ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 195, 2010-12-27 00:00

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, היום יום שני, כ' בטבת התשע"א, 27 בחודש דצמבר 2010 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת אשר בשבוע זה תוקדש ברובה לדיוני התקציב וחוק ההסדרים, וכמובן להצבעה על חוקים אלה, אם לאשרם או לדחותם או לאשרם בשינויים שיתקבלו בהסתייגויות.

ראובן ריבלין: גברתי מזכירת הכנסת, הודעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

ירדנה מלר-הורוביץ: החל מהצעת חוק פ/2800/18 וכלה בהצעת חוק פ/2808/18 – הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – איסור פרסום כפוי במענה הטלפוני), התשע”א–2010, מאת חברי הכנסת זאב בוים, שלמה מולה ואורית זוארץ וקבוצת חברי הכנסת; חוק בית-העצמאות (תיקון – מושב בית-התנ"ך), התשע”א–2010, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון – איסור העבדת בעלי-חיים לצורכי משא בשטח עירוני), התשע”א–2010, מאת חברי הכנסת איתן כבל, זאב בילסקי, יואל חסון, נחמן שי, ניצן הורוביץ, אורית זוארץ ומירי רגב; הצעת חוק להעלאת המודעות למניעת עישון, התשע”א–2010, מאת חברי הכנסת גדעון עזרא, מירי רגב, דב חנין ונחמן שי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שירותי ההצלה בישראל (תיקוני חקיקה), התשע”א–2010, מאת חברי הכנסת מירי רגב, נחמן שי, כרמל שאמה, מנחם אליעזר מוזס, איתן כבל ועתניאל שנלר; הצעת חוק מינוי הרב הראשי לצבא-הגנה לישראל, התשע”א–2010, מאת חבר הכנסת נסים זאב; הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (ניפוק תרופות מאחורי פרגוד), התשע”א–2010, מאת חבר הכנסת יואל חסון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – סייגים לשלילת גמלה מזכאי שהשתתף באירוע ספורט או כנס בחוץ-לארץ), התשע”א–2010, מאת חברי הכנסת עפו אגבאריה, מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ושלמה מולה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – תוספת דחיית קצבה לקצבת זיקנה), התשע”א–2010, מאת חבר הכנסת סעיד נפאע.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת הכנסת בדבר סדרי הדיון בהצעת חוק התקציב לשנות הכספים 2011 ו-2012, התשע"א–2010, ובהצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 (תיקוני חקיקה), התשע"א–2010, קריאה השנייה וקריאה השלישית.

ירדנה מלר-הורוביץ: הסכם בין ממשלת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של קפריסין בדבר תיחום האזור הכלכלי הבלעדי.

ירדנה מלר-הורוביץ: התייחסות שר הרווחה והשירותים החברתיים למסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: נערות ערביות במצוקה – הצעותיהם של חברי הכנסת עפו אגבאריה וסעיד נפאע.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת האתיקה בעניין קובלנתה של תנועת אומ"ץ נגד חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ, בטענה כי "פעלה בשירות חברות הסלולר, וחשד לניגוד אינטרסים ולפגיעה במינהל התקין", זאת בשל העובדה שחברת הכנסת שמאלוב נפגשה עם איש העסקים אילן בן-דב.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 (תיקוני חקיקה), התשע"א–2010, שהחזירו ועדת הכספים, , ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ועדת הפנים והגנת הסביבה, ועדת החוקה, חוק ומשפט וועדת החינוך, התרבות והספורט.

ירדנה מלר-הורוביץ: וכן, הצעת חוק התקציב לשנות הכספים 2011 ו-2012, התשע"א–2010, שהחזירה ועדת הכספים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה למזכירת הכנסת.

בממשלה בשל: 1.

בממשלה בשל: כישלון ממשלת נתניהו בצמצום הפערים בין השכבות בחברה הישראלית ואוזלת ידה בכל הקשור למלחמה בעוני;

ראובן ריבלין: כמובן שרוב השבוע יוקדש לנושא חוק ההסדרים והתקציב, כמו גם אישורו או דחייתו.

ראובן ריבלין: אנחנו מתחילים את השבוע, כמצוות החוק, בהצעות אי-אמון.

ראובן ריבלין: הוגשו שתי הצעות, האחת מטעם סיעת קדימה והאחרת מטעם סיעות מרצ, חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד, להביע אי-אמון בממשלה.

ראובן ריבלין: ראשונת ההצעות היא ההצעה של סיעת קדימה, שאותה ינמק חבר הכנסת שלמה מולה, ושכותרתה: כישלון ממשלת נתניהו בצמצום הפערים בין השכבות בחברה הישראלית ואוזלת ידה בכל הקשו למלחמה בעוני.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, בבקשה.

ראובן ריבלין: לאדוני עשר דקות תמימות לנמק.

ראובן ריבלין: ישיב על הצעה זו כבוד השר יצחק הרצוג, הלוא הוא בוז'י.

ראובן ריבלין: בבקשה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו נדבר בעשר הדקות על ממשלת הזיגזג של ראש הממשלה נתניהו בתחום הכלכלי.

שלמה מולה: אנחנו נדבר על ממשלת הג'ובים של ראש הממשלה ואיך הממשלה הזאת שוחקת את מעמד הביניים, איך היא פוגעת באוכלוסיות החלשות.

שלמה מולה: הבטחות לחוד, קיום לחוד.

שלמה מולה: הממשלה הזאת, אדוני היושב-ראש, סבלנו ממנה בשנתיים האחרונות.

שלמה מולה: כל הזמן הם שיבחו את עצמם ואמרו לנו: המצב הכלכלי טוב, ישראל יצאה מהמשבר הכלכלי.

שלמה מולה: האומנם ישראל לא נמצאת, כמו מדינות אחרות, במשבר כלכלי עמוק?

שלמה מולה: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אני קובע כאן, מהדוכן הזה, מי שביסס את כלכלת ישראל שלא תהיה כפי שהיא היום הוא שר האוצר רוני בר-און.

שלמה מולה: ולכן, הממשלה הזאת, מהיום והלאה אין לכם שום say לבוא ולהגיד שכל המדיניות שלכם היא בשנתיים האלה, כשאנחנו ראינו היום את התוצר של המדיניות הכלכלית-החברתית הזאת, של ממשלה שנסחפת על סקטורים ומפקירה, כלשון מבקר המדינה, אדוני היושב-ראש, את מעמד הביניים.

שלמה מולה: מעמד הביניים, שמשלם מסים מלאים.

שלמה מולה: מעמד הביניים שמשרת בצבא-ההגנה לישראל.

שלמה מולה: מעמד הביניים שנושא על גבו את רוב האוכלוסיות החלשות, שרק נותן ולא מקבל.

שלמה מולה: אבל אצל ראש הממשלה, מי שסוחט אותו, יקבל.

שלמה מולה: אבל מעמד הביניים לא סוחט אותו, ולכן הוא נושא בנטל.

שלמה מולה: מה שקורה, ראש הממשלה הבטיח לנו להוריד מסים.

שלמה מולה: הנה לך, עוד מעט אנחנו נעמוד בצווים שבהם מעלים מסים.

שלמה מולה: זאת ממשלת הזיגזג, שכמו בתחום המדיני היא גם בתחום החברתי.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, בתחום החברתי, אם אתה מזגזג, אתה מאבד את עקרון השוויון.

שלמה מולה: ממשלת הזיגזג של ראש הממשלה פוגעת במעמד הביניים, ומעמד הביניים הולך ומצטמק.

שלמה מולה: היא מעלה מחירים של דלק.

שלמה מולה: מי משלם במיוחד את המסים הרבים האלה?

שלמה מולה: אותו מעמד ביניים שקם בבוקר, הולך לעבודה, לוקח את הרכב שלו וממלא דלק.

שלמה מולה: לא תמיד הוא מקבל החזר דלק מהמעביד שלו, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: בממשלת הג'ובים, שבה 30 שרים, שבעה, תשעה סגני שרים, חלקם מעבירים ניירות אחד למשנהו, אבל בתוך המשרד שלהם, אם נראה מה קרה בתקציבי המשרד שלהם, רק הם ניפחו את המשרדים ואת ההוצאות שלהם עם עוד עוזרים ועוד עוזרים ועוד עוזרים.

שלמה מולה: אותו מעמד ביניים, אדוני היושב-ראש, המדינה לא משתתפת עמו במאומה, אפילו לא בלהחזיר לו עלויות דלק, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: אותו מעמד ביניים, אדוני היושב-ראש, משלם משכנתאות.

שלמה מולה: המשכנתאות מתייקרות.

שלמה מולה: אותו מעמד ביניים שוכר דירה כי הוא לא מגיע למשכנתה.

שלמה מולה: המשכנתה מתייקרת.

שלמה מולה: הוא לא יכול.

שלמה מולה: אבל כשהוא רוצה לשכור דירה, הממשלה לא משחררת אדמות, היא לא מציפה את השוק.

שלמה מולה: אי-אפשר לקנות דירות.

שלמה מולה: אותו מעמד ביניים גם נושא בנטל, גם משלם יותר בשכירות דירה.

שלמה מולה: מה הפלא שהעשירון העליון, רובו, הם חבריו של ראש הממשלה?

שלמה מולה: הוא מתחכך אתם.

שלמה מולה: הרי הוא נותן להם יותר ושוכח את האוכלוסיות החלשות, הוא לא זוכר אותן.

שלמה מולה: במקרה הטוב הוא נותן רק לשותפים הטבעיים שלו, שמסייעים לו לשרוד, אבל דווקא למעמד הביניים, מה פתאום?

שלמה מולה: הוא שכח אותם בדרך, הוא הפקיר אותם, לא רואה אותם, לא מתחשב בהם, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: האמת היא שבשבוע שעבר דיברנו בהצעת האי-אמון על האוכלוסיות החלשות.

שלמה מולה: הנתונים הסטטיסטיים שהתפרסמו היום על-ידי "מרכז אדוה", הנתונים שהתפרסמו בשבוע שעבר על-ידי ארגון "לתת" מוכיחים כמה הממשלה הזאת אין לה והיא גם לא מגלה שום רגישות חברתית.

שלמה מולה: אין לה שום חמלה חברתית.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אפשר לספר לנו סיפורים מכאן ועד הודעה חדשה על תקציב דו-שנתי.

שלמה מולה: כפי שאמרת, אנחנו נדבר על זה בהרחבה ביומיים או בשלושת הימים שיבואו.

שלמה מולה: אבל הנתונים כבר מראים לנו – אין קברניט כלכלי שבא ואומר: יש לי כלכלה, אני רוצה להגיע לכאן, אני רוצה להושיע ולהושיט יד לאותם שנחלשים מדי יום.

שלמה מולה: אבל כשאתה מנתח גם את הנתונים הכלכליים-החברתיים של האנשים אתה לא רואה מאומה.

שלמה מולה: אדוני ראש הממשלה יושב לו – כל יום הוא עסוק בלסדר ג'ובים לשרים.

שלמה מולה: האמת היא, אני מופתע בכלל, גם שרים שהוא נותן להם ג'ובים אפילו לא מכבדים אותו, לא באו"ם, אפילו לא אתמול, לא במשרדים.

שלמה מולה: לא מחשיבים אותו, לא סופרים אותו.

שלמה מולה: בא ואומר: אנחנו נחליט.

שלמה מולה: אם זאת הממשלה, אם זה ראש הממשלה, ראש ממשלה שיודע להיות סחוט רק לתת ולתת ולתת – אבל למעמד הביניים הוא לא נותן כלום.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, גם כאשר אנחנו רואים בשירותי הבריאות – שירותי הבריאות, מי שיש לו, הוא קונה יותר שייאות.

שלמה מולה: שירותי הבריאות מתייקרים – את העול הזה מי שלוקח בעיקר על גבו זה גם מעמד הביניים.

שלמה מולה: זה נכון, אפשר לדבר על השכבות החלשות, על ההיחלשות של השכבות החלשות עוד יותר, על השחיקה, על ילדים רעבים, על ילדים עניים; אין להם – איך לסיים בסוף חודש.

שלמה מולה: אבל אני בחרתי היום דווקא לדבר על אותו מעמד ביניים – על האשה שקמה בבוקר, הולכת לעבודה; על אותו אדם שקם בבוקר ללכת לעבודה, אבל בסופו של דבר כשהוא חוזר הביתה, בסוף החודש במשכורת שלו אין לו, הוא לא מסיים את החודש.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני מופתע בכלל איך ממשלה לא יושבת ולא מקיימת דיון איך אנחנו משפרים את מצבו של מעמד הביניים.

שלמה מולה: כאן נוצר פער עצום: מעמד הביניים יורד, המעמד העליון מקבל יותר.

שלמה מולה: מעמד הביניים מצטמק.

שלמה מולה: בסופו של דבר, בשורה התחתונה אין שום דבר.

שלמה מולה: אני שואל את ראש הממשלה, כמה פעמים ישבת על שאלת האברכים?

שלמה מולה: כמה פעמים ישבת בדיונים בנושאים רבים שאולי – רק שייתנו לך לשרוד?

שלמה מולה: אבל על מעמד הביניים, הוא שאל שאלות?

שלמה מולה: קיים דיונים?

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש – אפס.

שלמה מולה: יש את שר האוצר שבדרך כלל עושה את דברו, בא ואומר, יודע לתת לנו הצהרות במכללות וכן הלאה.

שלמה מולה: בכלל יש לו יועץ כלכלי נפלא, נפלא, שבא ואומר: מבחינתו, את העולים מחבר העמים, את ה-450,000 – להחזיר אותם דרך מצרים, הרי הם באו להיות עול כלכלי לחברה הישראלית.

שלמה מולה: הוא רק שכח בדרך שיש פה אוכלוסייה איכותית של עולים מחבר העמים.

שלמה מולה: התרומה שלהם למדע, לטכנולוגיה, לתרבות, לחברה הישראלית – זה לעילא ולעילא.

שלמה מולה: אבל ראש הממשלה יחד עם שר האוצר – שר האוצר שאותו יועץ לוחש לו באוזן – רק בקושי הצליח אפילו להתנצל.

שלמה מולה: אבל זאת הממשלה, זה פרצופה גם בתחום הזה, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: בדיוני התקציב אנחנו נדבר רבות, אדוני היושב-ראש, אבל בכל זאת, אני שואל שאלה פשוטה.

שלמה מולה: השאלה הפשוטה שאני שואל; אם אני במעמד הביניים אני שואל: מה הבשורה של הממשלה הזאת?

שלמה מולה: מה הבשורה של התקציב הדו-שנתי?

שלמה מולה: האמת היא, יש לי תקווה גדולה, אולי גם מהכנסת אני מקווה, אם הכנסת תאשר את התקציב, אולי יש עוד תקווה שבג"ץ יבטל את התקציב הדו-שנתי.

שלמה מולה: זה בעצם מראה שבשנתיים הבאות ראש הממשלה רוצה רק שקט תעשייתי, לכן העביר לנו תקציב דו-שנתי.

שלמה מולה: אבל כשאנחנו שואלים, מפלחים ובודקים את התקציב הדו-שנתי, יכולתו של התקציב באמת להביא בשורה למעמד הביניים – שום בשורה, שום דבר, שום כלום.

שלמה מולה: לכן מצד אחד אין חמלה כלכלית-חברתית לממשלה הזאת ולמה שהיא עושה, ואין שום תקווה, אדוני היושב-ראש, לא תקווה מדינית, לא תקווה שיכול אזרח ישראלי לקום בבוקר ולהתגאות בה ולהגיד יש לי ממשלה, אני לוקח דוגמה ממנה; אבל אין, לא את זה ולא את זה.

שלמה מולה: מנהיגי הציבור, במיוחד הממשלה הזאת ומנהיגיה לא מקיימים הבטחות, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: אנחנו פה מעלים הצעות חוק שיש בהן שכל ישר, הגינות ויושר כלכלי, כדי לסייע למעמד הביניים.

שלמה מולה: אנחנו מביאים נושאים שיכולים להיטיב עם מעמד הביניים בתחום של המשכנתאות, הדיור, הרווחה.

שלמה מולה: הממשלה הזאת זורקת את זה בהינף יד, ובשם מדיניות כלכלית אחראית.

שלמה מולה: אני שואל, כולנו שואלים, מה יהיה עם אותו מעמד ביניים – אותו אדם שקם בבוקר והולך, האם בשנה הבא הוא צריך לחשוש שירד עוד יותר, עוד מדרגה למטה, או שהוא יכול לבוא ולהגיד: אני, יש לי תקווה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, בממשלת הג'ובים, בממשלת הזיגזג של ראש הממשלה, לממשלה אין קברניט, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: שר החוץ עושה את ראש הממשלה קרקס.

שלמה מולה: אין לנו אמון.

שלמה מולה: אנחנו נהיה אלה שיהיו בצד אותם אנשים שנותנים ותורמים למדינה, ואנחנו נפיל את הממשלה הזאת, בעזרת השם, בעזרת חברי הכנסת.

שלמה מולה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מולה אשר נשא דברים כדי לשכנע בצדקת הצעת האי-אמון של קדימה.

ראובן ריבלין: השר יצחק הרצוג ישיב בשם הממשלה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, חברי המציע, חבר הכנסת מולה, חברי וחברותי חברי הכנסת, ראשית לכול צריך לומר, רוני, כמה עובדות כהווייתן.

