ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 199, 2011-01-04 00:00

ראובן ריבלין: אדוני המשנה לראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, היום יום שלישי, כ"ח בטבת תשע"א, 4 בינואר 2011 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת גנאים, אני מצטער שאני מעיר לך, אבל לפי תקנון הכנסת אין ליושב-ראש הישיבה אפילו שיקול דעת כשמישהו מדבר בטלפון.

ראובן ריבלין: אני מקל, כי פעמים רבות אנחנו יושבים פה שעות ארוכות, אבל תחוסו על התקנון.

ראובן ריבלין: כמובן, היום יום שלישי, ולכן נתחיל בנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים, שיח' אברהים צרצור, חבר הכנסת.

ראובן ריבלין: כל שאר הרוצים לדבר – נא להצביע כדי שתהיה לי את היכולת לאתר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת צרצור – ראשון הדוברים, ואחריו – חבר הכנסת גדעון עזרא, אם הוא רוצה.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, רק 12 קילומטר מפרידים בין המדשאות, קירות השיש, לוח שיעורים על מסכי פלזמה, מגרשי כדורגל, אולמות ספורט מפוארים, תחנת רדיו שבה משדרים התלמידים, תקציב של 14 מיליון שקל בשנה ושיעור זכאות לא פחות מ-80% בבית-ספר תיכון "עומר", לבין בית-ספר מקיף "שגב שלום" – כיתות צפופות בקרוונים בלי מזגנים, שיעור זכאות 40%; על אולם ספורט, כבוד היושב-ראש, אפילו לא חולמים.

אברהים צרצור: כך מנציחה מערכת החינוך הישראלית את האי-שוויון.

אברהים צרצור: שיעור באי-שוויון: מדינה אחת – שתי מערכות חינוך.

אברהים צרצור: חבל מאוד.

אברהים צרצור: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אברהים צרצור.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גדעון עזרא – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: בפעם הקודמת היית בין האחרונים.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת אלדד.

ראובן ריבלין: אתה רואה שאני זוכר כל פעם מי היה ראשון ומי היה אחרון.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, אני מבקש לחזק את ידיו של השר לביטחון פנים ברצונו למנות אדם מתאים והולם לתפקיד נציב הכיבוי במדינת ישראל.

גדעון עזרא: נדמה לי שעם ישראל לא יודע את ההיסטוריה המאוד-מרשימה של ניצב שב"ס לשעבר, יעקב גנות, שכל עשייתו היתה לטובת מדינת ישראל ובכל מה שהוא נגע הוא עשה את הבלתי-אפשרי.

גדעון עזרא: אני קורא לכל מי שרק מכיר את יעקב לעשות הכול על מנת לעודד את השר לביטחון פנים להמשיך במשימה למנות אותו לנציב הכבאות.

גדעון עזרא: אני חושב – מנכ"ל משרד הפנים ואולי נציב הכבאות.

גדעון עזרא: תודה רבה.

אופיר אקוניס: מנכ"ל המשרד לביטחון פנים – אני מצטרף לבקשתך.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלדד – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת אקוניס.

אריה אלדד: תודה.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, בסוף השבוע שמענו על מותה של מפגינה בבילעין כתוצאה משאיפת גז.

אריה אלדד: גם אני הבעתי את צערי על אובדן חיי אדם.

אריה אלדד: מסתבר שככל הנראה אנחנו עדים לעוד הפקה מתוצרת "פאליווד", שמייצרת סרטי תעמולה ובשעת הדחק הכול כשר, גם שימוש בנפטרים.

אריה אלדד: ככל שאנחנו למדים מהודעות דובר צה"ל, ייתכן שהיא בכלל לא היתה בהפגנה, וייתכן שהיא סבלה ממחלה ממארת, כי אנשים בריאים, לא סתם עושים להם CT ראש כמה שבועות לפני שהם שואפים גז מדמיע, אם בכלל.

אריה אלדד: זה רק צריך ללמד אותנו דבר אחד: שאותם גורמי שמאל שבאים להכפיש את חיילי צה"ל בפשעי מלחמה, כמו שנעשה במקרה הילד מוחמד א-דורה, כמו שנעשה במקרה המפגין הכפות מבילעין – אותם אלה שקופצים במהירות להעליל עלילות דם על חיילי צה"ל, שימתינו קצת עד שתתברר התמונה כולה.

אריה אלדד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת אקוניס, ואחריו – את חבר הכנסת יואל חסון.

אופיר אקוניס: תודה, אדוני.

אופיר אקוניס: כמעט המשך טבעי לדבריו של חבר הכנסת אלדד – בשנים האחרונות, אדוני היושב-ראש, בכל יום שישי בצהריים מתכנסת חבורה פרועה, אלימה ואגרסיבית מול תוואי הגדר בבילעין ובנעלין.

אופיר אקוניס: החבורה הזאת מגיעה לשם כדי לפגוע בחיילי צה"ל ולהרוס את גדר הביטחון, שמטרתה להגן על אזרחי ישראל מפני כניסתם של מחבלים מתאבדים לשטחי המדינה.

אופיר אקוניס: אדוני, ביום שישי האחרון העלילו הפלסטינים עלילת דם על חיילי צה"ל והאשימו שהצעירה ג'והאר אבו רחמה נפגעה משאיפת עשן ונהרגה בעקבות האירוע.

אופיר אקוניס: אדוני, אני רוצה לשתף אותך ואת הכנסת בדיווח קצר של כלי התקשורת אתמול: על-פי תחקיר צה"ל, הפלסטינית שמתה בבית-החולים ברמאללה ביום שישי כלל לא השתתפה בהפגנה אלא שהתה בבית-החולים, שם נפטרה ממחלת סרטן הדם.

אופיר אקוניס: אדוני, מדובר בעלילת דם פלסטינית נוספת, הדומה במהותה לעלילת הדם סביב מותו כביכול של הילד מוחמד א-דורה לפני כמה שנים.

אופיר אקוניס: לצערי, אדוני – אני אומר את זה בצער – אתמול קיבלה נשיאות – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

אופיר אקוניס: – – הכנסת, בניגוד לעמדתי, החלטה שצריך לדון בדבר הזה – עוד לפני שנודע תחקיר צה"ל.

ראובן ריבלין: אדוני סיים את זמנו.

ראובן ריבלין: יש לך מקום לערער על החלטת הנשיאות.

אופיר אקוניס: בהחלט.

ראובן ריבלין: בוודאי מקום להתפטר כאשר אתה חושב שהיא לא ראויה.

אופיר אקוניס: בהחלט.

אופיר אקוניס: לא, אני – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה, סיימת את דבריך.

אופיר אקוניס: אני רק – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: סיימת את הדקה.

ראובן ריבלין: זאת דקה.

אופיר אקוניס: אם אפשר לשלוח לחיילי צה"ל – – –

ראובן ריבלין: זה דקה, אני אתן לך עוד פעם לדבר אם נגיע ל-16:30.

אופיר אקוניס: אם אפשר לשלוח פשוט – – –

ראובן ריבלין: לכבות את הרמקול.

אופיר אקוניס: פשוט ברכה של חזקו ואמצו לחיילי צה"ל, זה הכול.

ראובן ריבלין: בהחלט.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת יואל חסון.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, דברי הפעם מופנים אליך.

יואל חסון: אני קראתי את ההודעה לעיתונות שיצאה, על כך שאתה למעשה טענת שהוועדה לביקורת המדינה הטילה דופי באיש מקצוע ועשתה שימוש פסול במבקר המדינה.

יואל חסון: אתה כתבת שהכנסת הרחיקה לכת בהתייחסות להמלצות ששינסקי, וכתבת עוד כך וכך דברים.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אני חייב לומר, אני מאוד מאוכזב.

יואל חסון: אני מאוד מאוכזב ממך, אדוני היושב-ראש, שלא בדקת ולא קראת ולא ביקשת לדעת בדיוק מה היתה החלטת הוועדה לביקורת המדינה; ואני רוצה שתשמע אותה.

יואל חסון: שום קשר לוועדת-ששינסקי – בוודאי, אדוני, שום קשר לפרופסור ששינסקי.

יואל חסון: הוועדה קבעה ככה: הוועדה מבקשת חוות דעת מבקר המדינה לפי סעיף 21 לחוק מבקר המדינה, ברוב קולות בנושא – שים לב, אדוני היושב-ראש – תהליך קבלת ההחלטות בעניין משק הגז וההשלכות הכלכליות והאסטרטגיות על אוצר המדינה בכלל ומשק הגז בפרט.

יואל חסון: הוועדה מבקשת מהמבקר לבדוק את הליך קבלת ההחלטות לפני הקמת ועדת-ששינסקי והאם התקיים סנכרון בין העמדה המקצועית של משרד התשתיות ועמדת האוצר.

ראובן ריבלין: – – –

יואל חסון: תן לי, בבקשה, אדוני.

יואל חסון: הוועדה מבקשת – –

ראובן ריבלין: לא, לא.

יואל חסון: – – מהמבקר לבדוק גם את הליך קבלת ההחלטות של הדרג הפקידותי, ולא רק של הדרג הנבחר.

יואל חסון: כמו כן מבקשת הוועדה מהמבקר לבדוק אם כתוצאה מהתנהלות זו נגרמה פגיעה בתגמולים שהיתה אמורה המדינה לקבל עקב רכישת הגז ממצרים.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, ההחלטות שהתקבלו בוועדה לביקורת המדינה היו בדיוק על מה שבסמכות הוועדה לביקורת המדינה – –

ראובן ריבלין: תודה.

יואל חסון: – – בעניין תהליך קבלת החלטות על מנת לבדוק התנהלות של דרג נבחר ודרג פקידותי.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

יואל חסון: לכן, אדוני, לדעתי הערותיך היו לא במקום והן לא ייצגו – –

ראובן ריבלין: זה נאומים בני דקה, לא בירור עם יושב-ראש הכנסת.

יואל חסון: – – את מה שקרה בדיון, אדוני היושב-ראש, עם כל הכבוד שיש לי אליך, ויש לי.

ראובן ריבלין: אני יודע, יש לי אותו כבוד אליך, ואני עומד מאחורי כל מלה שאמרתי, משום שהפרסומים בעיתון הטילו דופי בבן-אדם, בהתאם לרוח שנשבה פה בכנסת, לא על-ידך.

ראובן ריבלין: בהתאם לרוח שנשבה פה בכנסת ושהפריחה כל מיני האשמות כלפי דוח – – –

יואל חסון: אדוני, אתה מסתמך על פרסומים בעיתון?

ראובן ריבלין: לא, לא, לא, לא.

ראובן ריבלין: נדמה לי, אדוני יושב-ראש הוועדה, שאנחנו זלגנו מוועדה לוועדה בצורה שבה שכל אחד רואה עצמו חופשי להשתמש בכל אותם נושאים שעומדים על סדר-היום ויוצרים כותרות.

ראובן ריבלין: אני באמת גם מוכרח לומר שהתייעצתי, זאת אומרת דיברתי גם עם הנוגעים בדבר.

ראובן ריבלין: נדמה לי שלהזמין או להעביר נושא לחקירת מבקר המדינה, הוא דבר – – –

יואל חסון: לבדיקה, זאת בדיקה.

ראובן ריבלין: לבדיקה.

ראובן ריבלין: זה דבר שיש בו, מה שנקרא בשפה המשפטית, בלטינית "אינואנדו", שהוא איזו רמיזה.

ראובן ריבלין: אני בהחלט מוכן – אנחנו נעשה, דרך אגב, בשבוע הבא; לא בשבוע הבא, אפילו היום או מחר, בירור בכל הנושא הזה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ציינתי כבר את הבא אחריו?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, בבקשה.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, פרשת השבוע, פרשת בא.

מיכאל בן-ארי: אנחנו בפרשה הזאת כמעט מגיעים לשיא של אותה פרשה של גאולת עם ישראל מן המצר המצרי.

מיכאל בן-ארי: בין המפגש הראשון של משה ואהרן עם פרעה למפגש האחרון ישנה כברת דרך ארוכה, חינוכית-ערכית, שלומד פרעה ולומד העולם.

מיכאל בן-ארי: במפגש הראשון אומר פרעה, כשמבקש משה "שלח את עמי ויעבדֻני", הוא אומר: "מי ה' – – – לא ידעתי את ה' וגם את ישראל לא אשלח".

מיכאל בן-ארי: בתהליך ארוך, בתהליך כואב, מבחינתם של המצרים, הם לומדים שיש הקדוש-ברוך-הוא בעולם.

מיכאל בן-ארי: הפרשה שלנו, פרשת בא, מתחילה באותה אמירה ברורה: "ויאמר ה' אל משה: בא אל פרעה כי אני הכבדתי את לבו – – – למען שִתִי אֹתֹתי אלה בקרבו, ולמען תספר באזני בנך ובן בנך את אשר התעללתי במצרים – – – וידעתם כי אני ה'".

מיכאל בן-ארי: לדעת את ה' בעולם זה לסלק את הכפירה.

מיכאל בן-ארי: הכפירה מביאה למציאות של אין דין ואין דיין.

מיכאל בן-ארי: כל אחד יכול לעשות מה שהוא רוצה, להתאכזר, לעשוק, לפגוע.

מיכאל בן-ארי: וכשיש הקדוש-ברוך-הוא בעולם, במקום שבו אין יראת אלוקים, אומר אברהם אבינו: אין יראת אלוקים במקום הזה והרגוני.

מיכאל בן-ארי: במקום שיש יראת אלוקים, אז אדם יודע שיש דין ויש דיין.

מיכאל בן-ארי: גאולת מצרים חייבת לצאת לאור היום, חייבת לצאת ללא פחד, חייבת לצאת בצורה שבה יראו שהקדוש-ברוך-הוא הוא השולט בעולם.

מיכאל בן-ארי: ולכן, אני אסיים, לכן אומר הקדוש-ברוך-הוא ומצווה דרך משה: ואיש לא יצא מפתח ביתו עד בוקר.

מיכאל בן-ארי: גם אם יבוא פרעה באמצע הלילה ויגיד: קומו, צאו מתוך עמי, עם ישראל יוצאים אך ורק ביד רמה ובצהרי היום.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מבקש, באמת, גם כשאומרים דברי תורה, לנסות להסתפק בדקה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, אנחנו מזמינים אותך להיות בין הכותבים הראשונים ב"חכימא" – חברי כנסת שידברו כל אחד בתורו על פרשת השבוע.

ראובן ריבלין: אני מזמין את כל אחד ואחד מחברי הכנסת, היהודים והערבים.

ראובן ריבלין: כי בהגות תמיד יש אפשרות – חבר הכנסת גנאים כבר עשה את זה, היה פעם בחוג התנ"ך אפילו, והדברים הם מאוד מעניינים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תחילה, כדאי להיות בחוג הזה של התנ"ך.

ראובן ריבלין: היום בערב, אני מזמין את כולם.

מסעוד גנאים: לצערי יש לי סידורים אחרים.

ראובן ריבלין: אין אונס.

מסעוד גנאים: בגלל זה.

מסעוד גנאים: אחרת הייתי בא.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אתמול או היום בבוקר עוד בית נהרס בוואדי-עארה באזור אום-אל-פחם, הבית של מאג'ד אבו-ג'רור, שהשווי שלו הוא כ-3 מיליון שקל.

מסעוד גנאים: הבית הזה רחוק מהבתים של הכפר רק כמה מטרים.

מסעוד גנאים: לצערי הרב, הסוגיה הזאת, אפשר לפתור אותה בדרך יותר קלה, יותר אנושית.

מסעוד גנאים: היא צריכה תכנון, הכללה, אישור והרחבת תוכניות מיתאר בשטחי שיפוט.

מסעוד גנאים: לא בהריסה, לא בבולדוזרים.

מסעוד גנאים: ההריסה רק תעמיק את הבעיה והטרגדיה, כי הריסת בית זה הריסת חיים, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: אני חושב שיש פתרון, אפשר אחרת, אבל כנראה יש פוליטיקאים ויש שרים שבשבילם משתלם יותר להרוס.

מסעוד גנאים: להצטלם ליד בולדוזר – הצילום הזה נותן לו כנראה יותר אלקטורים ויותר אהדה ברחוב היהודי.

מסעוד גנאים: רק חבל, כי זה על חשבון העמקת הקרע בין האוכלוסייה הערבית לבין המדינה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גנאים, אם בירושלים, ברחוב יפה-נוף, שאני גר בו, בנוף-הרים, יבנו בית בלי רשיון, יהרסו אותו, אני מודיע לך.

ראובן ריבלין: לא חשוב מי יבנה אותו, יהרסו אותו.

ראובן ריבלין: גם באום-אל-פחם, שהיא עיר מסודרת, אני הייתי בה, כאשר בונים בלי רשיון – יש לך בעיה אחרת והיא בעיה של חוסר התכנון, אבל לא יכולים כשאין תכנון לבוא ולבנות בית.

ראובן ריבלין: זה יכול להיות גם על חשבונה של החברה כולה ושל העיר כולה.

ראובן ריבלין: אנחנו חיים באותה מדינה שחוק התכנון והבנייה קיים בה.

ראובן ריבלין: דרך אגב, עיריית אום-אל-פחם לא היתה בין התובעים להרוס את הבית?

מסעוד גנאים: לא.

מסעוד גנאים: למיטב ידיעתי לא.

ראובן ריבלין: אני רק אומר, יש לנו בעיה עם התכנון, אבל כמובן אי-אפשר שכל אחד יעשה חוק לעצמו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בילסקי – בבקשה, אדוני.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, קודם כול אני רוצה להתייחס להערה של חבר הכנסת צרצור לגבי שגב-שלום.

זאב בילסקי: לא רק שאין שם היכל ספורט ובית-ספר – יש שם מתנ"ס, חדש לגמרי, אבל מי שמימן אותו, משרד השיכון, מימן רק עד לקירות, אפילו לא שולחן וכיסא, אז אי-אפשר להפעיל את המתנ"ס והוא עומד שם.

זאב בילסקי: לפי דעתי בעוד שנתיים, שלוש, יצטרכו להביא כסף רק כדי לשפץ את מה שהם עשו.

זאב בילסקי: דבר שני, לידידי גדעון עזרא.

זאב בילסקי: אני רוצה להצטרף לקריאה שלך, חבר הכנסת גדעון עזרא, ולתמוך.

זאב בילסקי: באמת, אדם שנתן הרבה מאוד למדינת ישראל, שהצליח בכל התפקידים שעשה – גנות.

זאב בילסקי: לאחל לו הצלחה רבה בתפקיד המכובד של המנכ"ל במשרד לביטחון פנים.

זאב בילסקי: דבר אחרון, אדוני: אתמול היה טקס בחיפה לילד אלעד ריבן, ילד בן 16, שבאומץ לב נלחם בלהבות ולא יכול להן.

זאב בילסקי: הטקס היה מאוד מכובד.

זאב בילסקי: ההצעה של ראש הממשלה לקרוא לטייסת הכיבוי, שתבוא ותהיה בארץ, על שם אלעד, "טייסת אלעד", היא הצעה מאוד מאוד יפה ומאוד מאוד מכובדת.

זאב בילסקי: אני מקווה שבבתי-הספר ילמדו את המורשת של ילד, שהוא בן יחיד להוריו, צביה ואמיל, אנשים שהם לבד; הילד היחידי שלהם, "בנך יחידך", ששלחו אותו להתנדב כדי לכבות אש, והוא לא חזר הביתה.

זאב בילסקי: רוח ההתנדבות הזאת, המנהיגות הזאת, של הילד הנפלא הזה מחיפה, חניך מצטיין בכל מה שהוא עשה, שתהיה למורשת, וילמדו את המעשה שלו בבתי-הספר.

זאב בילסקי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת בילסקי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יעקב כץ, כצל'ה, ואחריו – חבר הכנסת טיבייב.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אני רציתי רק לחזור, כפי שהבטחתי כמה פעמים ליושב-ראש, ולהזכיר את הבעיה המרכזית שמדינת ישראל עומדת בפניה.

יעקב כץ: אתמול הובאו אלי הנתונים בוועדה של בעיית העובדים הזרים: בשנה האחרונה נכנסו למעלה מ-14,000 מסתננים – נכנסו ונתפסו והועברו דרך כלא "קציעות" ולאחר מכן פוזרו בכל הארץ, כבוד היושב-ראש, ועוד 20% לא נתפסו.

יעקב כץ: אנחנו מדברים על 17,000–18,000 מסתננים שנכנסו.

יעקב כץ: אני פשוט, כולם רואים את הסאגה של מפלגת העבודה, שהיא עומדת לעזוב.

יעקב כץ: אני מציע שיעזבו יום אחד לפני כן, כדי שנוכל למנות לא את בּוּגי, את בּוֹגי, להיות שר ביטחון.

יעקב כץ: להערכתי הוא יודע מה צריך לעשות.

יעקב כץ: אני חושב שהדבר הזה, שהבעיה הזאת תיפתר מכאן ולהבא.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבייב, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחרון – חבר הכנסת נחמן שי.

רוברט טיבייב: אדוני היושב-ראש, תודה, רק בשבוע שעבר עבר התקציב המביש הדו-שנתי שראש הממשלה העביר, והנה אנחנו רואים כבר את התוצאות.

רוברט טיבייב: אני רוצה להפנות את תשומת הלב של חברי לעובדה כי תקציב סבסוד התרופות קוצץ.

רוברט טיבייב: רק 40 תרופות חדשות מתוך 430 שהוצגו בפני הוועדה התווספו לסל התרופות ולסל הבריאות, כאשר בהתחלה דובר על 80 תרופות.

רוברט טיבייב: המצב נוצר כאשר תקציב קופות-החולים גם הוא קוצץ, ועומד רק על 300 מיליון שקל.

רוברט טיבייב: כך, צמצום התרופות בסל של השנה הפך את סל התרופות לנמוך ביותר שהיה למדינה בחמש השנים האחרונות.

רוברט טיבייב: חברים, שימו לב, הקיצוץ של ממשלת נתניהו מוביל את המדינה לתהום שממנה קשה מאוד יהיה לחזור.

רוברט טיבייב: תודה רבה.

תודה רבה.

חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

יש לנו עדיין תשע דקות עד 16:30, שאז אנחנו נזמין את ראש הממשלה.

נחמן שי: אז אפשר עוד פעם.

חבר הכנסת חנין – אפשר.

עד 16:30 אני אתן לאנשים שיהיו נוכחים באולם גם סיבובים אחרים, אם לא יהיו.

חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, תושבי הכפר בילעין נאבקים על אדמותיהם, שהופקעו שלא כדין.

טלב אלסאנע: בית-המשפט הגבוה לצדק החליט שצריך לפרק ולהרחיק את החומה שנבנתה בניגוד לחוק הבין-לאומי, וכך קבע בית-הדין הבין-לאומי בהאג.

טלב אלסאנע: הם יצאו להפגין ולמחות, והיא נהרגה על אדמתה, בגין מחאה לגיטימית וצודקת.

טלב אלסאנע: צה"ל – זה לא מקרה ראשון שמוחים נהרגים, מרייצ'ל קורי ועד מוחמד א-דורה, ועוד הרבה, מאות ילדים שנהרגו ללא עוול בכפם.

טלב אלסאנע: זהו פשע, וצריך לומר: יכול להיות שהרגו את ג'והאר אבו רחמה, אבל אי-אפשר להרוג את הרצון של עם שלם לחיות בחירות ובעצמאות במדינה עצמאית.

טלב אלסאנע: זו זכותו המלאה והלגיטימית.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

תודה רבה, רק יש מחלוקת, גם לגבי א-דורה, וגם בעניין זה.

אתה אמרת – אנחנו מצפים לגרסה – אפילו חבר הכנסת אלדד אתמול בהחלט הצטער וגם הביע פליאה על היווצרות מצב שבו הלכה לעולמה אותה מפגינה.

אבל מתברר היום – לא כעובדה, כגרסה – שייתכן מאוד שהדברים הם כמו הגרסה של א-דורה, כי גרסת א-דורה, שהוכחה מעל לכל ספק, היא גרסה שהעניין הזה לא היה כפי שצויר וצוין.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש יודע שלפעמים יש צורך במישהו שבמקרה מתעד כדי להוכיח – – –

חבר הכנסת, היה חבר הכנסת אקוניס, הוא קובע עובדות.

עכשיו אתה קובע עובדות.

אולי העובדות שלו נכונות, אולי העובדות שאתה אומר נכונות.

לעת עתה יש בירור – – –

טלב אלסאנע: – – – מזמן גרסות דובר צה"ל איבדו את אמינותן.

טלב אלסאנע: אפילו – – –

מה זה "איבדו את אמינותן"?

אתה יודע, כן איבדו את אמינותן, לא איבדו את אמינותן, אני יש לי הרבה חברים שאיבדו את אמינותם, אבל – – –

נחמן שי: אבל הם בממשלה.

הם לפעמים אומרים אמת, אתה יודע.

טלב אלסאנע: – – –

לפעמים הם אומרים אמת.

טלב אלסאנע: – – –

חבר הכנסת טלב אלסאנע, למשל, נתת את הדוגמה שהיא משווה את המנוחה בבילעין לא-דורה.

זו לא דוגמה טובה.

לא דוגמה טובה, לא דוגמה טובה.

דוד רותם: – – –

חבר הכנסת רותם, אתה תקבל את ההזדמנות שלך לשאת את דבריך.

נא לשבת, נא לשבת.

גם המשנה לראש הממשלה, אם ירצה, יוכל להתייחס לנושא זה.

אם ירצה.

טלב אלסאנע: – – – בעצמם.

חבר הכנסת טלב אלסאנע, נא לשבת.

אופיר אקוניס: – – –

נא לשבת, חבר הכנסת אקוניס, נא לשבת, ולשבת במקום.

אי-אפשר.

הוא, אם ירצה, יוכל לדבר.

הוא, אם ירצה, יוכל לדבר.

בבקשה.

חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

ואחריו – חבר הכנסת רותם.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האירוע של א-דורה העסיק אותי במשך השנים, והוא בא לידי ביטוי, בין היתר, בעבודת הדוקטורט שלי.

נחמן שי: יושב פה רמטכ"ל לשעבר.

נחמן שי: לפי כל העדויות, ישראל לא הרגה את מוחמד א-דורה.

נחמן שי: יש על זה עבודות מאוד רציניות, ואני אוכל – – –

טלב אלסאנע: – – –

נחמן שי: לא, אני רק אומר את זה, כי אני רוצה – – –

טלב אלסאנע: – – –

לא להפריע בקריאות ביניים.

טלב אלסאנע: – – –

נחמן שי: ממש לא.

חבר הכנסת טלב אלסאנע – – –

טלב אלסאנע: – – –

נחמן שי: לא.

חבר הכנסת טלב אלסאנע – – –

נחמן שי: אני לא אומר שלא – – –

חבר הכנסת טלב אלסאנע, אתה קיבלת זכות דיבור, איש לא הפריע לך.

טלב אלסאנע: זה "הרצחת וגם ירשת".

איש לא – – –

נחמן שי: לא, אני מוכן – – –

יש בעלילות – בעלילות שונות יש רצחת וגם ירשת.

זה נכון.

נחמן שי: אני מוכן – צה"ל טעה באותה תקופה, הוא הזדרז לקחת אחריות, שלושה ימים אחרי שזה קרה, והשר יעלון יודע בדיוק למה הכוונה.

נחמן שי: זה לא אנחנו.

נחמן שי: ואפשר לדבר, ואני אשמח להציג לך את כל הממצאים.

נחמן שי: היו אירועים אחרים שצה"ל אחראי להם.

נחמן שי: א-דורה – לא.

נחמן שי: רציתי להוסיף – כבר זמני כמעט עבר, אבל עוד שלושה משפטים, אדוני היושב-ראש, לגבי השביתה של עובדי משרד החוץ.

נחמן שי: אני חושב שאנחנו לא מבינים את המשמעות שלה.

נחמן שי: אם הם היו עובדי איסוף אשפה, זה כבר מזמן היה נגמר.

נחמן שי: יש נזק מצטבר וכבד בשביתה של אנשי משרד החוץ.

נחמן שי: הבטיחו להם ולא קיימו.

נחמן שי: הם עומדים היום במקום שהם מקבלים משכורות מאוד נמוכות, הם זכאים למשכורות סבירות והוגנות, ומעבר לזה, הם היום החיילים שלנו, משום שהם נלחמים את המלחמה שכולם מדברים עליה, על הדה-לגיטימציה.

נחמן שי: זו המלחמה שלהם וצריך לסייע להם.

נחמן שי: תודה.

תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

חבר הכנסת רותם, בבקשה.

גם לך עומדת דקה במלואה, ואם המשנה לראש הממשלה יבקש, אני אבקש ממנו לעלות לענות על אחד מהדברים שנאמרו – רק אם ירצה – ואנחנו מצפים, ב-16:30, לראש הממשלה, על מנת שנתחיל את הדיון ב-40 חתימות.

בבקשה, חבר הכנסת רותם.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אתמול, בחלק מהנימוקים להצעת אי-אמון, השתמש חבר הכנסת דב חנין במנוחה מבילעין.

דוד רותם: היום חוזר חבר הכנסת טלב אלסאנע על פרשת א-דורה, על פרשת בילעין – אדוני היושב-ראש, כן יש קשר ישיר בין הדברים האלה.

דוד רותם: אלה שתי דוגמאות מצוינות, כי אנחנו צריכים להבין שהפלסטינים מחפשים – ונציגיהם בבניין הזה מחפשים – להשמיץ את מדינת ישראל ואת חייליה.

דוד רותם: הגיע הזמן, אדוני היושב-ראש, שנכניס לנו טוב טוב לראש: מי שלא נאמן למדינה הזאת לא צריך להיות כאן.

דוד רותם: תודה רבה.

מה יקרה מחר אם, חבר הכנסת רותם, יחליט מישהו – לא אני, בוודאי, אבל מישהו אחר – יחליט שאתה לא נאמן למדינה?

דוד רותם: אז גם אני לא אהיה כאן.

בוחריך בחרו בך.

מה – – –

דוד רותם: אז גם אני לא אהיה כאן.

לא, אתה תהיה כאן, כי אתה נאמן למדינה.

דוד רותם: נכון.

כל אחד לפי דרכו, וכל אחד לפי – – –

דוד רותם: לא, נאמנות לא תלויה בדרך.

אה.

אתה תקבע – – –

דוד רותם: אי-אפשר להשמיץ את החיילים ולהגיד: זו דרך.

אתה תקבע – תשמע, אם חיילים עשו דבר שאסור, אנחנו לא משמיצים; אנחנו בעצמנו מגלים את הכול.

חבר הכנסת רותם, אני מתפלא, באמת, איך כל דור המייסדים ו-100 שנה של ציונות, התקיימו לפני שאתה הגעת.

פשוט לא יכול להבין את זה, איך החזקנו מעמד בכל זאת.

דוד רותם: – – –

חבר הכנסת חנין, בבקשה.

