו בכהונתו הקודמת – במדיניות שהם קראו לה "הפעילות השקטה", ותמיד אמרו לנו שהפעילות הפומבית עלולה לפגוע במאמצים לקידום שחרורו.

גלעד ארדן: טוב, אז את זה אפשר לומר שנה, שנתיים, שמונה ועשר שנים.

גלעד ארדן: אחרי שהבן-אדם יושב למעלה מ-20 שנה, איך אפשר להזיק לשחרורו?

גלעד ארדן: יותר גרוע מזה פשוט כבר לא יכול להיות.

גלעד ארדן: זה מצער שבאמת נאלצנו לחכות כל כך הרבה שנים.

גלעד ארדן: אבל עדיין הציפייה לראות את יונתן כאן חופשי במדינת ישראל היא ציפייה אדירה.

גלעד ארדן: אני, כמו יתר חברי הכנסת, שמחתי שראש הממשלה החליט שלא להסתפק בהעלאת הנושא בפגישות, שהן כמובן פגישות בדרך כלל בארבע, שש או שמונה עיניים, אבל הציבור לא חשוף להן – לא במדינת ישראל וגם לא הציבור בארצות-הברית, שאני בטוח שגם בו יש מיליונים רבים שמבינים, בין אם ברמה ההומנית, בין אם ברמה המוסרית ובין אם ברמה המשפטית, שלא יעלה על הדעת שאחרי כל כך הרבה שנים יונתן ימשיך להינמק בכלא "באטנר" בארצות-הברית.

גלעד ארדן: לכן, ראש הממשלה חתם על מכתב.

גלעד ארדן: המכתב לא ארוך, אבל אני חושב שהוא מתמצת את התחושות של כולנו.

גלעד ארדן: אני אחזור על המכתב בקצרה: "כבוד הנשיא, בשם העם בישראל, אני פונה אליך בבקשת חנינה עבור יונתן פולארד.

גלעד ארדן: בזמן מעצרו פעל יונתן כסוכן של ממשלת ישראל.

גלעד ארדן: אף-על-פי שישראל בשום אופן לא כיוונה את מאמציה המודיעיניים נגד ארצות-הברית, היא פעלה באופן שגוי ובלתי מקובל לחלוטין.

גלעד ארדן: הן מר פולארד והן ממשלות ישראל הביעו פעמים רבות בעבר חרטה על פעולות אלה, וישראל תמשיך לדבוק בהתחייבותה שמעשים כאלה לא יישנו לעולם.

גלעד ארדן: "כפי שאתה יודע, אדוני הנשיא, העליתי את עניין שחרורו של יונתן פולארד פעמים רבות בדיוני עם ממשלך ועם ממשלים קודמים.

גלעד ארדן: שורה של ראשי ממשלה ונשיאים ישראלים ביקשו אף הם מקודמיך לתת חנינה עבור מר פולארד.

גלעד ארדן: לאור העובדה שיונתן פולארד נמצא בכלא כבר 25 שנה, אני סבור שבקשת חנינה חדשה היא ראויה בהחלט.

גלעד ארדן: אני יודע שפקידים אמריקנים בכירים לשעבר, שבקיאים בנושא, שותפים להשקפה הזו, כמו גם חברי קונגרס רבים.

גלעד ארדן: "למיטב הבנתנו, יונתן פולארד ריצה עונש ארוך יותר מכל אדם אחר שהורשע בעבירות דומות, ואף יותר מתקופת המאסר שדרשה התביעה במסגרת הסדר הטיעון שלו.

גלעד ארדן: יונתן שילם מחיר כבד על פעולותיו ומצבו הבריאותי הידרדר משמעותית.

גלעד ארדן: אני יודע שארצות-הברית היא מדינה המושתתת על הגינות, על צדק ועל רחמים.

גלעד ארדן: מכל הטעמים הללו אני מבקש, במלוא הערכה כלפיך, שתשקול בחיוב בקשת חנינה זו.

גלעד ארדן: עם ישראל תמיד יהיה אסיר תודה לך.

גלעד ארדן: " סוף ציטוט ממכתבו של ראש הממשלה.

גלעד ארדן: ואני אוסיף על כך שוב את עמדתי.