יצחק הרצוג: העובדות כהווייתן הן שבתקציב שיאושר בקרוב יש תוספת בכמה וכמה כלים להתמודדות עם העוני – בין היתר, החלתו של מס הכנסה שלילי; בין היתר, הגדלת קצבאות הזיקנה; בין היתר, הגדלת קצבאות הילדים לילד שני, שלישי ורביעי; בין היתר, תקציבים משמעותיים לעידוד התעסוקה, ותקציבים נוספים.

יצחק הרצוג: אני גם מקווה שתופעלנה תוכניות משמעותיות נוספות שפורטו בהצעת התקציב ובוודאי יידונו בימים הקרובים לגבי הצעת התקציב.

יצחק הרצוג: הבעיה של העוני, שלמה מולה, לא קיימת מהממשלה הזאת, היא קיימת באופן עקבי בכל הממשלות האחרונות.

יצחק הרצוג: ישראל נמצאת ברמת עוני של 20% לעומת 10% בממוצע ב-OECD.

יצחק הרצוג: 20% זה המון, זה האתגר החברתי-הלאומי הגדול ביותר שיש.

יצחק הרצוג: לצערי, אני לא חושב שראיתי בשנים האחרונות – אצל אף אחד – התמודדות מערכתית עם העוני במובן זה שראש הממשלה לקח את זה כנושא אישי שלו, שם את כל הנושא הזה כנושא שהוא מחויב, שכל משרדי הממשלה מחויבים בו וכל אחד תורם את חלקו בתוכנית לאומית כוללת.

יצחק הרצוג: הנחתי בפני ראש הממשלה תוכנית לאומית כזאת, ואני מקווה לקדם אותה לאחר שהתקציב יעבור.

יצחק הרצוג: התוכנית הזאת היא לא רק לבוא ולפזר כסף לקצבאות; היא לא רק לגלגל עיניים השמימה, היא הרבה יותר עמוקה והיא צריכה להכיל את כל המאפיינים של העוני, שזה אומר עולים עניים, זה אומר מבוגרים, קשישים עניים, זה אומר חד-הוריות, זה אומר הציבור הערבי, הציבור החרדי – אדוני היושב-ראש, הרעש הוא בלתי נסבל פה מימין.

ראובן ריבלין: יש אנשים שאני לא מעיר להם.

יצחק הרצוג: סיעת קדימה – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חרמש, השר הרצוג נמצא פה, הוא רוצה להשיב לחבר הכנסת מולה אשר באמת דיבר דברים כדרבונות, והוא רוצה להשיב לו.

יצחק הרצוג: זה אומר מכלולים ענקיים, גדולים; זה אומר להחליט החלטה לאומית שבה אנחנו הולכים בכל הכוח – – –

רוני בר-און: שלום.

יצחק הרצוג: – – – תוכנית מהפכנית רב-שנתית לצמצום העוני מ-20% לפחות ל-10%, שזה הממוצע ב-OECD.

יצחק הרצוג: צריך יותר.

ראובן ריבלין: השר הרצוג, אני קראתי אתמול איזה סקירה וסטטיסטיקה, אני לא יודע אם זה היה של "מרכז אדוה", שמה שהולך ומצטמצם בחברה אצלנו זה המעמד הבינוני, שהולך יותר ויותר והופך להיות – שהפערים גדלים והם למעשה נמצאים היום – – –

אורית זוארץ: קוראים למעמד הזה – באין-אונים, זה המעמד החלש.

ראובן ריבלין: לא דיברתי על חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת די מסודרים.

אורית זוארץ: אנחנו לא מתלוננים.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, מעמד הביניים הוא הנושא הבא שאני אתייחס אליו.

יצחק הרצוג: "מרכז אדוה" מצביע על התופעה הזאת כבר שנים, ואנחנו נדבר עליה.

יצחק הרצוג: אני רק אשלים ואומר, שבכל מה שקשור בהתמודדות עם הסוגיה של העוני – אנחנו אוהבים לדבר על העוני אבל לא אוהבים עניים.

יצחק הרצוג: ואני מפנה את כולם לספרי החדש: "תוכנית עבודה – מתכון לרווחה כלכלית", שמתמקד במיוחד באתגר של העוני.

יצחק הרצוג: לגבי מעמד הביניים, פה אני אומר לך, חברי המציע, שעליית מחירי המים היתה תוצאה של חקיקה בתקופת ממשלת אולמרט; לא מתלהב מזה, אבל זאת אמת.

יצחק הרצוג: עליית מחירי המים זאת החלטה שעברה בממשלה הקודמת בעקבות החקיקה של תאגידי מים עצמאיים.

רוני בר-און: אין לזה שחר.

יצחק הרצוג: למה לא?

יצחק הרצוג: אתה היית בממשלה הזאת בדיוק.

יצחק הרצוג: תאגידי המים העצמאיים – היתה פשרה ביניכם לבין פואד שהיה שר התשתיות.

זאב בנימין בגין: גם בצורת קטנה היתה בינתיים.

יצחק הרצוג: לא, לא, הבצורת לא קשורה לזה.

יצחק הרצוג: אם יש גזל כבשת הרש, זה החוק הזה.

יצחק הרצוג: ההמצאה של תאגידי המים, רוני, מתי עברה?

יצחק הרצוג: תאגידי המים העצמאיים עברו בממשלה הקודמת, ושם עשו משק סגור ולא נתנו אפילו הנחות לקבוצות אוכלוסייה חלשות.

גאלב מג'אדלה: כבוד השר, ב-2005 בוועדת הפנים שעמדתי בראשה.

יצחק הרצוג: נו, אז 2005 זה היה ממשלת שרון.

קריאות: ממשלת אולמרט.

קריאות: אולמרט, אולמרט.

יצחק הרצוג: אז מתי זה היה?

יצחק הרצוג: ומה היה לך?

יצחק הרצוג: היתה לך פשרה בממשלת אולמרט בין פואד – –

ראובן ריבלין: 2005 זה עדיין שרון.

יצחק הרצוג: – – והאוצר.

יצחק הרצוג: ולכן, בואו נהיה כנים, העלאת מחירי המים היא בעיה, היא בעיה – – –

גאלב מג'אדלה: ב-2006, סליחה.

גאלב מג'אדלה: 2006 – אולמרט.

קריאה: – – –

יצחק הרצוג: היא בעיה לאומית; היא היתה בעיה לאומית.

יצחק הרצוג: העלאת מחירי המים הופכת להיות בעיה לאומית, ואני חייב לומר שדבריהם של ראשי הרשויות בנושא הזה הם דברי טעם חזקים מאוד.

יצחק הרצוג: אבל אם אנחנו מתייחסים לסוגיית מעמד הביניים, הבעיה במעמד הביניים היא שסל ההוצאות המשפחתי בישראל גדל בשורה ארוכה מאוד של נושאים, וסל ההכנסות – מקורות ההכנסה לא בהכרח גדלים.

יצחק הרצוג: אומנם יש הסכם קיבוצי חדש במשק, יש תוספות כאלה ואחרות.

יצחק הרצוג: אבל דווקא הרובד שהכי סובל הוא הרובד שלא מקבל שום תגבור, למשל, בהבטחת הכנסה.

יצחק הרצוג: הוא נמצא 50 שקל מתחת להבטחת הכנסה, 100 שקל מתחת להבטחת הכנסה.

יצחק הרצוג: הוא נמצא במצוקה כי הוא לא מקבל אף הטבה.

יצחק הרצוג: הוא נמצא במצוקה כי הוא לא מקבל סיוע, לא בארנונה ולא בשכר דירה, ולא בהטבות אחרות שקיימות למי שמקבל הבטחת הכנסה.

יצחק הרצוג: חלילה אני לא אומר שמי שמקבל הבטחת הכנסה חי חיים סבירים.

יצחק הרצוג: אבל אני אומר שלפחות יש לו זכויות לעומת מי שנמצא אך במדרגה אחת או שתיים לפני נפילה לרשת הבטחת הכנסה, ושם הלחץ הכי גדול.

יצחק הרצוג: דהיינו, מעמד הביניים הנמוך שלגביו אין ספק שמדיניות מיסוי נכונה של מדרגות, שאמורות, אגב, להיכנס גם עכשיו, מייד עם אישור התקציב, ב-1 בינואר, מדרגות מס יותר סבירות; וב.

יצחק הרצוג: שורת כלים לאפשר למשפחה בישראל להתפרנס בכבוד.

יצחק הרצוג: זה אתגר לאומי גדול, והוא לא אתגר של מפלגה כזאת או מפלגה אחרת.

יצחק הרצוג: הוא חלק מההתמודדות הכללית עם סוגיית העוני בישראל, וחלק מההתמודדות הכללית עם חלוקת ההון בישראל.

יצחק הרצוג: הפחתת המיסוי, למשל, ממקבלי השכר הגבוה היא טעות.

יצחק הרצוג: ולכן אני שמח שבתקציב הנוכחי אנחנו נמשיך בגביית ביטוח לאומי ממקבלי ההכנסות הגבוהות – פי-עשרה מהשכר הממוצע במשק.

יצחק הרצוג: זו החלטה חברתית נכונה.

יצחק הרצוג: אתה לוקח מי שמשתכר 100,000 שקל, והוא משלם יותר – – –

חיים אורון: – – –

יצחק הרצוג: סליחה?

חיים אורון: אתה מוריד מס של 2.5 מיליארד שקל עוד שלושה ימים.

יצחק הרצוג: איפה אתה מוריד?

יצחק הרצוג: תלוי למי.

חיים אורון: מס הכנסה, מס יחידים.

יצחק הרצוג: אבל לא.

יצחק הרצוג: חלק מזה זה מעמד הביניים.

יצחק הרצוג: סליחה, אתה מוריד ממעמד הביניים.

יצחק הרצוג: אל תגיד שלא.

חיים אורון: 140 מיליון, אדוני השר, 140 מיליון זה ריווח מדרגות המס, ומיליארד ו-700 מיליון מס על יחידים, ו-700 מיליון מס חברות.

חיים אורון: בשנה הבאה 1.4 מיליארד מס על יחידים – – – ביחד 4 מיליארד שקל.

יצחק הרצוג: זה מתווה, דרך אגב, שקיים כבר כמה שנים.

יצחק הרצוג: אני, למשל, נאבקתי קשות בנושא של הפחתת השתתפות מעסיקים בביטוח לאומי.

יצחק הרצוג: אני שמח שזה, למשל, פעימה שנדחתה.

יצחק הרצוג: ויש כלים נוספים.

יצחק הרצוג: קיצורו של עניין, רבותי, אם רוצים להתעסק עם נושא העוני, צריך להתעסק אתו ברמה הממלכתית הלאומית.

יצחק הרצוג: ה-OECD שם מול עינינו תמונת מראה.

יצחק הרצוג: אני מזמין את כולם לקרוא את הדוח שלו.

יצחק הרצוג: הוא דוח מרתק.

יצחק הרצוג: אני ישבתי עם מזכ"ל ה-OECD בדיוק לפני שבועיים, וסיכמתי אתו שה-OECD ילווה אותנו בעצם בבחינת התוכנית שאני הגשתי להתמודדות עם העוני – לתת לנו פידבק עד מרס הקרוב, ולאחר מכן, ולא משנה באיזה מבנה ממשלה, איזה מבנה ממשלתי יהיה, תוכנית לאומית כזאת תהיה דרישה של ה-OECD – –

רוני בר-און: תמיד העבודה תהיה בפנים.

רוני בר-און: לא משנה מה שיהיה, אתה תהיה בפנים.

יצחק הרצוג: – – לממשלת ישראל לעמוד באבני דרך ברורות להפחתת העוני.

יצחק הרצוג: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: לכן אתה מבקש לדחות את הצעת האי-אמון בשלב זה.

יצחק הרצוג: בשלב זה.

ראובן ריבלין: אוקיי.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

רוני בר-און: הוא לא אמר, זה הוא לא אמר.

ראובן ריבלין: הוא אמר: "בשלב זה".

יצחק הרצוג: בשלב זה אני מבקש לדחות את הצעת האי-אמון.

רוני בר-און: הוא אמר בחיוך, הוא צוחק.

רוני בר-און: הוא לא מתכוון.

ראובן ריבלין: בהחלט גם שר האוצר הקודם.

ראובן ריבלין: זה שאנשים מקבלים שכר של 9,000 שקל, ותקרת המס שלהם בלי שום פרופורציה, היא זו שמורידה את המעמד של שכבת הביניים לאזור התחתית.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת אילן גילאון לבוא ולנמק את הצעת האי-אמון של הסיעות מרצ, חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד, שכותרתה: התפשטות גילויי גזענות בחברה הישראלית.

ראובן ריבלין: ישיב השר זאב בנימין בגין.

קריאה: – – – תתחרט על האמירות האלה.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, קולך מהדהד מקצה המליאה ועד קצה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, השרים שבאולם, מטבע הדברים, אדוני, היה לעסוק אולי באותו עניין שדיבר פה מקודם עליו חברי חבר הכנסת שלמה מולה בצורה רהוטה וטובה, ואני רוצה לסמוך את ידי על כל המשפטים והמלים שנאמרו על-ידו.

אילן גילאון: משום שרוח רעה נפלה על הארץ, אנחנו ראינו חשיבות בכך שנעלה את זה, את הצעת האי-אמון בממשלה.

אילן גילאון: לפני שאפתח בנושא של התגברות הגזענות בישראל, אני רוצה לתת תזכורת ראויה ממקורות יודעי דבר, שהיא תזכורת מתאימה למקום הזה, והיא לקוחה מרב-מכר שכולנו מכירים אותו, וזה מתוך ויקרא י"ט, פסוק ל"ג: "וכי יגור אתך גר בארצכם לא תונו אותו.

אילן גילאון: כאזרח מכם יהיה לכם הגר הגר אתכם, ואהבת לו כמוך, כי גרים הייתם בארץ מצרים, אני ה' אלהיכם.

אילן גילאון: לא תעשו עול בַּמשפט, בַּמִדה, בַּמשקל ובַמשורה.

אילן גילאון: מאזני צדק, אבני צדק, איפת צדק, והין צדק יהיה לכם, אני ה' אלהיכם אשר הוצאתי אתכם מארץ מצרים, ושמרתם את כל חֻקתי ואת כל משפטי, ועשיתם אתם, אני ה'".

אילן גילאון: צדק, וצדק, וצדק וצדק, והרעיון המרכזי הוא "כי גרים הייתם בארץ מצרים".

אילן גילאון: אולי זה מוכיח שאין חדש.

אילן גילאון: לפעמים התנועה היא צפונה, לעתים התנועה היא דרומה.

אילן גילאון: אנשים לעתים נסים על נפשם, ולעתים נסים כדי לשבור רעב.

אילן גילאון: זה אתגר בהחלט לא פשוט למדינה להתמודד אתו.

אילן גילאון: אבל הרעיון המרכזי הוא שכגרים בארץ מצרים, לפעמים אתה שואל את עצמך: מהיכן יש כל כך הרבה משטמה שמתגוללת ברחובותינו?

אילן גילאון: ממה היא נובעת?

אילן גילאון: אתה יודע, אדוני, לא פעם אני מביט על מרקע הטלוויזיה ואני רואה את הפגנות השטנה של תנועות פונדמנטליסטיות במדינות אחרות, מדינות אויב חלקן.

אילן גילאון: ואני אומר שלו בידדנו את כל האנשים האלה, בסופו של דבר, לאנשים בודדים, יכול להיות שהיינו מוצאים שהשנאה מקורה בפחד גדול, גדול מאוד, כי הפחד הוא בעצם שמייצר את השנאה, הפחד מפני הזר, מפני השונה מאתנו.

אילן גילאון: שנאה שאין לה גבולות והיא מחלחלת.

אילן גילאון: יכול להיות, אדוני, אני יודע שכבר מקבלים את זה כאיזו קלישאה במקומותינו, משום שעבר הרבה זמן, והיא נאמרה כל כך הרבה פעמים, רבותי השרים, חברי הכנסת, אבל מציאות החרב שבה אנחנו חיים כל כך הרבה זמן, אולי היא זו שמייצרת אצלנו שכחה של מה שהיינו בארץ מצרים, כמשל, הרבה מאוד שנים.

אילן גילאון: ואני לא רוצה לדבר היום כיושב-ראש סיעת מרצ בכנסת, אלא כבן להורים של עם נרדף בכל מקום, שהיו תמיד חלשים מאוד, ובזיכרון הקולקטיבי שלהם אולי דווקא עכשיו, כשהם חזקים יותר – זו גם שאלה גדולה אם באמת אנחנו חזקים יותר היום – על-פי אמות המידה שבהם אנחנו נוהגים בשונה מאתנו, אני מתפלא כיצד אנחנו מגיעים להתנהלות כזאת.

אילן גילאון: אולי בכל זאת הכיבוש נותן את אותותיו, אחרי כל כך הרבה שנים.

אילן גילאון: אולי בכל זאת אנחנו לא כבשנו, אלא נכבשנו על-ידי כיבוש שאנחנו כבשנו.

אילן גילאון: השנאה לזר היא גם שנאה מגייסת, ויש הרבה שתפסו אצלנו את הרעיון הזה.

אילן גילאון: הנה, לא מזמן היתה מפלגה שקמה על בסיס של שנאה לחרדים, והיא זכתה במנדטים רבים, ב-15 מנדטים.

אילן גילאון: ובפעם האחרונה היתה מפלגה שבנתה את עצמה על שנאה לערבים, וגם היא זכתה ב-15 מנדטים.

אילן גילאון: יכול להיות שהרעיון הבא, אדוני השר, יהיה לבנות מפלגה שמבוססת על שנאה לנכים או לזקנים, ובהרכב כזה אולי היא תזכה להרבה יותר כוח.