דוד רותם: מוכרח להגיד לך, אדוני היושב-ראש, אני לא מבין איך אתה – – –

חבר הכנסת חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: בהתייחסות לדבריו של חבר הכנסת רותם, אני בהחלט בעד חקירה, שתמצה עד תום את הפרשה של מותה של גברת אבו רחמה.

דב חנין: אני בעד חקירה אמיתית, מקיפה, שתבדוק את הדברים ותביא אותם לידיעת הציבור.

דב חנין: על דבר אחד אי-אפשר להתווכח: ככל שאנחנו מדברים על הכפר בילעין – דבר אחד הוא עובדה שאי-אפשר להתווכח עליה – –

אופיר אקוניס: שהם טרוריסטים.

דב חנין: – – והיא העובדה שבית-המשפט העליון החליט, כבר לפני שלוש שנים, להזיז את תוואי הגדר מהמקום שבו היא נמצאת.

דב חנין: עד היום הממשלה, שר הביטחון אהוד ברק, איש מפלגת העבודה, לא מבצע את פסק-הדין של בית-המשפט העליון, וההפגנות ממשיכות שם.

דב חנין: בכל יום שישי נפצעים אנשים, ולמרבה הצער גם נהרגים אנשים.

דב חנין: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, להתייחס להצעה אחרת שבאה מבית-מדרשה של מפלגתו של חבר הכנסת רותם, והיא ההצעה לוועדת חקירה פרלמנטרית שתבחן ארגונים שלטעמם אינם מספיק נאמנים ואינם מספיק ראויים.

דב חנין: אני למדתי, אדוני היושב-ראש, בספרי ההיסטוריה, שב-2 במאי 1957, במדינת ויסקונסין, הלך לעולמו הסנטור לשעבר ג'ו מקארתי, שהתפטר מהסנאט שנה קודם לכן – –

נא לסיים.

דב חנין: – – אבל אצלנו יש כאלה שרוצים להחיות אותו, ולייצר אצלנו ועדת מקארתי חדשה.

דרך אגב, גם הליכוד וגם בוועדת השרים לענייני חקיקה התנגדו בכל תוקף להעלאת נושא זה על-ידי חבר הכנסת דנון, ואני מתפלא שהיום מאפשרים עניין זה.

גם דנון יעלה, כמובן.

כל אחד יצביע – הפוליטיקאים אינם חוקרים פוליטיקאים לגבי נאמנותם ולגבי יכולותיהם לבצע את הדמוקרטיה.

ועדת חקירה פרלמנטרית יכולה להיות על דבר שהפוליטיקה לא קשורה אליו.

זה בית-דין של פוליטיקאים על פוליטיקאים, זו מיוריזציה.

חבר הכנסת פלסנר, בבקשה.

המשנה לראש הממשלה לא רוצה להתייחס – הבנתי זאת מייד.

אני עכשיו נותן – – –

קריאה: – – –

אורי אריאל, קראתי לך, אבל כמובן אתן לך.

בבקשה, חבר הכנסת פלסנר.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אני חושב שראינו היום דוגמה למשהו, לתרומה אמיתית, ציבורית, שהכנסת יכולה לתרום לתהליך עבודת הממשלה, והייתי מצפה ומקווה שנראה הרבה יותר דוגמאות כאלה, ולא כנסת שמהווה בעצם חותמת גומי, גם לטעויות של הממשלה.

יוחנן פלסנר: אני מתייחס להצעה – שבמקור היתה בחוק ההסדרים ופוצלה ממנו, והגיעה היום לוועדת הכספים – לביטול הפטור ממס על מלגות לסטודנטים ממקורות חיצוניים.

יוחנן פלסנר: הובאה הצעה גורפת, שגויה, בעייתית, שהטילה מס על מלגות לסטודנטים, לחוקרים.

יוחנן פלסנר: לא היה בה היגיון.

יוחנן פלסנר: היא פגעה ביעד שלנו למנוע את בריחת המוחות.

יוחנן פלסנר: היא היתה הצעה מאוד בעייתית.

יוחנן פלסנר: חברי הכנסת התארגנו בעניין הזה.

יוחנן פלסנר: בראשות הרב גפני, יושב-ראש ועדת הכספים.

יוחנן פלסנר: היום הנושא הזה הוסדר, וחזרנו למטרה המקורית שהיתה רק למנוע תשלום של משכורות באמצעות מעבידים ולקרוא להן מלגות, וכל היתר בוטל.

יוחנן פלסנר: אני רוצה לברך על כך, ולקרוא לחברי הקואליציה שיהיו הרבה יותר ערניים, ויבינו שניתן לשנות החלטות שגויות של הממשלה, ואנחנו לא חייבים להיות חותמת גומי.

יוחנן פלסנר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה, ואם ראש הממשלה עדיין לא ייכנס – גם חבר הכנסת ביבי.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, 25 שנים יושב יונתן פולארד, אזרח ישראלי, מרגל ישראלי, לפי הכרזת ראש הממשלה מר נתניהו, שעזר מאוד לישראל, והוא עדיין שם, ללא קצבה, ללא יציאה, ללא חופשות.

אורי אריאל: מצבו הבריאותי מידרדר.

ראובן ריבלין: ללא קצבת דינו תגיד.

ראובן ריבלין: ללא קצבה זה יכול – – –

אורי אריאל: תודה.

אורי אריאל: אני פונה אל ראש הממשלה, אל ממשלת ישראל, אחרי שלפני כשבועיים קיבל ראש הממשלה החלטה – בעקבות פנייתה של אסתר פולארד והשדולה למען פולארד בכנסת, ופועלו של יושב-ראש הכנסת בעניין הזה – להוציא מכתב.

אורי אריאל: אדוני ראש הממשלה, אחרי שבועיים הגיע הזמן.

אורי אריאל: אנא תוציא את פולארד.

אורי אריאל: המבחן האמיתי הוא לא במכתב, אבל המכתב הוא חשוב מאוד.

אורי אריאל: המבחן האמיתי הוא שנראה את פולארד פה בכנסת, בארץ-ישראל.

אורי אריאל: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ביבי, בבקשה.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על שני שחקנים, כל אחד בתחום אחר, וכל אחד הביא כבוד למדינת ישראל.

אריה ביבי: שניהם נפטרו השבוע.

אריה ביבי: האחד – אבי כהן, זיכרונו לברכה.

אריה ביבי: אני זוכר אותו כשחקן כדורגל, הן ב"מכבי תל-אביב" והן כקפטן נבחרת ישראל, וגם בליברפול, והוא הביא כבוד גדול למדינת ישראל.

אריה ביבי: השחקן השני הוא בתחום אחר – יוסף שילוח.

אריה ביבי: יוסף שילוח היה שחקן שגדלנו עליו, והוא בעצם – – –

ראובן ריבלין: שחקן תיאטרון ושחקן קולנוע.

אריה ביבי: תיאטרון – דקה, דקה.

אריה ביבי: היה שחקן תיאטרון ושחקן סרטים.

אריה ביבי: הוא בעצם השתתף ב-80 סרטים.

אריה ביבי: שניהם הביאו כבוד גדול למדינת ישראל.

אריה ביבי: יהא זכרם ברוך.

אריה ביבי: זו הדקה שלי.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת ביבי.

ראובן ריבלין: רבותי, עד כאן נאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: אנחנו ממתינים לראש הממשלה, ואני אזמין, ברגע שייכנס ראש הממשלה, את חבר הכנסת מאיר שטרית לבוא ולהרצות בפנינו את הצעתם של 40 חברי הכנסת לזמן את ראש הממשלה, ולדון בנושא שאני אקריא אותו מייד כאשר ראש הממשלה ייכנס.

רחל אדטו: אתה מחפש מישהו לנאומים בני דקה?

רחל אדטו: יש לי מה להגיד.

ראובן ריבלין: אה, בבקשה.

ראובן ריבלין: יש לנו נאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אדטו, בבקשה.

ראובן ריבלין: עד שראש הממשלה ייכנס, כל מי שרוצה לומר דבר, רשאי לומר זאת.

ראובן ריבלין: אה, זחאלקה מנמק?

ראובן ריבלין: אמר לי מאיר שטרית שהוא מנמק.

קריאה: – – – ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: אה, לא הבנתי בכלל על מה – לא, אני בכלל דיברתי עם עוד אדם מסיעת קדימה, והוא אמר לי שהם מנמקים את ההצעה.

ראובן ריבלין: אם זחאלקה מנמק את ההצעה, זה סיפור אחר לגמרי.

ראובן ריבלין: כי אני הבטחתי הבטחות לחברי קדימה שאני אאפשר להם לפצל.

ראובן ריבלין: חשבתי שהם המנמקים את ההצעה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, בוודאי.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רחל אדטו – בבקשה, גברתי.

רחל אדטו: לפני כמה דקות הגעתי מאשקלון.

רחל אדטו: הייתי שם בטקס של פתיחת מרפאה מונגשת לנכים – מרפאה ראשונה.

רחל אדטו: במקרה קופת-חולים "מכבי", אבל זה לא רלוונטי.

רחל אדטו: מה שחשוב היה לי להבהיר כאן זה שכשמדברים על פערים בין פריפריה למרכז ברפואה, בבריאות של המרכז אל מול בריאות הפריפריה, גם דברים קטנים שנעשים מתוך מחשבה יכולים לצמצם את הפער, והבאתי רק דוגמה אחת קטנה.

רחל אדטו: אומרים שרופאים, אין להם תקשורת עם החולים שלהם.

רחל אדטו: ראיתי שם מצב שבו יש טלפון אחד עם שתי שפופרות, והרופא שהוא דובר רוסית מסוגל לנהל תקשורת ישירה עם החולה שדובר אמהרית, באמצעות זה שכל אחד מדבר בשפופרת שלו, ובאמצע יש מרכז תרגום שמתרגם.

רחל אדטו: לא יודעת אפילו איפה הם יושבים, אבל אחד מדבר ברוסית, השני עונה לו באמהרית, ואחד מבין את השני.

רחל אדטו: ולכן, לא צריך הרבה כדי לצמצם רווחים.

רחל אדטו: זה לא הכול רק כסף, צריך גם חשיבה, צריך גם רצון, צריך גם חזון.

רחל אדטו: ולכן, אני חשבתי שזה יפה להציג את זה כאן, וגם את הרעיון שהנגישו מרפאה מיוחדת לכל הנכויות, ולא רק על כיסאות גלגלים: חירשים, עיוורים, קשי שמיעה, מבוגרים, סיעודיים.

רחל אדטו: כולם יכולים למצוא את עצמם בדרך הזאת, להיכנס בכיסא הגלגלים ולדבר.

רחל אדטו: ולכן, זה ראוי לציון.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני גם רוצה להודות לך בשם הכנסת שבכל פעם שיש כינוס כלשהו שבו משתתפים חברי הכנסת, בדרך כלל חברי הכנסת זה את, ובאמת תבואי על הברכה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, האם יש מישהו שעוד רוצה לומר איזה דבר בנאומים בני דקה?

ראובן ריבלין: גברתי מזכירת הכנסת, נא לזמן את – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: בהחלט, אני בטוח.

ראובן ריבלין: אני גם אמרתי להם שזה יהיה בין 16:30 ל-16:40, ואנחנו יכולים לקבל.

ראובן ריבלין: אינני רוצה להכריז על הפסקה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אתה רוצה לומר משהו בנאומים בני דקה?

ג'מאל זחאלקה: כן, כן.

ראובן ריבלין: בבקשה, זכותך המלאה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, היום בוועדה לשלום הילד ולזכויות הילד הוגש בפנינו הדוח השנתי של המועצה לזכויות הילד – דוח עב כרס, עבודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: עלה הנושא שלדעתי הכנסת צריכה לעסוק בו, נושא עקרוני – האם הגשת דוח סטטיסטי מקיף כזה הוא מתפקידה של עמותה של המגזר השלישי, של החברה האזרחית, או של המדינה?

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהגיע הזמן שדוח כזה ועניין כזה לא יישאר בסקטור הפרטי.

ג'מאל זחאלקה: זה נושא חשוב מדי.

ג'מאל זחאלקה: לא שהם – הם עושים עבודה מעולה, אבל המשאבים שלהם מטבע הדברים מוגבלים, וגם הנגישות היא לא אותה נגישות כמו לגוף ממשלתי שיכול לעשות את זה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהגיע הזמן שהממשלה לא תפקיר שטחים חיוניים שהם לכלל האזרחים ולטובת החברה לידי גורמים פרטיים, עם כל ההערכה הגדולה מאוד שיש לנו.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שגוף כמו המועצה לשלום הילד יכול להשקיע את משאביו גם במעשים אחרים, ולא בהגשת דוח סטטיסטי, שהוא מתפקידה של המדינה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת מאיר שטרית.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אחת ההשלכות הרציניות והחמורות בעיני של העלאת מחיר הדלק לאחרונה, כתוצאה מצו של שר האוצר שאושר בכנסת, היא העלאת מחירי התחבורה הציבורית.

מאיר שטרית: זה אנטיתזה למדיניות התחבורתית במדינת ישראל לעודד אנשים לעבור מתחבורה פרטית לתחבורה ציבורית.

מאיר שטרית: במקום להוריד את המחירים בתחבורה הציבורית – כי מי נוסע בתחבורה הציבורית?

מאיר שטרית: זה האנשים העניים דווקא, החלשים יותר, שאין להם רכב פרטי.

מאיר שטרית: במקום להוריד את המחירים בתחבורה הציבורית, ולעודד אנשים לנסוע בתחבורה ציבורית, ולהעביר אנשים מרכבים פרטיים לתחבורה ציבורית, אני אומר בצער שהממשלה הולכת ההיפך.

מאיר שטרית: אני לא מבין את המדיניות הזאת, אני לא מבין למה מישהו מסכים להעלאת מחירי התחבורה הציבורית, שזה עוד פעם להתנכל לאוכלוסיות חלשות, ואני אומר זאת בצער.

מאיר שטרית: אני קורא לממשלה ולשר האוצר ולשר התחבורה להוריד את מחירי התחבורה הציבורית.

מאיר שטרית: ממילא ההכנסות של הממשלה ממסים – גם השנה, 2010, שנגמרה – היו בעודף גדול.

מאיר שטרית: אפשר בזה לסבסד תחבורה ציבורית.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ראש הממשלה נכנס לאולם המליאה, ואני מקדם אותו בברכה, ואני גם מודה לו על כך שעמד בהבטחתו שדיונים על-פי הזמנת 40 חברי הכנסת יתקיימו מדי פעם בפעם גם ביום שלישי.

ראובן ריבלין: אני מודה לו על כך.

ראובן ריבלין: מודה לו על כך.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [לפי סעיף 45 לתקנון הכנסת.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי, 40 חברי כנסת חתמו על מנת לדרוש, בלשון התקנון, מראש הממשלה לבוא ולהביא את עמדתו בעניין כישלון ממשלת נתניהו בתחומים המדיני, הכלכלי והחברתי, כבקשתם של 40 חברי הכנסת ובניסוחם.

ראובן ריבלין: את נימוקי 40 חברי הכנסת יציג לפנינו חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו יוכלו חברי הסיעות השונות, על-פי גודלן, להשתמש בזמן העומד לרשותם, והרשימה מונחת בידי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, לרשותך עשר דקות.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת – –

הזמנת את ראש הממשלה – "אדוני ראש הממשלה".

ג'מאל זחאלקה: – – אדוני ראש הממשלה, בוודאי, אבל הוא חבר כנסת, אז ככה – – –

אבל פה הזמנת אותו בתור ראש ממשלה.

ג'מאל זחאלקה: נכון, נכון.

הוא חייב להיות חבר כנסת, כי הוא – – –

ג'מאל זחאלקה: כבוד ראש הממשלה, מכובדי היושב-ראש, רבותי וגבירותי חברי הכנסת, חברי וחברות הכנסת, בדיון ב-40 חתימות נקבצים כל גורמי האופוזיציה, חותמים על בקשה לדיון בנוכחותו של ראש הממשלה.

ג'מאל זחאלקה: המטרה היא כפולה: גם להשמיע – שהוא ישמע, וגם לשמוע ממנו.

ג'מאל זחאלקה: בעצם ניתנת כאן הזדמנות לראש הממשלה להציג את תוואי מדיניותו ולענות על העניינים שמעלים חברי הכנסת.

ג'מאל זחאלקה: זו לא הצהרת אי-אמון, כלומר זו לא הצבעת אי-אמון, אלא דיון ענייני בעניינים חשובים, ואין ספק שבתקופה האחרונה קרו דברים חשובים מאוד שחברי כנסת רוצים להתייחס אליהם.

ג'מאל זחאלקה: אני אתייחס אליהם, ומטבע הדברים אני אתמקד בעניינים שעלו בהצעה מתוך הדברים המקובלים, במסגרת המקובלת של עמדת האופוזיציה בכללותה נגד הממשלה הנוכחית.

ג'מאל זחאלקה: אני אתחיל בנושא החברתי-הכלכלי דווקא.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, תרשה לי להתייחס לעניין עקרוני, שיש לו השפעות אסטרטגיות ארוכות טווח, ומשהו שלדעתי נוגע ללב לבה של המדיניות הכלכלית שמנהיג מר ביבי נתניהו בקדנציה הנוכחית שלו ובקדנציה הקודמת שלו כשר אוצר.

ג'מאל זחאלקה: יש שאמרו שמר ביבי נתניהו הוא תאצ'ריסט.

ג'מאל זחאלקה: הוא לא התנער מההאשמה הזאת, אף-על-פי שבחוגי השמאל לפחות זה גובל בקללה.

ג'מאל זחאלקה: להגיד למישהו – – –

בנימין נתניהו: – – –

ג'מאל זחאלקה: קללה.

ג'מאל זחאלקה: בשמאל זה קללה.

ג'מאל זחאלקה: בעולם כולו ולא רק בארץ.

בנימין נתניהו: – – –

ג'מאל זחאלקה: להגיד על מישהו שהוא תאצ'ריסט.

בנימין נתניהו: אה, תאצ'ריסט.

ג'מאל זחאלקה: כן.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שמר ביבי נתניהו דווקא רואה את זה בעין חיובית; כלומר, הוא שמח להיות במועדון עם מרגרט תאצ'ר.

ג'מאל זחאלקה: אין ספק שהתרעומת בכל העולם על המדיניות שהנהיגה מרגרט תאצ'ר היא על המחיר החברתי הכבד מנשוא של הגשמת תוכניותיה הכלכליות-חברתיות: הרס במערכת של הביטחון הסוציאלי ושל השירותים החברתיים; נסיגה של המדינה מענייני הבריאות והחינוך ועניינים אחרים; ניסיון למגר את האיגודים המקצועיים ואת זכות השביתה והתאגדות של העובדים.

ג'מאל זחאלקה: אבל לפחות דבר אחד עמד לזכותה – למקטרגים על מרגרט תאצ'ר.

ג'מאל זחאלקה: כל הזמן נטען שהיא הגנה על המעמד הבינוני דווקא, ולא על העשירון העליון, שהיא הרחיבה את המעמד הבינוני והגדילה את הכנסותיו של המעמד הבינוני.

ג'מאל זחאלקה: למרות הביקורת החריפה שלי על המדיניות והתנגדותי הטוטלית למדיניות של גברת תאצ'ר בזמנו ולמה שמסמל התאצ'ריזם, אין ספק שזה היה נכון.

ג'מאל זחאלקה: זה דווקא היה הסוד.

ג'מאל זחאלקה: אם תאצ'ר היא כל כך גרועה, למה בחרו בה שוב?

ג'מאל זחאלקה: למה בחרו בה שוב ושוב?

ג'מאל זחאלקה: דווקא מכיוון שהיה מעמד בינוני שהתרחב ונהנה מהפירות של המדיניות והמעמד הנמוך פשוט אכל אותה בחזק.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו רואים ומנסים להשוות מה עשה מר ביבי נתניהו דווקא למעמד הבינוני.

ג'מאל זחאלקה: לפי הדוחות האחרונים שהתפרסמו, דוח "מרכז אדוה" למשל, מר נתניהו, בגלל המדיניות שלך, הצטמצם המעמד הבינוני ב-7%.

ג'מאל זחאלקה: חלקו בעוגת ההכנסות קטן ב-7.3%.

ג'מאל זחאלקה: הכסף שהצטמצם עלה למעלה, לעשירונים העליונים, ולא ירד למטה לעשירונים התחתונים.

ג'מאל זחאלקה: האנשים ירדו למטה, למעמד הנמוך.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, היה תהליך שבו הכסף עלה למעלה והאנשים ירדו למטה, למעמד הנמוך, עם הכנסות נמוכות יותר.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, הוא תאצ'ריסט שהרס גם את המעמד הבינוני.

ג'מאל זחאלקה: הדבר החיובי היחיד שהיה במדיניות של מרגרט תאצ'ר אין לביבי נתניהו.

ג'מאל זחאלקה: אם תימשך המדיניות הנוכחית, המעמד הבינוני יצא ניזוק יותר ויותר.

ג'מאל זחאלקה: זה מסביר, זו דרך אחרת להציג את הגדלת הפערים החברתיים.

ג'מאל זחאלקה: יכול להגיד מר נתניהו: אני רק שנתיים; לא הספקתי לעשות; זה לא רק אני; זה העשור האחרון.

ג'מאל זחאלקה: אבל בעשור האחרון ביבי נתניהו היה נותן הטון במדיניות הכלכלית, ובמיוחד אותה תוכנית הבראה כלכלית מ-2003, שבעיני היא ראויה לשמצה, משום שנעשה בה תרגיל גדול לנצל משבר כלכלי כדי להעביר רפורמות מרחיקות לכת לטובת העשירים.

ג'מאל זחאלקה: הרס המעמד הבינוני הוא הרסני לכלכלה, בסופו של דבר, ולחברה – מדרדר אנשים למעמדות נמוכים ומעלה את הכסף לעשירון העליון.

ג'מאל זחאלקה: ככה אנחנו רואים בעשור האחרון – ובעיקר בתקופתו של נתניהו כשר אוצר או כשר-על, שר אוצר על, כראש ממשלה האחראי על המדיניות הכלכלית בוודאי – את הצטמצמות המעמד הבינוני.

ג'מאל זחאלקה: דבר אחר, שגם הוא אסטרטגי.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו רואים את המשך המגמה של העלאת המסים העקיפים הרגרסיביים והקטנת המסים הישירים הפרוגרסיביים.

ג'מאל זחאלקה: כל תלמיד מתחיל בכלכלה אומר לך שזה לטובת העשירים, תהיה הדמגוגיה הכלכלית אשר תהיה.

ג'מאל זחאלקה: ובכלל יש אינפלציה – אומנם האינפלציה נמוכה, אבל יש אינפלציה בדיבורים.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה עושה אלף ואחד צעדים ומצליחה לשווק צעד אחד או שניים לאחיזת עיניים.

ג'מאל זחאלקה: מס הכנסה שלילי קיבל משקל בפרופגנדה של הממשלה פי-עשרה מדברים אחרים, לא פחות חשובים ובעלי משקל, כמו למשל העלאת הבלו, העלאת המס הישיר על הדלק ועל דברים אחרים, וזה פוגע בעיקר – פגיעתו היחסית גדולה יותר ככל שההכנסה קטנה יותר.

ג'מאל זחאלקה: הרי כל ילד יודע את זה.

ג'מאל זחאלקה: ולכן נמשכת כאן מדיניות – לא רוצים להקטין את ההכנסה ממסים, אז מה עושים?

ג'מאל זחאלקה: מורידים מסים ישירים ומעלים מסים עקיפים.

ג'מאל זחאלקה: אני תיארתי זאת – – –

ראובן ריבלין: אני נותן לך דקה נוספת לסכם את דבריך, אז אני מציע שאדוני יתחיל לסכם.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: מאה אחוז.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב, כבוד היושב-ראש, שמדובר באדם מסוכן מבחינה כלכלית-חברתית, שגורם נזק לחברה, ואנחנו לא מתרשמים מהנתונים הכלכליים, כי בסופו של דבר זה דומה לכך שהניתוח הצליח והחולה מת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר, את קולך, אם אני שומע עד פה – אין לי ברירה, אני יכול רק לקרוא לך לסדר.

ראובן ריבלין: אבל – –

יוחנן פלסנר: סודות – – –

ראובן ריבלין: – – הסודות שלכם נשמעים בקול רם עד פה, וזה לא הקול שלך שאני שומע, אז האורחים במליאה חייבים להיזהר יותר.

ראובן ריבלין: אני אתן לך את הדקה.

ג'מאל זחאלקה: גם בעניין המדיני – ראש הממשלה דיבר על שתי מדינות, אמר את שתי המלים המפורשות.

ג'מאל זחאלקה: זה שכלול של עמדתו הישנה: מדינה מינוס, אוטונומיה פלוס, מדינת חסות, אנדורה, שהיתה בקדנציה הקודמת שלו.

ג'מאל זחאלקה: הוא שכלל את זה – אמר שתי מלים, אבל לא יותר מזה.

ג'מאל זחאלקה: פשוט, מה שהוא עושה עכשיו הוא לחסל את האפשרות של פתרון שתי מדינות, והוא עוד ילך בהלוויה לאחר חיסול הפתרון הזה, שכולם כאן וכל העולם רוצים בו.

ראובן ריבלין: תודה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהדבר הכי טוב שיכול לעשות מר ביבי נתניהו הוא להתפטר, כי במדיניותו הנוכחית רק אדמה חרוכה תישאר אחריו.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת זחאלקה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את ראשון הדוברים, חבר הכנסת מאיר שטרית.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת – אפשר לקבל מיקרופון?

מאיר שטרית: כי אני לא רוצה לצעוק.

ראובן ריבלין: ודאי, ודאי.

ראובן ריבלין: המיקרופון שלך חזק מאוד.

מאיר שטרית: אני מדבר בשקט.

ראובן ריבלין: להגביר מיקרופון, כי חבר הכנסת שטרית מבקש לדבר בשקט.

מאיר שטרית: אדוני ראש הממשלה, למרות שזה ייראה לך מוזר – ראש הממשלה, אני צריך את אוזנך.

מאיר שטרית: אני מבקש שתקשיב לי כמה דקות, כי אני באמת מדבר אתך – – –

בנימין נתניהו: אתה מקבל את אוזני, אבל לא תמיד את עיני.

מאיר שטרית: אני צריך הקשבה.

מאיר שטרית: אני צריך הקשבה.

מאיר שטרית: תקשיב לי כמה דקות.

דליה איציק: זה נורא מעליב.

דליה איציק: למה – – –

מאיר שטרית: ראש הממשלה, למרות שזה ייראה לך מוזר, ואף-על-פי שאנחנו חלוקים בנושא המדיני, אני מבקש לדבר אתך היום כידיד, כי, ביבי, אתה ראש הממשלה שלי כמו של יתר אזרחי המדינה.

מאיר שטרית: ובתור שכזה עליך מוטלת האחריות הגדולה ביותר לנווט את הספינה הזאת, הנקראת "ישראל", לחוף מבטחים.

מאיר שטרית: עוד מעט יחלפו שנתיים מאז תחילת כהונתך הנוכחית.

מאיר שטרית: אם אנחנו בוחנים את מצבנו בתחומים שונים, הרי שהתמונה לא ורודה כלל, ההיפך הוא הנכון.

מאיר שטרית: אנחנו רואים חשרת עננים שמתגבשת באופק ומעמידה את הספינה הזאת בסכנה.

מאיר שטרית: אין איש חולק על זה שאתה פטריוט ישראלי ורוצה בטובת המדינה.

מאיר שטרית: גם איש לא מאשים אותך בחוסר יכולת לקבל החלטות, גם כשלא כולם מסכימים עמך.

מאיר שטרית: ראה מרכז הליכוד – המעבר משיטת בחירות במרכז לפריימריס, כשהלכת נגד כל המגמה במרכז הליכוד והעברת את ההחלטה לעבור לפריימריס; היציאה מחברון; חתימה על הסכם-וואי בתנאים של אי-ודאות פוליטית, כשידעת שהממשלה תיפול – אני אמרתי לך את זה אז, כי הייתי ראש הקואליציה שלך; משרד האוצר ב-2003 ו-2004, כשהיינו ביחד.

מאיר שטרית: קיבלת החלטות מאוד קשות, שרוב הציבור לא אהב, אבל חשבת שזה נכון למדינה וקיבלת.

מאיר שטרית: אין איש חולק גם על היותך משכיל ואינטליגנט ויודע ספר.

מאיר שטרית: ולכן, אני שואל את עצמי ואותך, אדוני ראש הממשלה וידידי ביבי – – –

שלי יחימוביץ': לאן זה מוביל, כל המחמאות האלה?

מאיר שטרית: זו שיחת אמת.

ראובן ריבלין: זה "חברים מספרים על הליכוד".

מאיר שטרית: כן.

גלעד ארדן: אולי הוא מודיע שהוא חוזר אלינו.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חברים, אל תפריעו.

ראובן ריבלין: אנחנו מוגבלים בזמן.

זאב אלקין: – – –

ראובן ריבלין: אנחנו מוגבלים בזמן.

ראובן ריבלין: אני מבקש לא להפריע, כי כל דקה שתיגרע מהנואם, אני אתן לו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

זאב אלקין: אם הוא מוכן לחזור – – –

ראובן ריבלין: לא להפריע.

ראובן ריבלין: לא להפריע.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו מוגבלים בזמן.

ראובן ריבלין: בבקשה, מאיר, אני אתן לך כבר עוד דקה.

זאב אלקין: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלקין, אני בתור יושב-ראש קואליציה לא הייתי מפריע ליושב-ראש.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מאיר שטרית: לכן אני שואל אותך, אדוני ראש הממשלה, ואת עצמי: האם באמת אינך רואה את חשרת העננים המתגבשים, או שאתה לא רוצה לראות?

מאיר שטרית: אני משוכנע שאתה, כמוני, רואה את הבעיות.

מאיר שטרית: ולכן, השאלה המתבקשת הבאה היא, מה מונע ממך לנקוט את הצעדים הנכונים כמתבקש?

ראובן ריבלין: השר ארדן, השר ארדן, שומעים אותך.

מאיר שטרית: בתחום המדיני ישראל מבודדת היום בעולם.

מאיר שטרית: אנחנו מגיעים בעצם למבוי סתום, ומתגבשת קואליציה הולכת וגדלה בעולם להכיר במדינה פלסטינית בגבולות 67'.

מאיר שטרית: לא שזה רציני, אבל זה מצביע על מגמה בעולם נגד ישראל.

מאיר שטרית: תמיד אמרתי שמתקיים בישראל פרדוקס שנקרא "נצי השלום ויוני המלחמה".

מאיר שטרית: רק נצים יכולים לעשות שלום בקונסנזוס לאומי.

מאיר שטרית: ניתנה לך הזדמנות שנייה לעשות היסטוריה ולכונן שלום בר-קיימא עם העולם הערבי, אם רק תחליט תחילה עם עצמך שזה מה שאתה רוצה.