גלעד ארדן: אני חושב, שוב, ברמה המוסרית, הבסיסית ביותר, כאשר ארצות-הברית, כדי לקדם תהליכים מדיניים, שיש, כמובן, גם לישראל אינטרסים בהם, אבל גם לארצות-הברית, כמנהיגת העולם החופשי – כאשר ארצות-הברית מבקשת ממדינת ישראל, ונענית פעמים רבות, להבדיל אלף אלפי אלפים של הבדלות, לשחרר אסירים, מחבלים, אנשים שסיכנו ופגעו ושפכו דם או היו שותפים לתכנון פיגועים שבהם נשפך דם של אזרחים חפים מפשע – כאשר ארצות-הברית מבקשת מאתנו דברים כאלה, והרבה פעמים נענית, דרך אגב, כדי לנסות ולקדם את התהליך המדיני, שרבים מאתנו אפילו איבדו בו אמון, במסגרת השותפות, הברית האסטרטגית בין ישראל לארצות-הברית, אני רוצה להביע תפילה ותקווה שהפעם הזאת בקשתו של ראש ממשלת ישראל הפומבית, הברורה, בשם כל הכנסת, בשם כל הממשלה, בשם כל אזרחי מדינת ישראל – ואני מקווה שכל חברי הכנסת וכל שרי הממשלה יעלו – בשונה מבעבר, שהרבה, היה להם לא נעים, גם ביהדות ארצות-הברית היתה לפעמים אי-נעימות, היום כולם מבינים את האמת.

גלעד ארדן: אנחנו רואים פקידי ממשל, אנחנו רואים חברי קונגרס, אני גם בטוח שלמכתב הרשמי של ראש הממשלה גם היתה השפעה על כך שיש אפילו פקידי ממשל מאוד בכירים בארצות-הברית בהווה ובעבר שמצטרפים לקריאה, ואני שוב רוצה לקוות ולהתפלל, ואנחנו נמשיך לפעול לשם כך, כדי שהבקשה הזאת תיענה במהרה.

גלעד ארדן: תודה רבה.

יצחק וקנין: מה אדוני השר מציע?

גלעד ארדן: מה אדוני רוצה?

יצחק וקנין: מסתפק?

אורי אריאל: ברשותך, אני מבקש להעביר לדיון בוועדת המשנה של ועדת החוץ והביטחון.

גלעד ארדן: אני יכול חוץ וביטחון, שם מחליטים על המשנה.

גלעד ארדן: אני לא יושב-ראש הוועדה.

אורי אריאל: בסדר, ועדת חוץ וביטחון.

גלעד ארדן: אין בעיה, ועדת חוץ וביטחון.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אני מצטרף לכל התפילות והבקשות.

יצחק וקנין: כולי תקווה שהנושא של יהונתן פולארד יבוא לסיומו.

יצחק וקנין: הערך של פדיון שבויים בעם ישראל הוא ערך חשוב מאוד.

יצחק וקנין: אני מודה למציע ומודה על תשובת השר גלעד ארדן.

יצחק וקנין: אנחנו נצביע, רבותי, על העברת הנושא לוועדת החוץ והביטחון.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

יצחק וקנין: חמישה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הנושא יועבר לוועדת החוץ והביטחון לדיון.

יצחק וקנין: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק להסדרת הטיפול באריזות, התשע"א–2011, שהחזירה ועדת הכלכלה; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 32), התשע"א–2011, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נאזם בדר: הצעה לתיקון תקנון הכנסת, מטעם ועדת הכנסת, על-פי סעיף 151 לתקנון הכנסת, כלהלן: 1.

נאזם בדר: תיקון סעיפים 3, 4 ו-60; 2.

נאזם בדר: הוספת חלק ה' וביטול סימן ד'; 3.

נאזם בדר: תחילה; 4.

נאזם בדר: הוספת חלק ו': מצב חירום; 5.

נאזם בדר: ביטול פרק שביעי 1 ופרק שביעי 2.

נאזם בדר: מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בנושא: דוח השכר במגזר הציבורי לשנת 2009, הצעותיהם של חברי הכנסת מסעוד גנאים, פניה קירשנבאום, מירי רגב ו.

נאזם בדר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, תם סדר-היום.

יצחק וקנין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י"ד בשבט התשע"א, 19 בינואר 2011, בשעה 11:00.

יצחק וקנין: ישיבה זו נעולה.