אילן גילאון: יש לי אפילו ססמה בשבילה: אם אין ערבים אין פיגועים – אולי אם אין נכים אין עיכובים, ואם אין זקנים אין בזבוזים.

אילן גילאון: משום שמי ששונא את הזר ממנו, מחוץ לגבולות ישראל, או כאלה שחודרים דרך גבולות ישראל, בסופו של דבר ישנא את הזר בתוכו, בסופו של דבר יחשוב מחשבה קולקטיבית כלפי עמו שלו.

אילן גילאון: ויש קו אחד רציף שעובר בין צפת לבין הבערת אותה דירת מגורים של פליטים באשדוד.

אילן גילאון: מבחינת המראה – הוא מעורר זיכרונות, על אף שאני מבקש לא להזדקק לשום אנלוגיות.

אילן גילאון: אני לא צריך אנלוגיות.

אילן גילאון: אבל אותם רבנים בצפת, המתחזים לרבנים, הקוראים במקורות לא שלנו, משום שהמקורות שלנו – האלמנט החזק ביותר שיש בתוכם, הבסיס למקורותינו היהודיים, זה שיפה אדם שנברא בצלם.

אילן גילאון: ולכן אותם מתחזים לרבנים, הייתי אומר יותר מזה: אותם אנשים שבעיני הם אפילו לא יהודים, משום הבסיס שאתו הם הולכים ובונים את המשטמה בארץ, הם נתמכים על-ידי רצף של גורמים שאינם מקריים; חלקם נובע מחקיקה גזענית בתוך הבית הזה, אדוני, מאמירות שנאמרות שהן כולן אמירות של כוח, מפיהם של אנשים מאוד מרכזיים, שנושאים בפיהם את המשטמה, והכוח והנאמנות – כביכול נאמנות.

אילן גילאון: מזויפת.

אילן גילאון: יש קו רציף, אדוני, בין צפת ובין מכתב הרבנים לבין ההפגנות שראינו בבת-ים, שמזהירות מפני נישואי תערובת של יהודיות עם נוכרים, בפני אותו מכתב שנכתב, אותה קריאה שנקראה על-ידי אנשים שחלקם פקידי מדינה, אדוני, שמקבלים את המשכורת מן הממלכה, מן המלכות.

אילן גילאון: היום שמעתי את השר פואד בן-אליעזר, בפעם הראשונה כדובר רשמי של ממשלת ישראל, אני רוצה לקוות, שאת האנשים האלה יש להזיז מתפקידם, יש לפטר אותם.

אילן גילאון: ומי שלא יודע את תפקידו צריך לזוז מן המקום הזה.

אילן גילאון: אבל מאידך, בצורה רפה ביותר, שמעתי את קולו של ראש הממשלה, אולי מאוחר מדי, אולי מעט מדי, שמגנה את גילויי המשטמה ולקיחת החוק לידיים.

אילן גילאון: יש לנו אתגר גדול עם הפליטים שחודרים אלינו מדרום.

אילן גילאון: ולנו, מה לעשות, כמו בעוד כמה תחומים, אדוני השר, אין מדיניות מסודרת כלפי האנשים שנכנסים לכאן.

אילן גילאון: ואני לא חושב שהבעיה הזאת כולה, או השאלה הזאת כולה, צריכה ליפול על השכונות הדרומיות בתל-אביב, או על ערד, או על אשדוד, או על אילת.

אילן גילאון: אותה מדיניות מסודרת שצריכה לבוא – היא חייבת לבוא על תשתית אחרת מאשר שר הפנים שאומר שהאנשים האלה הם מפיצי מחלות.

אילן גילאון: כך הוא מכנה אותם.

אילן גילאון: עוד דיבור כוחני שמעורר שנאה ומשטמה כלפי זרים.

אילן גילאון: מדברים היום הרבה על זה שיש חוסר בידיים עובדות בחקלאות, אדוני.

אילן גילאון: אפילו החקלאים יצאו לשביתה ולהפגנות, משום שחסרות להם ידיים עובדות, ואנחנו שילמנו את מחיר העגבנייה ביוקר רב.

אילן גילאון: מדוע הגדר הדרומית של מדינת ישראל – הגבול הדרומי של מדינת ישראל, לצורך העניין הזה, איננו טוב ככל חברה להשמת כוח-אדם או עובדים זרים, כאשר מצד אחד יש דרישה, מצד שני יש היצע, לעניין של פתרון ביניים, עד אשר יובהר מעמדם הסופי של אותם פליטים?

אילן גילאון: אנחנו מדווחים שמתוך 4,000 פליטים שעברו את הגבול הדרומי במדינת ישראל נמצאו שניים בלבד שראויים למעמד פליט, כלומר חצי פרומיל.

אילן גילאון: דבר שלא יעלה על הדעת, כמובן.

אילן גילאון: אבל אני אומר, בדבר הזה, ללא מדיניות אנחנו בסופו של דבר נמשיך את האורגיה האיומה הזאת, שבתוכה אנחנו שקועים, של משטמה ושל שנאה.

אילן גילאון: אהבת הארץ, אדוני, אין פירושה לשנוא את הזר; אין פירושה לגדוע עצים.

אילן גילאון: אהבת הארץ, אדוני, היא היכולת לאהוב גם כאשר אתה צריך להסתפק בחלק מן הדברים.

אילן גילאון: אני כל כך אוהב את ארץ-ישראל, זאת שכתובה לי במקורות ובמקרא, עד שאני מוכן להסתפק רק בחלק ממנה.

אילן גילאון: נשאלת השאלה מדוע אנחנו, שמבקשים להיות אור לגויים – מדוע אנחנו נוהגים כך ברחובותינו, ומה פרנסי העדה עושים, בראש ובראשונה, ומדוע אלה שהיו צריכים להשכין שלום, ולהשכין שקט, ולהשכין רוגע, ולהטיף לאהבה, מדוע אלה הם שמטיפים לשנאה, לרוע.

אילן גילאון: זה גלגולה של שנאה, אדוני, וסיפור קמצא ובר-קמצא הרי ידוע לכולנו, ומדוע בסופו של דבר חרב בית-המקדש.

אילן גילאון: כי לשנאה אין גבולות ואין מעצורים, וברגע שהחשיבה הופכת חשיבה סטריאוטיפית, גזענית, לאן נוכל להגיע?

אילן גילאון: מרטין נימלר היה כומר פרוטסטנטי גרמני פציפיסט, שהתנגד לנאצים, ונשלח בשל כך למחנה ריכוז.

אילן גילאון: אז כאשר אנחנו נבוא לשאול, אדוני ראש הממשלה, חברי הממשלה היקרים, מה אתם עשיתם בשביל מדינה – כדי להרגיע, ובאיזה כיוונים הלכתם, ראו וזכרו שהבטחנו להיות אור לגויים, ומקורותינו בנויים על אהבת אדם, שנברא בצלם.

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון.

ראובן ריבלין: ישיב על הצעת האי-אמון השר בנימין זאב בגין.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהיום צריך להביא – כל פעם ששר עולה לדבר – פתק מראש הממשלה, אם הוא מייצג את דעת הממשלה.

חיים אורון: כי שמענו הבוקר שרק ראש הממשלה מייצג את דעת הממשלה.

חיים אורון: איך נדע אם ידידי בני בגין מייצג את הממשלה או לא?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון, אני מציע שמייד כשתרכיב ממשלה תנהיג את ההסדר הזה, ואנחנו נקבל אותו ברצון.

חיים אורון: לא לא, אני פונה אליך כיושב-ראש הכנסת, שמא תיפול שגגה מאתנו ויתברר שגם הוא לא מבטא את עמדת הממשלה.

ראובן ריבלין: אני כיושב-ראש הכנסת אחליט בסוף להצביע אם הכנסת מביעה אמון או לא מביעה אמון בממשלה.

ראובן ריבלין: ומובן שהציבור ישפוט.

חיים אורון: זאביק, זאת הצעה טובה מה שאמרתי, לא?

זאב בילסקי: אני גם חושב שזאת הצעה טובה מאוד, אדוני היושב-ראש, ואני יודע שטובת הבית לנגד עיניך.

ראובן ריבלין: אתה אומר שההצעה הזאת טובה לפי שעה, לממשלה זו, חבר הכנסת בילסקי.

ראובן ריבלין: אל תטעה את הציבור.

שלמה מולה: אנחנו אוהבים את השר בגין, אבל איפה שר המשפטים?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, השר – אם אתה מכבד את השר בגין – אני הייתי אומר לחבר הכנסת גילאון, זכית שהשר בגין עונה לך.

ראובן ריבלין: מה אתה – תמיד צריך לראות באופן חיובי.

זאב בנימין בגין: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

זאב בנימין בגין: אני מודה לחברי חבר הכנסת מולה.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, בכל זאת צריך לומר שהשר בגין מדבר בשם הממשלה.

ראובן ריבלין: בוודאי, מה זה.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הועלתה סוגיה חשובה.

זאב בנימין בגין: גילוי הדעת, המכונה בתקשורת "מכתב הרבנים", הוא גילוי דעת מגונה, והוא קודם כול ממלא את לבנו צער; צער על שכך ירדו מנהיגי ציבור, רועי קהילות, בפלפול הלכתי, לרמה כזאת, הנוגדת את היסודות של אמונתנו האנושית, קודם כול.

זאב בנימין בגין: ראש הממשלה, בתשובה חלקית לתהייתו של חברי, חבר הכנסת אורון, גינה כיאה וכיאות את גילוי הדעת החמור הזה סמוך לפרסומו.

זאב בנימין בגין: אף אני הקטן הבעתי דעתי בתקשורת, אם אני זוכר נכון, פעמיים, וגיניתי את המכתב והוספתי את מסקנתי.

זאב בנימין בגין: כך אמרתי – הנה, אני חוזר על הדברים שוב בפעם השלישית: אם רבני הערים החתומים על גילוי הדעת הזה לא ישובו מדרכם הרעה, מבחינה ציבורית אינם ראויים, אינם יכולים להמשיך בתפקידם כרבנים מטעם הציבור.

זאב בנימין בגין: היו הצעות שנבעו מתוך התגובה הראשונית, ונדמה לי שגם בתגובה יותר מאוחרת ראיתי דרישה כזאת – צריך להתייחס אליה בזהירות – שהטיפול בתופעה זו יהיה משפטי, או משמעתי; גם זה סוג של טיפול משפטי.

זאב בנימין בגין: חזקה עלי דעתו של היועץ המשפטי שאין הדברים פשוטים.

זאב בנימין בגין: בעקיפין עסקתי בנושא דומה בחודשים האחרונים.

זאב בנימין בגין: אין הדברים פשוטים כלל ועיקר.

זאב בנימין בגין: אני חושב, בכל מקרה, שהטיפול העיקרי הוא בתחום הציבורי.

זאב בנימין בגין: צריך להזכיר שרבנים חשובים, חכמי הלכה, התנערו מאותו פלפול הלכתי, חלקו בחריפות, כל אחד בלשונו, על המסקנה שאליה הגיעו אותם רבנים.

זאב בנימין בגין: נשובה אפוא, אדוני היושב-ראש, ברשותך, אל העיקרים שנאמרו פה כבר פעמים אחדות: מדינת ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי.

זאב בנימין בגין: ובמדינת הלאום של העם היהודי יש ודאי וודאי מקום לבני לאומים אחרים על יסוד שוויון זכויות.

זאב בנימין בגין: אני זכיתי למה שסבתותי וסבי לא זכו: אני בן הרוב היהודי בארצי, ארץ-ישראל, במדינת הלאום של העם היהודי.

זאב בנימין בגין: הזכות הזאת מטילה עלי ועל היהודים המהווים את הרוב כאן במדינת ישראל מיניה וביה, חובה: חובה לנהוג כהלכה, חובה להושיט את היד גם בתנאים שאינם תמיד פשוטים מבחינת הסביבה החיצונית שלנו ומבחינת ההתפתחויות הפנימיות.

זאב בנימין בגין: צריך קודם כול לדאוג לקידום האוכלוסייה הערבית, האזרחים הערבים שהחלו לפני 60 שנה את דרכם כאזרחים במדינת ישראל מנקודה נמוכה, והדברים עדיין נותנים את אותותיהם.

זאב בנימין בגין: הממשלה הזאת עשתה לא מעט בשנה וחצי האחרונות גם בהגדרה מחודשת של אזורי עדיפות לאומית, כשהכניסה לתוך אזורי העדיפות הלאומית כמיליון אזרחים ערבים, גם בקידום של מפעלים, גם בקידום של מועצות מקומיות.

זאב בנימין בגין: קודם כול צריכה להיות השקעה מיוחדת בחינוך בכל הרמות, ומבחינה זאת אומַר שהמכללות בארץ כולן משמשות תפקיד חשוב, ובתוכן מכללת צפת.

זאב בנימין בגין: מכללת צפת ממלאה תפקיד חשוב בקהילה ולקהילות שסביבה.

זאב בנימין בגין: טוב שבאים ללמוד בה תלמידים ערבים.

זאב בנימין בגין: תלמידים ערבים בצפת הלומדים במכללה צריכים לגור; אם נוח להם בצפת סמוך למכללה – יגורו בצפת.

זאב בנימין בגין: יש לאפשר זאת ללא הפחדתם, ללא הסתה, ללא פנייה ליהודים משכירי דירות או מוכרי דירות, מתוך ניסיון להשפיע עליהם שלא יעשו כך.

זאב בנימין בגין: אבל נביט סביב בכנות, חברי.

זאב בנימין בגין: ביטויים בעלי משמעות שלילית כלפי ערבים בישראל אינם רוחשים רק במקורות גילוי הדעת החמור והמגונה הזה.

זאב בנימין בגין: היות שחבר הכנסת גלאון חברי – – –

ראובן ריבלין: גילאון.

זאב בנימין בגין: גילאון.

זאב בנימין בגין: סליחה.

זאב בנימין בגין: זאת לא השגיאה היחידה בשמות, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: יש במרצ גלאון, אבל עדיין לא פה.

זאב בנימין בגין: אם תרשה לי, בדידי הווה עובדא לפני דקות אחדות, והזמנת אותי אל הדוכן בהיפוך שמותי.

זאב בנימין בגין: אבל זה בסדר.

ראובן ריבלין: אמרתי "זאב בנימין בגין".

זאב בנימין בגין: אני זכרתי שאמרת "בנימין זאב", אבל זהו פרט קטן.

זאב בנימין בגין: זה בסדר, נבדוק בפרוטוקול.

זאב בנימין בגין: אני יכול להביא את המקור, זה בסדר.

אילן גילאון: – – –

זאב בנימין בגין: כדי לקצר, אם לא הייתי צמוד לפרוטוקול הייתי אומר: "אילן חברי", אבל זה בסדר, אני אתקן, אני מצטער.

זאב בנימין בגין: אבל אני רוצה לומר לך שמסיבות פוליטיות – אני יכול להבין אותן, זאת אומרת, יש ניתוח מדיני מסוים, יש מגמות שונות לגבי פתרון היחסים בינינו לבין ההנהגה של שכנינו הערבים ביהודה, בשומרון ובחבל-עזה; מדגישים, ולפי מיטב הבנתי, הדגשת יתר – דווקא מחוגים מסוימים שאינם אלה, גם בבית כאן, את מה שהם מכנים "הבעיה הדמוגרפית".

זאב בנימין בגין: לעתים הביטוי הוא "הסכנה הדמוגרפית" ולעתים הביטוי הוא "האיום הדמוגרפי".

זאב בנימין בגין: אני מבקש שתשימו לב לכך שהביטויים האלה כמעט באופן מיידי מטילים צל על המיעוט הערבי בתוכנו.

זאב בנימין בגין: צריך לשים לב לכך.

זאב בנימין בגין: הדברים אינם מנותקים.

זאב בנימין בגין: גם ססמת "הם שם, אנחנו כאן", זכתה להצלחה בבחירות לפני כעשר שנים.

זאב בנימין בגין: היא איננה יכולה להיוותר רק ביחסים בין השכנים שלנו הערבים ביהודה ובשומרון לבין היהודים כאן.

זאב בנימין בגין: גם היא מטילה צל.

זאב בנימין בגין: לכן, חכמים, היזהרו בדבריכם.

זאב בנימין בגין: אבי מורי היה אומר: אחרים, על אחת כמה וכמה.

זאב בנימין בגין: אומר עוד: כיוון שאתה, חבר הכנסת גילאון, ציינת – וטוב עשית – שיש בינינו שנאת האחר באופן כללי הדורשת טיפול שורש, אומַר שחוויתי לפני כעשר שנים – אולי היושב-ראש, בן ירושלים, יזכיר לי באיזה בחירות היה הדבר – הופצו עלונים בירושלים.

זאב בנימין בגין: אני זוכר אותם בשני צבעים – אני מקווה שזיכרוני אינו מטעה אותי – ירוק ושחור.

זאב בנימין בגין: אם אני לא טועה – סדרת מפות, ובה ראינו כיצד בתוככי ירושלים, שיש לה צורה מסוימת, הירוק חסר ומשנה לשנה, בין שלוש, ארבע, חמש שנים – השחור גובר כגידול ממאיר.

זאב בנימין בגין: השחור הזה ציין את מה שנקרא שם "השתלטות החרדים על ירושלים".

זאב בנימין בגין: אין לך, ידידי, חבר הכנסת אילן גילאון, כל אחריות לכרוז הזה, גם לא לחבר הכנסת אורון, גם לא למרצ בכלל.

זאב בנימין בגין: אבל הוא הופץ על-ידי חברי סיעת מרצ בירושלים.

זאב בנימין בגין: איום ונורא.