מאיר שטרית: אני אומר לך בשם קדימה: אם תעשה זאת באמת, אני בטוח שיהיה לך רוב בכנסת, כי קדימה תתמוך בך כדי לעשות שלום, וכך גם רוב חברי האופוזיציה, חרף ההתנגדות הצפויה בתוך מפלגתך.

מאיר שטרית: כך שאם תרצה – אין זו באמת אגדה.

משה כחלון: – – – התנגדות – – –

מאיר שטרית: אל תפריע לי בבקשה.

מאיר שטרית: אין זו באמת אגדה.

קריאות: – – –

מאיר שטרית: אדוני, אפשר שלא יפריעו?

ראובן ריבלין: שר התקשורת, אסור לו.

ראובן ריבלין: אני מכיר את זה בעצמי.

ראובן ריבלין: שר התקשורת, אסור לו לקרוא קריאות ביניים, כי זו כניסה לרשת.

ראובן ריבלין: אסור.

ראובן ריבלין: יבקשו ממך דמי קישוריות בשביל זה.

משה כחלון: אתם טוענים – – –

ראובן ריבלין: נא לא להפריע.

מאיר שטרית: – – – כך שאם תרצה אין זו באמת אגדה, ותוכל להעביר הסכם שלום – –

אריה ביבי: שלח לו את זה ב-אס.

אריה ביבי: אם.

אריה ביבי: אס.

מאיר שטרית: – – על דעת רוב העם ורוב הבית הזה.

מאיר שטרית: ראש הממשלה נדרש לקבל החלטות, ואיני מסוגל להבין מדוע אתה מתמהמה.

מאיר שטרית: כן, אני יודע את הסיכונים הפוליטיים לשרידותה של הממשלה אם תלך בדרך השלום, אבל אם היית נוהג כמנהיג, היית צריך לפטר את שר החוץ על דבריו בעצרת האו"ם.

מאיר שטרית: ראה את פרשת פרס–מודעי; פרס פיטר את מודעי כשר אוצר על זה שהוא אמר שהוא ראש ממשלה מעופף.

מאיר שטרית: לצערי הרב אתה נראה כמי שמיישם את מה שהוא אומר – מה שליברמן אומר.

מאיר שטרית: לא שר הביטחון צריך לדבר בשמך באמריקה.

מאיר שטרית: אתה מכיר את אמריקה יותר טוב ממנו, וגם האנגלית שלך טובה יותר משלו.

מאיר שטרית: אתה צריך להיות נושא הדגל והבשורה שיקדם את השלום.

מאיר שטרית: אתה אינך זקוק לאמריקנים או למתווכים אם באמת בכוונתך לעשות שלום.

מאיר שטרית: מונחת לה כאבן שאין לה הופכין היוזמה הערבית לשלום, אשר באותו מחיר שממילא נידרש לשלם לפלסטינים ניתן לקבל שלום עם כל מדינות האסלאם, שאישרו את היוזמה הזאת ארבע פעמים.

מאיר שטרית: קבל את היוזמה הזאת כבסיס וקרא להם למשא-ומתן, וכל העולם יתמוך בך.

מאיר שטרית: אתה אמרת שלשום שאתה מוכן לשבת עם אבו מאזן בארבע עיניים עד שיצא עשן לבן, והוא הגיב אתמול שאם תפסיק את הבנייה בהתנחלויות, הוא מוכן.

מאיר שטרית: תודיע שאתה מקפיא את הבנייה לחודש, לא יקרה שום אסון, ושב אתו יום-יום, עד שיצא עשן לבן או שיתברר לך שאתה לא יכול להגיע להסכם שלום.

יעקב כץ: איפה?

יעקב כץ: בתל-אביב?

מאיר שטרית: אתה גם יכול להציג עמדה אם הגעת למסקנה הזאת – שאולי תהיה פופולרית במפלגה שלך או במקומות אחרים – שאתם מתנגדים לפשרות הנדרשות, ולהפסיק את תהליך השלום במתכוון, לא בהבאתו למבוי סתום.

מאיר שטרית: ראה יצחק שמיר; היתה לו עמדה ברורה, הציבור ידע איפה הוא עומד, וגם אם לא הסכימו אתו, ידעו בדיוק את עמדתו.

מאיר שטרית: אתה רשאי גם לעשות את זה, אני לא אומר לך מה לעשות כראש ממשלה.

מאיר שטרית: אני אומר לך: תחליט.

מאיר שטרית: תחליט לאיפה אתה רוצה ללכת.

מאיר שטרית: ביבי, הגיע הזמן, ואני אומר לך את זה כידיד, שתחליט עם עצמך ותאמר זאת בקול לציבור ותפעל בהתאם.

מאיר שטרית: מנהיגים צריכים לקבל החלטות גם באי-ודאות פוליטית.

מאיר שטרית: ראה מנחם בגין בהסכם השלום עם מצרים, יצחק רבין בהסכם אוסלו, שרון עם ההתנתקות.

מאיר שטרית: אני חושב שאתה יכול עדיין להתנער ולהסיר מעל ידיך את הכבלים הפוליטיים והאחרים ולעשות מעשה.

מאיר שטרית: אתה נקטת ב-2003–2004, בהיותנו באוצר, דימוי שהספינה עומדת להתנגש בקרחון, אם אתה זוכר, וצריך מספיק זמן מראש להתחיל בהטיית הספינה כדי להימנע מהתנגשות בקרחון.

מאיר שטרית: הספינה הזאת שאתה מנווט, ישראל, היא בדרך להתנגשות בקרחון, ואינני יודע אם עדיין ניתן למנוע לחלוטין את ההתנגשות, אבל ניתן לצמצם אותה.

מאיר שטרית: ניתן לנסות להתחיל לסובב את ההגה לכיוון הנכון.

מאיר שטרית: זה בתחום המדיני.

מאיר שטרית: בתחום הכלכלי-החברתי, ממדי העוני הרי מרקיעים שחקים: שליש מהציבור מתחת לקו העוני.

מאיר שטרית: הפערים החברתיים הולכים ומתרחבים.

מאיר שטרית: ושני הפרמטרים האלה עלו בתקופת הכהונה של הממשלה הזאת, בגלל מדיניות המיסוי, שבעיני היא לא נכונה.

מאיר שטרית: אני שואל: להיכן, לאן נעלם ביבי שדרש להעביר אנשים מקצבאות לעבודה, שדרש להרזות את השמן ולתת יותר כוח לרזה?

מאיר שטרית: אתה העלית את הקצבאות, הגדלת את ההוצאות של הסקטור הציבורי.

מאיר שטרית: אתה משלם לכל דכפין כדי לשמר את הקואליציה.

מאיר שטרית: לאן נעלם ביבי הרפורמטור?

מאיר שטרית: תלמידי ישראל מדורגים האחרונים, בעולם, ב-OECD, בכל הפרמטרים של המבחנים הבין-לאומיים.

מאיר שטרית: במקום האחרון, עם פער של שתי ספרות מהמקום הלפני אחרון.

מאיר שטרית: צמיחתה של ישראל מפגרת לאורך זמן אחרי הצמיחה הקבועה של המדינות המפותחות.

מאיר שטרית: באותו זמן יש עלייה דרמטית קבועה בתשלומי ההעברה.

מאיר שטרית: אתה יודע מה היתה התקופה, ביבי, שבה היתה ירידה בעניין הזה והיתה צמיחה בעבודה – ירידה בהכנסות המועברות?

מאיר שטרית: בתקופה שלך באוצר.

מאיר שטרית: ב-2003, 2004 ו-2005 ראינו את השינוי הזה.

מאיר שטרית: מאז, זה משתנה לרעה.

מאיר שטרית: עוד מעט החלק שנושא בעול לא יוכל לשאת יותר בעול, והדבר הזה יביא להתפוצצות חברתית.

מאיר שטרית: פעולותיך לא מעודדות אנשים לעבוד, לצערי, היום.

מאיר שטרית: להיפך, הן מעודדות יציאה ממעגל העבודה ומעבר לתמיכות.

מאיר שטרית: ואם המגמה לא תיעצר, אגב, על-פי דוח טאוב, עד שנת 2040 נגיע למצב שבו 78% מתלמידי בתי-הספר יהיו חרדים או ערבים ורק 14% יישארו בחינוך הממלכתי.

מאיר שטרית: זו המדינה שאתה רוצה לראות, ביבי?

מאיר שטרית: אני בטוח שלא, אני אומר לך, כי אני משוכנע שזה לא מה שאתה רוצה לראות.

מאיר שטרית: אבל אנחנו בדרך לשם ושום דבר לא עוצר את זה.

מאיר שטרית: בתחום הממשל – ביבי – – –

ראובן ריבלין: אני נותן לך עוד דקה לסכם.

מאיר שטרית: אני כבר מסיים, אדוני.

מאיר שטרית: בתחום הממשל, אני שואל לאן נעלם ביבי שהלך נגד הזרם, שהחליט נגד מרכז הליכוד והצביע בכנסת, ובאצבע שלו לבד העביר שינוי בשיטת הממשל ושינה את שיטת הבחירות לראש הממשלה לבחירות אישיות.

מאיר שטרית: לאן?

מאיר שטרית: לאן נעלם ביבי שהיה נערץ בארץ ובעולם כולו?

מאיר שטרית: המהות איננה בהישארות בשלטון, כי אם אינך מסוגל להוביל את המדינה הזאת לחוף מבטחים לא כדאי להישאר בשלטון.

מאיר שטרית: בשביל מה הצרות האלה?

מאיר שטרית: ממילא – אם אתה לא רואה את זה – הקואליציה שלך נראית לי מתפוררת.

מאיר שטרית: זה רק עניין של זמן.

מאיר שטרית: אני מקווה שאתה רואה זאת, ולכן אין לך מה להפסיד.

מאיר שטרית: אני מציע לך: קום ופעל.

מאיר שטרית: אני מבקש ממך כידיד, ביבי.

מאיר שטרית: פעם ציפי אמרה לך: תהיה גבר, תתקפל.

מאיר שטרית: אני אומר לך: תהיה גבר, אל תתקפל.

מאיר שטרית: כדברי זאב ז'בוטינסקי: "הפקר דם ונפש/ למען ההוד הנסתר// למות או לכבוש את ההר".

מאיר שטרית: אני אומר לך: אם אתה תרצה ותחליט, אתה מסוגל.

מאיר שטרית: אף אחד לא יכול להסביר מדוע אתה לא עושה את זה.

מאיר שטרית: אני רוצה לעמוד ולהסביר שאתה כן עושה את זה.

מאיר שטרית: אז יש לך הזדמנות, לפני שהקואליציה הזו תתפורר ותתפרק, לעשות שינוי אמיתי.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת מאיר שטרית.

ראובן ריבלין: הבא אחריו – חבר הכנסת דני דנון, ואחריו – חבר הכנסת דוד רותם.

דני דנון: אדוני ראש הממשלה, אדוני היושב-ראש, גברתי יושבת-ראש האופוזיציה, חברי חברי הכנסת, פשוט אני רוצה לברך את אדוני ראש הממשלה על ההחלטה האמיצה שלך, שאף ראש ממשלה לא קיבל עד היום, לשלוח מכתב לנשיא האמריקני ברק אובמה ולבקש את שחרורו המיידי של יונתן פולארד.

דני דנון: זו החלטה אמיצה, מתבקשת, מיידית.

דני דנון: אני מבקש, וכולי תפילה שהנשיא האמריקני ברק אובמה יגלה חמלה כלפי יונתן פולארד וייענה לבקשה – לא של ראש הממשלה, אלא בקשה של העם בישראל, בקשה חוצת-מפלגות, לשחרר את יונתן פולארד בהקדם המיידי, להתחשב במצבו הבריאותי, שנוכל להביא אותו חזרה לישראל.

דני דנון: שמעתי בקשב רב את דברי חברי חבר הכנסת מאיר שטרית.

דני דנון: אני חייב לומר לחברי ממפלגת קדימה: אתם כל פעם באים עם אותם דברים, וזו לא ביקורת אמיתית.

דני דנון: אפשר לבקר, אבל אי-אפשר לבקר כל הזמן וכל דבר.

דני דנון: הניסיונות שלכם לבקר את השרפה בכרמל, אולי תבקרו גם את הגילוי של הגז במאגרי "לווייתן" ו"תמר" – – –

דליה איציק: אנחנו עובדים על זה.

דני דנון: עובדים על זה.

דני דנון: זה יהיה בשבוע הבא.

דני דנון: יהיו 40 חתימות – – –

אורית זוארץ: אפס לרעידות האדמה.

אורית זוארץ: אפס.

דני דנון: יהיו 40 חתימות – – –

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דנון, אנחנו צריכים לשמור על הזמן.

רוני בר-און: לא התקרבנו – – –

דני דנון: הרצון שלכם לבקר הוא לא מושכל ולא מועיל.

דני דנון: תבחרו נושאים מסוימים, תתמקדו בהם, ואני אקריא לכם את הדברים שאתם אומרים בעצמכם.

יואל חסון: בפעם הבאה נביא ציטוטים מה דעתך על ראש הממשלה.

דני דנון: אני אשמח מאוד.

דני דנון: אני, חבר כנסת יואל חסון, אם מדברים על ציטוטים – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אני לא אוכל לקחת מהזמן שלכם, כי יש לכם – – –

דני דנון: אם מדברים על ציטוטים, חבר הכנסת חסון – – –

אורית זוארץ: תעשו סדר בליכוד.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, ברגע זה מי שקורא קריאות ביניים אני אקרא לו לסדר.

ראובן ריבלין: אין לנו זמן.

דני דנון: אם מדברים על ציטוטים, אדוני היושב-ראש – אני אענה לחברי הכנסת חסון ושטרית.

דני דנון: יש לי ציטוטים של חבר הכנסת שטרית, שדיבר לפני דקה, מה הוא אומר על מפלגת קדימה.

דני דנון: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני מקריא ציטוטים של הדובר לפני: קדימה היא היום המפלגה הכי מושחתת מבין המפלגות הגדולות – –

קריאות: או, או.

דני דנון: – – אומר חבר הכנסת שטרית.

שלמה מולה: התחלת?

שלמה מולה: התחלת?

ראובן ריבלין: מולה.

יואל חסון: אז הוא אמר.

יואל חסון: זה אומר שזה נכון?

דני דנון: המפלגה שהתיימרה לסמל פוליטיקה אחרת – –

אריה ביבי: אי-אפשר לייקר את הלחם ולהוזיל את הביסקוויטים.

דני דנון: – – הוא מצטט בלעג את הסלוגן של ציפי לבני – היא היום גרועה יותר מהליכוד ומהעבודה.

דני דנון: בשביל זה עזבתי את הליכוד, בשביל השקר והבלוף הזה?

דני דנון: הוא שואל, רטורית.

יוחנן פלסנר: אמר דנון, שקידם את חוק הג'ובים.

דני דנון: את הדברים האלו לא אני כתבתי.

דני דנון: אמר אותם חברי חבר הכנסת מאיר שטרית, ואתם יכולים לשאול אותו פה.

דני דנון: הוא יושב לפניכם, עדות חיה.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, חבר הכנסת כץ, מאיר שטרית לא התכוון אליך.

ראובן ריבלין: למה אתה – – –

דני דנון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לגעת נושא-נושא בביקורת של חברי באופוזיציה.

דני דנון: הם רוצים בנושא דת ומדינה לזרוע – – –

אריה ביבי: אני מציע לכם להוזיל את הלחם ולייקר את הביסקוויטים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ביבי, חבר הכנסת ביבי, הוא מדבר מה שהוא רוצה לומר, לא מה שאתם רוצים לשמוע.

ראובן ריבלין: הוא רוצה מה שהוא רוצה לומר.

ראובן ריבלין: מאיר אמר מה שהוא רוצה, מלמעלה.

אריה ביבי: אנשים אין להם כסף לאכול לחם, מה – – –

יוחנן פלסנר: מה עם חוק הג'ובים?

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, הוא יעמוד פה על הבמה עד שהוא ידבר שבע דקות נטו, כמו שדיבר מאיר שטרית, כמו שידבר מייד אחרי רותם חבר הכנסת מופז, ולאחריו גם חבר הכנסת דיכטר.

ראובן ריבלין: אני לא אתן לכם להפריע, לא אתן לכם.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת דנון.

דני דנון: אני בדרך כלל משאיר לכותבי הפרוטוקול את הנאומים והציטוטים, אני יכול להשאיר את זה גם לכם, אם זה כל כך מסעיר אתכם, חברי.

דני דנון: אבל בצורה עניינית, נושא דת ומדינה, שאתם אוהבים לתקוף ולהסית בו, אני אמשיך ואזכיר לכם מדי שבוע: תפנו לחבר הכנסת ליצמן, תסתכלו בפתק שהוא מחזיק בתיק שלו ותראו שכתוב בו מה הבטחתם אתם למפלגות הדתיות.

דני דנון: ובפתק הזה כתוב – – –

אורית זוארץ: למה אתם מטרפדים את ראש הממשלה בתהליך המדיני?

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, חברת הכנסת זוארץ, את רוצה שאני אקרא לך לסדר כשחבר הכנסת דנון פה?

ראובן ריבלין: חכי שראש הממשלה יבוא.

דני דנון: בפתק הזה כתוב על קצבת האברך שהסכמתם לשלם, שהיא גבוהה מקצבת האברך שמשולמת היום; כתוב על ההקצבות לתלמידי ישיבות.

דני דנון: לכן, לפני שאתם מסיתים ואומרים שכסף הולך לתלמידי ישיבה במקום – הולך, לא מגיע לסטודנטים – תסתכלו פנימה, תסתכלו פנימה.

דני דנון: ובנושא הכלכלי, אתם תקפתם את התקציב בשבוע שעבר, אבל אי-אפשר להתווכח עם הנתונים של הצמיחה.

דני דנון: נכון, גם לשר לשעבר רוני בר-און יש חלק בזה, אבל אי-אפשר לבוא ולומר שההצלחות לא שייכות לממשלה הקיימת, הכישלונות כן שייכים.

דני דנון: בפועל הכלכלה מצליחה.

דני דנון: אבל הנושא החשוב והמסעיר ביותר במדינתנו זה הנושא המדיני.

דני דנון: אתמול ישבתי בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת, ולפי פרסומים שונים – עימות בין יו"ר האופוזיציה לראש הממשלה על הנושאים המדיניים ועל נושא זיכרון.

דני דנון: אז נכון, לא נמצאת פה יו"ר האופוזיציה, שאמרה שמרכז הליכוד החליט נגד מדינה פלסטינית.

דני דנון: אני הייתי שם וגם היא היתה שם, והיא אמרה בו – – –

אורית זוארץ: אז למה אתה מטרפד אותו?

דני דנון: סליחה?

אורית זוארץ: למה אתה מטרפד את ראש הממשלה?

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, את באמת חושבת שאת בת יחידה כאן?

ראובן ריבלין: אני אומר לך כבר ארבע פעמים, את לא רוצה לשמוע לי.

ראובן ריבלין: מה אני אומר אחר כך, כשאני אוציא אותך?

ראובן ריבלין: איך אני אסביר את זה לאזרחי ישראל?

ראובן ריבלין: מספיק.

דני דנון: להזכיר ליו"ר אופוזיציה, שאחרי שהתקבלה ההחלטה במרכז הליכוד בנושא מדינה פלסטינית היא לא קמה ואמרה: זו לא מפלגתי, זו לא דרכי, זה לא ביתי.

דני דנון: היא בחרה לשוב ולהתמודד ולקבל את התמיכה של אותו מרכז ליכוד, שאני גאה להיות חבר בו וגאה שהוא החליט כמו שהוא החליט.

שלמה מולה: אבל היא לא שם.

שלמה מולה: עזבה אתכם.

דני דנון: אני בא ואומר: היום לבוא ולומר שיש בעיות זיכרון – שוב, תסתכלו פנימה אצלכם לפני שאתם תוקפים אותנו.

אריה ביבי: – – – את מרכז הליכוד?

דני דנון: אני רוצה להזכיר לכם ולומר לכם כשאתם באים ואומרים: אין תהליך מדיני.

דני דנון: ספרתם כמה ראשי ממשלות הנהיגו את מדינת ישראל מאז 1993 עד היום?

דני דנון: שישה ראשי ממשלות, ובכללם שמעון פרס, אריאל שרון, אהוד אולמרט.

דני דנון: למה הם לא הביאו את ההישג המדיני?

דני דנון: מה קרה אז?

דני דנון: הרי ברור לנו שהאשמה היא לא בראש הממשלה, האשמה היא לא בליכוד; האשמה היא שאין שותף, והרצון שלכם לבוא ולייצר שותף דמיוני לא מקובל.

דני דנון: אני מזמין אתכם לבוא אתי לניצן, לאתר הקרווילות, ולהסתכל בפנים של המפונים מגוש-קטיף וצפון השומרון ולראות מה קורה כשמנסים לייצר מציאות מדומה.

דני דנון: אנחנו היום באים ואומרים בצורה ברורה: זה לא קשור למחיר.

דני דנון: אני חולק על דרכו של ראש הממשלה לגבי הקפאת הבנייה, שהוא אישר אותה, ואמר את זה בצורה פומבית, בניגוד לעמדתי ולעמדת חברים רבים בליכוד – – –

ראובן ריבלין: אני נותן לך עוד דקה לסכם.

דני דנון: ראש הממשלה הקפיא את הבנייה.

דני דנון: האם זה הביא את הפלסטינים?

דני דנון: האם אתם חושבים שאם יבוא מנהיג ויגיד: מוכן אני, רוצה אני – –

ראובן ריבלין: אני מוסיף לך דקה.

דני דנון: – – מוותר אני, יהיה פה שלום?

דני דנון: זה לא יקרה.

דני דנון: ממשלת נתניהו רוצה שלום וחותרת לשלום, אך היא מבינה שצריך שותף אמיתי על מנת לקיים תהליך שלום, והניסיונות שלכם לבוא ולהאשים אותנו באי-קיום תהליך – אני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש, ולומר לכם: לפני כל התקפה, תסתכלו ביומנים שלכם מה אתם עשיתם לפני שנתיים.

דני דנון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דנון, כמו גם כל חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, ביציע האורחים יש לנו קבוצה של עולים מאתיופיה הגרים היום בנתיבות, ואנחנו מברכים אתכם בברוכים הבאים לירושלים בירת ישראל ולכנסת ישראל.

ראובן ריבלין: ברוכים תהיו.

ראובן ריבלין: לא למחוא כפיים, אפילו לא מולה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דוד רותם, שמונה דקות.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, אני לא יכול להתגאות בזה שאנחנו חברים כבר ממרכז הליכוד, אני גם לא יכול להתגאות בזה שישבנו יחד באוצר, ואני גם לא יכול להתגאות בזה שתמכנו יחד בהתנתקות.

דוד רותם: אין לי את כל זה, מה אני יכול לעשות?

דוד רותם: אבל אני שמעתי פעם אמרה מאוד חכמה: ישמרני אלוהים מחברי, כי עם שונאי אני אסתדר לבד.

דוד רותם: שמעתי את חבר הכנסת מאיר שטרית, חברך, נותן לך מתכון מדויק להתאבדות.

דוד רותם: תסמוך על קדימה, הם יהיו אתך כשאתה תלך בדרך שהם רוצים שתלך.

דוד רותם: הם יפילו אותך שעתיים אחר כך, משום שלא אכפת להם מתהליך שלום, לא אכפת להם ממשא-ומתן, הכורסה שאתה יושב עליה נורא מעניינת אותם ונורא חשובה להם, והם נורא היו רוצים כבר לשבת מסביב לשולחן הזה; לא חשוב כמה הוא גדול, לא חשוב כמה הוא קטן.

דוד רותם: הם לא יקטינו את השולחן, את זה אני יכול להבטיח לך.

דוד רותם: גם אני רוצה, ודאי שאני רוצה, אבל אני לא נותן לו עצות כאלה.

דוד רותם: אני לא נותן לו עצות להתאבד.

דוד רותם: עכשיו, בוא נראה, אדוני ראש הממשלה, מה הם מציעים לך: תנהל משא-ומתן על שתי מדינות, ואז מה יקרה?

דוד רותם: יש לך פרטנר לשתי מדינות?

דוד רותם: הרי אתה צריך ללמוד.

דוד רותם: יש כלל שאומר שהחכם לומד משגיאות של אחרים והטיפש לא לומד אפילו מהשגיאות של עצמו.

דוד רותם: אז אנחנו יודעים מה עשתה קדימה – התנתקות נהדרת.

דוד רותם: חבר הכנסת שטרית, היתה התנתקות מעולה מגוש-קטיף.

מאיר שטרית: חבל שלא עשו אותה 20 שנה קודם.

דוד רותם: חבל שלא עשו אותה 20 שנה קודם – מה קיבלת בתמורה להתנתקות?

דוד רותם: אדוני, שדרות לא מעניינת אותך.

דוד רותם: ה"קסאמים" שנפלו שם במשך שנים – מה זה חשוב?

מאיר שטרית: קודם לא היו?

דוד רותם: באותה כמות לא, משום שהם היו רחוקים יותר והיית שם עם צה"ל.

דוד רותם: זו חוכמה גדולה לתת לראש הממשלה עצות.

דוד רותם: בוא ניתן לך עוד דבר: אילו היית ראש הממשלה היית מפטר את השר ליברמן אחרי נאומו בעצרת האו"ם.

דוד רותם: בוודאי.

דוד רותם: למה?

דוד רותם: כי השר ליברמן אומר את הדברים הנכונים, שלא מוצאים חן בעיניך.

דוד רותם: אז יש לך שיטה דמוקרטית נהדרת: בואו נפטר אותו.

מאיר שטרית: הוא שר החוץ, הוא חייב ללכת בקו.

מאיר שטרית: ראש הממשלה החליט – – –

דוד רותם: סליחה, האם הממשלה החליטה משהו אחר?

דוד רותם: ראש הממשלה החליט – זו דעתו של ראש הממשלה.

מאיר שטרית: ראש הממשלה החליט.

מאיר שטרית: זה – – –

דוד רותם: ראש הממשלה החליט – זו דעתו של ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: אל תשאל אותם שאלות כדי שלא יפריעו לך.

דוד רותם: ממשלת ישראל עוד לא החליטה על זה.

דוד רותם: עכשיו בוא נלך הלאה.

דוד רותם: אתה ממליץ לו על הקפאה.

דוד רותם: אדוני ראש הממשלה, אתה יכול לספר לנו אולי כמה מכרזים הוצאו לבנייה באזור יהודה ושומרון מאז שאתה ראש ממשלה?

דוד רותם: הרי זה שאין הקפאה זה אחד מהבלופים שקדימה מושכת אותך ואתה הולך אתם.

דוד רותם: עכשיו, לא בעצם בעיה שלך, אלא שיושב פה שר ביטחון – שאותו אני מבטיח לך אף אחד לא יבקש שתפטר – שפועל בניגוד להחלטות ממשלה.

קריאה: – – –

דוד רותם: ברוורמן רוצה לפטר אותו?

דוד רותם: ברוורמן רוצה.

דוד רותם: הוא לא יגיד לראש הממשלה: תפטר אותו.

דוד רותם: הוא רוצה לפטר אותו.

דוד רותם: כאשר אומרים לך: יש הקפאה ואתה אשם בזה – אדוני ראש הממשלה, אתה לא אשם בהקפאה; מי שאשם בהקפאה זה שר הביטחון שלך, שנוהג בחוסר אחריות, בניגוד להחלטות ממשלה, בניגוד להחלטות של הכנסת – –

אורית זוארץ: ואתם תומכים.

אורית זוארץ: למה לא?

דוד רותם: – – ועושה מה שהוא רוצה.

דוד רותם: זו הבעיה.

אורית זוארץ: ואתם תומכים.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ.

דוד רותם: שר החוץ עושה מה שהוא חושב שנכון לעשות.

אורית זוארץ: שר חוץ, מזל.

קריאה: למה אתם יושבים בממשלה?

דוד רותם: למה אנחנו יושבים בממשלה?

דוד רותם: אני אגיד לך למה.

דוד רותם: קודם כול, כי טוב לשבת בממשלה.

אורית זוארץ: תשובה מצוינת.

ראובן ריבלין: די, הוא לא שואל כל רגע מה את חושבת.

ראובן ריבלין: הוא אומר מה הוא חושב.

דוד רותם: הרי אם היינו יכולים לעשות ממשלה עם קדימה, הייתם מאוד שמחים.

דוד רותם: אני רוצה להזכיר לכם, אחרי הבחירות אתם נתתם לנו תשובות חיוביות על כל הדרישות שלנו.

דוד רותם: ואז מה היה קורה?

דוד רותם: אתם חושבים שהשר ליברמן היה מתיישר אתכם?

דוד רותם: אתם הייתם מפטרים אותו?

דוד רותם: כשאתם הייתם יושבים פה, לא הייתם מזיזים אף אחד.

זאב בילסקי: אתם הייתם מסכימים גם שליברמן יהיה שופט בית-המשפט העליון.

ראובן ריבלין: אתה רוצה לענות לו?

דוד רותם: אני לא רוצה לענות לך.

ראובן ריבלין: לא רוצה.

ראובן ריבלין: נא לא להפריע.

דוד רותם: זה נכון, אבל אני לא אענה לך.

רוברט טיבייב: כי אין לך מה לענות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבייב, רבותי, אי-אפשר – – –

דוד רותם: חבר הכנסת טיבייב, בוא אני אגיד לך.

דוד רותם: אין לי מה לענות?

דוד רותם: יש לי מה לענות.

דוד רותם: אילו זה היה תלוי בכם, הייתם מוכנים שאני אהיה שופט בבית-המשפט העליון, אפילו אני.

זאב בילסקי: בשום פנים ואופן.

דוד רותם: אתה אומר בשום פנים ואופן לא.

דוד רותם: אדוני, בשביל לשבת מסביב לשולחן הזה הייתם מוכנים למכור את ארץ-ישראל, את מדינת ישראל, את הנאמנות, את הכול – –

קריאות: הו, הו, הו – – –

דוד רותם: – – רק כדי לשבת מסביב לשולחן הזה.

דוד רותם: זה בסדר – – –

שלמה מולה: נו, באמת, אתה רואה את שאול מופז – – –

דוד רותם: לכן, אדוני ראש הממשלה, יש לי עצה אליך: אל תקשיב לעצות של קדימה, כי ביום המבחן, אני מבטיח לך, הם לא יהיו שם.

דוד רותם: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת שאול מופז לבוא ולומר את דבריו.

קריאה: רותם, קצת הגזמת – – –

נחמן שי: אנחנו מוכנים להחזיר את הכול?

אורית זוארץ: אתם הקפאתם את הכול, פעם ראשונה באנושות.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, כרגע מדבר חבר הכנסת מופז.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רותם, עם כל הכבוד, אדוני, יושב-ראש ועדת חוקה, אני לא מתחיל את דבריו של מופז עד אשר חבר הכנסת רותם לא יאפשר לחברי קדימה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

שאול מופז: אדוני היושב-ראש, מכובדי ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, אני לא נוהג כל יום לדבר מעל הבמה המכובדת הזאת.