זאב בנימין בגין: לכן הטיפול צריך להיות אכן כללי.

זאב בנימין בגין: לענייננו, הכלל היהודי, המוכר לי מילדותי, מאבי מורי, הוא הכלל של הלל הזקן: "זו כל התורה על רגל אחת – דעלך סני לחברך לא תעביד" – מה ששנוא עליך לא תעשה לזולתך.

זאב בנימין בגין: ואם נפעל כולנו על-פי הכלל הצנוע הזה, החכם הזה, אם נחנך לאורו, אם נסביר לנוער ללא חשׂך – נגיע גם, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לימים טובים מאלה.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, תודה לך על סבלנותך.

ראובן ריבלין: יישר כוח.

ראובן ריבלין: אני מודה לשר זאב בנימין בגין.

ראובן ריבלין: אנחנו נתחיל את הדיון הכללי שהוא מאוחד לשתי הצעות האי-אמון.

ראובן ריבלין: ראשונת הדוברים – חברת הכנסת רונית תירוש מקדימה.

ראובן ריבלין: הוקדשו לך שלוש דקות.

ראובן ריבלין: אני נותן לכל אחד מהחברים אשר ידברו ארבע דקות מראש, אבל לא יותר.

ראובן ריבלין: כלומר, לא מתחילים בשלוש דקות וגומרים אחר כך בשבע דקות, אלא מקבלים ארבע דקות וזהו.

ראובן ריבלין: גברתי, בבקשה.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, גברתי השרה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ישבו קודם באולם תלמידים ונורא רציתי לתת איזה שיעור בכלכלה, משהו נורא פשוט.

רונית תירוש: אבל מאחר שצופים בנו הציבור הרחב, ואני יודעת שהרבה אנשים יושבים ורואים את עיסוקנו במליאה, אני רוצה לנסות להסביר מדוע אני חושבת שהממשלה הזאת מכניסה אותנו לסינדרום, למין תזזית כזו שאני לא יודעת איך נצא ממנה.

רונית תירוש: בשנה הקרובה, למעשה כבר התחלנו בשנה הנוכחית אבל בוודאי החל מ-1 בינואר, בעקבות כל מיני רפורמות שמביאה הממשלה, אנחנו נזכה להרבה מאוד התייקרויות: הסיפור של המשכנתאות כבר ידוע, הריבית על המשכנתאות; הנושא של הדיור והמחירים הגבוהים; השכירויות, שגם תעלינה מאוד; הדלק שמשפיע על כל מי שנוסע ברכב פרטי וגם על כל מי שנוסע בתחבורה ציבורית, באוטובוס, במונית, ברכבת; המים שאנחנו שותים, וכבר עברנו את הסאגה הזאת של מס הבצורת ועדכון המחירים; הארנונה שגם אושרה לעלייה רטרואקטיבית במספר גדול של רשויות, ועכשיו לקראת ינואר כל ראשי הרשויות יעלו את הארנונה באישור, כמובן, משרד הפנים; נושא שווי שימוש ברכב, שאנחנו ממעטים לחשוב על חלקו בהוצאות של כל משפחה, ואני מדברת פה בעיקר על מעמד הביניים.

רונית תירוש: כל מי שמשתמש ברכב של חברה, העלו את שווי השימוש ברכב, ועכשיו יש גזירה חדשה שרוצים להצמיד אותו למדד.

רונית תירוש: רבותי, אני אומרת לכם שמדובר בבעלי משפחות של שלושה וארבעה ילדים, מיטב האנשים מהמעמד הבינוני; ותיכף אגיד מה קרה למעמד הבינוני.

רונית תירוש: כל אלה לא ישתלם להם להחזיק מכונית של החברה.

רונית תירוש: גם אם תהיינה התייקרויות בתחבורה הציבורית וברכבת, עדיין אני חושבת שיהיה שווה להחזיר את המכוניות לחברות.

רונית תירוש: פשוט שוחקים אותם עד דק.

רונית תירוש: אני התחלתי בהתייקרויות.

רונית תירוש: זה יביא לעליית המדד.

רונית תירוש: עליית המדד תביא לעליית האינפלציה מעבר למה שהממשלה הגבילה את עצמה – בין 1% ל-3%.

רונית תירוש: ואז יעלו את הריבית, וכתוצאה מכך אנשים לא יחזיקו את הדולרים, כי לא יהיה שווה, ויתחילו למכור דולרים, ובגלל שיהיה היצע גדול של דולרים בשוק וביקוש נמוך, בנק ישראל ימהר לרכוש את הדולרים כדי לא להביא לנפילה של ערך הדולר.

רונית תירוש: ברור לכם שברגע שתהיה ההתנהלות הזאת מצד בנק ישראל, הייצור, היצואנים שלנו יינזקו, ואם הם יינזקו, סביר להניח גם שיהיו פיטורים המוניים של עובדים.

רונית תירוש: אני לא באה להלך אימים, אבל אני אומרת שזה תסריט פשוט של סינדרום כלכלי שמישהו שהתחיל אותו לא מבין כנראה או לא חושב כנראה איך זה עומד להסתיים.

רונית תירוש: אני אומרת לכם שיש עיוורון טוטלי בממשלת ישראל הנוכחית.

רונית תירוש: כל ניסיון של כל שר לבוא ולהשיב כאן, כמו שר הרווחה שאמר: תהיה רפורמה למלחמה בעוני, תהיה רפורמה לנושא הזה והזה, תהיה רפורמה לרעידות אדמה, תהיה רפורמה לנושא הכבאות.

רונית תירוש: רבותי, כל ה"תהיה רפורמה" הזאת, אין איזה תכלול של הרפורמות הללו, ואני חושבת שאנחנו הולכים לאיבוד אם לא לאבדון.

רונית תירוש: כדי להמחיש את הנושא הזה של האבדון – ואני אסיים בזה – אני רוצה לדבר על "".

רונית תירוש: "" היא חברה לקידוחי גז, חברה ישראלית לכל דבר.

רונית תירוש: בגלל העיכובים, ואין לי זמן כרגע להיכנס לנושא הזה, הוכח, וראינו, שבשבוע האחרון "החברה לישראל" ונוחי דנקנר – ראיתי הבוקר בעיתון – ומחר אולי חברת חשמל, לא ירכשו את הגז מהחברה הישראלית.

רונית תירוש: ממי הם רוכשים?

רונית תירוש: מהחברה המצרית.

רונית תירוש: החברה המצרית מפרישה תמלוגים?

רונית תירוש: משלמת מיסוי למדינת ישראל?

רונית תירוש: לא ולא.

רונית תירוש: וכמה אנחנו הפסדנו בעסקה האחרונה של לפני שבוע עם "החברה לישראל" מול החברה המצרית?

רונית תירוש: 4 מיליארדי דולר.

רונית תירוש: אז אני רוצה לשאול את שר הרווחה שעמד פה, את שר החינוך ואת שר הבריאות:

רונית תירוש: הכסף הזה, 4 מיליארדי הדולר האלה, שהם הפסד של המדינה כתוצאה מהמעבר לרכישת גז דרך מצרים – 4 מיליארדי הדולר הללו, כולנו יודעים לנחש מה היה אפשר לעשות בזה בבריאות, בחינוך, ברווחה; כן לאברכים, כן למתגייסים – לכל עם ישראל.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

רונית תירוש: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, בהסכמתה של חברת הכנסת פאינה קירשנבאום, אנחנו מאפשרים לו לדבר.

ראובן ריבלין: פאינה?

פניה קירשנבאום: – – –

ראובן ריבלין: אחריו יהיה מג'אדלה, ואחריו את.

ראובן ריבלין: לא הייתי נותן לו לדבר, אלא אם כן את הסכמת.

פניה קירשנבאום: תודה.

נסים זאב: אני מודה לך, חברת הכנסת פאינה.

ראובן ריבלין: ארבע דקות.

נסים זאב: תודה רבה לךְ, ותודה ליושב-ראש שהסכים להקדים אותי.

נסים זאב: פשוט יש לי פגישה שאני לא יכול לוותר עליה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתחיל במשפט שאמרת בשבוע שעבר, שאני מגלה בורות, כאשר אחמד טיבי אמר לשר החינוך שהוא מבקש להנפיק תעודת בגרות בערבית ואני אמרתי שמה שמסתתר מאחורי התעודה זה לא התעודה התמימה בערבית.

נסים זאב: אמרת שאני מגלה בורות כי לכאורה – וכי אני לא יודע שהשפה השנייה במדינת ישראל היא ערבית?

ראובן ריבלין: ועוד איך אתה יודע.

נסים זאב: אבל בכותרת זה מה שיצא – שנזפת בי, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: דרך אגב, אני מאוד שמח שאתה נוזף בי.

נסים זאב: בשבילי זה עונג.

ראובן ריבלין: נזפתי מתוך אהבה.

נסים זאב: אני יודע, אבל לא כך פירשו את זה.

נסים זאב: פירשו שנזפת בי בגלל שהייתי אולי איזה בור באותו רגע, ואולי לא הבנת – – –

ראובן ריבלין: את המובן מאליו אצלך, חשבתי שטוב שאני אומר לך אותו.

נסים זאב: נכון.

נסים זאב: אבל אני רוצה לומר לך שיש איזושהי מגמה – –

ראובן ריבלין: כן.

נסים זאב: – – בכל השאילתא הזאת.

נסים זאב: כשאני אומר שהמגמה היא להפוך את המדינה הזאת דו-לאומית, ולא התעודה המסכנה שלתרגם אותה – שעולה אולי 10 או 15 שקל לקחת אותה לנוטריון – זה בוודאי דבר שאין בו אפילו עלות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, עצרתי את השעון.

ראובן ריבלין: בתוכנו, בתוך מדינתנו, חיים שני עמים.

ראובן ריבלין: אנחנו הכרנו בזכותם של כל מי שחי אתנו לחיות עמנו.

ראובן ריבלין: זאת גם שאיפתנו להוכיח לעולם שאין הבדל בין מדינה יהודית ודמוקרטית, והיא יכולה לחיות בכפיפה אחת.

ראובן ריבלין: אתה לא מצפה שבן הלאום הערבי יפסיק לדבר ערבית.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, אתה מבטל את זכויותיו כאדם אשר נולד לארץ הזאת והוא דובר ערבית.

ראובן ריבלין: דרך אגב, רבים מאזרחי ישראל היהודים גם מדברים ערבית.

נסים זאב: גם אני מדבר ערבית עם אמי עד היום.

ראובן ריבלין: הרי לך הייתי אומר.

ראובן ריבלין: אם היה מישהו אחר, הייתי בכלל מעיר לו הערה?

שלמה מולה: למה אדוני – – –

ראובן ריבלין: הם חיים בתוכנו, והם מיעוט נכבד של 2 מיליונים.

ראובן ריבלין: האם אתה רוצה לבטל את מורשתם?

נסים זאב: אני לא דיברתי על מדינה דו-לשונית.

ראובן ריבלין: עכשיו, גם מדינתנו, יש בה דו-לשוניות, ויש בה שני לאומים.

ראובן ריבלין: יש לנו לאום אזרחי אחד, והוא הלאום הישראלי.

ראובן ריבלין: השיח' אברהים צרצור, אתה ואני בני הלאום הישראלי.

ראובן ריבלין: ויש שני לאומים אתניים: אחד לאום יהודי ואחד לאום ערבי.

ראובן ריבלין: יכול להיות שיש עוד, אבל אלה הגדולים.

ראובן ריבלין: עכשיו אתה רוצה לבטל?

ראובן ריבלין: עכשיו, באה המדינה וחוקקה חוק שאמר ששתי שפות תהיינה רשמיות.

ראובן ריבלין: בעבר היו שלוש.

נסים זאב: על זה אין לי בעיה.

נסים זאב: גם אני דובר ערבית, ואני מדבר עם אמי עד היום ערבית.

ראובן ריבלין: עכשיו, אני אומר לך עוד יותר: רבים – – –

נסים זאב: לא זה מה שעומד מאחורי השאילתא התמימה הזאת.

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: התמימה הזאת – הוא רוצה תעודה בערבית לא בשביל שהוא יקבל יתרונות עליך ולא רק בשביל לממש את זכויותיו.

ראובן ריבלין: כאשר הוא נוסע לחוץ-לארץ ללמוד באוניברסיטה, ולצערי הרב לא תמיד מקבלים אותו לכאן, יש לו תעודה בערבית והוא לא צריך לתרגם אותה.

ראובן ריבלין: הוא לא מבקש דבר שהוא לא דבר שבזכותו מבחינת השפה הרשמית.

ראובן ריבלין: אז למה אנחנו האנשים אשר – – – איך אמר הרגע השר בגין?

ראובן ריבלין: ברוך השם, הוא אומר, שלא כמו סבי וסבותי, אני כבר נולדתי וחייתי במדינה שבה יש רוב יהודי.

ראובן ריבלין: נו, זה באמת – זה באמת ראשית צמיחת גאולתנו.

נסים זאב: אני מסכים עם כל מלה שאמרת, ואני לא חולק על מה שאתה אמרת.

נסים זאב: אני אומר: מה שמסתתר מאחורי שאילתא תמימה כזאת, לכאורה, לא התעודה התמימה שאתה חושב שצריך לתרגם אותה לערבית.

נסים זאב: כמה עולה לתרגם תעודה בערבית?

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, הדיון בנושא – – –

ראובן ריבלין: מותר לו לדבר על מה שהוא רוצה.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, הוא נוגע בנקודה חשובה, למה – – –

שלמה מולה: אני רוצה לשמוע מה קורה למעמד הביניים, לאוכלוסיות החלשות.

ראובן ריבלין: הוא לא, אתה – עוד מעט אנחנו נסדר – וכבר הגיע הזמן שחבר הכנסת נסים זאב יהיה שר, ואז תהיה שעת שאלות, תשאל אותו מה שאתה רוצה.

ראובן ריבלין: עכשיו הוא ידבר על מה שהוא רוצה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, מעניין מאוד, כל שבוע מעלים את הנושא של האמירה של הרבנים, וההסתה לא למכור דירות ולא להשכיר דירות לערבים.

נסים זאב: זו הבעיה היחידה שלנו במדינת ישראל.

נסים זאב: אנחנו אולי שוכחים מה הביא את הרבנים לחתום.

נסים זאב: על זה אף אחד לא מדבר.

נסים זאב: מה קורה בערים האלה?

נסים זאב: תגיד לי, אתה יכול לקנות דירה היום באיזה כפר ערבי?

נסים זאב: תגיד איזה יישוב ערבי.

נחמן שי: אתה רוצה לגור בכפר ערבי?

נסים זאב: אני שואל אותך, בשמעון-הצדיק, בשיח'-ג'ראח, בתים – בטאבו – של יהודים, לא נטפלים אליהם ביום-יום?

נסים זאב: לא מתנכלים להם יום-יום?

נסים זאב: לא רוגמים אותם באבנים יום-יום?

נסים זאב: עלי זרקו אבנים בדרכי לשמעון-הצדיק.

שלמה מולה: גרים היו במצרים, שמעת על זה?

נסים זאב: תגיד לי, מה מפריע להם "בית יהונתן"?

נסים זאב: זה בטאבו של יהודים.

שלמה מולה: גרים היינו במצרים; שמעת על זה?

ראובן ריבלין: הוא שואל אותך שאלה נכונה.

ראובן ריבלין: אנחנו נגד זה ונגד זה, מה קרה?

נסים זאב: בסדר.

ראובן ריבלין: לא, הוא שואל שאלה נכונה, נסים זאב.

נסים זאב: אז למה ההסתה הקבועה פה, כל שבוע, כאילו יש איזה – – –

שלמה מולה: הרב עובדיה התנגד למכתב הרבנים.

נסים זאב: נכון, הוא התנגד.

ראובן ריבלין: מספיק.

ראובן ריבלין: מספיק.

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם מה הרשות הפלסטינית.

נסים זאב: אני חוזר ומזכיר לכם, הם אוסרים מכירת אדמות ליהודים, וגזר-דין מוות למי שמוכר אדמות ליהודים.

נסים זאב: דין מוות.

נסים זאב: עוד מ-1997 – הרשות הפלסטינית חידשה את תוקפם של החוקים הירדניים בעניין מכירת אדמות ליהודים והכריזה שמהרגע הזה גזר-דינו של מי שמוכר אדמה ליהודי – דינו דין מוות, ולא מזמן, ב-2009, חזרה הרשות הפלסטינית על העמדה הזאת, ואמרה שמכירת אדמות ליהודים היא בגידה ודינה דין מוות.

נסים זאב: אז אני רוצה לדעת, אדוני היושב-ראש, אם מכירת אדמות לכובשים, שזה אנחנו, במקרה הזה, זה בגידה לאומית, והכובשים הוגדרו "ממשלת הכובשים" – אנחנו שומעים את זה פה מחברי הכנסת הנכבדים כל הזמן, השכם והערב, שאנחנו מדינה כובשת.

נסים זאב: כובשים במוסדותיה האזרחיים והצבאיים, ואזרחיה הפרטיים, כנגד כולם – החוק קבע עונש מוות לפלסטינים שעוברים על החוק ומאסר עולם על זרים שעוברים על החוק.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, יש, נכון להיום, גזרי-דין של מוות, ורק בלחץ בין-לאומי לא בוצע עדיין גזר-דין מוות במסגרת החוק הפלסטיני.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

נסים זאב: המשפט האחרון, אדוני היושב-ראש:

נסים זאב: אנחנו צריכים קודם כול לדרוש מאותם אנשי הדת הערבים המוסלמים, כפי שהם דורשים מהמנהיגים היהודים – שהם לא יכולים לדרוש מאתנו, לפני שהם – כשהם מבקשים מאתנו – ואני אומר לך, רוב הרבנים הגדולים של מדינת ישראל היו נגד ההכרזה הזאת, שלדעתי היא לא מועילה, היא רק מזיקה – גם ברמה הבין-לאומית; מציירים אותנו כגזענים.

נסים זאב: הגזענות האמיתית קיימת שם, בצד השני, כאשר אנחנו יודעים שאנשים שנרצחו בפועל – –

יצחק וקנין: תודה.

נסים זאב: – – והיה להם גזר-דין מוות, הלכה למעשה – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: – – והדבר לא היה מובן מאליו – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב, תסיים את דבריך.

נסים זאב: אני כבר מסיים.

נסים זאב: אני מסיים.

נסים זאב: – – זה אולי לא הוכרז באופן רשמי, באופן פומבי, אבל בפועל אנחנו יודעים שאותם אנשים נרצחו על-ידי הרשות הפלסטינית אך ורק משום שמכרו אדמות ליהודים.

יצחק וקנין: תודה.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שצריכים קודם כול לעורר את הבעיה הקיימת בצד הפלסטיני, כאשר מדי שבוע חוזרים ומעלים את הבעיה של אותו מכתב שחתמו עליו הרבנים.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, ואחריו – חברת הכנסת פאינה קירשנבאום.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, מה שמפריע לי מאוד זה שאנשי תורה לא מכירים את התורה, מתיימרים להיות אנשי דת – איפה חבר הכנסת נסים זאב?

גאלב מג'אדלה: אתה יכול להעביר לו, חבר הכנסת אמסלם?

גאלב מג'אדלה: אתה יכול להעביר לו את המסר?

חיים אמסלם: הוא הכול יודע.

גאלב מג'אדלה: אמרה לי דמות יהודית מוסכמת על כולם, שהוא בקי בתורה, שדברי הרבנים מנוגדים להלכה.

גאלב מג'אדלה: נא להטיל עליו עבודת בית – שנסים זאב יבדוק את זה.

חיים אמסלם: הוא גם אמר קודם שרוב הרבנים לא תמכו ולא הזדהו.

בנימין בן-אליעזר: למה אתה צריך רבנים?

בנימין בן-אליעזר: אני אומר לך את זה.

גאלב מג'אדלה: אם אתה אומר לי, זה מקבל גושפנקה והכשר נוסף.

חיים אמסלם: הוא אמר.

גאלב מג'אדלה: אבל, אדוני היושב-ראש, לא זאת הבעיה שלנו היום.

גאלב מג'אדלה: איך אתה רוצה שאני אתמוך בממשלה הזאת באי-אמון, כחבר קואליציה, כאשר אני שומע ששר החוץ, אחד מהשלושה המובילים, אומר דברים קשים מאוד, מנוגדים למדיניות הממשלה וגם לדברי ראש הממשלה?

גאלב מג'אדלה: והוא אומר את זה בפעם השנייה; בפעם הראשונה הוא אמר את זה באו"ם, כאשר נשיא המדינה ישב לידו.

גאלב מג'אדלה: זה עוד יותר חמור – באו"ם.

גאלב מג'אדלה: אדוני כבוד השר בן-אליעזר, באו"ם, כאשר שר החוץ אמר את הדברים האלה: בשלושת העשורים הקרובים לא יהיה שלום עם הפלסטינים, ישב נשיא המדינה כאורח במשלחת הישראלית באו"ם.

גאלב מג'אדלה: זו גושפנקה חזקה יותר.

גאלב מג'אדלה: איך אני יכול להצביע בעד ממשלה כזאת באי-אמון?

פניה קירשנבאום: אל תצביע.

גאלב מג'אדלה: בטח שאני לא אצביע.

גאלב מג'אדלה: ומה, אני אצביע בעד דמגוגים כמוכם שכל היום אתם מסיתים?

גאלב מג'אדלה: כל האג'נדה שלכם נגד 20% מאוכלוסיית המדינה.

גאלב מג'אדלה: על זה אתם בונים מפלגה שלמה?

גאלב מג'אדלה: זו לא מפלגה, זו כנופיה של פרחחים.

גאלב מג'אדלה: בין-לאומית.

פניה קירשנבאום: ומה הוא אמר שזה הסית את ה-20% – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת פאינה, את תיכף עולה.

גאלב מג'אדלה: ה-20% האלה – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת פאינה.

גאלב מג'אדלה: ה-20% האלה כבר נמצאים כאן מלפני – – –

יצחק וקנין: אדוני, אדוני, רק רגע.

יצחק וקנין: חבר הכנסת גאלב, גאלב, תן לי לעזור לך שנייה אחת.

פניה קירשנבאום: – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת פאינה, את תיכף עולה, את יכולה להגיד מה שאת רוצה.

יצחק וקנין: ממילא לא שומעים אותך.

גאלב מג'אדלה: ה-20% האלה מאוכלוסיית המדינה הם לפניכם כאן.

פניה קירשנבאום: נגד האוכלוסייה.

גאלב מג'אדלה: את עוד פעם מפריעה?

גאלב מג'אדלה: את לא מתאפקת?

פניה קירשנבאום: לא.

גאלב מג'אדלה: ה-20% של האוכלוסייה במדינה הם לפניכם כאן, בוודאי לפני 1990, כשעליתם, ולפני קום המדינה, ואני מודיע לך: הם יישארו אחריכם.

פניה קירשנבאום: שמעת, היושב-ראש?

גאלב מג'אדלה: יישארו אחריכם – –

פניה קירשנבאום: שמעת?

גאלב מג'אדלה: – – כי אתם בונים על הסתה נגד ציבור שלם.

גאלב מג'אדלה: אתם, ישראל ביתנו, ה-20% האלה יישארו גם אחריכם, כי ישראל ביתנו עוד תיעלם מהנוף הפוליטי הישראלי; עוד תתפכח החברה הישראלית, ויבינו שישראל ביתנו הזאת היא איום על המדינה.

גאלב מג'אדלה: לא על ה-20% של אוכלוסיית המדינה – איום על המדינה.

גאלב מג'אדלה: אתם מבודדים את ישראל בעולם.

גאלב מג'אדלה: ואני אולי ארגיע אותך במשהו, יש כאלה פנאטים בצד הזה, כמוכם, שאומרים: זה טוב לנו.

גאלב מג'אדלה: זה טוב לנו.

גאלב מג'אדלה: אנחנו לא רוצים פנאטים, לא שם ולא כאן.

גאלב מג'אדלה: אנחנו רוצים רוב בעד שכולם יחיו בשלום ובכבוד.

גאלב מג'אדלה: ולכן, שני הפנאטים, משני הצדדים, צריכים להתייאש לפני האנשים שאני מייצג ועוד חברים רבים כמוני כאן.

גאלב מג'אדלה: אתם צריכים להתייאש לפנינו, כדי שלא תיישמו את משאלת

גאלב מג'אדלה: כם הפנאטית בזה שאתם רוצים להביא את האידיאולוגיה הזאת, הרעה, שלכם.

גאלב מג'אדלה: מפלגה שלמה בונה על הסתה נגד ציבור?

גאלב מג'אדלה: לא בצד הכלכלי שומעים אתכם, לא בצד החברתי, לא בצד הערכי, לא בצד הרעיוני.

גאלב מג'אדלה: בטוח שאין לכם שום דבר מזה.

גאלב מג'אדלה: חוץ מהסתה אין לכם כלום, ולכן סופכם מתקרב, כי הציבור הישראלי יתפכח ויבין שאתם סרטן בגוף המערכת הפוליטית המפלגתית הישראלית.

גאלב מג'אדלה: ואני מקווה שזה יקרה מהר מאוד, בניגוד למה שאתם מצפים.

גאלב מג'אדלה: לכן, אדוני היושב-ראש, אני לא יכול לתמוך באי-אמון כזה, כשמפלגה כזאת, שחדשות לבקרים מציעה לנו דברים כאלה – עד שראש הממשלה יעשה סדר אתכם ויעמיד אתכם במקומכם.

יצחק וקנין: תודה.

גאלב מג'אדלה: ואם הוא לא יעשה את זה, אנחנו נביא אותו למצב שיעשה את זה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת פאינה קירשנבאום, ואחריה – חבר הכנסת אורי מקלב מיהדות התורה.

פניה קירשנבאום: כבוד היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי הכנסת, אם הנאום של גאלב מג'אדלה לא היה התבטאות של גזענות במדינת ישראל, אז מה זה היה?

פניה קירשנבאום: זאת גזענות לשמה.

פניה קירשנבאום: ואם חבר כנסת יכול להרשות לעצמו להיות גזען כזה, אז למה שלא נצפה שגם פקידים יהיו כאלה גזענים, אם אנחנו מולידים את הגזענים בדמותו של אבי שמחון.

פניה קירשנבאום: אנחנו השנה, חברי גאלב מג'אדלה, חוגגים 20 שנה לעלייה, ואני רוצה להגיד לך שהעלייה הזאת – לך ולעוד רבים כמוך, כמו אבי שמחון, אני רוצה להגיד לך שהעלייה הזאת – – –

גאלב מג'אדלה: אני לא דיברתי על העלייה.

פניה קירשנבאום: תתאפק, כמו שאמרת לי.

גאלב מג'אדלה: אני דיברתי על – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת גאלב – פאינה, אני אגן עלייך.

גאלב מג'אדלה: כבוד היושב-ראש.

יצחק וקנין: לא, אדוני.

יצחק וקנין: כשהיא הפריעה לך אני הפסקתי אותה ולא נתתי לה.

גאלב מג'אדלה: כבוד היושב-ראש, אני דיברתי על ישראל ביתנו, לא על העלייה.

יצחק וקנין: לא משנה.

יצחק וקנין: אל תפריע לה כשהיא מדברת.

פניה קירשנבאום: אתה באת ואמרת – ואני רוצה להזכיר לכל מי ששומע ורואה – שאנחנו ניעלם ואתם תישארו.

פניה קירשנבאום: אתה אמרת שאנחנו סרטן בגוף המדינה הזאת.

גאלב מג'אדלה: נכון, ישראל ביתנו.

פניה קירשנבאום: אתה אמרת שאנחנו מסיתים.

פניה קירשנבאום: אני מזכירה את מה שאמרת.

גאלב מג'אדלה: ישראל ביתנו.

גאלב מג'אדלה: כן.

פניה קירשנבאום: אז אני רוצה להגיד לך, אנחנו נישאר עוד הרבה שנים, כי המפלגה שלנו היא מפלגה יהודית וציונית.

פניה קירשנבאום: אנחנו נדאג למדינה הזאת, ואנחנו נהיה פה עוד הרבה שנים.

פניה קירשנבאום: ואנחנו נוכיח – העלייה הזאת הביאה לפה מהנדסים, רופאים, אנשי תרבות, היי-טק.

פניה קירשנבאום: אנחנו העלינו את המדינה הזאת לרמה שהיא ציפתה לה, וחבל שרבים כמוך וכמו אבי סופר לא יודעים להבדיל, בבורות שלכם, מה זה חוק השבות ומה זה יהודי להלכה.

פניה קירשנבאום: אבל אני רוצה להגיד לך, אתה יודע מה?

פניה קירשנבאום: אני ממש מצטערת שיש עוד אנשים כמוך, שיכולים לחשוב על זה, אבל אני מציעה לך, באמת, הצעה ידידותית: במקום להתנפל עלי ועל המפלגה מעל במת הכנסת, תקרא מה כתוב ומה אמר שר החוץ, או תפתח את הרדיו ותשמע מה אמר שר החוץ.

פניה קירשנבאום: שר החוץ הוא אדם גאה, גאה בשם המדינה שלו, והוא אמר: אני לא אציג את הלחי השנייה של המדינה שלי.

פניה קירשנבאום: אחרי שטוענים שהחיילים שלנו רוצחי תינוקות, אחרי שאומרים שאנחנו תוקפים את לבנון, אפילו שזה לא קרה, ואחרי שאומרים שאנחנו בחיים לא היינו עוזרים לטורקים, אז אני רוצה להגיד לך – הוא אומר: אנחנו לא ניתן את הלחי השנייה.

פניה קירשנבאום: אנחנו נתנו בהסכם עם הפלסטינים עשרה חודשים של הקפאה.

פניה קירשנבאום: בשיניים, בכאב לב, בהקפאה של היישובים שלנו.

פניה קירשנבאום: מה קיבלנו תמורת זה?

פניה קירשנבאום: כלום.

פניה קירשנבאום: הכירו בנו בתור מדינה יהודית?

פניה קירשנבאום: הפסיקו את הטרור?

פניה קירשנבאום: הפסיקו את הפרופגנדה בכל העולם?

פניה קירשנבאום: לא עשו כלום.

פניה קירשנבאום: מה דורשים מאתנו עכשיו?

פניה קירשנבאום: לוותר על ירושלים?

פניה קירשנבאום: ואנחנו סרטן בגוף המדינה?

פניה קירשנבאום: אנחנו אלה שדואגים, וכל העלייה תעמוד לצדנו, ונגן על המדינה הזאת.

פניה קירשנבאום: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת פאינה קירשנבאום.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אורי מקלב, ואחריו – חבר הכנסת אברהים צרצור.

יצחק וקנין: לרשותך ארבע דקות.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, הנושא המרכזי בהצעת האי-אמון שהוגשה על-ידי האופוזיציה הוא הנושא של הפערים בחברה והמלחמה בעוני, וזה נושא חשוב מאוד.

אורי מקלב: אין ספק שהאירועים הפוליטיים האחרונים, הבעיות הביטחוניות, הבעיות המדיניות, דוחקים הצדה שוב ושוב את הבעיות החברתיות הקשות שבפניהן המדינה ניצבת.

יצחק וקנין: רבותי, חבר הכנסת רוברט אילטוב, אתם מדברים ואתם מפריעים לדובר.

אורי מקלב: גם אם נתוני הכלכלה חיוביים וטובים, גם ביחס לרוב מדינות העולם כפי שראינו רק לפני שנה במשבר הכלכלי העולמי, בכל זאת אף אחד לא יכול להתכחש לכך שהעוני במדינה מעמיק, שהפערים בין העשירים והעניים, ואפילו בין העשירים ובין המעמד הבינוני, הולכים ומתרחבים.

אורי מקלב: דוחות העוני של המוסד לביטוח לאומי ושל ארגונים חברתיים שונים מציגים מספרים שלא נותנים לנו מנוח; זה שכל ילד שלישי חי מתחת לקו העוני, זה שכל אדם רביעי חי מתחת לקו העוני, זה לא נתון סטטיסטי של מה בכך.

אורי מקלב: הוא הרבה יותר מנתון סטטיסטי.

אורי מקלב: הפירוש, המשמעות של הדברים האלה היא שמאות אלפים מתושבי המדינה לא מצליחים לגמור את החודש, אין להם מספיק כסף לקנות לילדים שלהם מזון, חינוך, בריאות.

אורי מקלב: מבוגרים אין להם מספיק ואין להם אפשרות לקנות תרופות ומצרכים חיוניים ביותר.

אורי מקלב: לנתונים הללו יש משמעות מיוחדת היום, כשאנחנו מניחים את תקציב המדינה לשנים 2011 ו-2012, כשגם בתקציב המונח לפנינו אין עדיין תשובה, בוודאי לא תשובה מספקת, לכל הבעיות החברתיות הרבות שכולנו כל הזמן מתחבטים בהן, מנסים להתמודד אתן.

אורי מקלב: עדיין התקציב לא נושא בשורה למאות אלפים שחיים מתחת לקו העוני, וזה קשישים ונכים ועוד רבים אחרים.

אורי מקלב: וגם ודאי וודאי שאין בתקציב הזה, שמונח לפנינו, שום מהפך, אבל בעיקר לא מהפך בטיפול היסודי – והמעמיק – בפערים החברתיים ובשסעים בחברה הישראלית.

אורי מקלב: מספר לא מבוטל של ילדים לומדים בכיתה אחת עם כאלה שמתמודדים עם חיי עוני, ויחד אתם לומדים ילדים עשירים יותר, שאין להם בעיה לא של טיולים, ולא של העשרה לימודית, ולא של ביגוד, ולא של ציוד, ולא של עזרה, ומצד שני, באותה כיתה, ילדים לא מועטים – חלק לא קטן מהילדים עדיין מתמודדים עם קשיים גדולים מאוד בנושא הזה, וזה יוצר פערים חברתיים ושסעים שהם עצמם דברים מסוכנים, ועל זה היום גדלים, רוב רובם או כל ילדי מדינת ישראל – על הפערים האלה.

אורי מקלב: ואנחנו צריכים להוסיף שבימים האלה התפרסם על העלאת מוצרי החלב, מוצרי היסוד, הדלק, הנסיעות, ועוד שורה ארוכה של מוצרים שהם שימושיים בחיי היום-יום ואי-אפשר בלעדיהם.

אורי מקלב: ומי נפגע במיוחד?

אורי מקלב: הילדים העניים, וגם בני המעמד הבינוני, שכבר היום יש להם קשיים מאוד גדולים להתמודד עם המצב הכלכלי.

אורי מקלב: אין ספק שעליית המחירים הזאת רק תגביר ורק תרחיב את הפערים.

אורי מקלב: והפערים האלה הם מסוכנים, ואנחנו צריכים לטפל בהם לא פחות מבבעיות אחרות שיש לנו במדינה.

אורי מקלב: אי-אפשר לקחת את הנושא החברתי ולהזיז אותו ולשים אותו בצד ולהתייחס אליו כבעיה שקיימת אבל – אם יבוא הזמן, כאן מכבים משהו וכאן משנים משהו וכאן יש איזה בשורה קלה.