שאול מופז: אני רוצה לפנות אל ראש הממשלה, ואני מקווה שהוא קשוב לי.

שאול מופז: אתמול הופעת בוועדת חוץ וביטחון של כנסת ישראל, ובשבילך אני בוש ונכלם.

שאול מופז: אתה יודע, אנחנו בני אותו גיל כמעט.

שאול מופז: הספקנו לעשות כמה דברים בחיים.

שאול מופז: אנחנו מבינים משמעותה של אחריות, מה אומרת אחריות לביטחון ישראל, למדינת ישראל, לחיי אדם.

שאול מופז: ואני רוצה לומר לך שדבריך אתמול בפני מליאת ועדת החוץ והביטחון של כנסת ישראל היו חסרי אחריות.

רונית תירוש: וואו.

דני דנון: זה לא ישיבות סגורות בוועדה הזאת?

שאול מופז: ביקשתי את התייחסותך לנושא המדיני, כיצד אתה מתכוון לממש את חזונך בנושא שתי מדינות לשני עמים, ומייד העברת זאת למגרש הפלסטיני.

שאול מופז: הם אשמים, הם מקשיחים את עמדותיהם, אין נכונות בצד הפלסטיני – –

רוני בר-און: – – –

שאול מופז: – – הם לא שינו את עמדותיהם.

שאול מופז: ומה אתך?

שאול מופז: הוספת שאתה שינית את עמדתך – –

יולי יואל אדלשטיין: אין איסור לצטט – – –?

שאול מופז: – – מלבד טעות בזיכרון על דברים – – –

רונית תירוש: – – –

דני דנון: אדוני היושב-ראש, אלה ישיבות סגורות – – –

רוני בר-און: תן לו לדבר – – –

שאול מופז: כל מה שנאמר כאן – – –

ראובן ריבלין: אני לא יכול להעיר ליושב-ראש ועדת חוץ וביטחון, תעיר לו על זה ועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: בדרך כלל – – –

יולי יואל אדלשטיין: אבל יש איסור – – –

ראובן ריבלין: אני שמעתי, השר – – –

רוחמה אברהם-בלילא: איזה סוד מדיני-ביטחוני הוא מגלה כאן?

רוחמה אברהם-בלילא: שמה, שאין לראש הממשלה עמדה?

קריאות: – – –

יואל חסון: – – –

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, לצערי הרב גם אתמול היו כמה שהתייחסו לוועדת חוץ וביטחון.

ראובן ריבלין: אני אפנה את תשומת לבו.

ראובן ריבלין: לחבר הכנסת מופז יש עוד כמה זכויות, אבל אני אפנה את תשומת לבו כחבר כנסת.

ראובן ריבלין: כבוד יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון, הנוהג – שאני לא אומר לך שהוא מקוים, זה לא מנהג, זה נוהג – שלא אומרים דברים שנאמרו בוועדת חוץ וביטחון, אבל – – –

יואל חסון: זה היה בתקשורת – – –

שאול מופז: כל מה שאני אומר – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: כלומר, היום בעיתון היה כתוב – – –

שאול מופז: סליחה רגע – – –

קריאות: – – –

רוני בר-און: איש לא יגיד – – – ביטחון – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת – – –

רוני בר-און: איש לא יגיד – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: אבל אני אמרתי את זה – – –

לימור לבנת: – – – נוהלי הכנסת – – –

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, חבר הכנסת בר-און.

יולי יואל אדלשטיין: – – –

שלמה מולה: – – –

קריאות: – – –

יוחנן פלסנר: – – –

ראובן ריבלין: כבוד השר אדלשטיין, קודם כול אני אומר לך מה – חבר הכנסת אדלשטיין, אני אומר לך משהו מהכנסת ולא מוועדת חוץ וביטחון: שרים לא קוראים קריאות ביניים.

יולי יואל אדלשטיין: נכון – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר, גם אתה רוצה לעזור, בר-און רוצה לעזור.

ראובן ריבלין: תאמינו לי, אני אשמור – – –

יוחנן פלסנר: אנשי ראש הממשלה – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר, מה הדבר הזה?

ראובן ריבלין: אני הפניתי את תשומת לבך, אדוני.

ראובן ריבלין: בדרך כלל היום חברי כנסת – למשל בר-און היה אומר: קראתי היום בבוקר בעיתון מה שהיה אתמול בוועדת חוץ וביטחון.

נחמן שי: – – – הביתה.

רוני בר-און: אני חושב שיושב-ראש ועדת חוץ וביטחון יכול באחריות שלו להגיד מה שהוא חושב שאפשר להגיד.

דליה איציק: – – – מה זה – – –

ראובן ריבלין: אתה חושב דברים, שאם היית יושב פה ומישהו אחר היה אומר אותם, היית אומר מה שאני אומר, ובזה נגמר עניין.

ראובן ריבלין: אדוני, יש לי מלוא ההערכה והכבוד אל אדוני, אנחנו מכירים משכבר הימים.

ראובן ריבלין: הפניתי את תשומת לבך, זה זמנך ואתה תמשיך.

ראובן ריבלין: אני עצרתי את השעון.

ראובן ריבלין: בבקשה.

שאול מופז: אני רוצה להפנות את תשומת לבם של כל אלה – – –

ראובן ריבלין: נא לא להפריע מהצד הזה, כי אני צריך לשמור.

שאול מופז: אני רוצה להפנות את תשומת לבם של כל אלה שהעירו על הדברים שאני אומר, שתוך כדי הדיון בוועדת חוץ וביטחון כל הדברים הללו הוצאו החוצה, ולא אני הוצאתי אותם.

קריאה: נכון.

יוחנן פלסנר: על-ידי דוברי ראש הממשלה.

שאול מופז: אני רוצה להמשיך את דברי.

רוני בר-און: מי שמאשר את ההודעה לתקשורת זה יושב-ראש הוועדה.

ראובן ריבלין: אני עכשיו – אני מודיע לכם: כל דקה שאתם גוזלים ממנו, זה יילקח ממנו.

ראובן ריבלין: אולי אתם רוצים את זה אבל אני אומר, יילקח.

ראובן ריבלין: מודיע לכם.

ראובן ריבלין: אני מפעיל את השעון.

שאול מופז: ובכן, משפניתי לראש הממשלה וביקשתי את ההתייחסות לנושא המדיני, מייד זה עבר למגרש הפלסטיני: הם מקשיחים את עמדותיהם, אין נכונות בצד הפלסטיני, הם לא שינו את עמדותיהם.

שאול מופז: ומה עם ראש הממשלה?

שאול מופז: ראש הממשלה אמר: אני שיניתי את עמדותי, מלבד איזו טעות בזיכרון על דברים שאמר בשנת 2002.

שאול מופז: כיום, ב-2010, ראש הממשלה, אתה מוכן שתקום מדינה פלסטינית, אמרת את זה גם בוועדת חוץ וביטחון ומעל כל במה.

שאול מופז: השאלה שלי, מה אתה עושה על מנת לקדם את התהליך, לאן – לאן אתה והממשלה שאתה עומד בראשה לוקחים אותנו.

שאול מופז: אתה גם אמרת שאתה ממתין למצרים ולאמריקנים למשא-ומתן עקיף בנושא הליבה.

שאול מופז: אתה באמת מאמין שתהיה התקדמות כאשר המצרים והאמריקנים יובילו משא-ומתן עקיף על נושא הליבה?

שאול מופז: אתה היום הראשון למקבלי ההחלטות, ואני שואל שאלה, בתום הדברים ששמעתי אתמול, שאותי באופן אישי מאוד מאוד מדאיגים: מהי הדרך שבה אתה מוביל את העם הזה, באיזה נתיב אתה צועד, לאיזה מארב אתה מוביל, מוליך את ישראל?

שאול מופז: אתה רוצה לקרב אותנו לעוד מלחמה?

שאול מופז: הרי ברור לכולנו שההתחמשות וההתכוננות – גם אצל ה"חמאס", גם אצל ה"חיזבאללה", גם אצל הסורים – זו התכוננות למערכה הבאה.

שאול מופז: אנחנו ננצח בה, רק אני חושב, ואני גם מאמין, שחלילה, אם היא תקרה, מחירה יהיה גדול מאוד וקשה מכל המלחמות הקודמות.

שאול מופז: ואני שואל: האם לזה אנחנו מכוונים.

שאול מופז: יש לך הזדמנות היסטורית.

שאול מופז: שר ההיסטוריה הפקיד בידיך את ההזדמנות הזאת, למנוע את המלחמה הבאה ולהוביל להסכם אזורי שתחילתו הסכם עם הפלסטינים.

שאול מופז: תמנע את המלחמה הבאה.

שאול מופז: לכולנו יש בנים שמשרתים בצה"ל, לכולנו יש שכנים, אבות, אמהות, ששואלים האם אנחנו, האם כנסת ישראל, וודאי האם ממשלת ישראל מתנהלת באחריות.

שאול מופז: וכפי שאני מביט בשנתיים האחרונות על חוסר התהליך המדיני, על העובדה שאני נוכחתי לדעת שאין לך מפה, אין לך פנס שמאיר את הדרך, אין לך מושג היכן נמצא היעד, אתה צועד באפלה, וחלילה, מוביל אותנו למצב שאנחנו עלולים להיקלע למלחמה הבאה.

לימור לבנת: כבר אמרת את זה ארבע פעמים.

שאול מופז: ואני חשבתי – – –

רוני בר-און: – – –

אורית זוארץ: – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: השרה לבנת, הזמן שלו עובר, הוא יכול לחזור על המשפט עשר פעמים בזמן העומד לרשותו.

לימור לבנת: שתי מלחמות הם עשו – – –

ראובן ריבלין: אני מבקש מהשרים לא לקרוא קריאות ביניים.

אורית זוארץ: אולי תפנימי – – –

לימור לבנת: – – –

ראובן ריבלין: אבל אי-אפשר לבוא להיות צנזורה על מה שהוא מדבר.

ראובן ריבלין: נגיד שאחד רוצה לחזור על משפט או על מלה כל שבע הדקות שעומדות לרשותו.

ראובן ריבלין: אנחנו יכולים למנוע – – –

רוני בר-און: יפה שהיא יודעת לספור עד ארבע – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, אני מודיע לכם.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: מספיק.

ראובן ריבלין: אני מבקש.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: אני מודיע לך.

ראובן ריבלין: כשהוא ירד מהבמה, הוא לא יטען נגדי.

רוני בר-און: הוא ידבר אתנו, זה יותר טוב.

ראובן ריבלין: בסדר.

ראובן ריבלין: כן, אני מבין.

ראובן ריבלין: יכול להיות שיש כאלה שלא רוצים שהוא ידבר.

ראובן ריבלין: אני נותן לכל חבר כנסת את הזכות שלו לדבר.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: לא אמרתי עלייך.

ראובן ריבלין: מה אכפת לך שהוא מדבר.

ראובן ריבלין: אכפת לך אם חוטובלי תדבר, אבל לא הוא.

ראובן ריבלין: הוא מקדימה.

שאול מופז: ואני חשבתי לתומי שאתה יודע לנווט.

שאול מופז: טייסים מכנים את התופעה הזו "ורטיגו".

שאול מופז: אצלנו ביבשה קוראים לזה "אובדן דרך".

שאול מופז: ואם אדוני ראש הממשלה איבד את הקשר עם המציאות ואם אין ביכולתך להוביל וליזום ולמנוע מלחמה, ואני חוזר שוב – למנוע מלחמה – –

לימור לבנת: שתי מלחמות עשיתם – – –

דליה איציק: בגלל זה לכם יש שקט – – –

שאול מופז: – – ולהשיג שלום למען אזרחי מדינת ישראל, תניח את המפתחות.

דליה איציק: בגלל זה לכם יש שקט, כי אתם – – –

שאול מופז: אי-אפשר לקבל את המפתחות של המדינה ולהוביל אותה למציאות – –

דני דנון: אין מי שייקח אותם – – –

שאול מופז: – – שהיא הרת סכנות.

שאול מופז: ומי שלא מסוגל להוביל לדרך שבה יש תקווה ובה יש משא-ומתן עם שכנינו – שיניח את המפתחות.

שאול מופז: תן למי שיכולים להוביל את מדינת ישראל לביטחון, לחוסן ולעתיד טוב יותר, את ההגה של המדינה.

שאול מופז: זה כבר לא עניין של אגו, זה צו השעה, רגע אחד לפני שיהיה מאוחר מדי.

שאול מופז: אתה יודע שאני הכנתי תוכנית – אני גם הצגתי לך אותה – אני חושב שהיא מקובלת על מרבית הפרלמנטים ועל מרבית המנהיגים שאתם נפגשתי – – –

ראובן ריבלין: אדוני, אני נותן לך עוד דקה כדי שתסכם את דבריך.

שאול מופז: אני חושב שאפשר, על בסיס התוכנית הזאת – תקרא לה בשמך, תוסיף עליה, תשנה אותה – אבל תתקדם אתה, ודבר עם הסורים.

שאול מופז: בזבזת שנתיים, אין לנו יותר זמן.

שאול מופז: או שתקבל החלטה על תהליך אמיתי, נכון, מתוך אמון הציבור והעולם, או שתניח את המפתחות.

שאול מופז: אדוני ראש הממשלה, מכל שיחותי אני התרשמתי שלא מאמינים לך – לא האמריקנים ולא המצרים, לא הירדנים, לא אזרחי ישראל – ואני חושב שהגיע הזמן שהמנהיגות במדינת ישראל, פיה ולבה יהיו שווים.

שאול מופז: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת שאול מופז.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אברהם מיכאלי, בשם – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זאב?

ראובן ריבלין: בכבוד, חבר הכנסת זאב.

ראובן ריבלין: אני מבקש מממלא-מקום היושב-ראש, יצחק וקנין, לבוא ולהחליף אותי, ואני אדריך אותו.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, תמיד כשאני עולה לדבר כולם בורחים.

נסים זאב: למה אתם בורחים, שבו פה עוד כמה דקות, תשמעו קצת דברי תורה.

שלמה מולה: גם אתם אתנו.

נסים זאב: מי הוביל את הממשלה?

נסים זאב: קדימה, אריק שרון.

נסים זאב: מה הוא לא נתן לפלסטינים?

נסים זאב: מה הוא לא נתן להם?

יואל חסון: – – –

נסים זאב: שכב על הגדר: תיקחו מה שאתם רוצים.

יצחק וקנין: רבותי, אני רוצה להגיד לכם משהו.

יצחק וקנין: אני לא אאפשר לכם אפילו פעם אחת להעיר.

יצחק וקנין: מי שיעיר, אני אקרא לו פעם ראשונה, פעם שנייה, ואוציא אותו בחוץ.

יצחק וקנין: חבל לכם על הזמן.

יצחק וקנין: אל תנהלו פה דבר שהוא בלתי אפשרי.

יצחק וקנין: רק כשעולה מישהו אחר, שזה לא מוצא חן בעיניכם, אתם מפריעים.

יצחק וקנין: אני לא אאפשר זאת, חד וחלק.

רוני בר-און: אין להוציא בחוץ, יש להוציא החוצה.

רוני בר-און: להוציא בחוץ זה ברחוב הקבלן.

יצחק וקנין: אני אוציא אותם בחוץ.

יצחק וקנין: אוקיי, אוקיי.

יצחק וקנין: בסדר גמור.

יצחק וקנין: מאה אחוז.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש – קדימה, אני פונה אליכם.

נסים זאב: היתה לכם הזדמנות, במקום כל פעם וכל שבוע לעלות על הבמה הזאת ולקונן ולומר את הקינה הקבועה שלכם על חורבן הבית ועל חורבן המדינה ועל אובדן הדרך.

יואל חסון: – – –

יצחק וקנין: אני קורא לך, יואל חסון, פעם ראשונה.

נסים זאב: הלוא "ויושט המלך לאסתר את שרביט הזהב".

יואל חסון: מה זה?

נסים זאב: ראש הממשלה הושיט לה את השרביט, אמר לה: תיקחי, בואי תהיי שותפה אתי.

נסים זאב: אז מה אתם רוצים?

שלמה מולה: אתה חי בישראל או – – –

יצחק וקנין: מולה, פעם ראשונה אני קורא אותך.

יואל חסון: מה זה פעם ראשונה?

יצחק וקנין: רבותי, אני לא אאפשר.

יצחק וקנין: עמד פה מאיר שטרית, דיבר עשר דקות, אף אחד לא צייץ באולם.

יצחק וקנין: לא יכול להיות מצב כזה שאתם חושבים שמותר לכם הכול פה.

שלמה מולה: אתה עושה פרובוקציה בכוונה.

נסים זאב: תגידו לי מתי – – –

יואל חסון: מגיע לנו לא פחות ממה שמגיע לכם.

יצחק וקנין: אדוני, זו פעם שנייה שאני קורא אותך.

יצחק וקנין: פעם שנייה אני קורא אותך.

יואל חסון: מה זה אתה קורא אותי לסדר?

יואל חסון: על מה?

נסים זאב: אין צורך.

נסים זאב: אין צורך.

יצחק וקנין: אני קורא לך פעם שלישית.

יצחק וקנין: צא בחוץ.

רוני בר-און: צא החוצה.

יצחק וקנין: תוציאו אותו בחוץ.

נסים זאב: אין צורך, אנחנו עדיין בעידן הסילבסטר, אנחנו לא סיימנו.

דני דנון: סילבסטר זה לא חג יהודי.

יצחק וקנין: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

נסים זאב: יש פה איזה מין אווירה כזאת.

יואל חסון: אני לא מבין, מה זה, ראש הממשלה נואם עכשיו?

יצחק וקנין: אתה תצא בחוץ.

יצחק וקנין: שם תפריע, תשתה קפה, תירגע, תיכנס עוד פעם.

יואל חסון: לראש הממשלה מותר לקרוא קריאות ביניים ולחבר הכנסת זאב אי-אפשר?

יצחק וקנין: ידידי היקר, אני לא אאפשר את מה שאתם עושים פה.

יצחק וקנין: זה בלתי אפשרי.

יואל חסון: מה בלתי אפשרי?

יצחק וקנין: בלתי אפשרי.

יואל חסון: קשה לך להבין מה זה דמוקרטיה?

יצחק וקנין: הדמוקרטיה היא לא חד-סטרית, הדמוקרטיה.

יואל חסון: לא עשינו כלום.

יואל חסון: קשה לך להבין מה זה אופוזיציה?

יואל חסון: מה זה דמוקרטיה?

יצחק וקנין: תצא בחוץ.

יצחק וקנין: רבותי הסדרנים, תוציאו אותו בחוץ.

יצחק וקנין: (חבר הכנסת יואל חסון יוצא מאולם המליאה.

יצחק וקנין: )

נחמן שי: אי-אפשר ככה להתחיל את הישיבה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, חייבים אנחנו להכיר – באמת, אני לא האיש שיודע להחניף לאנשים, אבל ראש הממשלה עומד בסיטואציה שממשלות קודמות לא היו, ביכולת העמידה שלו ובתנאים שהוא נמצא בהם.

נסים זאב: צריך לומר את האמת.

נסים זאב: העולם הוא יותר עוין, נכון.

נסים זאב: לא בגלל המדיניות של ישראל.

נסים זאב: תגידו לי, מה שקורה בעירק, מה שקורה בכלל במדינות ערב, באפגניסטן, בכל מקום – יש הקצנה אסלאמית, ויש לזה השפעה לא רק על המזרח התיכון.

נסים זאב: על העולם כולו.

נסים זאב: מישהו חשב לפני כמה שנים שעזה תיהפך להיות מדינה טרוריסטית, עם היכולות שיש לה, או ש"חיזבאללה" יהיה ביכולות שלו?

נסים זאב: ושאירן תהיה בעצם המובילה של אותן שלוחות?

נסים זאב: אף אחד לא חלם על זה.

נסים זאב: יש כאן מציאות קשה מאוד במזרח התיכון, שהשתנתה.

נסים זאב: אנחנו לא יכולים להתנתק מהנכסים האסטרטגיים של מדינת ישראל ושל עם ישראל ושל מורשת ישראל במשך אלפי שנים, לתת את זה ללא כלום, ללא תמורה.

נסים זאב: מה אנחנו מקבלים בתמורה לשלום?

נסים זאב: מי ערב?

נסים זאב: אנחנו מבקשים ערבויות אמריקניות.

נסים זאב: למה?

נסים זאב: אם כל כך היינו בטוחים בעצמנו שהשלום הוא שלום אמת, למה צריך בכלל ערבויות אמריקניות?

נסים זאב: הרי יש לנו פרטנר לשלום.

נסים זאב: אנחנו יודעים שהכול זמני והכול חולף והכול שקרי.

נסים זאב: אז צריך לגלות פה אחריות וגם מנהיגות.

נסים זאב: ולנושא שעליו החברים פה מדברים.

נסים זאב: היושב-ראש הקודם אמר: איך יכול להיות שמדליפים מוועדת החוץ והביטחון נושאים כל כך חשובים, סודיים?

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם שהדבר הסודי ביותר, שדיברתי ושאלתי את ראש הממשלה לגבי הנרגילה, שאבו מאזן אמר לו שהוא מוכן לשבת אתו עד שיצא עשן לבן – גם זה הודלף החוצה.

נסים זאב: אז מה לעשות?

נסים זאב: אז יכול להיות שישנן ציפיות מהצד השני שאנחנו נלך במהלך חד-צדדי, נעשה את הכול, אבל הצד השני לא מוכן כרגע לקבל, הוא לא בשל לקבל.

נסים זאב: הדבר האחרון שאני רוצה לדבר עליו, מכיוון שהזמן מאוד מצומצם – אני רוצה להעיר, אדוני ראש הממשלה.

נסים זאב: מעניין מאוד שהנגיד פישר פתאום נהפך להיות איש פוליטי.

נסים זאב: ב"ניוזוויק" בשבוע שעבר אמר וניסה להסביר את ההישגים הנמוכים של מערכת החינוך, ומצא אשם.

נסים זאב: מי האשם?

נסים זאב: יש לנו מערכות חינוך נפרדות לחרדים.

נסים זאב: יש להם מערכת חינוך משלהם, והיא לא טובה, וזה לא יחזיק מעמד, וזה הדבר החמור ביותר.

נסים זאב: הוא אומר: אנחנו לא יכולים לסבול גידול מתמיד באוכלוסייה שלא עובדת.

נסים זאב: השינוי יבוא בדרך כלשהי – בעימות חברתי, עימות פוליטי או באופן מוסכם ובונה.

יצחק וקנין: תסיים.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, כאשר נגיד בנק ישראל, שאחראי לכלכלת ישראל, שמנווט את כלכלת ישראל, מדבר על אותן פרוטות שהאברכים מקבלים, ולא מתייחס לנזקים העצומים שיש לנו בחברה הישראלית בגלל האלימות, בגלל הסמים, בגלל כל מה שקורה במדינה הזאת, והוא נהיה שותף פוליטי זול – אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, זה תקדים שלא היה.

נסים זאב: האיש הזה הוא מקצועי – –

יצחק וקנין: משפט אחרון, חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: – – ואני מציע לו ומבקש ממנו להישאר באמת מקצוען, ולא להפוך לאיש פוליטי זול.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יעקב ליצמן, סגן שר הבריאות.

יצחק וקנין: אני רואה שהוא איננו.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת טלב אלסאנע.

יצחק וקנין: טלב אלסאנע, לרשותך שלוש דקות.

יצחק וקנין: אני מראש נותן לך ארבע דקות.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד ראש הממשלה, כבוד השרים – אדוני ראש הממשלה, הרבה אני שומע כאן:

טלב אלסאנע: איך אתה יכול להצליח כאשר קודמיך – ברק, אולמרט – ניסו ולא הצליחו?

טלב אלסאנע: אז אני אומר שהמבחן שלך הוא להצליח איפה שנכשלו האחרים.

טלב אלסאנע: לא חוכמה להיכשל איפה שנכשלו, אלא החוכמה היא דווקא להצליח איפה שהם נכשלו.

טלב אלסאנע: אילו מנחם בגין, זיכרונו לברכה, היה אומר: הרי קודמי לא קידמו שלום, אז אני לא יכול, אז תאר לעצמך איפה אנחנו היינו היום.

טלב אלסאנע: אלא שהשאלה היא, כבוד ראש הממשלה, מי כאן הוא באמת ראש הממשלה.

טלב אלסאנע: הרבה חושבים שיש כאן יותר מראש ממשלה אחד, יש כאן יותר ממדיניות אחת.

טלב אלסאנע: האם ראש הממשלה הוא שר החוץ ליברמן, או אולי אלי ישי, או אולי אהוד ברק?

טלב אלסאנע: כי יש לנו מדיניות שמשתנה על-פי מרכיבי הקואליציה הנוכחית.

שלמה מולה: אהוד ברק לא ראש ממשלה, אתה יכול להיות רגוע.

טלב אלסאנע: הוא מציג את עצמו כאילו.

שלמה מולה: כאילו, כאילו.

טלב אלסאנע: הוא מקדם ביטחון.

טלב אלסאנע: הוא עלה התאנה של מדיניות הממשלה.

טלב אלסאנע: אבל כאשר אנחנו רואים את שר החוץ, שהוא הורס כל חלקה טובה אפשרית במדיניות החוץ – הוא מכריז מלחמה נגד טורקיה ולא יודע נגד מי, ואפילו גם נגד הדמוקרטיה הישראלית – השאלה הנשאלת מהי מידת המחויבות שלך, כבוד ראש הממשלה, לדמוקרטיה.

טלב אלסאנע: אתה, במהלך השנה האחרונה, חזרת אין-ספור פעמים על המלה "מדינה יהודית", אבל לא הדגשת "מדינה דמוקרטית".

טלב אלסאנע: מידת המחויבות שלך לדמוקרטיה, לשוויון זכויות, לזכויות שוות לכלל האזרחים – האם אתה ראש ממשלה לחלק מהאוכלוסייה?

טלב אלסאנע: האם אתה ראש ממשלה לכלל האוכלוסייה?

טלב אלסאנע: מהי מדיניות הממשלה שלך לגבי האוכלוסייה הערבית?

טלב אלסאנע: האם המדיניות היא אך ורק הריסה ועוד הריסה, כמו שאנו רואים בוואדי-עארה בצפון או באל-עראקיב בנגב, או שיש מדיניות אחרת, מדיניות של סגירת פערים, מדיניות של קליטת אקדמאים, מדיניות של הקצאת תקציבים לרשויות מקומיות, מדיניות אחרת שמגשימה את השוויון שהוא מהותה של הדמוקרטיה?

טלב אלסאנע: ולא רק לדבר על מדינה יהודית ועל-ידי זה גם ללבות את היצרים, ובצורה עקיפה לעודד את החקיקה האנטי-דמוקרטית, החקיקה המסוכנת שמובילה הממשלה, ובמיוחד מפלגת ישראל ביתנו.

טלב אלסאנע: החקיקה הזאת היא לא נגד האזרחים הערבים; החקיקה הזאת היא נגד הדמוקרטיה.

טלב אלסאנע: מדברים על לה-פן ומדברים על היידר.

טלב אלסאנע: לדעתי השותפים הקואליציוניים של הממשלה הזו הם לאין-ערוך קיצוניים יותר מהיידר ומביישים את הממשלה שהם יושבים בה.

טלב אלסאנע: השאלה הנשאלת, מדוע, למרות הרצון שלך כביכול לקדם משא-ומתן, המשא-ומתן לא מתקדם.

טלב אלסאנע: אני אגיד לך, אדוני ראש הממשלה, מדוע.

טלב אלסאנע: כי פשוט מאוד הפלסטינים וכל העולם שואל את עצמו: אם ראש הממשלה בישראל לא מצליח לקבל החלטה פשוטה, עלובה, של הקפאת בנייה לכמה חודשים, הוא באמת מסוגל לקבל החלטות מרחיקות לכת של פינוי התנחלויות?

טלב אלסאנע: ולכן, מאחר שהם רואים שבדברים הבסיסיים, הפשוטים, אי-אפשר לקבל החלטות, אתה שפוט – מימינך נמצא השר יעלון, משמאלך נמצא השר בני בגין – אז כנראה הם – – –

בנימין נתניהו: אני רואה שהשר בגין נמצא לשמאלי.

טלב אלסאנע: הוא ישב לפני כמה דקות.

זאב בנימין בגין: עכשיו שניניו לימין ראש הממשלה.

טלב אלסאנע: בסדר.

טלב אלסאנע: אני באמת חושב, חבר הכנסת השר – – –

זאב בנימין בגין: עכשיו, וכל הזמן, שנינו לימין ראש הממשלה, בכל המובנים.

טלב אלסאנע: אז תיקנת אותי.

טלב אלסאנע: אז אתה נותן לי את התקווה שראש הממשלה לשמאלך, וראש הממשלה יכול להביא למדיניות אחרת.

טלב אלסאנע: ואני בתוך לבי – – –

יצחק וקנין: אני מבקש לסיים.

טלב אלסאנע: רוצה לומר, ראש הממשלה, אם ובמידה שתוביל החלטה לקידום השלום, לדעתי כל האופוזיציה – לא תהיה לשלום אופוזיציה, אלא היא תתמוך בתהליך השלום.

טלב אלסאנע: כי האווירה הקיימת היא או שתי מדינות או מדינה אחת דו-לאומית.

טלב אלסאנע: אין אפשרות אחרת.

טלב אלסאנע: לדעתי הגיע הזמן לקבל את ההכרעה הזו.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: שלוש דקות, ועוד דקה.

מיכאל בן-ארי: חשבתי שרק לאויב יש עוד דקה.

יצחק וקנין: לא, חבר הכנסת בן-ארי.

יצחק וקנין: אני נותן ארבע דקות, שלא תיגרר ליותר מזה.

מיכאל בן-ארי: אדוני ראש הממשלה, שרים, חברי חברי הכנסת, שמעתי פה קודם את הדברים של חבר הכנסת שאול מופז והרהרתי לעצמי שאין בושה, אין טיפת בושה, גם אין שום הפקת לקחים.

מיכאל בן-ארי: קדימה, בגלגוליה השונים, כליכוד, ופעם מישהו שהיה רמטכ"ל, עשו כל מיני תהליכים מדיניים, אדוני היושב-ראש.

מיכאל בן-ארי: נטשו את לבנון וחגגו.

מיכאל בן-ארי: גירשו יהודים מביתם ואמרו: אנחנו מתנתקים, עשינו פה תהליך היסטורי.

מיכאל בן-ארי: לצערי גם ראש הממשלה היה שותף לזה, לאותו תהליך היסטורי.

מיכאל בן-ארי: והוא מעז לומר כאן:

מיכאל בן-ארי: אתה חייב למנוע את המלחמה הבאה – בזמן שהם הביאו עלינו, לא אחת – שתי מלחמות, אדוני היושב-ראש; שתי מלחמות עקובות מדם הביאו עלינו עם התהליכים המדיניים שלהם.

מיכאל בן-ארי: הם, ברוב חוצפתם, עוד מעזים להראות את הפרצוף שלהם במדינת ישראל וללכת ברחוב, שהקימו פה מדינת "חמאס", שעוד אף אחד לא נוגע בה ואף אחד לא מדבר עליה, ואומרים לו לראש הממשלה: אדוני ראש הממשלה, תקים מדינת "חמאס" נוספת.

מיכאל בן-ארי: למה אתה לא הולך לתהליך מדיני?

מיכאל בן-ארי: רוץ על זה.

מיכאל בן-ארי: לצערי, אדוני ראש הממשלה, אבל גם שמעתי אותך אתמול בוועדת חוץ וביטחון, וגיליתי שאתה מתקנא בקדימה ואתה מתחרה עם יושבת-ראש האופוזיציה מי היה הראשון שאמר שצריכה לקום פה מדינה פלסטינית.

מיכאל בן-ארי: עשו פה עכשיו דיון על מדינות העולם שמכירות במדינה פלסטינית.

מיכאל בן-ארי: אדוני ראש הממשלה, אתה הבאת את זה עלינו במו פיך.

מיכאל בן-ארי: אתה אמרת "מדינה פלסטינית", אז למה שנשיא פלוני ונשיא אלמוני לא יגיד?

מיכאל בן-ארי: אם אתה בעצמך אמרת "מדינה פלסטינית".

מיכאל בן-ארי: כמעט שהייתי אומר: אם בארזים נפלה שלהבת, אלא שאני לא מאמין בזה.

מיכאל בן-ארי: אבל אם במנהיג העם היהודי בארצו נפלה שלהבת, מה יגידו אלה, כשהנציגים הדיפלומטיים שלך רצים בעולם ואומרים: אנחנו רוצים שלום, אנחנו מוכנים לוותר?

מיכאל בן-ארי: ומולם – ואני אומר את זה פעם עשירית, ואני אומר את זה פעם מאה – עומד האויב, שאין לו ולא כלום עם הארץ הזאת.

מיכאל בן-ארי: אדוני ראש הממשלה, אתה יודע קצת היסטוריה.

מיכאל בן-ארי: לא רק שלא היתה פה אף פעם מדינה ערבית או פלסטינית; מעולם, אדוני ראש הממשלה, בטריטוריה הזאת, בארץ שלנו, לא היתה מדינה אחרת.

מיכאל בן-ארי: ואתה במו ידיך הולך להקים פה איזה מין סוג של שקר שאין לו רגליים, משתף פעולה עם מהלך של רמייה, של אותה תרמית ערבית שמספרת לעולם כל היום סיפורים.

מיכאל בן-ארי: לפני כמה זמן נאם פה איזה חבר כנסת מהאויב ואמר: אנחנו צאצאים של היבוסים.

מיכאל בן-ארי: שאלתי אותו: אדוני, אולי אתה יודע מלה אחת ביבוסית?

מיכאל בן-ארי: איזה מנהג יבוסי אתם שומרים אצלכם בבית?

מיכאל בן-ארי: אבל הם לא מתבלבלים.

מיכאל בן-ארי: הם גם עכשיו אומרים שישו היה השהיד הפלסטיני הראשון.

מיכאל בן-ארי: כן, לא מספיק שהרומאים רצחו אותו, כולם רוצחים אותו כל פעם מחדש, את ישו.

מיכאל בן-ארי: ישו היה הפלסטיני השהיד – זה הם מצטטים בשמו של ערפאת.

מיכאל בן-ארי: שלא לדבר על מריה הבתולה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת בן-ארי, תשתדל לסיים.

מיכאל בן-ארי: הבתולה מריה, אשת האהבה והשלום, שייכת לאומה הפלסטינית.

מיכאל בן-ארי: אדוני ראש הממשלה, אתה בתוך התהליך הזה הולך יד ביד עם השקר.

מיכאל בן-ארי: אתה יודע, כבר כשהיינו ילדים אמרו לנו: לשקר אין רגליים.

מיכאל בן-ארי: זה שאתה נופל פעם אחר פעם, זה מכיוון שאיבדת את הדרך.

מיכאל בן-ארי: הדברים החמורים שאמרת אתמול על קריאה מחודשת.

מיכאל בן-ארי: קריאה מחודשת, ואתה יודע על מה אני מדבר, זה אומר שאין ערך ואין אמת ואין חסד.

מיכאל בן-ארי: או כמו שאמר פה ראש ממשלה לפניך: דברים שרואים מכאן לא רואים משם.

מיכאל בן-ארי: זה בדיוק מה שאמרת, רק אמרת את זה במלים אחרות, את אותם דברים.

מיכאל בן-ארי: הדרך הזאת מובילה אותך ומובילה אותנו למקום נורא ואיום, שאנחנו לא רוצים להגיע אליו.

מיכאל בן-ארי: ואם קטון אתה בעיניך, ראש ממשלת ישראל אתה.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת בן-ארי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דב חנין.

בנימין נתניהו: האם אפשר לצאת להפסקה של דקתיים?

יצחק וקנין: דקתיים כן.

זאב בנימין בגין: זה אולי ייתן אפשרות, אדוני היושב-ראש, אפשרות לתיקון הבא.

זאב בנימין בגין: 28 חברי קדימה היו בין 40 החותמים המבקשים את הדיון הזה.

זאב בנימין בגין: שניים מצויים באולם.

זאב בנימין בגין: לפני שמונה דקות היה אחד.

זאב בנימין בגין: האם אפשר בזמן ההפסקה לבקש מחברי קדימה – – –

בנימין נתניהו: – – –

יצחק וקנין: אני אאפשר לראש הממשלה לצאת לשתי דקות.

יצחק וקנין: אני אאפשר לדב חנין לדבר.

יצחק וקנין: מהרגע שראש הממשלה יחזור, שלוש דקות.

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: דב חנין, בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אני רוצה לנצל את הזמן שראש הממשלה איננו נמצא אתנו כדי לפנות אליכם, עמיתי השרים, עמיתי חברי הכנסת, בדאגה סביב אותה פרשה שמתגלגלת היום כבר אל שולחנה של הכנסת, ואני מתכוון לסוגיית העלאת הכנסות המדינה ממשאבי הגז שהתגלו ליד חופינו.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הסוגיה הזו היא סוגיה בעלת משמעות גדולה ומרחיקת לכת.

דב חנין: כולנו בעד גז טבעי ישראלי, כולנו בעד שהמשק הישראלי יעבור לגז.

דב חנין: יש לזה גם נימוקים סביבתיים, גם נימוקים כלכליים.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, ההכנסות והרווחים מהגז הזה חייבים להגיע קודם כול לציבור הישראלי.

דב חנין: אף אחד לא מתווכח על כך שמר תשובה וחבריו, שהפכו לסופר-מיליארדרים בעקבות גילוי הגז, יישארו סופר-מיליארדרים.

דב חנין: בכל מקרה ההכנסות הצפויות להם מהמאגרים העצומים האלה הן מיליארדים רבים של דולרים.

דב חנין: לא רק מר תשובה, אלא גם בניו, נכדיו וניניו – כל אלה יהיו מיליארדרים.

דב חנין: השאלה היא מה יהיה עם הציבור הישראלי.

דב חנין: האם גם הציבור הישראלי ייהנה מהמשאב העצום הזה שהתגלה ליד חופינו?

דב חנין: האם אנחנו נוכל להשקיע את הכספים האלה לטווח ארוך בקרן לאומית שתשקיע ברווחה, בחינוך, בבריאות, בהגנת הסביבה?

דב חנין: זו השאלה, עמיתי חברי הכנסת, ואני חייב לומר לכם בצער, שכפי שהדברים מתנהלים עכשיו בכנסת, יש לי חשש גדול שהתמונה בסופו של דבר תהיה תמונה מאוד עגומה.

דב חנין: תשובה בכל מקרה יהיה מיליארדר, אבל הוא יהיה עוד יותר מיליארדר ממה שהוא היה יכול להיות בנסיבות אחרות, צודקות יותר.

דב חנין: הציבור הישראלי לא יקבל את מה שמגיע לו, וישראל תישאר בתחתית הליגה העולמית בחלקה של המדינה, חלקה של החברה, במשאבי טבע.

דב חנין: זה נכון לגבי גז.

דב חנין: הנה, חוזר אלינו ראש הממשלה ואני אסיים את הנושא הזה.

יצחק וקנין: אז מרגע זה, חבר הכנסת חנין, שלוש דקות יש לך.

דב חנין: אני אעבור לדברים שרציתי לומר לראש הממשלה.

דב חנין: אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, ראש הממשלה נכבדי, אתה נושא באחריות היסטורית מאוד חמורה ומאוד קשה, וממנה אתה לא תינקה.

דב חנין: אדוני ראש הממשלה, אתה הצלחת להחניק לחלוטין את תהליך השלום.

דב חנין: אתה מסרב בעקביות ליוזמת השלום הערבית, אתה מסרב להושטת היד הסורית, כך אני שומע ומבין.

דב חנין: אני מבין, אדוני ראש הממשלה, שאפילו אתה לא מסכים לקבל את ההצעות הפלסטיניות שמבקשים להציע לך – עמדות פלסטיניות לגבי נושאי הליבה.

דב חנין: אני רוצה לומר לך, אדוני ראש הממשלה, שאם אתה חושב שאתה מרוויח זמן, אתה טועה טעות גדולה.

דב חנין: ישראל לא מרוויחה זמן, ישראל מפסידה זמן, כי אנחנו ממש נמצאים במירוץ נגד הזמן.

דב חנין: אדוני ראש הממשלה, אני יודע שאתה גם דובר וגם קורא היטב את השפה האנגלית, ואני רוצה להמליץ בפניך לקרוא את כתבת השער שהתפרסמה השבוע ב"אקונומיסט", כתבה מדאיגה ומצערת שמסמנת, לדעתי, תמונה ריאלית.

דב חנין: המזרח התיכון, אומרת הכתבה, הולך ומתקרב למלחמה אזורית חדשה, מלחמה נוראה ומסוכנת, וזה קורה בגלל שאין תהליכים מדיניים, אין התקדמות לשלום, וכאשר אין התקדמות לשלום ישנה הידרדרות, ישנה סכנה של אסקלציה וישנה סכנה של מלחמה.

דב חנין: המלחמה הזאת איננה גזירת גורל.

דב חנין: אפשר למנוע אותה.

דב חנין: אדוני ראש הממשלה, אתה מוביל את העם הזה למלחמה.

דב חנין: המלחמה הזאת תהיה אסון לעורף הישראלי.

דב חנין: וגם כאן, אדוני ראש הממשלה, ממשלתך לא עושה את מה שמתבקש ומה שנדרש.

דב חנין: אתם לא מטפלים בריכוזים של חומרים מסוכנים, אתם לא מטפלים כראוי במפעלים מסוכנים, אתם בעצם מפקירים את אזרחי ישראל למצבים איומים ונוראים, שלידם גם השרפה הקשה שהיתה בכרמל בסופו של דבר רק תחוויר.

דב חנין: ואדוני ראש הממשלה, במקביל לסכנה של המלחמה, הממשלה בראשותך פועלת באופן עקבי לצמצומו של המרחב הדמוקרטי בחברה הישראלית ולפגיעה בו.

דב חנין: הצעות חוק והצעות לסדר שנעשות בתמיכת הממשלה עולות בכנסת מדי שבוע, והן אחר כך מתגלגלות לרבנים, לרבניות, להסתות, להפגנות רחוב ולפעולות אלימות.

דב חנין: ההמצאה החדשה, אדוני, שתובא – כך אני חושש – לכנסת כבר מחר, היא להקים ועדת חקירה פרלמנטרית נגד ארגוני השמאל.

דב חנין: זה ממש מודל של החזרה לחיים – –

יצחק וקנין: טוב.

יצחק וקנין: תשתדל לסיים.

דב חנין: – – של הסנטור המנוח ג'וזף מקארתי.

דב חנין: כולנו חשבנו שהוא הלך לעולמו ב-2 במאי 1957, מסתבר שיש כאלה בישראל שרוצים להחזיר אותו לחיים.

דב חנין: תחיית המתים הזו היא מסוכנת מאוד, היא חמורה מאוד, היא מדאיגה מאוד, היא מאיימת על הדמוקרטיה המעטה שנותרה בחברה הזאת, והדברים האלה הם באחריות ממשלתך.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אורי אורבך, ואחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, חברי הכנסת, מדברים כאן הרבה על מצוקת הדיור.

אורי אורבך: גם בדיונים על התקציב עסקנו בכך.

אורי אורבך: אני חושב שההסתכלות שלנו על מצוקת הדיור היא הסתכלות צרה וקטנה מדי.

אורי אורבך: אנחנו אומרים: אין דירות, ולאנשים ולזוגות הצעירים אין היכן לגור.

אורי אורבך: אבל אני חושב שאנחנו צריכים להסתכל על הבעיה החמורה הזאת באופן הרבה יותר מקיף ומשמעותי, משום שההשלכה של המחסור בדירות היא השלכה על שורה שלמה של תחומים שמתפרצים כאן חדשות לבקרים.

אורי אורבך: עכשיו הארץ רעשה כולה על פסק ההלכה של הרבנים.

אורי אורבך: אני לא אכנס לעניין עצמו, אבל ממה נובע פסק ההלכה הזה?

אורי אורבך: הוא מתחיל מכך שיש מחסור בדירות.

אורי אורבך: אז אזרחים ערבים בגליל עוברים לגור ביישובים יהודיים, בלי איזה כוונות זדון גדולות, ואז מתעוררים כל מיני פחדים, וחששות, מוצדקים ולא מוצדקים.

אורי אורבך: העולים החדשים, שמגיעים בזרימה אטית מדי – גם להם תהיה מצוקה, כי אין דירות.

אורי אורבך: המסתננים שמגיעים מכאן או משם, ולצדם העובדים הלא-חוקיים, שבאו כחוק ונשארו שלא כחוק – גם הם תופסים הרבה דירות.

אורי אורבך: כשיש מחסור בדירות – כמו, אגב, מחסור במים – זה משליך על כל עניין ועל כל נושא שבמחלוקת.

אורי אורבך: כשיש מצוקה, כשיש מחסור, אז השנאות מתעוררות, והאיבה, והסיבות להאשים קבוצה אחרת.

אורי אורבך: גם בסכסוכים בין דתיים לחילונים, כשאנחנו רואים בשכונות חילוניות בירושלים שפוחדים, חוששים מחדירה חרדית, או מכניסה של דתיים סתם, זה נובע לא מאיזה כוונות השתלטות של קבוצה דתית, או של ארגונים וקבוצות חרדיות שרוצים להיכנס לתוך מקומות חילוניים.

אורי אורבך: אין להם איפה לגור.

אורי אורבך: כשאין איפה לגור, באופן טבעי מגיעים לשכונות הסמוכות, לשכונות הזולות יותר, ואז שוב מתעוררים הפחדים והחששות.

אורי אורבך: הוא הדבר לגבי כל סוגיה מהותית.

אורי אורבך: היא איננה סוגיה שאפשר לדון בה רק לגופו של עניין, לפתור איזה בעיה מיוחדת, אלא ההשלכות הן השלכות רוחב והשלכות עומק שמשנות את החברה הישראלית.

אורי אורבך: מצוקת הדיור – כל מי שיסת

אורי אורבך: כל על כל הסכסוכים הפנים-ישראליים שיש בשנים האחרונות יראה שזה מגיע לנקודה הזאת, שאין מספיק דירות.

אורי אורבך: עכשיו, אפשר להתקין תקנות, להוריד פה מיסוי ושם לשחרר כמה דירות להשקעה, אבל הבעיה האמיתית היא שלא בונים מספיק דירות.

אורי אורבך: ואם בזה הממשלה לא תטפל מייד ובאופן דרסטי ודרמטי, כל הסכסוכים האחרים שאנחנו מכירים יתעוררו וישובו אלינו במשנה תוקף, ואנחנו לא נשייך אותם בכלל לדיור.

אורי אורבך: אנחנו נחשוב שזו גזענות, וזו הסתה, וזו שנאת חרדים, וכאן רדיפת מסתננים ומלחמה בפליטים, וכל הסכסוכים האחרים, כשהכול מגיע לאותו שורש שבו הממשלה צריכה לטפל.

אורי אורבך: ולכן אני אומר לך, אדוני ראש הממשלה, השרים – –

יצחק וקנין: צודק הדובר, לחלוטין.

יעקב כץ: ירושלים.

יעקב כץ: ירושלים – – –

אורי אורבך: – – ויושב-ראש הכנסת – –

יעקב כץ: – – – את שר השיכון לא לבנות בירושלים – – –

אורי אורבך: – – ועוד אני מוסיף, ככוכבית: וכמובן, סוגיה – – –

יעקב כץ: – – –

יצחק וקנין: לא להפריע לדובר, חבר הכנסת כץ.

יצחק וקנין: תאפשר לו לסיים, אין לנו זמן.

יעקב כץ: – – –

אורי אורבך: ועל כל אלה נוסף, כמובן – אם אתה מוסיף על כל אלה את עניין ההקפאה, שמחריפה את הסוגיה.

אורי אורבך: כי אם יש הקפאה, זאת אומרת שלא בונים בהרבה מקומות ביהודה ושומרון ובירושלים, וודאי שזה מוסיף שמן של איבה ומשטמה על מדורת המחסור בדיור.

אורי אורבך: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי אורבך.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת חנין זועבי, ואחריה – סגן שר הבריאות, חבר הכנסת הרב יעקב ליצמן.

שלמה מולה: למה?

שלמה מולה: זה אברהם דיכטר.

יצחק וקנין: אחריה.

יצחק וקנין: הוא פשוט החליף.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, לדבר על כישלון הממשלה בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי זה אולי לתת הנחות לממשלה הזאת.

חנין זועבי: כל חוקר, כל היסטוריון אחר כך, כל אזרח שהצליח להיחלץ ממעגל הדמגוגיה או ממסע ההפרדה של הממשלה הזאת, יכול לזהות שעומדת בפנינו ממשלה מסוכנת, ולא ממשלה נכשלת – לא ממשלה כושלת; ממשלה המסוכנת לאזרח, המסוכנת לעתיד של החברה האזרחית, מסוכנת לביטחון האישי של כל אדם ואדם במדינה הזאת; ממשלה שבתקופת כהונתה ותחת חסותה הפכה הגזענות ל"מיינסטרים", לתרבות, לתרבות פוליטית, לתרבות גלויה שלא מתביישת בעצמה ושלא מחפשת תירוצים.

חנין זועבי: הממשלה הזאת מסוכנת לכל האזרחים.

חנין זועבי: ממשלה שבתקופת כהונתה ותחת כנפיה נהפכת הססמה "שנאה לערבים" למוטו מרכזי של חקיקה.

חנין זועבי: ממשלה שבחסותה יצאו רבנים, מנהלי בתי-ספר, חברי כנסת מהקואליציה – ואפילו מהאופוזיציה – בכל מיני הצהרות והחלטות, ופתחו בתחרות מי משפיל יותר את הערבים ומי מתנכל להם יותר.

חנין זועבי: אדוני ראש הממשלה, אתה הופתעת, או לא הסכמת, או לא קיבלת את מכתב הרבנים, נכון?

חנין זועבי: אבל זו הממשלה שלך שהעבירה חוק ועדות הקבלה, שאוסר על הערבים לגור ביישובים הקהילתיים, אז אני לא מבינה למה אתה מופתע, אני לא מבינה למה סירבת בדיוק.

חנין זועבי: אתה לא מקבל את מכתב הרבנים, אבל את חוק הנאמנות אתה כן מקבל; את חוק ה"נכבה" אתה כן מקבל; את האיסור על תלמידי בתי-ספר לדבר ערבית בתוך הכיתות אתה כן מקבל, ושר החינוך כן מקבל; את ההחלטה לחנוק את תרשיחא, לסגור את כל הכניסות אליה ביישובים יהודיים, אתה כן מקבל; את ההחלטה שהמשרד שלך הוציא לפני שלושה חודשים שכופה על ועדת התכנון לחזור בה מלהכיר בשני יישובים ערביים בנגב אתה כן מקבל; לתת עדיפות למשרתי הצבא במעונות, במלגות, בקבלה לאוניברסיטאות, אתה כן מקבל; להרוס בתים אתה כן מקבל.

דוד רותם: זה הכול – – –

יצחק וקנין: לא, חבר הכנסת דוד רותם, תאפשר לה לסיים את דבריה.

חנין זועבי: לחסום את ההתפתחות של הכפרים והערים במשולש ובגליל באמצעות בניית יישובים יהודיים אתה כן מקבל.

דני דנון: בשביל זה הוא – – –

חנין זועבי: אז אנא, תקבל גם את מכתב הרבנים.

חנין זועבי: רק בשביל היושר האישי שלך אתה חייב לקבל את מכתב הרבנים.

חנין זועבי: אתה לא יכול לצאת נגד המכתב הזה.

חנין זועבי: הממשלה הזאת מסוכנת ליהודים.

חנין זועבי: הרי לא כל היהודים, לא כל האזרחים היהודים גזענים.

חנין זועבי: יש כאלה שפשוט נסחפים עם האווירה, עם שיכרון הכוח.

חנין זועבי: שיכרון הכוח סוחף אותם.

חנין זועבי: הם פשוט נהנים מהאופוריה של הכוחנות.

חנין זועבי: יש חברי כנסת שקטים שלא שומעים אותם בדרך כלל, וכמוהם אזרחים פשוטים שפשוט נסחפים עם האווירה.

חנין זועבי: הממשלה הזאת, אבל גם ממשלות לפניה, לא נתנה לאזרחים את הכלים הנדרשים על מנת לעצור ולעמוד בפני סכנת הגזענות.

חנין זועבי: מסורת של דמוקרטיה שתעמוד בפני הגזענות ההזויה אף פעם לא היתה פה.

חנין זועבי: ומה יעשה האזרח היהודי שמשהו בתולדות החיים שלו הצליח לחלץ אותו מהאווירה הזאת?

חנין זועבי: מצבו אפילו יותר גרוע ממצבם של האזרחים הערבים.

קריאה: – – – שאת דואגת – – –

חנין זועבי: הוא מנודה – – –

יצחק וקנין: אבקש, חברת הכנסת זועבי, משפט אחרון.

יצחק וקנין: משפט אחרון – –

חנין זועבי: כן, אני מסיימת.

יצחק וקנין: – – כיוון שנתתי לך דקה יותר – – –

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: הוא מנודה.

חנין זועבי: האזרח היהודי שמאמין בדמוקרטיה ובערכי האדם, ובשוויון אזרחי, הוא מנודה בחברה שלו.

חנין זועבי: הוא חסר יכולת, הוא מחפש פינה שתקלוט אותו.

חנין זועבי: הוא זועם, הוא יותר מתוסכל; מחכה להפגנה אולי, שתספוג חלק מהתסכול ומהזעם שלו, ואנחנו לא מקנאים בו.

חנין זועבי: האזרח הערבי לעומתו, העומד בשיא הגאווה ובשיא העוצמה שלו מול ההסתה ומול הגזענות, נהפך לגיבור בחברה שלו.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

חנין זועבי: החברה שלו מגבה אותו.

חנין זועבי: אדוני ראש הממשלה – – –

יצחק וקנין: אני מבקש – – –

חנין זועבי: אני מסיימת.

יצחק וקנין: את לא מסיימת.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש – אני מסיימת.

יצחק וקנין: אני יכולתי לתת שלוש, ואז – – –

חנין זועבי: אני מסיימת.

חנין זועבי: גזענות ושנאה – –

דני דנון: – – –

חנין זועבי: – – היא תשובה לחוסר מעש אמיתי.

חנין זועבי: היא גיבוי מתאים להרס ולחוסר מעש אמיתי.

חנין זועבי: המעש היחידי הוא שוויון זכויות, והוא הכרה בזכויותיהם של הפלסטינים משני צדי "הקו הירוק".

חנין זועבי: הממשלה הזאת לא כושלת, הממשלה הזאת מסוכנת גם לערבים, אבל גם ליהודים.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: יעלה סגן שר הבריאות הרב יעקב ליצמן, ואחריו – חבר הכנסת אבי דיכטר.

יצחק וקנין: לרשותך ארבע דקות.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, בדרך כלל אני אף פעם לא מתערב בנושאים מדיניים.

יעקב ליצמן: אני פשוט לא מבין.

יעקב ליצמן: לאחרונה התחלתי קצת להבין בבריאות, אבל במדיני – לגמרי לא מבין.

יעקב כץ: משהו על ירושלים, ירושלים.

יעקב כץ: על – – –

יעקב ליצמן: אתה יודע מה, חבר הכנסת כץ?

יעקב ליצמן: אני נענה לבקשתך.

יעקב ליצמן: גם את זה אני אזכיר, אוקיי?

יעקב ליצמן: אדוני ראש הממשלה, אני אשמח אם תקשיב לי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת שטרית.

יעקב ליצמן: אדוני ראש הממשלה, אני אשמח אם תקשיב לי דקה.

בנימין נתניהו: גם אני – – –

קריאה: – – –

יעקב ליצמן: מה?

קריאה: "ביקור חולים".

יעקב ליצמן: "ביקור חולים" – אם היושב-ראש ייתן לי כמה דקות, אני – – –

בנימין נתניהו: – – –

יעקב ליצמן: אוקיי, אז אני גם בזה לא מבין.

יעקב ליצמן: אני אגיד לך רק – יש לי בעיה, קושי בהבנה, אדוני ראש הממשלה.

יעקב ליצמן: הייתי שמח מאוד אם תפתור לי אותה.

יעקב ליצמן: היתה ממשלת ברק – ואני מדבר אתך כבן-אדם שלא מבין במדיני.

יעקב ליצמן: היתה ממשלת ברק.

יעקב ליצמן: אהוד ברק בסוף הקדנציה שלו נסע לארצות-הברית, ועם הנשיא קלינטון, הוא הגיע להסכם.

יעקב ליצמן: הוא הציע, אם אני לא טועה, להחזיר 93%.

קריאה: – – –

יעקב ליצמן: הוא הציע.

דן מרידור: הציע.

יעקב ליצמן: הוא הציע, אוקיי.

יעקב ליצמן: לא הגיע להסכם – עוד יותר טוב, יפה.

זאב בנימין בגין: אם אפשר לתקן – לא להחזיר אלא למסור.

יעקב ליצמן: למסור.

קריאה: – – –

יעקב ליצמן: רבותי, אני אמרתי לך, אני לא מבין מדיני.

רוני בר-און: – – – גם בזה.

יעקב ליצמן: גם בזה, גם בזה, חבר הכנסת בר-און.

יעקב ליצמן: אני אסביר לך מי מבין יותר טוב.

רוני בר-און: גם בזה.

יעקב ליצמן: גם בזה.

יעקב ליצמן: ומה שקורה כאן – הציעו 93%, הערבים סירבו, נכון?

יעקב ליצמן: באה ממשלת שרון, עשתה התנתקות – לא עזר כלום, נהיה רק יותר גרוע, "קסאמים".

קריאה: – – –

יעקב ליצמן: בא אולמרט, הציע כבר לנהל משא-ומתן על ירושלים.

קריאה: צדיקים מלאכתם נעשית על-ידי אחרים.

יעקב ליצמן: אני מזכיר את ירושלים.

יעקב ליצמן: הציע גם לדבר על ירושלים.

יעקב ליצמן: הוא הציע לאבו מאזן ככה וככה.

יעקב ליצמן: גם לו סירבו.

יעקב ליצמן: מה יש לראש ממשלת ישראל היום להציע שלא הוצע עד היום ושסירבו לקבל?

יעקב כץ: תל-אביב, תל-אביב, תל-אביב.

יעקב ליצמן: אדוני ראש הממשלה, מה יש לך היום לנסוע לארצות-הברית ולהציע – –

יעקב כץ: – – – את חיפה, את רמלה, את לוד – – –

יעקב ליצמן: – – מה שעד היום שלוש ממשלות ישראל הציעו – –

דוד רותם: – – –

יעקב ליצמן: – – כל אחד בדרכו שלו, והערבים סירבו לקבל?

רוני בר-און: 100 מיליון לחרדים.

יעקב ליצמן: אני אשמח מאוד, אדוני, ואני חייב להגיד לך שאתה רצית לתת לי פי-שניים.

רוני בר-און: אני לא.

יעקב ליצמן: איך זה?

רוני בר-און: אני לא.

יעקב ליצמן: אתה, אתה, אתה, אתה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת בר-און.

רוני בר-און: אני לא דיברתי אתך מעולם.

יצחק וקנין: חבר הכנסת בר-און.

יצחק וקנין: רבותי, אל תנהלו דו-שיח ביניכם.

יעקב ליצמן: אתה היית המיועד להיות שר אוצר אצל לבני, ואתם הצעתם לי יותר.

יעקב ליצמן: אצל ממשלת לבני הייתי צריך לקבל יותר כסף לאברך ממה שאני מקבל היום.

יעקב ליצמן: אל תספרו לי סיפורים.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: רבותי.

יעקב ליצמן: היית צריך להיות.

יעקב ליצמן: רק אם אתה אומר לי שלא היית מקיים הסכם קואליציוני.

יעקב ליצמן: זה הדבר היחיד – – –

רוני בר-און: ודאי שלא – – –

יעקב ליצמן: ודאי שלא?

יעקב ליצמן: אז אסור לחתום אתך על שום הסכם.

יעקב ליצמן: פשוט שקרנים.

יצחק וקנין: רבותי.

יעקב ליצמן: אל תגיד לי את זה.

רוני בר-און: אתה אומר לא אמת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת בר-און.

יעקב ליצמן: אני אומר אמת.

יעקב ליצמן: אני מוכן להיבדק במכונת אמת על כל מלה שאני אומר כאן.

רוני בר-און: לא היה לך ולא נברא.

רוני בר-און: אתה אומר לא אמת.

רוני בר-און: – – – מעולם לא – – –

יעקב ליצמן: אתם הצעתם לאברך כולל יותר – – –

רוני בר-און: שקר, שקר.

יעקב ליצמן: יש לי את – – – אני מוכן להראות – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת בר-און.

רוני בר-און: תראה.

יעקב ליצמן: יש את – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת בר-און.

יצחק וקנין: סגן השר.

יעקב ליצמן: – – – אתם פשוט – אתם פשוט משחקים בגלל שאנחנו בממשלה – – –

רוני בר-און: אתה – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת בר-און.

יעקב ליצמן: לא יעזור לך.

רוני בר-און: – – – אבל מי אתה – – –

יצחק וקנין: סגן השר.

יעקב ליצמן: או שאתה אומר לי שלא היית מוכן – –

יצחק וקנין: סגן השר.