אורי מקלב: אני חושב שאחת התובנות או המסקנות שלנו מהאסון שזעזע את המדינה, מהאסון הכבד, אני חושב שמעבר לכול, לצער הגדול מאוד על האסון הגדול, עם הנפגעים הכל כך רבים, אני חושב שבעיקר זה בא ללמד אותנו שאי-אפשר לדחוק ולדחות דברים.

אורי מקלב: הדברים לא יכולים להידחק ולהידחק – ולטפל רק בדחוף.

אורי מקלב: המסקנה המרכזית שאנחנו צריכים לקבל בנושא הזה – אני כבר מסיים – –

יצחק וקנין: אם אפשר, משפט אחרון.

אורי מקלב: – – שלא לדחות ולא לדחוק נושאים חשובים וקריטיים; לא לחשוב שאת המחר יעשה מישהו אחר – את המחר ואת המחרתיים, וגם בנושאים החברתיים.

אורי מקלב: אנחנו צריכים לטפל בזה ללא דיחוי.

אורי מקלב: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אברהים צרצור, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת , לרשותך ארבע דקות.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, כנסת נכבדה, האמת היא שהגזענות – הדבר המקומם, המרגיז, המפחיד, הוא שהגזענות הפכה לסחף ששוטף את פניה של מדינת ישראל, כמעט בכל זווית, כמעט בכל מקום.

אברהים צרצור: התופעה הזאת איננה עוד תופעה שולית.

אברהים צרצור: גזענות באה לידי ביטוי, לצערי הרב, במדדי הדמוקרטיה שמתפרסמים לעתים קרובות, והאחרון בין המדדים האלה הוא מדד הדמוקרטיה בשנת 2010.

אברהים צרצור: הגזענות באה לידי ביטוי גם בסקרי דעת קהל המתפרסמים לעתים קרובות, בהצהרות של רבנים ומנהיגים פוליטיים, בהתנהגות של עמך, המונים.

אברהים צרצור: אנחנו חשים את הגזענות הזאת למשל במגרשי כדורגל.

אברהים צרצור: גזענות באה לידי ביטוי גם בהרגשתו של סטודנט – ואני חוויתי זאת על בשרי – כשהוא עולה לאוטובוס, למשל בפתח-תקווה, בדרך לירושלים, שם הוא לומד באוניברסיטה העברית.

אברהים צרצור: האוטובוס עובר דרך נמל התעופה בן-גוריון.

אברהים צרצור: בשער של נמל התעופה עולה חייל של משמר הגבול, מסתובב בין יותר מ-50 נוסעים, ובא לסטודנט הערבי שיושב שם לתומו, בשקט, כל מטרתו להגיע לאוניברסיטה, לפקולטה שלו, והחייל הזה מורה לו לרדת מהאוטובוס, לחכות בשער עד שהאוטובוס ייכנס ויחזור.

אברהים צרצור: תוכלו לדמיין לעצמכם מהי הרגשתו של סטודנט, באמת, כשהוא נחשף לתופעה הזאת.

אברהים צרצור: גזענות גם באה לידי ביטוי בבית-המחוקקים.

אברהים צרצור: בשנים האחרונות אנחנו עדים לסחף של חוקים שאין דבר שיכול להגדיר אותם – אין מלה שיכולה באמת לתאר אותם אלא המלה "גזענות".

אברהים צרצור: אנחנו מרגישים את הגזענות בהתנהגותה של הממשלה למשל בנושא מאוד רגיש, בנושא של המסגדים; עשרות אם לא מאות מסגדים שמחוללים יומם ולילה.

אברהים צרצור: מסגדים שייעודם שונה, מסגדים שהפכו לבתי-כנסת, מסגדים נטושים מחוללים, ופשוט מאוד המראה שלהם הוא מראה עצוב מאוד.

אברהים צרצור: אני מבין, כבוד היושב-ראש, שפחד, חשש וחשד הם מרכיבים שאלוהים ברא בנו כחלק טבעי, במטרה להגן על עצמנו, אבל ברגע שהכלים האלה הופכים לסם קטלני, שהופך את האפשרות שמדינה תיישר קו – תעשה שלום – עם כל האוכלוסיות שלה, ואני השתמשתי במלה "אוכלוסיות" בכוונה תחילה, ולא אמרתי "עם האוכלוסייה הערבית", היות שעיקר הגזענות מופנית לאוכלוסייה הערבית, אבל לא רק; אנחנו חשים את הגזענות הזאת המופנית כלפי אוכלוסיות אחרות, גם יהודיות, ששונות למשל מהרוב או מאוכלוסייה או קבוצה אתנית אחרת.

אברהים צרצור: אז החשד והפחד הזה, שהם מרכיב חיוני שאלוהים ברא בנו במטרה להגן על עצמנו, כשהם הופכים לסם קטלני שהופך את החיים המשותפים לדבר בלתי אפשרי, זה צריך להדאיג את כולנו ואולי להדיר שינה מעיני קברניטי המדינה הזאת ומעצבי דעת הקהל במדינה הזאת.

אברהים צרצור: בסוף אני רוצה להגיד דבר אחד: אני שמח שיש בקרב היהודים אנשים, בכל הרמות, שמתריעים, שמזהירים שהמשך התופעה הזאת של הגזענות לא תאיים רק על קיומה של האוכלוסייה הערבית, היא תאיים גם על קיומה של מדינת ישראל.

אברהים צרצור: אני מאוד מקווה ומייחל שאלה שמתריעים, אלה שמזהירים, לא יהפכו בסופו של דבר לירמיהו חדש; כולנו מכירים את תפקידו של ירמיהו, שהתריע, אבל אף אחד לא שמע להתרעותיו, והתוצאה, כולנו מכירים אותה.

אברהים צרצור: מאוד מקווים שרוב – הרוב המכריע בעם אכן יאזין ויקשיב לקולות האלה שמתריעים שהמשך התופעה של הגזענות אכן יאיים בצורה מוחצת על קיומנו כולנו.

אברהים צרצור: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת .

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, ואחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, סימפוניית הגזענות, מחסלי המדינה היהודית – האויב שנמצא כאן ממול רוצה להכחיד אותנו במלים חדשות – משתמשים במלה "גזענות".

מיכאל בן-ארי: הרצל בשבילם הוא גזעני; דוד בן-גוריון, שדיבר על עבודה עברית, הוא גזעני.

מיכאל בן-ארי: עם שנלחם על חייו, עם שהחליט לשקם את עצמו מהרדיפות של האויב שרדף אותנו במשך אלפי שנים, זה עם בריא, זה עם שהוא לאין ערוך – לאין ערוך – שונה לחלוטין מאלה שרדפו אותנו, שחטו אותנו.

מיכאל בן-ארי: ורק ניקח את הדוגמה של חברון, בתרפ"ט, אדוני היושב-ראש, של יהודים ששיתפו פעולה, שהיו שכנים טובים, שריפאו חינם – ד"ר חסון ב"בית חסון", הרוקח, ריפא חינם.

מיכאל בן-ארי: אבל הם תפסו אותו, תלו אותו עם הרגליים למעלה והראש למטה ופרימוס מתחת לראשו.

מיכאל בן-ארי: זאת לא גזענות, מה שנעשה שם, זו רדיפה של עמי, זה פוגרומים.

מיכאל בן-ארי: הם רוצים להחזיר אותנו לימים האלה, ואת זה אנחנו לא ניתן.

מיכאל בן-ארי: לא על זה רציתי לדבר, אדוני היושב-ראש.

מיכאל בן-ארי: אני חוזר כרגע מ"בית יהונתן", על שמו של יהונתן פולארד.

מיכאל בן-ארי: היועץ המשפטי לממשלה וכמה אחרים מתעטרים בעטרת שלטון החוק.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, באתי מהג'ונגל, לא מהחוק.

מיכאל בן-ארי: ג'ונגל.

מיכאל בן-ארי: חברי כנסת, כדי להיכנס לשטח ריבוני של ירושלים – כל האנשים שם מסביב מקבלים ביטוח לאומי, מקבלים חינוך חובה ממדינת ישראל, מקבלים קצבאות זיקנה, מקבלים את כל ההטבות של מדינת ישראל, אבל אם יהודי ירצה להיכנס לשם, יגידו לו פה אנשי האויב – ואני שמעתי את אחמד טיבי בוועדה לזכויות הילד, את ג'מאל זחאלקה: אתם לא יודעים שזה פוליטי?

מיכאל בן-ארי: מותר לזרוק אבנים עליכם שם, מותר לפגוע בכם.

מיכאל בן-ארי: זאת לא גזענות, זו רדיפה וזה מלחמה על עמי, מלחמה על הקיום שלנו.

מיכאל בן-ארי: במרחק דקות אחדות מהכותל, מהעיר העתיקה, מהר-הבית, יהודי לא יכול להסתובב.

מיכאל בן-ארי: היועץ המשפטי לממשלה מדבר על שלטון החוק?

מיכאל בן-ארי: ממי הוא עושה צחוק?

מיכאל בן-ארי: למי הוא לועג?

מיכאל בן-ארי: הוא לועג לחוק, אדוני היושב-ראש – כשאנחנו לא יכולים להסתובב בתוך ביתנו, בתוך מדינתנו, בתוך השטח הריבוני של ירושלים.

מיכאל בן-ארי: ברגע שאנחנו לא יכולים להסתובב שם, אין פה שום שלטון חוק.

מיכאל בן-ארי: שלא לדבר על העובדה שהג'ונגל של הבנייה שם, של השטחים הירוקים שהתמלאו בבנייה בלתי חוקית, וכל מה שיש ליועץ המשפטי לממשלה זה לקחת מתוך ערימה של צווי הריסה צו הריסה אחד, והוא דווקא נגד "בית יהונתן".

מיכאל בן-ארי: אז אני אומר כאן, ואני קורא פה ליועץ המשפטי לממשלה: אדוני, איש המשפט, גש, גש בבקשה לשכונת השילוח, ונראה אותך מסתובב שם, ותראה כמה שלטון החוק רחוק – רחוק מהמשימה שלו.

מיכאל בן-ארי: כדי לאכוף את שלטון החוק, קודם כול יהודים יכולים להסתובב בכל מקום ללא חשש.

מיכאל בן-ארי: אנחנו, כחברי הכנסת, היינו צריכים לעשות איגוף של כמעט חמישה קילומטרים במקום לנסוע ממש מאות מטרים, כי זרקו אבנים.

מיכאל בן-ארי: חברי כנסת – הריבון לא יכול להסתובב בארצו.

מיכאל בן-ארי: כדי להיכנס לשם היינו צריכים להתארגן – יותר קשה מאשר כשהייתי נכנס ללבנון בתור חייל; היינו נכנסים הרבה יותר בקלות.

מיכאל בן-ארי: וכאן אני צריך להביא רכבים ממוגני ירי, להביא את הקצינים הכי בכירים של מג"ב, קצין הכנסת, בתוך השטח הריבוני של ירושלים.

מיכאל בן-ארי: ועל מה מדברים אתנו כאן?

מיכאל בן-ארי: על שלטון החוק.

מיכאל בן-ארי: על שלטון החוק.

מיכאל בן-ארי: אז בוא, אדוני, היועץ המשפטי לממשלה, נראה אותך ממלא את תפקידך וגורם לכך שהחוק יהיה אכוף במדינת ישראל.

מיכאל בן-ארי: וראש ממשלת ישראל, שלא נמצא כאן, ולא נמצא אתנו, ולא רואה את הבעיות שלנו, ולא רואה לאן הוא מוביל אותנו, כדאי שיפקח את העיניים ויראה מה המשימות העיקריות – –

יצחק וקנין: תודה.

מיכאל בן-ארי: משפט אחרון – – ויראה מה המשימות העיקריות שעומדות בפני ממשלת ישראל: לאכוף את הריבונות היהודית בארצנו, כי אם אנחנו לא נאכוף את זה כאן בירושלים, לא נעשה את זה בשום מקום.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ניצן הורוביץ, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: לרשותך ארבע דקות, חבר הכנסת הורוביץ.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי הכנסת, המדינה הזאת קטנה וצפופה, וגרות בה קבוצות רבות ושונות – בני דתות שונות, לאומים שונים, שפות, מוצאים, אמונות והשקפות – ואנחנו חייבים לחיות ביחד.

ניצן הורוביץ: ואני אומר את זה לנוכח האירועים הקשים שהיו כאן בשבועות האחרונים ושלצערי אני מעריך שלא ייפסקו ואפילו יחריפו.

ניצן הורוביץ: אני אומר את הדברים ביחס ליחסים שבין יהודים לערבים וגם ביחס שבין חילונים לדתיים, ואני אומר את זה בצורה הברורה ביותר.

ניצן הורוביץ: אני חושב שאנשים בארץ הזאת צריכים לחיות יחד.

ניצן הורוביץ: אדם יכול וצריך לחיות איפה שהוא רוצה, ואני אומר את זה גם לחילונים שמתמודדים עם אוכלוסייה חרדית במקומות שונים.

ניצן הורוביץ: אני אומר, אנחנו צריכים ללמוד לחיות ביחד.

ניצן הורוביץ: כנגד מה אנחנו יוצאים?

ניצן הורוביץ: וזה לא משנה אם מדובר באוכלוסייה יהודית או ערבית או מעורבת או כל סוג שהוא.

ניצן הורוביץ: אנחנו יוצאים נגד פעילות כוחנית של גורמים מסוימים שפועלים כנגד הקהילות שבהן הם נמצאים – בין אם יהיו אלה חילונים כנגד חרדים, או חרדים כנגד חילונים, או יהודים, או ערבים, או ההיפך.

ניצן הורוביץ: וממש כפי שאני מתנגד לפעילות כוחנית של תנועות או ארגונים יהודיים במקומות יישוב ערביים, אני גם מתנגד לפעילות כזאת של גורמים חרדים בשכונות חילוניות, והפוך – ואני מדגיש את זה, אדוני היושב-ראש.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש וקנין, כחלק מהגל הזה – – –

יצחק וקנין: אני מקשיב לכל מלה שלך.

ניצן הורוביץ: אני יודע, אני פשוט מאוד מעריך אותך וחשוב לי גם להגיד את הדברים לך.

ניצן הורוביץ: כחלק מהגל הזה בשבועות האחרונים היו גם טענות על פעילות או איזושהי הסתה כנגד חרדים במקומות יישוב שונים, ואני אומר את זה בצורה הכי ברורה, ואני אומר את זה גם לתושבים במקומות האלה.

ניצן הורוביץ: חלילה לנו מלהכליל או לנקוט לשון גזענית כנגד חרדים או כנגד כל אחד אחר.

ניצן הורוביץ: כולם אזרחים שווים במדינה.

ניצן הורוביץ: ואני אומר את זה, ויש לפעמים עימותים – אני לא מתכחש – אבל זאת עמדתי וזאת עמדתנו, של חברי בסיעה, אנחנו חייבים ללמוד לחיות ביחד.

ניצן הורוביץ: הדרך הזאת של יישובים נפרדים, של ועדות קבלה, של סלקציות, של חלוקות – בין אם ביישובים, בין אם בעסקים שונים, בין אם בשירותים, במרחב הציבורי – לא תלך.

ניצן הורוביץ: אין לנו את האפשרות הזאת.

ניצן הורוביץ: בעיני זה גם בלתי מוסרי בצורה הכי עמוקה, אבל גם אין לנו את האפשרות לעשות כאן את החלוקות האלה.

ניצן הורוביץ: אנחנו לא יכולים לעשות ערים נפרדות ויישובים נפרדים וכפרים נפרדים, ואני אומר את זה, ואני אומר את זה גם לחבר הכנסת אורי אורבך – שאני מאוד מעריך וידבר אחרי – אני אומר את זה גם לתושבים חילונים במקומות מסוימים שלפעמים שומעים מהם את הדברים האלה.

ניצן הורוביץ: ואני אומר לך את זה כאן בצורה הכי מפורשת.

ניצן הורוביץ: אני נגד פעילות כלפי אדם מתוך איזושהי הכללה או מחשבה גזענית, והדברים האלה חייבים להיות מאוד ברורים.

ניצן הורוביץ: כנגד מה אנחנו יוצאים?

ניצן הורוביץ: כנגד פעילות כוחנית, לפעמים אלימה, בלתי חוקית, שבאה לשנות באופן מכוון צביון של מקום כלשהו.

ניצן הורוביץ: בא חרדי ליישוב חילוני, אני אומר לו: אהלן וסהלן, ברוך הבא, קנה דירה, תשכור דירה, תגור, רק תכבד את אורחות החיים בסביבה.

ניצן הורוביץ: כנ"ל לגבי חילוני שיגיע ליישוב דתי או ערבי שיגיע ליישוב יהודי, או ההיפך.

ניצן הורוביץ: זה הקו וזה חייב להיות הקו, ולפעמים לוקחים דברים ושופכים הכול לתוך איזה גיגית אחת וזה דבר מאוד מסוכן.

ניצן הורוביץ: אני רואה כאן את החוקים שמגיעים לבית הזה מתוך מגמה של הפרדה ואפליה והדרה, ואני רוצה להגיד – עומד בפנינו חוק ועדות הקבלה שהוא קריטי לעניין הזה.

ניצן הורוביץ: לו הייתם רואים את התלונות שאנחנו מקבלים מאנשים שלא קיבלו אותם ביישובים – התלונות מצד ערבים הן המיעוט שבמיעוט.