יעקב ליצמן: – – לכסות את ההסכם הקואליציוני, או שאתה אומר לי – – –

רוני בר-און: אתה אומר – – –

יעקב ליצמן: אני אומר לך, אני מוכן להיבדק – –

רוני בר-און: אתה אומר לא אמת.

יצחק וקנין: סגן השר.

יעקב ליצמן: – – במכונת אמת אם אני אומר כל מלה אמת.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: סגן השר.

יעקב ליצמן: כל מלה אמת, מה שאני אומר.

יצחק וקנין: סגן השר, ר' יעקב, זמנך תם.

רוני בר-און: רק תראה את הפתק.

יצחק וקנין: זמנך תם.

קריאות: – – –

שלמה מולה: ליצמן, אתם – – –

יצחק וקנין: סגן השר, תגיד משפט אחרון, תגיד משפט אחרון.

יצחק וקנין: רבותי, אני לא אאפשר את זה.

רוני בר-און: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת בר-און, אתה חייב להפריע לדיונים?

יצחק וקנין: אתה חייב להפריע?

יצחק וקנין: אתה מתחיל אתו, ואחרי זה הוא עונה לך, ואחרי זה אתה מתפלא שמישהו תוקף אותך?

רוני בר-און: – – –

יצחק וקנין: בסדר, אבל אתה מתחיל.

יצחק וקנין: אתה זרקת 100 מיליון, והוא היה צריך לענות לך.

יצחק וקנין: סגן השר, משפט אחרון.

יעקב ליצמן: משפט אחרון.

יעקב ליצמן: אני אפילו לא התחלתי לדבר, אדוני.

דני דנון: – – –

יצחק וקנין: כן, אבל ארבע דקות.

רוני בר-און: – – – פתק.

יצחק וקנין: כבר עברו מעל חמש דקות.

רוני בר-און: יש לך פתק?

יעקב ליצמן: אם אתה רוצה בדווקא, אני אפרסם את זה גם – – –

יצחק וקנין: סגן השר, רבי יעקב, סגן השר.

רוני בר-און: תפרסם, כן.

רוני בר-און: אני רוצה, דווקא תפרסם.

יצחק וקנין: סגן השר, תגיד משפט אחרון.

יצחק וקנין: אני חייב לסיים את דבריך.

דני דנון: תראה לו את הפתק, סגן השר.

דני דנון: תשתיק אותו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דני דנון, אתה אל תוסיף אש למדורה, תעשה לי טובה.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: רבותי, ארבע הדקות שלו הסתיימו מזמן.

יעקב ליצמן: לא התחלתי לדבר, אדוני.

יצחק וקנין: זה לא ענייני.

יצחק וקנין: אל תנהל ויכוח עם אף אחד.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: אני מבקש משפט אחרון וזהו זה.

יצחק וקנין: רבותי.

יעקב כץ: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת כץ.

דוד רותם: – – –

יעקב ליצמן: אדוני, יש בימים אלו מחסור גדול במיטות אשפוז.

יעקב ליצמן: קודם כול, הגעתי להסכם עם הממשלה על תוספת של כ-1,000 מיטות בשנים הבאות, וזה הישג, ברוך השם, גדול מאוד, ואני מברך את האוצר.

רחל אדטו: – – – חמש שנים.

יעקב ליצמן: אבל המחסור הזה הוא עשר שנים.

רוני בר-און: מיתות, בתי"ו ולא בטי"ת.

יעקב ליצמן: עשר שנים היתה הקפאה במיטות.

יעקב ליצמן: עשר שנים לא הוסיפו מיטות לבתי-חולים, ורופאים.

מאיר שטרית: כולם בריאים.

יעקב ליצמן: אני שמח מאוד.

יעקב ליצמן: האם גם בזה ממשלת נתניהו אשמה, או שעשר שנים זה כמה ממשלות?

יצחק וקנין: משפט אחרון.

רוברט טיבייב: גם בזה.

רוברט טיבייב: גם בזה.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: רבותי, אני לא אאפשר להפריע לו.

יעקב ליצמן: אדוני ראש הממשלה, הדבר האחרון הוא נושא הדיור.

יעקב ליצמן: גם בזה היתה הקפאה כל השנים.

יעקב ליצמן: אבל, אדוני ראש הממשלה, בעיית הדיור היא היום של ציבור הזוגות הצעירים, של כל הזוגות הצעירים בארץ, ואני אומר לכם שזו הבעיה וזה כישלון ממשלות ישראל לשעבר – –

יצחק וקנין: תודה.

יעקב ליצמן: – – גם כלכלי, גם חברתי, וגם כמובן צפיפות.

יצחק וקנין: תודה לסגן שר הבריאות, הרב יעקב ליצמן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אבי דיכטר.

יצחק וקנין: לרשותך שבע דקות.

יצחק וקנין: אחריו – חברת הכנסת ציפי חוטובלי, וגם לך שבע דקות.

אבי דיכטר: אדוני ראש הממשלה, יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, רבותי השרים, רגע אחרי שאתה ראש הממשלה ואתם השרים וחברי הקואליציה הורדתם את ידכם האחת לאחר שהצבעתם בעד התקציב לשנתיים הבאות, הנחתם בידכם השנייה סדרת מכות כלכליות על תושבי ישראל בנוסח: אני אנבט, כלומר אוריד נבוט; אני אנפט, כלומר אעלה את מחירי הנפט; ואני אראה לכם, אזרחי מדינת ישראל, מאיפה הדג הממשלתי משמין.

אבי דיכטר: אדוני ראש הממשלה, הפעם האחרונה שליטר דלק עלה 7 שקלים היתה ביולי 2008, אלא שאז מחיר חבית נפט היה 150 דולר.

אבי דיכטר: היום מחיר החבית 90 דולר, אך החלטתם ללמד את העם לקח ולגבות ממנו 7.27 שקלים לליטר.

אבי דיכטר: והעם, אדוני ראש הממשלה, שואל בשפתו הפשוטה: למה?

אבי דיכטר: מה קרה?

אבי דיכטר: מי מת?

אבי דיכטר: נדמה, ראש הממשלה, שהחלטתם לעשות עוד סיבוב על האזרח.

אבי דיכטר: הרי 60% ממחיר הדלק הם מסים, כלומר כסף מזוקק שנכנס לכיס הממשלה.

אבי דיכטר: אפילו לא השארתם כבר אוקטן בדלק.

אבי דיכטר: הכול שם מסים.

אבי דיכטר: אפילו את הפרות ברפת אצלנו כבר לא חולבים כפי שאתם חולבים את האזרח.

אבי דיכטר: חבר הכנסת יעלון יכול להעיד על כך.

אבי דיכטר: ועוד מעט גם תבקשו מהאזרחים לעשות "מווו" כמו בפרסומות.

רוחמה אברהם-בלילא: איך?

דליה איציק: איך?

דליה איציק: מה?

דליה איציק: חבר הכנסת דיכטר, לא שמענו.

אבי דיכטר: המסים הנוספים שהטלתם על ליטרת הדלק של האזרח יכניסו לקופת

אבי דיכטר: כם 1.3 מיליארד שקל, ואת ההכנסה הזו תצרפו ל-11 מיליארד שקל שנכנסו בשנת 2010 לקופת המדינה ממסים בלתי צפויים בגין צמיחה של פי-4.5 מהצמיחה החזויה.

אבי דיכטר: השאלה, ראש הממשלה: למה הציבור לא זכאי ולמה הציבור אינו ראוי ליהנות מצמיחה שכזו?

אבי דיכטר: מדוע הציבור שותף רק בקיצוצים ותמיד בעל-כורחו?

אבי דיכטר: אם היו כמה אזרחים שחשבו ברצינות לעבור ולנסוע בתחבורה ציבורית, הסברתם להם שאל להם לעשות כן.

אבי דיכטר: איך הסברתם?

אבי דיכטר: פשוט הודעתם להם שאתם מייקרים את הנסיעה באוטובוס בתוך הערים ב-10% בתוך חצי שנה, וב-7% באופן מיידי, אדוני ראש הממשלה.

אבי דיכטר: אגב, אדוני היושב-ראש, אם חשב מישהו שאין לממשלה זמן וקשב לנושאים החברתיים מאחר שהיא שקועה עמוק בתהליכים המדיניים, ובכן, חשוב שידע שהמציאות שם, בתחום המדיני והביטחוני, קשה ומדכאת שבעתיים מהתחום החברתי.

אבי דיכטר: שנת 2010 הוכרזה כשנה שקטה בזכות ירי של רק 130 רקטות ופצצות מרגמה מעזה לעבר ישראל – אדוני ראש הממשלה, רקטה בכל שלושה ימים, בעצם יומיים ומשהו רק.

אבי דיכטר: הרקטות, ששוגרו מעזה לעבר אופקים, נתיבות, שדרות, אשקלון והקיבוצים והמושבים שביניהן – בערים אלה לומדים היום, אדוני ראש הממשלה, למעלה מ-10,000 תלמידים בעשרות בתי-ספר וגני-ילדים שאותם הגדירה מערכת הביטחון כמוסדות שבהם רמת המיגון היא אפס.

אבי דיכטר: אדוני ראש הממשלה, האם ידעת שישנם היום ילדים בבתי-ספר באשקלון, באופקים ובנתיבות – השר מרידור, האם אתה יודע שהיום באשקלון, בנתיבות ובאופקים לומדים ילדים שבהישמע אזעקה הם נכנסים אל מתחת לשולחן, אדוני ראש הממשלה, מניחים ידיים על הראש ואומרים תהילים?

אבי דיכטר: 30 מיליון שקל נדרשים כדי להציב להם מיגוניות, רחמנא ליצלן, קוביות בטון וגלילי בטון, כדי שיהיה לאותם ילדים לאן לרוץ בהישמע אזעקה בגין ירי של טילים.

רוני בר-און: – – – של ברוורמן ושל יעלון.

אבי דיכטר: ראינו שאין לכם חמלה על נהגים שנדרשים לתדלק את רכבם בסכומים מופקעים.

אבי דיכטר: הבנו, אדוני ראש הממשלה, שלא אכפת לכם מאזרחים שחייבים להשתמש בתחבורה הציבורית ולשלם מחירים הולכים ומאמירים.

אבי דיכטר: אבל, למען השם, גם את הילדים אתם מפקירים?

אבי דיכטר: איך זה שאין לכם התבונה לקחת 30 מיליון שקל, בין אם מתוך ה-11 מיליארד, המן הזה שירד מהשמים בשנה שעברה, או על חשבון המיליארד פלוס בגין המסים על הדלק שהטלתם, או מכל מקור תקציבי אחר?

אבי דיכטר: ותחסכו מכולנו, אדוני ראש הממשלה, את המשפט המצמרר של ילדי כיתה י"ב בתיכון באשקלון, שתיארו בפני את ההווי שהם מנהלים מתחת לשולחנות, בעת שהם שוהים מתחת לשולחנות בהישמע האזעקה על ירי רקטות, כפי שאמרו לי: אנחנו, חבר הכנסת דיכטר, צוחקים, פוחדים ומתביישים.

אבי דיכטר: אדוני ראש הממשלה, הייתכן שכמעט שנתיים אחרי שהקמת את הממשלה המנופחת הזו, שמהווה יחד עם סגניה שליש מבית-המחוקקים הזה, אין לכם, אין לך, שום כיוון מדיני מסתמן באופק?

אבי דיכטר: כל העולם עסוק בהיכן יהיו האולימפיאדות הבאות והמונדיאלים הבאים, ואצלנו בממשלה, ואתה בראשה, עוסקים במשחקי התחמקות מהדבר החשוב ביותר למדינת ישראל ולעם ישראל – האופק המדיני.

אבי דיכטר: האמת היא שהייתי משוכנע שבהגיעך בפעם השנייה לכס המלכות הישראלי תקבע כיוון ותפגין כוונה באשר לתהליכים המדיניים עם שכנינו, אבל כלום.

אבי דיכטר: פתחת במשנה סדורה למה שתי מדינות זה רע.

אבי דיכטר: נשיא ארצות-הברית הסביר לך בקהיר שאין לך ברירה.

אבי דיכטר: רצת לבר-אילן, וכמי שכפאו שד אמרת בקולך: שתי מדינות לשני עמים.

אבי דיכטר: אחר כך הסברת שהפלסטינית תהיה בעצם מדינה מינוס.

אבי דיכטר: אז מה הפלא שאתה מתקשה לשכנע שאכן זה הכיוון שבחרת?

אבי דיכטר: אדוני ראש הממשלה, יש לך הזדמנות, כאן והיום, לתקן טעות – ואני אומר לך, יושב-ראש הכנסת – –

יצחק וקנין: תשתדל לסיים בדקה הקרובה.

אבי דיכטר: – – לתקן טעות שעשית ביוני 2009, כשהעדפת את הצהרתך על שתי מדינות לומר לא כאן, בפני חברי הכנסת, אלא במקום אחר.

אבי דיכטר: אדוני ראש הממשלה, אני מזמין אותך לומר כאן והיום, כאן מעל הדוכן הזה, לחברי הכנסת ולכולי עלמא ששתי מדינות לשני עמים זה הפתרון היחיד בנמצא כדי להביא תהליך של שלום עם הפלסטינים לכדי סיום – בלי משחקי לשון של מדינה מינוס ובלי פטנטים אחרים.

אבי דיכטר: אגב, יש מדינות בעולם שהוגבלו בתחום הצבאי, הן מדינות לכל דבר, בלי מינוס ושאר ירקות – אותם ירקות, אותם שאר ירקות שבעצם מונעים את בניית האמון.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

אבי דיכטר: שנייה.

אבי דיכטר: אדוני ראש הממשלה, אמון זה, שצריך להיות – – –

יצחק וקנין: הזמן הסתיים.

אבי דיכטר: אמון זה, שצריך היית לבנות בשנתיים שאתה עומד בראש המדינה; אמון זה של האזרחים בך שאכן אתה מתכוון להוביל לעתיד טוב יותר; אמון של מנהיגי האזור שיש להם פרטנר שאתו ניתן לנהל משא-ומתן אמיתי, גם אם קשוח, אבל מתוך ידיעה שאתה מתכוון לסיים את הסכסוכים בחזיתות השונות.

אבי דיכטר: אמון בכך שנוצרה הזדמנות פז ללכת בתהליך אזורי עם מדינות ערב על בסיס אינטרס משותף שיצרה אירן.

אבי דיכטר: כן, אדוני ראש הממשלה, אותה אירן שמשקיעה את כולה בבניית נשק גרעיני, בנתה בכך, שלא מדעת, אולי אפילו שלא מרצון, אינטרס משותף לישראל, למצרים, לערב-הסעודית, לירדן, לסוריה ולמדינות ערב אחרות.

אבי דיכטר: את זה לא צריך למצוא במסמכי "ויקיליקס", את זה ניתן לזהות בכל ממשל שנמצא סביבנו.

אבי דיכטר: אז איך זה שכבר שנתיים אינך מבחין בכך?

יצחק וקנין: אדוני, אני ממש מבקש ממך לסיים.

יצחק וקנין: תגיד משפט אחרון.

אבי דיכטר: אין זו קהות חושים, אדוני ראש הממשלה, אין לך ולממשלתך כל עניין להוציא את העגלה מהבוץ שבו היא תקועה כבר שנים.

אבי דיכטר: אלא שלבוץ הזה, אדוני ראש הממשלה, ואתה מומחה לבוץ, יש תכונה רעה – כשהוא מתקשה, העגלה נשארת יצוקה בתוכו, וכדי לחלצה, צריך לפרק את העגלה לחלקים.

אבי דיכטר: בקטע הזה שבו העגלה מתפרקת לחלקים, שם, אדוני ראש הממשלה, אתה וממשלתך נמצאים.

אבי דיכטר: אל תכה בסוסים, גם אל תלחש להם, ראש הממשלה.

אבי דיכטר: זה לא הסוסים, זו העגלה.

אבי דיכטר: העגלה לא עשתה את שלה, העגלה צריכה ללכת.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אבי דיכטר.

יצחק וקנין: תעלה אחרונת הדוברים, חברת הכנסת ציפי חוטובלי, ואחריה יעלה ראש הממשלה.

יצחק וקנין: לרשותך שבע דקות.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, כבוד ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, אתה יודע, לפני שאני אתחיל בדברים שתכננתי לומר, הקשבתי קשב רב לחבר הכנסת אבי דיכטר.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת דיכטר, אני בדרך כלל מעריכה אותך מאוד, אבל מאיפה התעוזה של הצביעות האיומה הזאת, לדבר על היעדר מיגוניות באשקלון בלי להזכיר איך הגענו לבעיה הזאת, בלי להזכיר איך הגענו למציאות שבה אשקלון הפכה להיות בטווח הטילים.

רונית תירוש: זה ישנה את הביטחון של הילדים?

ציפי חוטובלי: אז בוא אני אזכיר לך דברים שאמרת, דברים שאמרת רק בשבוע שעבר.

רונית תירוש: אנחנו יודעים מאיפה זה בא, אבל הילדים מופקרים.

ציפי חוטובלי: אומר חבר הכנסת דיכטר ברגע של הארה: לאחרונה סוגיית עזה היא הסוגיה המרכזית שאסור להתעלם ממנה – –

יואל חסון: ראש הממשלה שלך תמך בזה.

יצחק וקנין: יואל.

יצחק וקנין: יואל.

יצחק וקנין: יואל – –

ציפי חוטובלי: – – עזה היא מורסה שצריך לפוצץ אותה.

יצחק וקנין: – – אני רוצה שתבין, עמד פה אבי דיכטר – למה אני כועס?

יצחק וקנין: כשאני מנהל את הישיבה אף אחד לא הפריע לו, אפילו במלה אחת.

יצחק וקנין: עולה מישהי אחרת, מהאופוזיציה – – –

דליה איציק: הוא אמר דברי טעם.

דליה איציק: הוא אמר דברי טעם.

יצחק וקנין: אני לא מוכן שהישיבה תתנהל בצורה כזאת, שאתם לא תאפשרו למישהו אחר להגיד משהו שנוגד את דעתכם.

יצחק וקנין: לא יכול להיות מצב כזה.

ציפי חוטובלי: יש הארה אצל קדימה – עזה היא מורסה שצריך לפוצץ אותה, או על-ידי המדינות הערביות, שיחזירו לעזה את הרשות הפלסטינית, או שישראל תצטרך למוטט את תשתית הטרור ברצועת-עזה במהלך שיימשך שנים.

ציפי חוטובלי: חברים, כמה צביעות, כמה צביעות.

ציפי חוטובלי: אתם שהובלתם – אולי זו המורשת היחידה שהותרתם אחריכם – את החרבת חבל-עזה, את סילוק היהודים מחבל-עזה; אתם, שבגללכם אשקלון נמצאת היום בטווח הטילים – אתם מדברים היום על מיגוניות?

ציפי חוטובלי: רק קצת הגינות ויושרה – –

רוחמה אברהם-בלילא: את יודעת, כבר שנתיים עברו מאז.

ראובן ריבלין: נא לא להפריע.

ציפי חוטובלי: – – אבל נראה לי – –

ראובן ריבלין: נא לא – – –

ציפי חוטובלי: – – שיושרה והגינות זה לא הצד החזק של האופוזיציה.

ראובן ריבלין: הזמן שלנו – הזמן מצומצם.

ראובן ריבלין: יש היום גם חוג תנ"ך.

ציפי חוטובלי: אדוני ראש הממשלה, אני רוצה לפנות אליך ולומר – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: לא לקרוא קריאות ביניים.

ציפי חוטובלי: – – מה מביא את חברי האופוזיציה, פעם אחר פעם, לטעון את אותן טענות, שהאמת, אני חייבת לומר, כמי ששומעת אותן מדי חודש בחודשו, קצת משעממות אותנו, חברי הקואליציה.

אורית זוארץ: אתם פוגעים בו מבפנים.

ציפי חוטובלי: מה שמוביל אותם לשאת פעם אחר פעם את אותם דברים זו העובדה שקשה להם לראות ממשלה יציבה.

אורית זוארץ: יציבה?

ציפי חוטובלי: תשמעו, הממשלה הזאת היא אחת הממשלות הכי יציבות שהיו כאן בשנים האחרונות.

ציפי חוטובלי: הממשלה הזאת העבירה תקציב דו-שנתי ללא קשיים וללא משברים.

ציפי חוטובלי: אדוני ראש הממשלה, אני מברכת אותך על העובדה שהמשק הישראלי נמצא היום בצמיחה של 4%, יותר מכל כלכלה אחרת במערב, והצפי לשנת 2011 הוא צמיחה של 4.5%.

ציפי חוטובלי: האבטלה צומצמה, נוצרו יותר מ-100,000 מקומות עבודה חדשים.

ציפי חוטובלי: יש אפילו – – –

דליה איציק: ממשלה עם חוקה.

ציפי חוטובלי: יש אפילו מנהיגות אזרחית – –

דליה איציק: ממשלה עם חוקה.

דליה איציק: אין לך מה להגיד על זה?

ציפי חוטובלי: – – שלא נראתה בזמנכם, כשהשביתות כאן חגגו.

ציפי חוטובלי: אפילו שביתות אין כאן.

ציפי חוטובלי: אין לכם אפילו שביתות להתרעם עליהן.

קריאות: – – –

אורית זוארץ: – – –

ציפי חוטובלי: ואני חושבת שבהיעדר – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ.

ציפי חוטובלי: – – – בהיעדר כמעט עילה אמיתית ומשמעותית, מה נותר לאופוזיציה, אם לא העניין המדיני?

ציפי חוטובלי: ובכן, העניין המדיני.

ציפי חוטובלי: בואו נדבר קצת על העניין המדיני.

ציפי חוטובלי: אדוני ראש הממשלה, מדי שבוע יוצאת יושבת-ראש האופוזיציה בקריאה, קריאה נרגשת, אפילו הייתי אומרת: לך למשא-ומתן מדיני.

ציפי חוטובלי: ואני שואלת, האם 17 שנים של משא-ומתן הביאו אתן איזו בשורה מדינית?

ציפי חוטובלי: כאילו השנים שבהן היא שירתה במשרד החוץ הביאו אתן איזו פריצת דרך בתהליך שלום.

ציפי חוטובלי: ויותר מזה, עם מי אנחנו צריכים לנהל תהליך מדיני?

ציפי חוטובלי: עם סאיב עריקאת, שאומר שבלי זכות שיבה ל-7 מיליון פלסטינים אין פתרון לסכסוך?

ציפי חוטובלי: רגע, אולי עם אבו מאזן, כי שמעתי שיש כאן יוזמה של חבר הכנסת נחמן שי לקיים פגישה חגיגית עם אבו מאזן ביום ראשון.

ציפי חוטובלי: חברים, חברי קדימה, מה נשאר לכם למכור שלא מכרתם בקדנציה הקודמת?

ציפי חוטובלי: מה תמכרו לו?

ציפי חוטובלי: תמכרו לו את ירושלים כבירת פלסטין?

אורית זוארץ: אתם הקפאתם את ירושלים.

ציפי חוטובלי: אולי תתקפלו בעניין זכות השיבה?

ציפי חוטובלי: הרי זה הדבר היחיד שנשאר.

ציפי חוטובלי: זה הדבר היחיד שנשאר.

נחמן שי: אנחנו רוצים לייצג את ראש הממשלה.

ציפי חוטובלי: חברים, אני כבר לא מדברת על היעדר ממלכתיות.

מיכאל בן-ארי: – – – הליכוד פשט את הרגל.

מיכאל בן-ארי: הליכוד פשט את הרגל.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, תנו לה לסיים.

ראובן ריבלין: רבותי, ביקשו מראש הממשלה לדבר.

ראובן ריבלין: אי-אפשר להעמיד אותו פה שעתיים במקום שעה.

ציפי חוטובלי: והדבר החשוב מכול, מה נשאר – – –

ראובן ריבלין: תנו לו.

ראובן ריבלין: באנו לשמוע אותו.

ציפי חוטובלי: מה נשאר מהציונות של קדימה אם אפילו הקו האדום העקרוני ביותר שנקבע על-ידי ראש הממשלה, והוא הכרה במדינה יהודית – אפילו אותו מחקתם?

ציפי חוטובלי: אתם לא רוצים יותר הכרה במדינה יהודית, זה ממש לא חשוב לכם.

ציפי חוטובלי: חברים, אם היתה בכם טיפת יושרה, הייתם פועלים בשיתוף פעולה עם הממשלה לגינוי הטרור המדיני הפלסטיני; הייתם עסוקים בגינוי הרשות שמחרימה תוצרת ישראלית מיהודה ושומרון ומסיתה חברות ישראליות לקחת חלק בחרם הזה; הייתם פועלים למניעת הדה-לגיטימציה של הפלסטינים בכל מה שנוגע לפעולות הגנה של חיילי צבא-ההגנה לישראל, כולל בשבוע האחרון, כשראינו את מסע התעמולה הפלסטיני נמשך, אותה מפגינה בבילעין שמסתבר שכלל לא היתה בהפגנה.

ציפי חוטובלי: מעניין מאוד.

ראובן ריבלין: יש סברה.

ציפי חוטובלי: יש סברה כזאת.

ציפי חוטובלי: אנחנו חייבים לומר שאנחנו נמצאים בחלק ממסע הסתה של דה-לגיטימציה כללית של מדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: הדה-לגיטימציה הזאת היתה גם בפרשת משט ה"מרמרה" וגם ב"עופרת יצוקה".

ציפי חוטובלי: הייתם צריכים לשלב ידיים באופן אחראי כדי להיאבק בתופעות החמורות האלה, אבל אתם עדיין עסוקים בהלקאה עצמית – תמיד מדינת ישראל היא האשמה.

ציפי חוטובלי: אתם יודעים, בפרשות שלנו מדברים על גילוי המנהיגות של משה רבנו.

ציפי חוטובלי: אתם יודעים מתי משה רבנו הופך למנהיג?

ציפי חוטובלי: הוא הופך למנהיג ברגע אחד, ברגע שבו הוא יודע להבחין מי הטובים ומי הרעים.

ציפי חוטובלי: כשהוא מפריד בין אותו איש מצרי שמכה איש עברי וכשהוא יודע להפריד בין שני עברים נצים ואומר לאחד מהם: רשע, למה תכה רעך?

ציפי חוטובלי: אתם שוכחים מי הרשעים ומי הטובים בסיפור הזה.

ציפי חוטובלי: אתם באופן אוטומטי מצטרפים לאותה חזית שמייצגת דה-לגיטימציה של מדינת ישראל, ולכן אתם לא ראויים להנהגה.

ציפי חוטובלי: כשאנחנו שומעים כאן מדי שבוע, וגם אני מניחה, אדוני ראש הממשלה, אתה בטח תשמע את זה גם בקרוב: אתה מעדיף את השותפים הטבעיים שלך על פני משא-ומתן.

ציפי חוטובלי: ובכן, כן, זה נכון, אנחנו מעדיפים שמירה על העקרונות שלנו על פני, לא משא-ומתן, אלא על פני כניעה לרשות הפלסטינית, כפי שאתם הובלתם בתקופה שאתם הייתם בשלטון.

ציפי חוטובלי: ובדיוק מהסיבה הזאת נבחרנו להנהגה ובדיוק מהסיבה הזאת אתם יושבים היום על ספסלי האופוזיציה.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחברת הכנסת חוטובלי.

ראובן ריבלין: נא לצלצל, כי אני עומד להזמין את ראש הממשלה בנימין נתניהו לבוא להשיב על דרישתם של חברי הכנסת, 40 במספר, לבוא ולומר את דברו.

ראובן ריבלין: אני מזמין את ראש הממשלה, ואחריו תבוא ותעלה ראש האופוזיציה.

ראובן ריבלין: לא תהיה כל סבלנות וסובלנות לאיזו קריאת ביניים, לא כלפי ראש הממשלה ולא כלפי ראש האופוזיציה.

ראובן ריבלין: כבוד שר החוץ.

ראובן ריבלין: כבוד שר החוץ, ראש הממשלה נמצא.

ראובן ריבלין: אני לא יכול לבקש מבר-און, כי זה לא יעזור, אבל אני מבקש ממך.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: בבקשה, רבותי.

ראובן ריבלין: אדוני ראש הממשלה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, תודה לך, ידידי חברי הכנסת, הדיון הזה, בעקבות 40 חתימות, בדרך כלל מלווה, אפילו מתמקד, בחילוקי דעות בינינו.

בנימין נתניהו: ואני מבטיח לכם שבהמשך דברי אני אתייחס לכמה וכמה מן הדברים שאתם העליתם בדיון הזה.

בנימין נתניהו: אבל הפעם אני מבקש לפתוח את דברי בדבר שמאחד את כולנו – את כולנו, את חברי הכנסת ואת העם כולו – ועניין זה הוא שחרורו של יונתן פולארד.

בנימין נתניהו: ב-7 בינואר 2002, כמעט לפני תשע שנים, נסעתי לכלא "בוטנר".

בנימין נתניהו: הכלא הזה הוא בצפון-קרוליינה, ונסעתי לשם על מנת לבקר את יונתן פולארד.

בנימין נתניהו: נכנסתי למתחם הכלא, והובילו אותי למעין פינת קפה.

בנימין נתניהו: המתנתי בסבלנות לפגישה, וכעבור זמן מה נכנס יונתן פולארד בליווי שומר, שהיה אתנו במהלך כל הפגישה.

בנימין נתניהו: לחצנו ידיים בחום, הוא התיישב לידי והתחלנו לדבר.

בנימין נתניהו: אני רוצה להזכיר לכם שבשלב הזה יונתן כבר ישב בכלא למעלה מ-16 שנים.

בנימין נתניהו: אני ציפיתי למצוא אדם מריר, אדם כועס, נטוש, מתוסכל, אבל זה לא מה שמצאתי.

בנימין נתניהו: מצאתי אדם נבון, אני מרשה לעצמי לומר אפילו מבריק, אדם רגוע, מפוכח.

בנימין נתניהו: יונתן דיבר בשיקול דעת, ברצינות, הוא שמר על איפוק מרבי.

בנימין נתניהו: שאלתי אותו איך זה לחיות בכלא.

בנימין נתניהו: הוא סיפר לי מה זה לחיות בכלא, בתנאי הכליאה המיוחדים שלו, יום אחר יום, שנה אחר שנה, יותר מ-16 שנים, כ-6,000 ימים.

בנימין נתניהו: ידידי, מאז חלפו עוד תשע שנים ויונתן יושב בכלא יותר מ-9,000 ימים.

בנימין נתניהו: אני חייב להגיד שהוא סיפר לי על מצבו בצורה מאוד עניינית, ללא רחמים עצמיים.

בנימין נתניהו: שאלתי אותו כמה שאלות ספציפיות על תנאי כליאתו והוא אמר – הוא אמר זה בצורה לקונית – הוא אמר: זה לא קל.

בנימין נתניהו: ראיתי לפני יהודי חם, יהודי גאה וציוני אמיתי.

בנימין נתניהו: אין לי ספק שהחוסן הפנימי שלו, ותכונות יוצאות דופן, הם שאפשרו לו להחזיק מעמד בחצי היובל שהוא יושב שם כלוא – רבע מאה – להחזיק מעמד, לשמור על יציבותו הנפשית.

בנימין נתניהו: אני אמרתי לו באותה עת: אני מתחייב בפניך, יונתן, שמדינת ישראל, ואני אישית גם כן, נעשה כל מה שניתן כדי להחזיר אותך למשפחתך, להחזיר אותך לעמך, להביא אותך חזרה לישראל.

בנימין נתניהו: זה נכון, במהלך השנים פעלו ראשי ממשלה, פעלו שרים, פעלו גם רבים מכם, לקדם את שחרורו של יונתן פולארד.

בנימין נתניהו: לצערנו, הפעולות הללו עד היום לא נחלו הצלחה.

בנימין נתניהו: בקיץ 1995 פנה ראש הממשלה יצחק רבין לנשיא קלינטון וביקש ממנו לחון את יונתן פולארד כבקשה הומניטרית.

בנימין נתניהו: בינואר 1996 העניק שר הפנים דאז, חיים רמון, אזרחות ישראלית ליונתן, לאחר החלטה שקיבל קודמו, שר הפנים אהוד ברק, בנובמבר 1995.

בנימין נתניהו: כשנכנסתי אני לתפקיד ראש הממשלה, באמצע שנת 1996, ביקשתי משרי הממשלה לשלב במהלך ביקוריהם בארצות-הברית ביקורים בכלא, לבקר את יונתן פולארד בפומבי.

בנימין נתניהו: כמה וכמה מהאנשים שיושבים כאן היום, שהיו אז חברי הממשלה, עשו זאת.

בנימין נתניהו: אני רואה אותך מהנהן, .

בנימין נתניהו: אתה עשית זאת.

בנימין נתניהו: לימור לבנת, את עשית זאת; יעקב נאמן, מיקי איתן, אלי ישי – גם הם עשו זאת.

בנימין נתניהו: אני גם ביקשתי מנציגים רשמיים של הממשלה, מהיועץ המשפטי אליקים רובינשטיין, ממזכיר הממשלה דני נוה, גם מהם לבקר אותו בכלא, וגם הם עשו זאת.

בנימין נתניהו: ב-11 במאי 1998 הודיעה הממשלה בראשותי הודעה רשמית.

בנימין נתניהו: אני קורא לכם אותה: "יונתן פולארד היה סוכן ישראל שטופל על-ידי מי ששימשו בעלי תפקידים בכירים ברשות ישראלית מוסמכת, הלשכה לקשרי מדע.

בנימין נתניהו: לאור עובדה זו מכירה ממשלת ישראל במחויבותה כלפיו והיא מוכנה לשאת באחריות המלאה הנובעת מכך".

בנימין נתניהו: לקראת ועידת וואי, בספטמבר 1998, ביקשתי מהנשיא קלינטון שישחרר את יונתן פולארד במסגרת ההסכם שעמדנו לעשות עם הפלסטינים.

בנימין נתניהו: על בסיס השיחות הללו היה לי יסוד, אפילו יסוד מוצק, להאמין שיונתן יחזור אתי לישראל.

בנימין נתניהו: לצערי, וגם לצערכם, הדבר לא התממש, והסיבות ידועות.

בנימין נתניהו: ראשי הממשלה שבאו אחרי, ברק, שרון, אולמרט, כולם ביקשו מנשיאי ארצות-הברית – ביקשו מהנשיא קלינטון, ביקשו מהנשיא בוש – לשחרר את יונתן, וכך פעלו גם נשיאי ישראל.

בנימין נתניהו: הייתי אז מאוחר יותר ראש האופוזיציה.

בנימין נתניהו: נפגשתי עם הנשיא בוש במהלך ביקורו בירושלים, וביקשתי ממנו לשחרר את יונתן פולארד.

בנימין נתניהו: כתבתי לו גם מכתב בקשה רשמי לקראת סיום הקדנציה שלו, של בוש.

בנימין נתניהו: כשנבחרתי פעם שנייה לראשות הממשלה העליתי את הנושא בביקור הראשון שלי בוושינגטון, בשיחה עם הנשיא אובמה, ומאז יצא לי להעלות את הנושא פעמים רבות עם אנשי ממשלו, כולל בחודשים האחרונים.

בנימין נתניהו: וגם אתם, ידידי חברי הכנסת, גם אתם לא חסכתם מאמצים במהלך השנים להביא לשחרורו של יונתן, כולל במכתב ששלחתם רק לאחרונה, מכתב ששלחתם לנשיא אובמה בחתימת כמעט כל חברי הבית – 109 חברי הכנסת.

בנימין נתניהו: אז אני יכול לומר היום שממשלות ישראל, כנסות ישראל, אנחנו כולנו ניסינו וניסינו וניסינו, ולא הצלחנו.

בנימין נתניהו: לפני שבועיים קיבלתי מכתב מהכלא, מיונתן, שמבקש ממני לפנות באופן גלוי – אני מדגיש, גלוי – כראש ממשלת ישראל, לנשיא ארצות-הברית ולבקש באופן רשמי וגלוי את שחרורו.

בנימין נתניהו: אני שמעתי מרבים מכם במהלך הזמן האחרון שאתם תומכים בבקשה הזאת.

בנימין נתניהו: חשבתי על כך ואני יודע שגם אתם הרהרתם בזה לא מעט.

בנימין נתניהו: אני מאמין שאחרי 25 שנה שיונתן יושב בכלא, לאחר 15 שנים של מאמצים שלא צלחו להוציאו – החלטתי שצריך להיענות לבקשה הזאת, ושנכון לעשות זאת בגלוי, כאן, מעל במת הכנסת בירושלים, בצעד שמייצג ומאחד את כל חלקי העם.

בנימין נתניהו: אני מבקש לקרוא באוזניכם את המכתב ששלחתי לנשיא אובמה בעניינו של יונתן – – –

רוני בר-און: בתקווה שכבר קיבל אותו – – –

בנימין נתניהו: הוא קיבל אותו.

בנימין נתניהו: "כבוד הנשיא, בשם העם בישראל אני פונה אליך בבקשת חנינה עבור יונתן פולארד.

בנימין נתניהו: בזמן מעצרו פעל יונתן כסוכן של ממשלת ישראל.

בנימין נתניהו: אף-על-פי שישראל בשום אופן לא כיוונה את מאמציה המודיעיניים נגד ארצות-הברית, היא פעלה באופן שגוי ובלתי מקובל לחלוטין.

בנימין נתניהו: הן מר פולארד והן ממשלות ישראל הביעו פעמים רבות חרטה על פעולות אלה.

בנימין נתניהו: ישראל תמשיך לדבוק בהתחייבותה שמעשים כאלה לא יישנו לעולם.

בנימין נתניהו: "כפי שאתה יודע, אדוני הנשיא, העליתי את עניין שחרורו של יונתן פולארד פעמים רבות בדיוני עם ממשלך ועם ממשלים קודמים.

בנימין נתניהו: שורה של ראשי ממשלה ונשיאים ישראלים ביקשו אף הם מקודמיך לתת חנינה עבור מר פולארד.

בנימין נתניהו: "לאור העובדה שיונתן פולארד נמצא בכלא כבר 25 שנה, אני סבור שבקשת חנינה חדשה היא ראויה בהחלט.

בנימין נתניהו: אני יודע שפקידים אמריקנים בכירים לשעבר שבקיאים בנושא, שותפים להשקפה הזאת, כמו גם חברי קונגרס רבים.

בנימין נתניהו: "למיטב הבנתנו, יונתן פולארד ריצה עונש ארוך יותר מכל אדם אחר שהורשע בעבירות דומות, ואף יותר מתקופת המאסר שדרשה התביעה במסגרת הסדר הטיעון שלו.

בנימין נתניהו: יונתן שילם מחיר כבד על פעולותיו, ומצבו הבריאותי הידרדר משמעותית.

בנימין נתניהו: "אני יודע שארצות-הברית היא מדינה המושתתת על הגינות, על צדק ועל רחמים, ומכל הטעמים הללו אני מבקש, במלוא ההערכה כלפיך, שתשקול בחיוב בקשת חנינה זו.

בנימין נתניהו: עם ישראל תמיד יהיה אסיר תודה לך."

דליה איציק: בהזדמנות הזאת תביא גם את גלעד שליט.

אורית זוארץ: מה עם גלעד שליט?

בנימין נתניהו: עד כאן לשון המכתב.

בנימין נתניהו: אני יודע שהוא משקף את תחושת הלב של כולנו.

בנימין נתניהו: חברי הכנסת, בשם העם כולו אני מבקש לשלוח מכאן, ממשכן הכנסת בירושלים, מסר ליונתן פולארד: יונתן, החזקת מעמד 25 שנה, תמשיך להיות חזק.

בנימין נתניהו: כל העם מחזק אותך, כל העם מחכה לך, ובעזרת השם תהיה אתנו כאן בקרוב.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, אני חשבתי שנאפשר אולי ליושבת-ראש האופוזיציה להגיב על הדברים הללו, ואם יהיה רצון של חברי הכנסת, אני אשמח להגיב גם על הדברים האחרים.

ראובן ריבלין: אדוני מחליט מה הוא רוצה לומר, על זה מצביעים.

יוחנן פלסנר: אתה לא מגיב על שום דבר אחר?

ראובן ריבלין: רבותי, ראש הממשלה, מצביעים על מה שהוא אמר, זה הכול.

ראובן ריבלין: הוא רוצה – כל אחד אחר כך יביע דעתו בהצבעה.

ראובן ריבלין: אין לי סמכות לומר לו מה לומר.

בנימין נתניהו: טוב, אני אמשיך, אני אמשיך.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני, אדוני יחליט ויכריע, לא צריך לשאול את חברי האופוזיציה.

בנימין נתניהו: כרצונכם.

ראובן ריבלין: אלא אם כן היא תבוא ותביע – – –

רונית תירוש: אדוני ראש הממשלה, יישר כוח על המעשה הזה.

רונית תירוש: פעם ראשונה שאני שומעת ראש ממשלה מעל הדוכן הזה מדבר – – –

בנימין נתניהו: תודה רבה.

קריאה: הנה קול שפוי.

מגלי והבה: מדבר על קולות שפויים?

מגלי והבה: מה עם גלעד שליט?

ראובן ריבלין: רבותי, רבותי, רבותי, למה לעורר – רבותי, על הנושא שראש הממשלה דיבר אין מחלוקת, ועל הנושא של גלעד שליט אין מחלוקת.

ראובן ריבלין: אנחנו רק יודעים שעמנו כולו, כולו, על כל ממשלותיו – – –

ציפי לבני: – – –

ראובן ריבלין: אם גברתי רוצה לומר משפט מהצד וראש הממשלה מסכים, בבקשה.

ציפי לבני: מאחר שראש הממשלה מצא את הדבר אולי האחרון שנשאר בקונסנזוס בבית הזה ובחברה הישראלית, את יונתן פולארד, לא היו ספקות בלבו של אף אחד כאן – אותם ספקות שניסה ראש הממשלה לעורר כשהוא פנה אלי – לא אהפוך את יונתן פולארד לעניין פוליטי.

ראובן ריבלין: להיפך, ראש הממשלה אמר – – –

ציפי לבני: מסורה תמיכתנו בכל מאמץ לשחרורו של יונתן פולארד, שלי כראש האופוזיציה ושל כל חברי קדימה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: נדמה לי אבל שראש הממשלה – ישבתי פה כמוך – לא אמר דבר בהתרסה בעניין זה.

ראובן ריבלין: הוא אמר:

ראובן ריבלין: אולי ראש האופוזיציה רוצה להתייחס לזה ולהסתפק – – –

ציפי לבני: ראש האופוזיציה – – –

ראובן ריבלין: הבנתי את זה, אבל הוא לא אמר – אני לא נותן פרשנויות, מה שהוא אמר, הוא אמר: אולי היא רוצה להתייחס לעניין זה, שיש עליו קונסנזוס, ואחרי זה, אם ירצו, נמשיך את הדיון.

ראובן ריבלין: זה מה שאמר ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: מי שרוצה, יפנה לפרוטוקול, ואני מפסיק.

ראובן ריבלין: תודה רבה, גברתי ראש האופוזיציה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, אין לך פה שום זכויות יתר.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני ראש הממשלה, נא להמשיך.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, הטבת לפרש נכונה את כוונתי.

בנימין נתניהו: אנחנו עומדים בדיון בעקבות 40 חתימות, שהוא מיוחד בזה שהוא מסכם שנה.

בנימין נתניהו: אנחנו סיימנו את השנה האזרחית לפני כמה ימים, ואני מתכוון גם להתייחס לדברים שהתרחשו מאז הדיון הקודם, אבל לאור העובדה שמדובר בסיום שנה, אני מסכם כמה דברים שאנחנו יודעים אותם בסיכום, כי קיבלנו קודם כול את נתוני הלמ"ס.

בנימין נתניהו: בסוף שנה זו כלכלת ישראל צמחה ב-4.5%.

בנימין נתניהו: זה יותר מכל מדינה אחרת במועדון הכלכלות האקסקלוסיבי.

בנימין נתניהו: ישראל מובילה את מדינות ה-OECD בצמיחה.

בנימין נתניהו: יצרנו למעלה מ-100,000 מקומות עבודה, קרוב יותר ל-120,000 מקומות עבודה – מספר מדהים.

בנימין נתניהו: התיירות עמדה השנה על 3 מיליון וחצי תיירים – שיא של כל הזמנים.

בנימין נתניהו: הצטרפנו ל-OECD.

בנימין נתניהו: עשינו רפורמה בחינוך העל-יסודי ובהשכלה הגבוהה.

בנימין נתניהו: הקצינו לזה – ואני חייב להגיד שהשר , שר החינוך, הוביל כאן מהלך חשוב מאוד – 7.5 מיליארד שקל בתוכנית רב-שנתית.

יוחנן פלסנר: והפרת הבטחות לסטודנטים.

בנימין נתניהו: אנחנו השקנו את התוכנית – – –

ראובן ריבלין: הוא משיב לך עכשיו, אתה לא מתריס עכשיו.

ראובן ריבלין: הוא משיב, חבר הכנסת פלסנר.

נסים זאב: זה לא לחרדים, למה אתה צועק?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, מה קרה?

ראובן ריבלין: אתה חייב – – –

יוחנן פלסנר: הבטחת שנת לימודים – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

ראובן ריבלין: עכשיו ראש הממשלה משיב לכם, אין שאלות ביניים.

ראובן ריבלין: זה הכול.

ראובן ריבלין: לאחר מכן אותו דבר ייאמר כשראש האופוזיציה תהיה.

בנימין נתניהו: אנחנו השקנו תוכנית להשבת מדענים עולים, להקמת מרכזי מצוינות – ארבעה נפתחים השנה.

בנימין נתניהו: אנחנו נתנו שנת לימודים חינם לחיילים משוחררים בפריפריה.

בנימין נתניהו: אנחנו התחלנו בפרויקט – – –

יוחנן פלסנר: הבטחת לכולם – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

אורית זוארץ: באר-שבע זה פריפריה?

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

בנימין נתניהו: אנחנו התחלנו להקים, ונסיים בקרוב, את המכשול הקרקעי – קודם כול הקונצרטינות ואחר כך המכשול הקרקעי – בגבול הדרום, כדי לעצור את ההסתננות הבלתי-חוקית מאפריקה לישראל.

בנימין נתניהו: אנחנו הכנסנו טיפול של רפואת שיניים חינם לילדים, לסל התרופות.

בנימין נתניהו: אני מברך את סגן שר הבריאות יעקב ליצמן על היוזמה הברוכה הזאת.

רחל אדטו: סל התרופות הכי קטן בחמש שנים האחרונות.

בנימין נתניהו: אנחנו התחלנו בהקמת בית-ספר לרפואה בצפת, וידידי סילבן שלום, אתה פועל רבות בזה.

בנימין נתניהו: אנחנו השקנו את תוכנית "נתיבי ישראל", תוכנית התחבורה לפיתוח וחיבור הגליל והנגב למרכז; פתחנו את מנהרות הכרמל.

בנימין נתניהו: אנחנו השקנו את תוכנית "תמר" להעצמת תשתיות המורשת הלאומית, ואנחנו משקמים – כבר השקענו למעלה מ-70 מיליון שקלים.

בנימין נתניהו: תוכנית מרהיבה, אדירה, גם של אתרים ארכיאולוגיים מהתקופה הקדומה של עמנו וגם אתרי הציונות, תוכנית חינוכית, מורשתית יוצאת מן הכלל.

בנימין נתניהו: אנחנו החלטנו על הקמת מערך השיטור העירוני; אנחנו גיבשנו תוכנית לאומית להפחתת גזי החממה; אנחנו החלטנו להעלות לארץ את שארית קהילת הפלאשמורה.

בנימין נתניהו: אנחנו מבצעים, מחוללים – יחד עם שר התקשורת משה כחלון – –

יואל חסון: – – – מזכיר הממשלה – – – אתה ראש הממשלה – – –

בנימין נתניהו: – – מהפכה בשוק הסלולרי – הכנסת מתחרה רביעי בשוק וגם אפשרות לחמישי, הפחתה משמעותית בקנסות, היציאה של המשתתפים והפחתת דמי הקישוריות; אנחנו העברנו כאן את חוק משאל העם, שדיברו עליו במשך שנים.

קריאה: – – –

בנימין נתניהו: מאז הדיון הקודם אנחנו העברנו, בניצוחו של שר האוצר יובל שטייניץ, תקציב דו-שנתי שני.

בנימין נתניהו: כשהעברנו את הראשון, אמרו: נו, זה חד-פעמי, זה לא יקרה.

בנימין נתניהו: העברנו תקציב דו-שנתי – –

רוני בר-און: אתם אמרתם שזה חד-פעמי.

בנימין נתניהו: – – ברוב עצום – –

רוני בר-און: הוא אמר שזה חד-פעמי.

רוני בר-און: אנחנו אמרנו?

בנימין נתניהו: – – ברוב של למעלה מ-30 חברי כנסת.

בנימין נתניהו: אנחנו העברנו חוק עידוד השקעות שמעניק עדיפות להקמת חברות מתקדמות בפריפריה.

בנימין נתניהו: אנחנו הנהגנו לראשונה מס הכנסה שלילי בכל רחבי הארץ.

רוני בר-און: זה גם סילבן – – –

בנימין נתניהו: נחתם הסכם עם ארגון המורים העל-יסודיים להשקת רפורמה "עוז לתמורה", דבר חשוב מאין כמוהו לקדם כאן שינוי – –

רוני בר-און: חוק מס הכנסה שלילי זה גם ידידי סילבן.

בנימין נתניהו: – – כשהתלמיד והמורה במרכז.

בנימין נתניהו: אנחנו עברנו אסון כבד.

בנימין נתניהו: אתמול הייתי באזכרה מרגשת מאוד לאלעד ריבן, זיכרונו לברכה – –

יואל חסון: אתה מנעת חקירה אמיתית של האסון הזה – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת – – –

בנימין נתניהו: – – ופגשתי שם – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון.

יואל חסון: – – אתה מנעת חקירה אמיתית של האסון הזה.

יואל חסון: אתה באופן אישי – – – שלא נדע את האמת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון.

יריב לוין: – – – זה הכול.

בנימין נתניהו: פגשתי שם את ראשי הרשויות – – –

יואל חסון: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון.

בנימין נתניהו: פגשתי שם את ראשי הרשויות מהרשויות שחובקות את הכרמל ושוכנות עליו.

בנימין נתניהו: אני הבטחתי להם שעבודת השיקום תהיה מהירה, שנחתוך בגרזנים בכבלי הביורוקרטיה, והם באו אלי – – –

יוחנן פלסנר: אפשר עם ה"סופר-טנקר".

בנימין נתניהו: סופר גרזן.

בנימין נתניהו: הם באו אלי והם אמרו לי: אדוני ראש הממשלה – –

רוני בר-און: לא כל כך מהר.

בנימין נתניהו: – – אנחנו, אין לנו טענה אחת.

בנימין נתניהו: אנחנו עוד לא נתקלנו במהירות שיקום כזאת.

בנימין נתניהו: הם שיבחו את כל המשרדים ואת ההתגייסות ואת הדרך שבה קיצרתם – אני אומר את זה לידידי השרים – קיצרתם את התהליכים.

נסים זאב: מה עם השיקום של קדימה?

בנימין נתניהו: אנחנו נביא לממשלה ביום ראשון הקרוב את ההחלטה על טייסת הכיבוי, על רשות הכבאות, על התקצוב – גם של כל זה וגם את ההחלטות – –

יוחנן פלסנר: ובגלל זה לא העברתם תקציב – – – אין תקציב – – –

אורית זוארץ: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר, אתה בדרך החוצה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, עוד רגע – – –

יואל חסון: הוא אמר שעוד תשעה ימים – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

בנימין נתניהו: – – על רעידת האדמה.

יואל חסון: איפה הכבאים?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון.

בנימין נתניהו: עכשיו אני מבקש להתייחס לנושא המדיני.

ג'מאל זחאלקה: איפה מפלגת העבודה?

ג'מאל זחאלקה: אין אף חבר כנסת ממפלגת העבודה – – –

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: חברי העלו את הנושא – – –

אורית זוארץ: – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ.

ראובן ריבלין: רבותי, הזמנתם את ראש הממשלה לומר את דברו, לא לקרוא קריאות ביניים.

ראובן ריבלין: רבותי, אני מודיע לכם, מי שקורא עכשיו את קריאת הביניים, והוזהר פעמיים, הוא בחוץ.

ראובן ריבלין: הסדרנים, נא להתכונן.

ג'מאל זחאלקה: איפה מפלגת העבודה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

שלמה מולה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

בנימין נתניהו: הבוקר נפגשתי עם נציג הקוורטט, טוני בלייר; מחר אני אפגש במצרים – –

יואל חסון: פגישות, פגישות – – –

בנימין נתניהו: – – עם הנשיא מובארק; ביום שישי אפגש עם דניס רוס, ובהמשך, באמצע החודש, יגיעו הנה נציגים אמריקנים נוספים.

בנימין נתניהו: לפני שעה קלה צלצלתי ליושב-ראש הרשות הפלסטינית, אבו מאזן, מסרתי לו את תנחומי על פטירת אחיו והבעתי את תקוותי שאנחנו נקדם יחד את אותו שלום שאתם הרביתם לדבר עליו.

בנימין נתניהו: עכשיו, אני שמעתי אתכם.

בנימין נתניהו: שמעתי בקשב רב את חברי לאופוזיציה, חברי האופוזיציה.

בנימין נתניהו: שמעתי את מי שדיברו בפנים מאירות, בכבוד, כמו ידידי חבר הכנסת שטרית, שמעתי גם אחרים, שתיכף אתייחס אליהם.

בנימין נתניהו: ואנשי, שמעתי מכם שאתם תתמכו במהלכי השלום כשאני אביא אותם, ועכשיו – – –

קריאות: נכון – – –

אורית זוארץ: בניגוד לחברי הליכוד – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ.

ראובן ריבלין: הוא עכשיו עונה לכם, אין צורך לשמוע את הערותיכם.

יואל חסון: אין צורך בדרמות.

בנימין נתניהו: ואנחנו עוד נחזור לזה.

ראובן ריבלין: אתה מספר לי על דרמות, חבר הכנסת יואל חסון?

אורית זוארץ: – – –

ראובן ריבלין: אתה מספר לי על דרמות?

טלב אלסאנע: – – –

בנימין נתניהו: אנחנו עוד נחזור לזה, אבל שמעתי גם את חבר הכנסת מופז.

בנימין נתניהו: חבר הכנסת מופז אמר לי: אדוני – הוא לא השתמש במינוח כזה – הוא אמר לי: אתה חייב – כך הוא אמר – להסיק את המסקנות ולתת את המפתחות.

קריאה: נכון.

בנימין נתניהו: טוב, אני חשבתי, אני אשקול את זה – –

יוחנן פלסנר: קדימה.

בנימין נתניהו: – – אבל למי אוכל לתת את המפתחות?

קריאות: – – –

יוחנן פלסנר: למי שמוכן לקחת אחריות.

בנימין נתניהו: מן הסתם, לראש מפלגתו, לראש האופוזיציה.

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: אבל, חבר הכנסת מופז – – –

לימור לבנת: – – –

ראובן ריבלין: די, די, רבותי.

ראובן ריבלין: לא להפריע.

בנימין נתניהו: חבר הכנסת מופז, אתה יודע, אנחנו חיים בעידן האינטרנט, אז מה לעשות, אני רציתי לראות אם אתה מוכן, שהיא – – –

יוחנן פלסנר: זה וה"סופר-טנקר" – – –

בנימין נתניהו: – – – ראויה להנהיג, ואתה אומר: היא איננה ראויה להנהיג, היא איננה יכולה להיות ראש ממשלה.

בנימין נתניהו: אמרת – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: עד כאן קריאות ביניים.

ראובן ריבלין: כשראש הממשלה אומר – – –

יואל חסון: – – – מה שסילבן שלום אומר עליך – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון, אני קורא לך – – –

בנימין נתניהו: אמרת – –

שלמה מולה: – – –

בנימין נתניהו: – – ב-5 בינואר – – –

ראובן ריבלין: מולה, גם לך אני קורא פעם שנייה, אחרת לא תירגע.

יואל חסון: איזה לחץ.

ראובן ריבלין: מה זה.

רוני בר-און: מה עם סטפן?

רוני בר-און: סטפן.

בנימין נתניהו: חבר'ה, חבר'ה – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און.

נסים זאב: זה לא מפתח של תחיית המתים – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, מה הבעיה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, מה קרה?

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: אתה לקראת הסוף – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון.

בנימין נתניהו: מה אתם בלחץ?

בנימין נתניהו: תקשיבו.

בנימין נתניהו: מה יש, תמיד – – –

קריאות: – – –

יוחנן פלסנר: שיניח את המפתחות, אנחנו מסתדרים.

ראובן ריבלין: לא, אתה לא יכול יותר.

ראובן ריבלין: זאת כבר התפרעות.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, אני לא זקוק כאן לעזרתך, ואני מודה לך עליה.

נחמן שי: המפתחות בפנים, סע לשלום.

בנימין נתניהו: אני ישבתי פה במשך קרוב לשעתיים, שמעתי אתכם אחד לאחד.

בנימין נתניהו: אתם יצאתם מהאולם, אני לא יוצא מהאולם.

בנימין נתניהו: אתם אומרים דברים כאלה ואחרים, אני שומע – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: רבותי, לא להעיר הערות.

בנימין נתניהו: – – תתרגלו לזה שאתם יושבים באולם.

אורית זוארץ: אבל למה הפניקה?

ראובן ריבלין: אני קורא לך.

ראובן ריבלין: אני אומר לך, זה פשוט בלתי אפשרי, בלתי נסבל.

ראובן ריבלין: ממש גן-ילדים, אי-אפשר לנהל ככה גן.

בנימין נתניהו: אבל – – –

נסים זאב: – – – קדימה – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, אני קורא לך לסדר פעם שנייה, ואני לא אהסס, תדע את זה.

בנימין נתניהו: אבל אתה, אדוני – – –

ראובן ריבלין: יהיה בסדר, ראש הממשלה – – –

בנימין נתניהו: אתה לא תמנע ממני להגיע לחלק הכי חשוב בנאומי.

ראובן ריבלין: לא, בלי כל ספק.

ראובן ריבלין: אבל ברגע שאתה עוררת – – –

בנימין נתניהו: לא יכול להיות דבר כזה.

ראובן ריבלין: עוררת רגשות, אתה צודק.

רוני בר-און: סטפן.

בנימין נתניהו: דבר שהוא מובן מאליו.

בנימין נתניהו: יש חופש ביטוי ורשות הביטוי.

בנימין נתניהו: ובכן, חבר הכנסת מופז, אמרת ב-5 בינואר של השנה הזאת – לא לפני הרבה זמן – אמרת לראש מפלגתך – –

יוחנן פלסנר: זה מ"גוגל".

בנימין נתניהו: – – שהיא גורמת נזקים למדינת ישראל.

בנימין נתניהו: אמרת ב-21 בינואר שלבני מגיבה בצורה היסטרית ופחדנית.

בנימין נתניהו: אמרת – –

נחמן שי: התחילה מערכת – – –

בנימין נתניהו: – – נתת לה קצת קרדיט, אמרת: לבני נחמדה אבל אין לה יכולת לקבל החלטות קשות.

קריאות: – – –

יואל חסון: – – – ראש ממשלת ישראל – – –

ראובן ריבלין: רבותי, אני מבין את התרגשותכם.

ראובן ריבלין: ההתרגשות נסתיימה.

ראובן ריבלין: ראש הממשלה יכול לדבר, שמעתי רבים מחברי הכנסת מתריסים כלפיו, והוא יושב ושומע.

ראובן ריבלין: לפעמים הוא רוצה לצעוק ולזעוק, הוא לא יכול.

אורית זוארץ: מה שרים שלו אמרו עליו – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ.

אורית זוארץ: – – –

ראובן ריבלין: אני קורא לך לסדר פעם שלישית.

ראובן ריבלין: להוציא את זוארץ.

אורית זוארץ: פעם שנייה.

ראובן ריבלין: להוציא את זוארץ.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: רבותי, עכשיו זה הולך – – –

אורית זוארץ: מה אומר בוגי?

ראובן ריבלין: רבותי הסדרנים.

ראובן ריבלין: איפה הסדרניות?

ראובן ריבלין: אין לנו סדרנית פה?

אורית זוארץ: מה הם אומרים?

נסים זאב: אני מבקש שרק נשים יוציאו אותה.

נסים זאב: (חברת הכנסת אורית זוארץ יוצאת מאולם המליאה.)

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, חבר הכנסת נסים זאב, באמת אתה הופך את הכנסת למושב לצים – פשוט למושב לצים.

ראובן ריבלין: אדוני, בבקשה.

בנימין נתניהו: אמרת לפעילי קדימה בקריית-שמונה – –

יואל חסון: – – –

מגלי והבה: – – –

רוברט טיבייב: – – –

מגלי והבה: – – – ממשלה.

בנימין נתניהו: – – ומי הייתם רוצים שיחליט לגבי השאלות המשמעותיות שעומדות על סדר-היום של האזור הזה?

בנימין נתניהו: אני יכול – היא לא יכולה.

בנימין נתניהו: והוספת: במי בוחרים?

בנימין נתניהו: במנהיג חזק שמסוגל לקבל את ההחלטות הנכונות ולהוביל את ישראל והאזור בדרך הנכונה – –

דליה איציק: אז מה אתה רוצה בזה?

בנימין נתניהו: – – או במנהיג חלש שאין לו הניסיון והיכולת לקבל את ההחלטות האלה?

בנימין נתניהו: מקורבי לבני הגיבו: מצער לראות כיצד מופז מגיב למצבו.

יואל חסון: בושה.