ניצן הורוביץ: רוב התלונות הן מצד אנשים עם מוגבלות מסוימת, אמהות חד-הוריות, הומוסקסואלים, אנשים עם אמונה כזאת או אחרת – –

יצחק וקנין: אם אפשר, משפט אחרון.

ניצן הורוביץ: – – מבוגרים, חרדים גם כן, שנדחים בוועדות קבלה.

ניצן הורוביץ: אין לנו את הפריווילגיה הזאת.

ניצן הורוביץ: זה בלתי מוסרי, ואני מקווה שזה גם יהיה בלתי חוקי.

ניצן הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת אורי אורבך.

יצחק וקנין: לרשותך ארבע דקות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, יש קשר הדוק בין שני הנושאים שבעטיים מתבקש היום להביע אי-אמון בממשלת נתניהו.

דב חנין: יש קשר הדוק בין הרחבת הפערים החברתיים לבין התפשטות הגזענות בחברה הישראלית.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, כמה מלים על הרחבת הפערים החברתיים.

דב חנין: אנחנו נמצאים במציאות קשה שבה מצוקה, עוני, הזנחה, הולכים ומתרחבים בחברה הישראלית.

דב חנין: שיעורי העוני בישראל הם הגבוהים ביותר בארצות הקפיטליסטיות המפותחות, הפערים החברתיים קיצוניים במיוחד, המדינה הולכת ומתנערת מאחריותה, מתקפלת ממחויבויותיה החברתיות – מהמחויבויות לבריאות, להגנת הסביבה, ראו את האסון בכרמל, לחינוך, לרווחה – המצוקה הולכת וגוברת.

דב חנין: ובמצב הזה בוודאי נוצר זעם, נוצרים כעסים, וכמה נוח להפנות את הזעם המוצדק הזה, כלפי האחר; כמה נוח לכוון אותו במקום לכיוון של הממשלה והמדיניות הבעייתית שלה – כלפי המיעוט הלאומי.

דב חנין: אגב, הניסיון של היהודים בעולם מלמד שבדיוק זה מה שעשו לנו.

דב חנין: בדיוק זה היה המקור לאנטישמיות כמכשיר חברתי.

דב חנין: בכל חברה שיש בה התפוררות חברתית, חוסר ביטחון חברתי, הגזענות עולה, וזה המצב גם אצלנו.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, צריך לשים לב שהגזענות אצלנו היא לא תוצר אורגני של תהליכים שמתרחשים בחברה אלא היא פרי של מדיניות והיא מחלחלת מלמעלה.

דב חנין: מקורה של הגזענות בישראל במעשים של הממשלה, בהצעות חוק שנדונות פה בכנסת, בהתלהמויות ברוטליות וקיצוניות כנגד ערבים וכנגד אחרים.

דב חנין: ולכן לא מפתיע שהגענו גם למכתב של רבנים – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מולה, אם אפשר שהצחוק שלך יהיה יותר שקט.

דב חנין: רק לא על חשבוני, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: המכתב הזה, מכתב הרבנים, הוא עבירה ברורה ובוטה על חוקי המדינה, זו עבירה של הסתה לגזענות.

דב חנין: חבל שהיועץ המשפטי לא פעל מייד נגד הרב הראשון שהוציא את הקריאה, כפי שביקשתי ממנו.

דב חנין: גם עכשיו הפעולה נדרשת מייד, כי ההסתה הזו כבר מחלחלת אל הרחוב; אנחנו רואים את פירותיה גם במעשים אלימים כלפי ערבים במקומות כאלה ואחרים, והפעולה החריפה, התקיפה, נדרשת עכשיו.

דב חנין: אותה גזענות מופנית היום גם כלפי פליטים, מבקשי מקלט, אותם אנשים שברחו על נפשם מאריתריאה ומדארפור ומדרום סודן ומגיעים לישראל, ובמקום שהממשלה תציע מדיניות כוללת של התמודדות ומענה למצוקות של האנשים האלה, מטילים אותם על האזורים הכי מוחלשים, על השכונות הכי מוחלשות בתל-אביב למשל – שכונות שממילא הן מקופחות, סובלות מהזנחה, סובלות מקיפוח.

דב חנין: שם מרכזים את כל הכמות הגדולה של – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, תשתדל לסיים בשניות הקרובות.

דב חנין: – – הפליטים ומבקשי המקלט.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, מהבמה הזו צריך לומר – לא הפליטים הם אויבי תושבי שכונות הדרום, ולא תושבי שכונות הדרום הם האויבים של הפליטים.

דב חנין: לאלה ולאלה יש אויב משותף, והאויב הוא אותה ממשלה שגם מפקירה את הפליטים וגם מזניחה את שכונות הדרום במדיניות האנטי-חברתית שלה.

דב חנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אורי אורבך, ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורי אורבך, לרשותך ארבע דקות.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שמעתי את דבריו של חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה בעניין הסטודנט הערבי שבודקים אותו בדיקה יתירה בכניסה לנתב"ג, והלב יוצא, באמת, לאזרח ישראלי שלא חטא ולא פשע, ושמכל האוטובוס מורידים אותו ולו לא נותנים להיכנס את כל הסיבוב – או בעבר זה היה, לפחות, כך; אני לא יודע מה היום.

אורי אורבך: ואוטומטית הדברים אומרים וצועקים: גזענות, גזענות.

אורי אורבך: אבל האם זו באמת גזענות?

אורי אורבך: האם מדובר בגזענות?

אורי אורבך: האם הסטודנט הערבי הזה שנבדק בכניסה לנתב"ג, נבדק בגלל גזעו?

אורי אורבך: או הוא נבדק בגלל סיבה אחרת.

אורי אורבך: אני אגיד לך מה הנוסחה, עמיתי חבר הכנסת זחאלקה.

יעקב כץ: זחאלקה לא פה.

יעקב כץ: צרצור.

אורי אורבך: סליחה, סליחה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אברהים צרצור, השיח' אברהים צרצור.

אורי אורבך: שיח' אברהים צרצור.

אורי אורבך: אני מתנצל.

אורי אורבך: הנוסחה היא כזאת: לא כל הערבים הם טרוריסטים, אבל כל הטרוריסטים הם ערבים.

אברהים צרצור: לא בהכרח.

אורי אורבך: במדינת ישראל, בסכסוך היהודי–ערבי.

אברהים צרצור: גם יהודים יש טרוריסטים.

אברהים צרצור: יש כל כך הרבה יהודים שהם טרוריסטים.

אברהים צרצור: – – –

אורי אורבך: וכיוון שהטרוריסטים המאיימים על נמלי תעופה, על אוטובוסים, כיוון שתמיד הם היו מבני העם הערבי, למרות שרוב הערבים אזרחים תמימים וזכים – –

אברהים צרצור: – – –

אורי אורבך: – – אין לך מנוס אלא לבדוק את האנשים האלה בדיקה יתירה, גם את החפים מפשע.

שלמה מולה: יגאל עמיר לא יהודי?

אילן גילאון: עמי פופר זה – – –?

אורי אורבך: יגאל עמיר הוא טרוריסט, ורוצח, ומנוול.

שלמה מולה: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מולה, זה על חשבון חבר הכנסת אורי אורבך.

יצחק וקנין: נא לא להפריע.

אורי אורבך: רק אין טרוריסטים – – –

שלמה מולה: – – –

אורי אורבך: אתה מקשיב גם למה שאני אומר, או שאתה – – –?

שלמה מולה: – – –

אילן גילאון: – – –

אורי אורבך: ברור שיש רוצחים יהודים וטרוריסטים יהודים.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: רבותי, רבותי.

יצחק וקנין: רבותי, אתם מפריעים לדובר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורבך, אני מציע – – –

יעקב כץ: – – – לספור אותם על יד אחת.

יעקב כץ: אבל, חבר הכנסת מולה – תגיד שם של טרוריסט ערבי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת כץ.

אורי אורבך: ההבדל הוא שהטרוריסטים היהודים זוכים לגינוי ולשאט נפש מוצדקים מקרב כל האוכלוסייה היהודית, או 99.9%, ואילו הטרוריסטים הערבים הם גיבורי התרבות של האומה הפלסטינית.

אורי אורבך: קוראים על שמם כיכרות.

אורי אורבך: קוראים על שמם רחובות.

אורי אורבך: הם לוחמי החופש, בעיניהם שלהם.

אורי אורבך: זה ההבדל.

אורי אורבך: הטרוריסטים היהודים נרדפים, בצדק, על-ידי המדינה היהודית.

אורי אורבך: ואילו הטרוריסטים הערבים, רוצים לשחרר אותם מבתי-הכלא, בגלל שהם הגיבורים של האומה הערבית.

אורי אורבך: ולכן, אני אינני טוען שאין תופעות של גזענות בחברה הישראלית, אבל לא כל מה שאתם קוראים לו גזענות הוא גזענות.

אורי אורבך: גם, אגב, ביחסים בין יהודים, בין דתיים לחילונים, לא כל איבה לחרדים או איבה או משטמה לחילונים שיש בין דתיים לחילונים, זו גזענות.

אורי אורבך: יש פוביה.

אורי אורבך: יש פחדים.

אורי אורבך: אנשים רוצים לחיות עם אנשים כמותם; לפעמים בצדק ולפעמים שלא בצדק.

אורי אורבך: לפעמים בצדק, אבל נוקטים צעדים שאינם צודקים כדי להשיג את זה.

אורי אורבך: והשימוש אצלנו במלה "גזענות" הפך להיות איזה מטבע עובר לסוחר, שעל כל דבר של מה בכך קוראים: "גזענות, גזענות".

אורי אורבך: אני אסיים במשפט אחד, שאיננו קשור לגזענות.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

אורי אורבך: הוא קשור לסתימת פיות, שבאה מהכיוון של אלה שצועקים: "גזענות".

אורי אורבך: יש זמר פופולרי בשם אריאל זילבר, שדעותיו אינן דעותי – –

יצחק וקנין: אם אפשר לסיים.

אורי אורבך: ואני שומע את מזכ"ל "שלום עכשיו" פונה ל"קול ישראל" במכתב, שלא יזמינו את הזמר אריאל זילבר לדבר על יצירתו בערוץ-88, בערוץ מוזיקה, בשל דעותיו.

אורי אורבך: מכתב ל"קול ישראל".

אורי אורבך: ופרופסור, אתמול, ב"קול ישראל" – –

יצחק וקנין: תודה, חבר הכנסת אורבך.

יצחק וקנין: קיבלת – – –

אורי אורבך: – – מגדף בפומבי – – –

יעקב כץ: פרופסור אגסי.

אורי אורבך: פרופסור לפילוסופיה – – –

יצחק וקנין: רבותי, זמנו תם.

אורי אורבך: אני מסיים, ממש.

יצחק וקנין: בסדר.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

אורי אורבך: מגדף בפומבי רב, במלים גסות ובוטות, וזה עובר כאילו לא אמר דבר.

אורי אורבך: הטלת האימה על אנשים מלהגיד את דברם, גם על רבנים, וחוסר היכולת להקשיב לדעות שאינן מקובלות, זוהי נחלתם, בעיקר, של אנשים שקוראים לעצמם נאורים וקשובים, ואינם אלא משתמשים במלים "גזענות" ו"הסתה" כדי להסתיר את חוסר הסובלנות שלהם וחוסר היכולת שלהם לשמוע דעות של אחרים.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי אורבך.

יצחק וקנין: יעלה אחרון הדוברים, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

יעקב כץ: יושב-ראש ועדת הכלכלה לשעבר.

יצחק וקנין: סגן יושב-ראש הכנסת.

יצחק וקנין: לרשותך ארבע דקות.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אורח שיגיע לכאן, שאינו מכיר את מדינת ישראל, וישמע את חברי קדימה – גם באולם הזה, גם באמצעי התקשורת – עלול לחשוב שממשלתם השאירה לא מדינה, אלא גן-עדן.

אופיר אקוניס: גן-עדן.

אופיר אקוניס: יחשוב שהכול היה מושלם, פסטורלי, שהשלום עמד בפתח – אולי עמד ב"פתח", אבל לא בפתח – שאו-טו-טו הוא פורץ, שהכלכלה פרחה והפערים החברתיים הצטמצמו במהירות.

אופיר אקוניס: האבטלה ירדה, הכול היה נפלא, חברת הכנסת אדטו, בזמנה של ממשלת קדימה.

אופיר אקוניס: לא היו בעיות.

אופיר אקוניס: המדינה צהלה.

אופיר אקוניס: שמענו היום – – –

רונית תירוש: – – –

אופיר אקוניס: לא, חברת הכנסת תירוש.

אופיר אקוניס: אני פותח בבוקר את תוכניות הרדיו, ואני שומע את הגברת לבני מעזה, היום, אצל מר ברקאי – ואת השר בר-און בתוכנית אחרת – מדברים, מטיפים מוסר, כאילו שלוש השנים שבהן שניהם היו בממשלה – גם אתה, חבר הכנסת בר-און, שר בכיר מאוד, אולי מספר שתיים או שלוש, שר האוצר – כאילו הכול אצלכם היה נפלא, וכל תחלואות המדינה נפלו על מדינת ישראל כאשר הממשלה הזאת החלה בכהונתה.

רוני בר-און: עוד פעם מתקשים בהבנת הנשמע.

אופיר אקוניס: טוב, טוב.

אופיר אקוניס: אני שמעתי – – –

יצחק וקנין: רבותי, אל תפריעו לדובר.

קריאות: – – –

רוני בר-און: – – –

אופיר אקוניס: אה.

אופיר אקוניס: על איזה תיקון טעות אני מודה לך?

אופיר אקוניס: אומר חבר הכנסת בר-און שעל התקלות שלהם הוא גם דיבר.

אופיר אקוניס: טוב.

אופיר אקוניס: הרי אדוני, חבר הכנסת בר-און, אם היית – – –

רוני בר-און: – – –

אופיר אקוניס: נכון.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: אם היית מדבר על התקלות שלכם, עד עכשיו היית צריך להתראיין.

אופיר אקוניס: לא רק בצהריים, אלא גם בערב.

שלמה מולה: – – –

רוני בר-און: בשביל זה גירשתם אותנו, ובגלל זה אנחנו רוצים לגרש אתכם.

יצחק וקנין: רבותי, רבותי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת בר-און.

אופיר אקוניס: הרי, חבר הכנסת בר-און, אם היה כל כך טוב בשלוש השנים שלכם, אז איך בכל זאת היה כל כך רע?

אופיר אקוניס: איך בכל זאת המציאות היתה כל כך רעה?

שלמה מולה: זה נפלא עכשיו אצלכם.

שלמה מולה: מה ליברמן אומר על ראש הממשלה?

אופיר אקוניס: אני מוכרח להגיד לחבר הכנסת מולה: אתה מעליב חברים.

שלמה מולה: אני מעליב חברים?

אופיר אקוניס: אני אומר לך מדוע.

שלמה מולה: ליברמן מעליב את ראש הממשלה – – –

אופיר אקוניס: אני יכול להשיב לך, בבקשה?

יצחק וקנין: חבר הכנסת מולה.

אופיר אקוניס: השר ליברמן, כאשר ממשלת אולמרט עמדה על סף נפילה, בחודש אוקטובר 2006, התייצב – הציל את ממשלת אולמרט.

אופיר אקוניס: אתה מטיף לו מוסר?

שלמה מולה: – – –

אופיר אקוניס: אתה מטיף לו מוסר?

אופיר אקוניס: היה שר – הנה, שר התיירות של אולמרט יושב פה – – –

שלמה מולה: הוא לא אמר אז שום דבר ממה שהוא אומר עכשיו.

אופיר אקוניס: תודה רבה, אדוני, השר לביטחון פנים.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: שמעת?

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מולה?

אופיר אקוניס: אל תעליב את השר ליברמן, ולא את – ואני אגיד לך עוד משהו – – –

שלמה מולה: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מולה, הערת הערה – זה לא דו-שיח בינך לבינו.

אופיר אקוניס: אתה גם מעליב את כל מפלגת ש"ס, שהיתה מפלגה נאמנה, שותפה נאמנה – הנה, יושב כאן סגן היושב-ראש, חבר הכנסת וקנין.

אופיר אקוניס: לא כמו מר ליברמן, שהיה חלק מן הזמן שותף לממשלת קדימה, ש"ס היתה שותפה – הנה שר התקשורת מטעם ש"ס בממשלת אולמרט, השר אטיאס – אגב, הוא עשה רפורמה חשובה בזמנו, הוא אפשר את ניוד המספרים.

אופיר אקוניס: דבר חשוב.

אופיר אקוניס: אנחנו משלימים עכשיו את הרפורמות שלו.

אופיר אקוניס: אז תפסיק להעליב, ותן לי להגיד לך משהו: אל תירק לבאר – – –

קריאות: – – –

רונית תירוש: – – –

יצחק וקנין: רבותי.

אופיר אקוניס: אל תירק לבאר שממנה שתית – אתה ושרת החוץ, הגברת לבני.

אופיר אקוניס: אפרופו, אני מוכרח להגיד, אפרופו יחסים, אדוני היושב-ראש, בין ראש ממשלה לשר חוץ או לשרת חוץ במדינת ישראל.

אופיר אקוניס: אחרי הפרסום של דוח-וינוגרד קיימה שרת החוץ – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת – – – חבר הכנסת אופיר אקוניס – – –

אורית זוארץ: אני מדברת על מה שעשיתם – – –

רוני בר-און: איך בחור מוכשר כמוך נופל למלכודת הזו?

אופיר אקוניס: – – מסיבת עיתונאים דרמטית, כל העיתונות התייצבה, חברת הכנסת זוארץ, והיא קראה לראש הממשלה להתפטר.