יואל חסון: בושה.

יואל חסון: בושה.

שלמה מולה: בושה.

בנימין נתניהו: ובכן, שמעתי את דבריך.

ראובן ריבלין: קריאת ביניים מותרת.

ראובן ריבלין: מספיק.

ראובן ריבלין: מספיק.

רוברט טיבייב: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבייב.

רוני בר-און: מילא שהיועץ המשפטי – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: איזו רכילות.

בנימין נתניהו: שמעתי את דבריך – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבייב, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

בנימין נתניהו: – – חבר הכנסת מופז – – –

יואל חסון: תשאיר את המפתחות – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אני קורא לסדר פעם שלישית.

ראובן ריבלין: להוציא את חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: לא היתה שלישית.

ראובן ריבלין: שלישית, כן.

ראובן ריבלין: היתה שנייה פעמיים ולא פעם.

ראובן ריבלין: להוציא את חבר הכנסת חסון.

ראובן ריבלין: הוא משווע.

ראובן ריבלין: הוא משווע.

יואל חסון: תשאיר את המפתחות על הדוכן – אנחנו נסתדר אתם.

יואל חסון: תסמוך עלינו.

יואל חסון: יגיע – – – בחירות.

יואל חסון: אתה מפחד, אדוני ראש הממשלה – – – (חבר הכנסת יואל חסון יוצא מאולם המליאה.

יואל חסון: )

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

ראובן ריבלין: אתה, שרצית להקים ועדת חקירה כאשר לא היה דוח של מבקר המדינה, ומתריס כלפי השולחן הזה איך סירב ראש הממשלה להקים ועדת חקירה.

ראובן ריבלין: הרי בכלל לא יכולת להקים ועדת חקירה.

ראובן ריבלין: החוק אומר שהוועדה יכולה להקים ועדת חקירה אם יש דוח של מבקר המדינה.

ראובן ריבלין: תשמע ממני.

יוחנן פלסנר: היה דוח על מערך הכבאות.

ראובן ריבלין: לא היה דוח.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: הדוח – תשאלו.

ראובן ריבלין: תשאל את מבקר המדינה.

ראובן ריבלין: הוא ייתן לך תשובה מלאה.

ראובן ריבלין: אני מודיע לך: הדוח הזה לא היה דוח ביקורת על השרפה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני ראש הממשלה.

יוחנן פלסנר: לא על הכשל האחרון של נתניהו – – –.

יוחנן פלסנר: על השנים – – –

ראובן ריבלין: חבל.

ראובן ריבלין: למה אתם בזמן האחרון פה הופכים – כל אחד לוקח ספר ומלמד אותי מה זה הכנסת.

ראובן ריבלין: אם לפחות היה מקריא מהספר במדויק, אין בעיה.

ראובן ריבלין: אבל יש כאלה שהתמחו להקריא דברים שהם לא מדויקים.

דליה איציק: – – –

ראובן ריבלין: אדוני, בבקשה.

שלמה מולה: צריך לעשות "גוגל" על ראש הממשלה.

בנימין נתניהו: אז חבר הכנסת מופז, אני מבקש לדעת: היא מתאימה או לא מתאימה?

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: חזרת מזה, או שהיא עדיין לא מתאימה?

מגלי והבה: תשאל את סילבן.

מגלי והבה: תשאל את סילבן.

רוחמה אברהם-בלילא: באמת – – –

יוחנן פלסנר: מה ליברמן חושב על זה?

בנימין נתניהו: אתה מדבר על החלטות – – –

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און.

בנימין נתניהו: תחליט: היא מתאימה או לא מתאימה, ותודיע לנו.

בנימין נתניהו: אנחנו מצפים לתשובתך.

קריאה: – – –

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, אני חושב שבזה אני מסכם את הדיון הזה בעקבות 40 החתימות.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לאדוני.

ראובן ריבלין: עכשיו אני פונה לצד האחר: לא אסבול שום הפרעה לראש האופוזיציה האומרת את דברה על-פי החוק שכנסת זו חוקקה, המאפשר לראש האופוזיציה להשיב על כל דבר שעולה בדעתה לאחר שראש הממשלה דיבר, והיא תדבר ולא אתם.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, מה ההתייחסות של ראש הממשלה – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת , אני מתנצל שעד עכשיו לא קראתי לך לסדר.

ראובן ריבלין: אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

דליה איציק: – – –

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: שמעתי.

ראובן ריבלין: ראש הממשלה עונה על מה שהוא רוצה.

ראובן ריבלין: אתה תצביע איך שאתה רוצה.

דליה איציק: אולי תגיד מה שרובי ריבלין אומר עליו, ודן מרידור אומר עליו – – –

ציפי לבני: לא.

ציפי לבני: את יודעת מה, דליה?

ציפי לבני: – – –

רוני בר-און: – – –

דליה איציק: – – –

רוני בר-און: ודאי, משל הכלב, משל סטפן.

ציפי לבני: לא, רבותי.

ציפי לבני: דליה, שתינו יודעות, כולם כאן יודעים, מתי מפלגה אחת לוקחת ציטוטים פנימיים של אחד נגד השני במפלגה אחרת.

ציפי לבני: זה נעשה בקמפיין בחירות.

ציפי לבני: רבותי, אנחנו לפני בחירות.

ציפי לבני: נשאר לכנסת רק לקבוע את התאריך.

אופיר אקוניס: זה האס.

אופיר אקוניס: אם.

אופיר אקוניס: אס.

אופיר אקוניס: של – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס.

אופיר אקוניס: זה האס.

אופיר אקוניס: אם.

אופיר אקוניס: אס.

אופיר אקוניס: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

ציפי לבני: הבשורה הטובה היא שגם בתוך המחלוקות בינינו – שאול, אני מקווה שלא אכעיס אותך אם אומר שיש דבר אחד שבטוח אנחנו מסכימים עליו וזה שנתניהו לא מתאים ושנינו לא מאמינים לו.

ציפי חוטובלי: בגלל זה את יושבת-ראש האופוזיציה.

יוחנן פלסנר: בוקר טוב.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת חוטובלי.

ציפי חוטובלי: – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת חוטובלי, היא אומרת מה שהיא רוצה ולא מה שאת רוצה לשמוע.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: כבוד סגן השר, אני לא יכול – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: סגן השר.

רוברט טיבייב: הם מ-פ-ח-דים.

רונית תירוש: זה נשמע טוב ברוסית.

ציפי לבני: בדמוקרטיה מזמינים את ראש הממשלה כדי לדווח על פעולותיו, פעולות ממשלתו, ולשטוח את חזונו.

ציפי לבני: אבל ביום המיוחד הזה אני רוצה לפתוח דווקא בראש ממשלה אחר, אריק שרון, שהיום לפני חמש שנים נפרד מאתנו – נפרד ונשאר, ולכן אין ימי אזכרה רשמיים.

ציפי לבני: יש תקווה שאולי גם אם אצל חלק מאתנו היא נחלשת עם הזמן, המשפחה, הבנים, לא מרפים, לא מהתקווה ולא מאריק.

ציפי לבני: וגם אם זו איננה אזכרה, אני לא יכולה להימנע מלהיזכר ולהזכיר את אריק שרון דווקא כמשל להתנהלות ראש ממשלה.

ציפי לבני: אתם מבינים, כי אריק שרון היה ראש הממשלה, שכשהוא ישב כאן על כיסא ראש הממשלה, אחרים הזיעו בחוץ.

ציפי לבני: זה היה ראש ממשלה שפיטר שרים שלא אפשרו לו להעביר החלטה מדינית או שלא תמכו בתקציב כי הוא לא הסכים לתת להם יותר ממה שהוא חשב שצריך.

ציפי לבני: אם מדברים על ציטוטים, זה ראש הממשלה שאמר עליך, ראש הממשלה: הוא לחיץ.

ציפי לבני: כן.

ציפי לבני: אריק שרון היה גם המנהיג שעמד מול מרכז הליכוד ההומה והסואן ואמר:

ציפי לבני: אני לא אתן ידי להחלטה שאומרת "לא תקום מדינה פלסטינית בין הים לירדן" – החלטה שאותה הוביל בנימין נתניהו בהתלהבות אין קץ מול מרכז ליכוד סואן, וכששרון ביקש: אולי לא נצביע היום על זה; בכל זאת, גם יש עולם מבחוץ, ותנו לי להוביל – נתניהו התעקש על ההצבעה.

ציפי לבני: "לא תקום מדינה פלסטינית בין הים לירדן", אותה התלהבות שחסרה כל כך היום בטקסטים כשאתה מדבר על הנושא המדיני.

ציפי לבני: וקריאות נואשות לחלל האוויר, לאבו מאזן, לבוא לחדר, הן לא תוכנית מדינית, ומנהיג חזק לא קורא אלא עושה.

אופיר אקוניס: ומה שרון אמר עלייך?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס.

ציפי לבני: עכשיו, החלק המדהים הוא – – –

אופיר אקוניס: שאת היסטרית.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

אופיר אקוניס: – – – שאת היסטרית.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, אולי אתה מתלהב, אבל אתה נמצא תחת אזהרה שנייה.

אופיר אקוניס: אני מודה לך.

ציפי לבני: גם אני שמעתי את ההתרפקות אמש בוועדת חוץ וביטחון – זה לא משהו סודי – על העבר.

ציפי לבני: בכלל, מסתבר שכל הזמן רצית שלום, מדינה פלסטינית.

ציפי לבני: אז התמיהה היא לא, כמאמר שרון, כבר בין ידך הימנית לידך השמאלית, אלא איזו יד, באיזה יום, באיזו שנה ולאיזו מטרה.

ציפי לבני: מאיר, אתה יודע, הזכרת גם את ההתנהלות, כי המטרה אצלו תמיד זה להגיע לשלטון ולהיות שם.

ציפי לבני: גם כשדיברת על ההתלהבות הרגעית שהיתה לו בעניין הבחירה הישירה, זה היה פשוט להגיע לשלטון, כי אז הוא חשב, אתם מבינים?

ציפי לבני: שהוא הנכס והמפלגה זה הנטל.

ציפי לבני: היום הוא כלוא בממשלה – –

זאב אלקין: אם זה לא היה – – –

ציפי לבני: – – שאותה הוא הקים, שבה יש התחייבות שלו לשנות את השיטה בלי הסכמה של השותף הטבעי – –

זאב אלקין: – – – היסטוריה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלקין, היא מדברת.

ראובן ריבלין: – – –

ציפי לבני: – – שלא רוצה לשנות, כי יש לו כוח על ראשי ממשלה חלשים.

ציפי לבני: למה לשנות?

ציפי לבני: אז, ב-1995, נתניהו התנגד נחרצות לאוסלו.

ציפי לבני: אחר כך, ב-1996, כשהוא ביקש להיבחר לראש ממשלה והבין מהסקרים שצריך לומר משהו, אז הוא תמך.

ציפי לבני: ואחר כך, ב-2002, כדי להיבחר מול שרון בליכוד, הוא התנגד נחרצות.

ציפי לבני: ועד הבחירות בשנת 2008 – –

יריב לוין: ומה את אמרת?

יריב לוין: ומה את אמרת?

ראובן ריבלין: יושב-ראש .

יריב לוין: זה לא – – –

ציפי לבני: – – כדי להיבחר, אמר שבעצם אין צורך בהסדר מדיני – –

ראובן ריבלין: היא לא פה בשביל לענות מה שאתה רוצה לשאול אותה.

ציפי לבני: – – ומספיק שלום כלכלי וקצת ביטחוני.

ציפי לבני: ועמד כאן על הדוכן ואמר בקולו את אותו סיכום שהיה עם השותפים הטבעיים: אני לא אדבר על ירושלים – וכל זה כדי להיבחר, או, לא נבחרת אלא להרכיב ממשלה דרך הגוש הנבחר.

ציפי לבני: ועכשיו המטרה היא לומר את מה שצריך – יש כאן

ציפי לבני: מינון מדויק – כדי להשאיר את מפלגת העבודה בממשלה, ולהיכנס לחדר, ושם לא לעשות את מה שצריך, כדי להיבחר שוב על-ידי הימין לממשלה הבאה.

קריאה: מה – – – מפלגת העבודה.

ראובן ריבלין: אני מבקש מכם לא לדבר עם חברי הליכוד, כדי שאני לא אצטרך לנזוף בהם.

ראובן ריבלין: אתם רוצים לדבר כמה שאתם רוצים כשראש מפלגתכם מדברת מעל הבמה?

ראובן ריבלין: תפריעו.

ראובן ריבלין: אני לא אעיר לכם.

ראובן ריבלין: אבל אל תעוררו לי עכשיו את הצד האחר.

נסים זאב: אתם אומרים – – – אופוזיציה.

ציפי לבני: והמטרה עכשיו היא להיכנס לחדר כדי להאשים את הצד השני בכישלון הצפוי, כי גם את זה כבר שמענו עוד טרם התחיל המשא-ומתן.

ציפי לבני: וכשראש ממשלה, לא מאמינים לו, זאת אמורה להיות בעיה עבורו, אבל נתניהו, מזה שלא מאמינים לו בעצם שורד.

ציפי לבני: כי כשהימין לא מאמין למה שהוא אומר, ככה הוא נשאר בשלטון.

ציפי לבני: אבל הבעיה היא שכשה

ציפי לבני: עולם לא מאמין לראש ממשלת ישראל, מי משלם את המחיר?

ציפי לבני: זאת מדינת ישראל.

ציפי לבני: זה אנחנו כולנו.

ציפי לבני: ובעוד במדינות העולם מדינה אחר מדינה טורקת את הדלת בפניך, מדינה אחר מדינה מעלה, לצערי, את דגל המדינה הפלסטיני.

ציפי לבני: ואני אומרת לצערי, כי אני מאמינה במשא-ומתן, וזה דבר לא טוב שקורה למדינת ישראל, ומדינה פלסטינית – לא במחיר הנזק הזה למדינת ישראל.

ציפי לבני: אבל לא מאמינים לך.

ציפי לבני: וכשאני מסתכלת על ההתנהלות שלך, אני לא יכולה להימלט מלהיזכר במישהו שנכנס לחנות, וכשהוא יוצא ממנה, אחר כך המוכר, בעל החנות, שם שלט מאחור לשאר המוכרים: אל תיתנו לאיש הזה קרדיט יותר.

ציפי לבני: יש מקומות שיש אנשים שלא מוכרים להם, בהקפה בטח שלא.

ציפי לבני: כי קודם אתה מסכים שיצאו אנשים מטעמך, כאילו – אנשים טובים, דרך אגב, שמאמינים שאולי אתה בנוי להחלטות.

ציפי לבני: הם יוצאים ממך מרוצים, כי אתה אומר: זה בסדר, אתם יכולים ללכת לדבר על אותן עמדות, שהם חולקים אתך.

ציפי לבני: אתה אומר: אין בעיה, תציגו את עמדותיכם, והם נכנסים, ונוסעים, למצרים ולמקומות אחרים ולארצות-הברית, נכנסים, בודקים, מדברים, סוגרים עסקה, בטוחים שיש להם ייפוי כוח ממך, חוזרים לארץ, ואז אתה יושב ומקשיב, מקיים דיונים, אבל לא מחליט במקרה הטוב, או אומר שזה לא על דעתך במקרה הרע.

ציפי לבני: מתחמק מהכרעה.

ציפי לבני: יותר אי-אפשר כבר לחזור ולעשות את הסיבוב הבלתי-נגמר הזה, כי הפסיקו להאמין לך, השליחים חוזרים מיובשים, אנחנו מתייבשים.

ציפי לבני: חלק מהשליחים עדיין, מתוך רצון טוב, מאמינים.

ציפי לבני: יש מי שהתקווה משבשת אצלו קצת את שיקול הדעת ואת ראיית המציאות.

ציפי לבני: זה לא משנה אם זו התקווה להישאר בתפקיד של שר, או אם מדובר בתקווה כנה ואמיתית.

ציפי לבני: יש כאלה שאומרים לי: הרי זה לא יכול להיות, הרי הוא בוודאי רוצה להשאיר חותם.

ציפי לבני: הרי הוא רוצה להישאר בספרי ההיסטוריה כמי שעשה משהו.

ציפי לבני: הרי הוא בוודאי רוצה לקבל פרס נובל לשלום, או איזה קרדיט בין-לאומי.

איוב קרא: שטיח אדום.

ציפי לבני: ואני חושבת, דרך אגב, שראש ממשלה ומנהיג לא צריך לעשות מעשה בשביל לקבל פרס.

דני דנון: – – –

ציפי לבני: אני לא חושבת שמנהיג צריך לעשות מעשה כדי ששמו יירשם בעמוד כלשהו בספר ההיסטוריה, אלא הוא צריך לעשות את המעשה מתוך אמונה כנה שזה הדבר הנכון לעתיד עמו, בעיקר כששלום עם הפלסטינים הוא באופן אמיתי קשה ומכיל סיכונים, הוא עלול להוביל לקרע בעם, אלא אם כן תתחיל לומר את האמת לעם היום.

ציפי לבני: יש בו גם סיכונים ביטחוניים, וההיסטוריה שופטת, תמיד, על מעשה, ולא תמיד שופטת על הימנעות ממנו.

ציפי לבני: זאת הבחירה שעומדת היום ואין בלתה: בין חזון ארץ-ישראל השלמה ויישובם של יהודים בכל חלקיה של הארץ הזאת, לבין חזון המדינה היהודית והדמוקרטית, שניתן להגשמה, בשמירה על הביטחון, בסיום התביעות, גם אם קשה הדרך וגם אם יהיו סימני שאלה בסיום.

ציפי לבני: אבל שוב שמעתי גם אתמול, יחד עם חברי – הטקטיקה הישנה-חדשה: זה לא אני, זה הם.

ציפי לבני: קודם כול הם, הפלסטינים; אחר כך הם, הממשלות הקודמות.

ציפי לבני: אנחנו בקדימה לא ניתן לך לגרום לייאוש ולהרמת ידיים.

ציפי לבני: ולפני שאתה משכנע אחרים, שזה כולם חוץ ממך, אז כפי שאמרתי לך: יש מקומות שבהם כשבודקים מה קרה, בודקים את התוצאות לפי נתונים קבועים ולפי משתנים.

ציפי לבני: הפלסטינים אותם פלסטינים, אלה שהיו אתנו בחדר המשא-ומתן, העולם אותו עולם שתמך במשא-ומתן בינינו לבין הפלסטינים, לא התערב, לא כפה על ישראל דבר, לא לחץ.

ציפי לבני: השתנה דבר אחד מאז אותו משא-ומתן שניהלתי, מתוך אחריות לאומית: השתנתה ממשלה בישראל.

דני דנון: – – –

ציפי לבני: אני מניחה שתגיד שהשתנה גם הממשל בארצות-הברית.

ציפי לבני: יש איזו נטייה אצלך להאשים אותם, שם, מעבר לים, אבל בסך הכול אובמה ממשיך את חזון הנשיא בוש בהקשר של שתי מדינות לאום, אז שום דבר מבחינת החזון הרי לא השתנה.

דני דנון: אז למה לא הבאת שלום, למה לא הבאת שלום?

דני דנון: – – –

תודה רבה, חבר הכנסת דנון.

דני דנון: מה קרה?

חבר הכנסת דנון, היא לא בשעת שאלות.

רוברט טיבייב: – – –

חבר הכנסת טיבייב, אל תעזור לי להרגיע אותו.

דני דנון: – – –

חבר הכנסת דנון, אתה רוצה שאני אקרא לך לסדר?

אתה איש גדול כבר.

ציפי לבני: ואז הפתרון, כשאין בעצם שום דבר, ויש קיפאון – אבל אני טועה במשהו.

ציפי לבני: זה לא שיש קיפאון.

ציפי לבני: יש הידרדרות במצבה של מדינת ישראל, כי יש דה-לגיטימציה הולכת וגוברת נגד מדינת ישראל והקיום שלה כמדינה יהודית.

ציפי לבני: ואז, בדרך כלל, אתה זורק לחלל החדר את המלה אחדות.

ציפי לבני: זה חשוב עכשיו שנהיה כולנו ביחד נגד.

ציפי לבני: זה אף פעם לא בעד מה, אלא נגד מה.

ציפי לבני: אנחנו מגדירים את עצמנו, לפי תורתך, לפי האיומים שסביבנו, לא לפי מה שאנחנו צריכים לעשות.

ציפי לבני: ואני לא יכולה להפסיק לשאול: אחדות סביב מה?

ציפי לבני: בתוך תהליך הדה-לגיטימציה הזה, סביב נאומי שר החוץ ששופך שמן למדורת הדה-לגיטימציה, בשתיקתך המבישה?

ציפי לבני: סביב נאומי השלום של שר הביטחון, שמייד אתה שם לחוכא ואטלולא, כי אתה מודיע: זו עמדתו, זו לא עמדת הממשלה?

ציפי לבני: אחדות סביב הוואקום, הריק הנורא, שאתה מייצר סביבך?

ציפי לבני: אחדות סביב אותה רוח רעה ששוטפת את מדינת ישראל, שנאת האחר והזר?

ציפי לבני: ידנו לא תהיה במעל הזה.

ציפי לבני: אחדות סביב אי-עשייה, מחדל, כלום, לשבת שם רק כדי לשבת שם?

איוב קרא: היתה רוטציה – – –

ציפי לבני: אחדות סביב מדינת הלכה שבה מקור הסמכות הוא התורה, והפרשן הוא הרב, ולא השופט?

ציפי לבני: לכל אלה לא ניתן את ידנו.

ציפי לבני: מדינת ישראל ניצבת בפני הכרעות.

ציפי לבני: בשביל זה צריך מנהיגות עם שיעור קומה.

ציפי לבני: לא רק הכרעה בתחום המדיני, גם בבית פנימה, וכשהאזרח מסתכל למעלה, הוא רואה רק דבר אחד: חלל, ריק, במקום שאמור לשבת ראש הממשלה, וכל דאלים גבר, כל מי שמפעיל כוח מקבל, וזה יורד למטה, וכל אזרח שואל את עצמו: האם עכשיו, כדי להשיג משהו במדינה הזאת, הוא צריך להפעיל כוח, אם אין לו נציגים שעושים את זה עבורו בממשלה.

ציפי לבני: האווירה היא בעצם סיום ימיה של הממשלה.

ציפי לבני: שמעתי את נאומך.

ציפי לבני: התחלנו את הקמפיין.

ציפי לבני: נראה שהממשלה הזאת מוחזקת, מונשמת, בלי מטרה, ולא צריך לא רב ולא רופא בשביל לקבוע את זה.

ציפי לבני: הבעיה היא שבינתיים ישראל מידרדרת בהיעדר הנהגה, והמטרה היא לא להציל את הממשלה, אלא להציל את המדינה במחיר חייה של הממשלה.

ציפי לבני: אתה יודע, יש משהו שמלווה אותי, איזה טקסט שז'בוטינסקי כתב, ואני חושבת עליו הרבה כשאני מסתכלת עליך, ואני אומר אותו עכשיו, אחרי הדברים שאמרת כאן, המופע הזה שלך, האחרון.

ציפי לבני: ודיברנו על ספרי ההיסטוריה.

ציפי לבני: ואני אסיים בציטוט של ז'בוטינסקי, שכתב: "בנינו ישתוממו, כשיקראו פעם את הביוגרפיה האמיתית של אותם ה'מנהיגים' האישיים – – – ישתוממו כשיתגלה שהרבה מהם – ולעתים קרובות ביותר – היו בעצם לא יותר מסמרטוטי כותנה רכים בידי סביבתם המקרית".

ציפי לבני: ואידך זיל גמור.

ראובן ריבלין: תודה לראש האופוזיציה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו צלצלנו ואנחנו עוברים להצבעה, בהתאם לתקנון, על הודעת ראש הממשלה, ואנחנו מצביעים בעד הודעת ראש הממשלה או נגד הודעת ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: רבותי, נא לשבת, אנחנו מצביעים.

נסים זאב: אבל למה היא אומרת שאני סמרטוט?

נסים זאב: למה אדוני לא מוחה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, היא ציטטה.

ראובן ריבלין: אני לא יודע למה אתה מתכוון שזה אליך.

ראובן ריבלין: היא ציטטה מכתבים, מה אתה יכול לעשות?

נסים זאב: היא הסתכלה עלי.

ראובן ריבלין: היא הסתכלה עליך, בסדר, היא הסתכלה עליך.

ראובן ריבלין: אני יכול להרגיע אותך, היא לא הסתכלה עליך.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו מצביעים על הודעת ראש הממשלה, מי בעד הודעת ראש הממשלה ומי נגדה, בעקבות הזמנתם של 40 חברי כנסת את ראש הממשלה באמירה: כישלון ממשלת נתניהו בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי, כפי שנומק על-ידי חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ולאחר דיון ולאחר שמיעת ראש הממשלה וראש האופוזיציה?

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

יואל חסון: זה היה ציטוט, זה לא היה הודעה.

יואל חסון: זה היה ציטוטים.

יואל חסון: לא היתה שום הודעה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, יש רגעים שבהם מדברים, יש כאלה – אחר כך מכנסים עיתונאים ואומרים להם מה רוצים.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הודעת ראש הממשלה – 43 נגד – 25 נמנעים – 1 הודעת ראש הממשלה נתקבלה.

ראובן ריבלין: 43 בעד הודעת ראש הממשלה, 25 נגד, אחד נמנע.

ראובן ריבלין: אני קובע שהודעת ראש הממשלה נתקבלה.

ראובן ריבלין: [נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אני מבקש להזמין את יושב-ראש ועדת הכנסת על מנת להביא תיקונים בתקנון המצריכים הצבעה.

ראובן ריבלין: הם הונחו על שולחן הכנסת ב-20 בדצמבר 2010.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הוועדה, נא לבוא ולהצביע.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

): אדוני היושב-ראש, כבוד ראש הממשלה, שרים, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם הצעה נוספת לתיקון תקנון הכנסת, שהכינה ועדת הכנסת במסגרת גיבושו של נוסח חדש ועדכני לתקנון.

): כפי שמסרתי לכנסת כמה פעמים בעבר, ועדת הכנסת דנה בפרקי התקנון באופן שוטף ומביאה לאישור הכנסת את הצעותיה פרק-פרק, במטרה להשלים את כתיבתו מחדש של התקנון.

): הפרק המונח בפניכם נכלל בחלק העוסק בכלים פרלמנטריים, והוא עוסק בהצעות לסדר-היום ובדיונים מהירים, בהתבסס על הסעיפים בתקנון העוסקים כיום בנושאים אלה כמו גם על החלטות ועדת הכנסת שניתנו במשך השנים ועל הנוהג והנוהל המקובלים.

): הפרק מסדיר את דרך הגשתה של הצעה לסדר-היום והבאתה לאישורו של יושב-ראש הכנסת, ומפרט את סדרי הדיון ודרך ההצבעה, עניין שהיום מוסדר גם בתקנון וגם בהחלטות שונות המופיעות כהערות שוליים בקובץ התקנון.

): סעיף נוסף עוסק בהצעות דחופות לסדר-היום, וגם הוא מחליף הוראות דומות הקיימות היום בתקנון ובהחלטות.

): הוראה חדשה שמוצע להוסיף קובעת כי כאשר מוגשות הצעה דחופה לסדר-היום והצעה לדיון מהיר באותו נושא, תחליט הנשיאות החלטה אחת לגבי שתי הבקשות, כך ששתיהן יאושרו כהצעה דחופה או כהצעה לדיון מהיר או לא יאושרו כלל.

): יודגש כי הנשיאות פועלת בדרך כזו כבר היום, ומוצע כעת לעגנה, תוך התייחסות לסוגיות שהיא מעלה, למשל מניעת האפשרות שהצעה דחופה תוגש על-ידי שני חברי כנסת מאותה סיעה.

): דוגמה נוספת לנושא שמתקיים בפועל אך אינו מעוגן בתקנון הוא האפשרות לפנות לוועדת הכנסת בבקשה שתשנה את זהות הוועדה שאליה הועברה ההצעה לסדר-היום, והוראה דומה מעניקה סמכות לוועדת הכנסת לגבי שינוי זהות הוועדה שאליה עבר דיון מהיר.

): חשוב להדגיש כי גם תיקון זה, כמו קודמיו, אושר בוועדת הכנסת בהסכמה כללית, ואני מבקש בהזדמנות זו להודות שוב לכל העוסקים במלאכה.

): לצוות הוועדה בראשותה של אתי בן-יוסף ומרכזת הוועדה נועה בירן-דדון, ליועצת המשפטית ארבל אסטרחן, שעמלה על המשימה הזו, וכמובן למנהלות הסיעות ולכל מי שהשתתף והקפיד להשתתף בדיונים ולתרום מניסיונו.

): ההצעה הונחה על שולחן הכנסת לשם קבלת השגות.

): אדוני היושב-ראש, לא הוגשו השגות, ולפיכך אני מבקש מהכנסת לאשר את הצעת ועדת הכנסת בנוסח המובא בפניכם.

): תודה.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: כשאדוני יגיע למקומו אנחנו נצביע.

מגלי והבה: לפחות שיושב-ראש הוועדה יצביע על ההחלטות של הוועדה שלו.

אופיר אקוניס: – – –

מגלי והבה: בהחלט.

מגלי והבה: אבל אני ציפיתי שיהיו הרבה חברי כנסת.

מגלי והבה: מי כמוך יודע מה חשיבות שינוי התקנון.

מגלי והבה: אוקיי, אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: כמובן, ההצבעה היא על הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת על תיקון התקנון.

): זה לא על ההודעה, אלא על הצעת ההחלטה.

מגלי והבה: על הצעת ההחלטה לתיקון התקנון.

מגלי והבה: עכשיו אנחנו יותר רגועים.

מגלי והבה: הצבעה מס' 3 בעד הצעת ועדת הכנסת – 10 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת להוספת פרק חמישי בחלק ד', לביטול פרק חמישי וסעיף 111, לתיקון סעיפים 106א ו-112 ולהוספת סעיף 171 לתקנון הכנסת נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 10, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אני קובע שההצעה שהציג לפנינו יושב-ראש ועדת הכנסת אושרה.

מגלי והבה: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, אני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות (תיקון מס' 11), התשע"א–2011; הצעת חוק החברות (תיקון מס' 14) (ייצוג בני שני המינים בדירקטוריון חברה ציבורית), התשע"א–2011.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיונים מהירים בנושאים: דוח בנק ישראל בנוגע לתקצוב שעות בבתי-הספר, הצעתו של חבר הכנסת ; החלטת משרד החינוך לתת עדיפות בהעסקת מורים ערבים למועמדים שהתנדבו בשירות הלאומי, הצעתם של חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, מסעוד גנאים ו.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

מגלי והבה: תודה למזכירת הכנסת.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

מגלי והבה: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"ט בטבת התשע"א, 5 בינואר 2011, בשעה 11:00.

מגלי והבה: ישיבה זו נעולה.

מגלי והבה: תודה לכם.