יצחק וקנין: רבותי, לא להפריע לדובר, הוא תיכף מסיים.

אופיר אקוניס: ולמרות שהיא קראה לו להתפטר, נשארה בממשלתו.

אופיר אקוניס: זה דפוס, חברת הכנסת זוארץ, שקשה מאוד לשבור, קשה מאוד להדביק אותו, זה הרי דבר שלא היה בתולדות האומה.

אופיר אקוניס: הנה הגברת לבני פה, עם יועצה המוכשר, באמת האיש מוכשר, מר מסינג, והוא בוודאי זיכרונו מצוין והוא גם עבד אתה באותה תקופה.

אופיר אקוניס: אני אומר לכם שהצביעות, הצביעות של קדימה שוברת שיאים.

אופיר אקוניס: השכחה שלכם, חבר הכנסת שי, אתם שוכחים כל כך מהר מה היה בתקופתכם.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אופיר, משפט אחרון, כי השר בני בגין ביקש לסכם את הדיון בהצעות האי-אמון.

אופיר אקוניס: השר בגין מבקש ובוודאי נאפשר לו לסכם את הדיון.

אופיר אקוניס: אדוני, אני רוצה לסיים עם דבר מרתק, באמת מרתק, שקראתי בסוף השבוע באחד מן העיתונים.

אופיר אקוניס: אגב, לא עיתון שמזוהה עם הימין, עיתון לאנשים חושבים.

אופיר אקוניס: הפרשן הפוליטי, אדוני היושב-ראש, שהוא אדם מוערך מאוד בבית הזה מקצה אל קצה כותב שקדימה, הוא מצטט – או, השר שטרית, חבר הכנסת שטרית הגיע – – –

רוני בר-און: די, די...

אופיר אקוניס: מה די, חבר הכנסת בר-און?

אופיר אקוניס: אני לא אמרתי את זה.

אופיר אקוניס: השר לשעבר שטרית – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אופיר אקוניס, אבקש משפט אחרון.

יצחק וקנין: רבותי, לא להפריע לדובר, משפט אחרון.

אופיר אקוניס: נדמה לי, אדוני, חברי חברי הכנסת, שהשר שטרית – שלום לך, השר אדלשטיין, וברוך בואך, החמצת את האמירה.

אופיר אקוניס: השר שטרית הודיע, השר לשעבר, שקדימה – חבר הכנסת שטרית, סליחה – קדימה היא המפלגה המושחתת ביותר בישראל.

אופיר אקוניס: לא אני אמרתי את זה – – –

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה, חבר הכנסת אופיר אקוניס – – –

אופיר אקוניס: נדמה לי שכולם כאן יחתמו על האמירה הזו, גם קדימה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אופיר אקוניס.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון בהצעות האי-אמון השר יולי אדלשטיין.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני השר הנכבד.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, עמיתי השרים, אני חושב שאנחנו נמצאים במחזה מוזר.

יולי יואל אדלשטיין: צמצום הפערים והמאבק בעוני – זה בוודאי נושא חשוב לכל ממשלה בכל מדינה, ובוודאי נושא חשוב לממשלה הנוכחית במדינתנו.

יולי יואל אדלשטיין: יחד עם זה, לא כל כך ברור לי איך מסתדר העניין שפחות או יותר מסכימים עליו כולם, מסכימים שבמדינת ישראל, בשונה ממדינות רבות, מדינות מפותחות, מדינות חזקות – אדוני היושב-ראש, יש תלונות רבות באופוזיציה שלא שומעים אותי.

ראובן ריבלין: נא להגביר רמקול.

ראובן ריבלין: רבותי הסדרנים, נא לראות מה קורה אצל השר.

ראובן ריבלין: שומעים?

ראובן ריבלין: לא שומעים אותך?

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שעכשיו כן.

ראובן ריבלין: נא להגביר רמקול.

יולי יואל אדלשטיין: המאבק בעוני במדינה כלשהי, וכלכלה כלשהי, צריך להיות מבוסס על הכנסות, על איזשהו "פרוספריטי" כלכלי במדינה, אחרת לא כל כך ברור מאיפה אפשר בכלל להוציא כספים, להוציא תקציבים על מנת להיאבק בעוני, להיאבק במובן של יצירת מקומות תעסוקה, להיאבק במובן של – – –

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני וחברי חבר הכנסת בר-און, שר האוצר לשעבר, ברור שהכנסות המדינה באות לרוב מן המסים, וברור שבמצב של משבר, ההכנסות מן המסים בדרך כלל לא מי יודע מה.

יולי יואל אדלשטיין: חלק.

יולי יואל אדלשטיין: ברור שזאת לא יכולה להיות הסיבה היחידה למשבר, וזה גם לא הפתרון, אבל ברגע שהכלכלה במצב משברי, אז מטבע הדברים גם ניסיון לגבות יותר מסים, אנחנו יודעים למה הוא מוביל.

יולי יואל אדלשטיין: ברגע שהכלכלה משגשגת אז גם מתפנים תקציבים לנושאים חברתיים, לחינוך, לרווחה, למאבק בעוני, במובן של יצירת עוד מקומות תעסוקה, עוד קורסים, עוד לימודים, סבסודים למיניהם לתעסוקה וכן הלאה וכן הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: אז לא כל כך ברור לי אם אנחנו מצד אחד, וזה פחות או יותר – – –

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, השרים הנכבדים, יתפסו כולם את מקומותיהם, כי ברגע שכבוד השר יסיים את דבריו החשובים אנחנו עוברים להצבעות, עוד הלילה ארוך לפנינו, רצינו ב-18:00 להתחיל לדון בדיוני התקציב.

יולי יואל אדלשטיין: לכן לא ברור לי, אדוני היושב-ראש, איך יוכל להיות מצב שדווקא מכל העולם אנחנו מקבלים מחמאות על היכולת שלנו להתגבר על המשבר, לצאת מן המשבר או אפילו פחות להיקלע למשבר מחלק מכלכלות גדולות, ומצד שני אנחנו שומעים שהממשלה לא עושה שום דבר על מנת להיאבק בעוני, על מנת להשקיע בשכבות החלשות.

יולי יואל אדלשטיין: לדעתי הממשלה עשתה צעד חשוב ביותר בכך שייצבה את כלכלת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו תוך מספר ימים נהיה עם תקציב דו-שנתי, גם כן מהלך לא פחות חשוב ליציבות, ואני סמוך ובטוח וכפי שאני יודע, ובינינו, כל חברי הכנסת – – –

ראובן ריבלין: בעזרת השם, בעזרת השם יהיה לנו תקציב.

יולי יואל אדלשטיין: בעזרת השם יתברך, כמו כל דבר בעזרת השם, אני אסיים עוד שנייה את דברי, גם זה בעזרת השם, אנחנו יודעים עד כמה הכול שברירי בעולם הזה.

יולי יואל אדלשטיין: יחד עם זה, אני חושב, אדוני היושב-ראש, שברור לכולנו, כל מי שהתעניין קצת במה כתוב בספר התקציב, שבין היתר, גם כן בעזרת השם, נצליח כממשלה וכקואליציה לצמצם פערים, להתגבר על העוני – – –

יואל חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לחבר הכנסת יואל חסון על מתן האישור לעבור להצבעה, הבנתי שה"תודה רבה" מתייחסת לנקודה הזו.

ראובן ריבלין: אסכם, "ישועת ה' כהרף עין".

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי השרים, רבותי השרים נא לשבת, אני לא אזמין כל שר באופן נפרד.

ראובן ריבלין: ובכן, אנחנו עוברים להצבעות על הצעות האי-אמון שהוגשו.

ראובן ריבלין: הצעת האי-אמון הראשונה, מטעם סיעת קדימה, שנושאה: כישלון ממשלת נתניהו בצמצום הפערים בין השכבות בחברה הישראלית ואוזלת ידה בכל הקשור למלחמה בעוני, כפי שנוסח כך וכפי שהוסבר על-ידי חבר הכנסת שלמה מולה – רבותי חברי הכנסת, רבותי השרים, מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 32 נגד – 58 נמנעים – אין הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: ובכן, בעד – 32, נגד – 58, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של קדימה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצעת אי-אמון מטעם סיעות מרצ, חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד בנושא: התפשטות גילויי גזענות בחברה הישראלית, כפי שנוסחה וכפי שהוסברה על-ידי חבר הכנסת אילן גילאון מסיעת מרצ.

ראובן ריבלין: רבותי, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד, מי נגד, מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות מרצ–חד"ש–רע"ם-תע"ל–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 27 נגד – 63 נמנעים – 1 הצעת סיעות מרצ–חד"ש–רע"ם-תע"ל–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 27 בעד, 63 נגד, אחד נמנע.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בדיון על הצווים.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת המעוניינים להשתתף בהצבעה, אני מציע לא לזוז מהכיסאות.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – החלטת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר תיקון טעות בחוק אוויר נקי, התשס"ח–2008.

ירדנה מלר-הורוביץ: לוח תיקונים להצעת התקציב לשנים 2011 ו-2012.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת הכספים לגבי צו הבלו על דלק (הטלת בלו) (תיקון והוראת שעה מס' 2), התשע"א–2010; החלטת ועדת הכספים לגבי צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 5 והוראת שעה), התשע"א–2010.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים עכשיו להצבעה.

ראובן ריבלין: רבותי, הצו הבא הוא צו מס ערך מוסף.

ראובן ריבלין: יציג את הצו יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

ראובן ריבלין: בבקשה.

שלמה מולה: – – –

יואל חסון: איך עובדים על הציבור, חבר הכנסת גפני – – –

ראובן ריבלין: ברגע שיושב-ראש ועדת הכספים מתחיל בנאומו, השאלות נפסקות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, ברשותך, אני מבקש להביא את שני הצווים יחד ולהצביע בנפרד, אם אתה מסכים.

ראובן ריבלין: האם אפשר להביא את שני הצווים יחד?

ראובן ריבלין: אתה יכול להציג את שני הצווים יחד.

משה גפני: אני פשוט מתבייש להביא כל אחד בנפרד.

אלי אפללו: גפני, אתה שלם עם מה שאתה מביא?

משה גפני: לא.

משה גפני: אני מתבייש להביא, אז – יחד.

משה גפני: עוד נדבר על זה בהמשך.

משה גפני: אדוני היושב-ראש – – –

יואל חסון: אדוני הבטיח להוריד מסים – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון וחבר הכנסת מולה, מכסת קריאות הביניים שלכם נסתיימה לפרק זה.

ראובן ריבלין: לפרק זה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בצו מס ערך מוסף (שיעור המס על עסקה ועל ייבוא טובין) (הוראת שעה), התשע"א–2010, המונח לפניכם, מוצע לקבוע כי שיעור מס ערך מוסף בשנים 2011 ו-2012 יהיה 16%.

משה גפני: כזכור, בשנת 2009, לאחר התייעצות עם ועדת הכספים, אישרה מליאת הכנסת את העלאת שיעור המע"מ מ-15.5% ל-16.5% כהוראת שעה לתקופה שמיולי 2009 ועד דצמבר 2010.

משה גפני: בסוף שנת 2009 ביקשה הממשלה להפחית את שיעור המע"מ ב-0.5% ולקבוע כי המע"מ בשנת 2010 יהיה בשיעור 16%.

משה גפני: בתחילת שנת 2011 היה שיעור המע"מ אמור לחזור ולעמוד על 15.5%, אולם כעת מבקשת הממשלה, לאחר שהתייעצה עם ועדת הכספים, לקבוע כי השיעור ימשיך להיות 16%.

משה גפני: הוועדה לא היתה אמורה להצביע, והיא אומנם לא הצביעה.

משה גפני: לכן גם אין המלצה של ועדת הכספים איך להצביע, אתם יכולים להצביע נגד.

ראובן ריבלין: קודם שנבין – – –

אורית זוארץ: אתם – – –

יואל חסון: איך אתה מצביע?

משה גפני: אני מצביע בעד.

משה גפני: נגד מצפוני.

אורית זוארץ: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גפני, אנחנו לא צריכים וידויים.

ראובן ריבלין: אדוני יציג את הדברים.

משה גפני: זה לא וידויים.

משה גפני: לפי הוראות חוק מסי מכס ובלו – אדוני היושב-ראש, כשהם היו בקואליציה והם היו בממשלה הם לא נהגו אחרת.

משה גפני: אותו דבר.

אורית זוארץ: הורידו מסים.

משה גפני: לא נהגתם אחרת.

משה גפני: אותו הדבר.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

ראובן ריבלין: אין לי ברירה, אתה לא עוצר.

משה גפני: לפי הוראות חוק מסי מכס ובלו החלות על צו המע"מ בשינויים, למליאת הכנסת יש סמכות לאשר או לבטל את הצו האמור – אני מדבר על הצו השני, אדוני יושב-ראש הכנסת.

ראובן ריבלין: עד כאן הצו הראשון.

ראובן ריבלין: עכשיו הצו השני.

אורית זוארץ: כמה מכות יש?

נחמן שי: היא צודקת, הם משגעים את הציבור בארץ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, צפיתי בניהול ישיבה על-ידיו, התפעלתי ממנו ואני מזדרז לקרוא לסדר.

ראובן ריבלין: בבקשה.

משה גפני: בהתאמה מובא גם צו מס ערך מוסף (שיעור המס על מלכ"רים ומוסדות כספיים) (הוראת שעה), התשע"א–2010, אשר קובע העלאה של שיעור מס השכר והרווח על מוסד כספי ל-16.5%.

משה גפני: גם צו זה הינו הוראת שעה לתקופה האמורה.

משה גפני: יצוין כי צו זה חל על מוסדות כספיים בלבד, ולא על מוסדות ללא כוונת רווח, שלגביהם, מאז יולי 2006, שיעור מס השכר הוא 7.5%, על-פי חוק מע"מ.

משה גפני: צו זה טעון אישור של מליאת הכנסת.

משה גפני: זה לא חל על מלכ"רים.

משה גפני: ביום ו' בטבת התשע"א, 13 בדצמבר 2010, קיימה ועדת הכספים של הכנסת דיון בעניין הצו המעלה את שיעור המע"מ, אשר לגביו, על-פי החוק, קיימת חובת היוועצות של שר האוצר בוועדת הכספים.

משה גפני: על-פי הנוהג ועדת הכספים היא זו שמביאה בפני מליאת הכנסת, על דרך של הצעת החלטה, את הצווים האמורים.

משה גפני: אנחנו לא ממליצים למליאת הכנסת מה לעשות, אנחנו גם לא מאשרים או דוחים את ההחלטה.

ראובן ריבלין: אתם משאירים לשיקול דעת המליאה.

משה גפני: – – – לשיקול דעתה של מליאת הכנסת.

משה גפני: התקנון גם לא מאפשר לנו להצביע על זה, רק מתייעצים אתנו ומקיימים דיון, וזה מה שעשינו.

משה גפני: שני הצווים האמורים טעונים אישור של הכנסת.

משה גפני: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

שלמה מולה: למה הסכמת?

שלמה מולה: למה הסכמת?

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת – חבר הכנסת מולה, הוא כבר סיים את דבריו עכשיו.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, הדבר היה על סדר-יומה של הכנסת, ואיש לא ביקש את רשות הדיבור.

ראובן ריבלין: נסגר.

ראובן ריבלין: לכן, אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת יביעו את עמדתם בצורת הצבעה.

ראובן ריבלין: תלמד את התקנון אז תדע הרבה.

ראובן ריבלין: תבקש מחיים אורון, הוא ילמד אותך.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו לא נצביע על שני הצווים יחד אלא על כל צו בנפרד.

ראובן ריבלין: לכן אנחנו עוברים לצו מס ערך מוסף (שיעור המס על עסקה ועל יבוא טובין) (הוראת שעה), התשע"א–2010.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

אורית זוארץ: בעד אזרחי מדינת ישראל.

אורית זוארץ: הצבעה מס' 3 בעד ההחלטה – 56 נגד – 30 נמנעים – אין החלטת ועדת הכספים בדבר אישור ההוראות בצו מס ערך מוסף (שיעור המס על עסקה ועל יבוא טובין) (הוראת שעה), התשע"א–2010, נתקבלה.

ראובן ריבלין: 56 בעד, 30 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שצו מס ערך מוסף (שיעור המס על עסקה ועל יבוא טובין) (הוראת שעה), התשע"א–2010, עבר ואושר על-ידי מליאת הכנסת.

קריאות: – – –

אורית זוארץ: בושה לכנסת.

ראובן ריבלין: אושר על-ידי מליאת הכנסת.

ראובן ריבלין: נא להפסיק עכשיו, כי אנחנו בהצבעה.

ראובן ריבלין: הצו השני הוא צו מס ערך מוסף (שיעור המס על מלכ"רים ומוסדות כספיים) (הוראת שעה), התשע"א–2010.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: לא להפריע באמצע ההצבעה.

ראובן ריבלין: אחרי ההצבעה תאמר מה שאתה רוצה.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון, אתה לא מבין?

ראובן ריבלין: בזמן ההצבעה לא מפריעים.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד ההחלטה – 54 נגד – 30 נמנעים – אין החלטת ועדת הכספים בדבר אישור הוראות בצו מס ערך מוסף (שיעור המס על מלכ"רים ומוסדות כספיים) (הוראת שעה), התשע"א–2010, נתקבלה.

ראובן ריבלין: 54 בעד, 30 נגד ואין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שצו מס ערך מוסף (שיעור המס על מלכ"רים ומוסדות כספיים) (הוראת שעה), התשע"א–2010, עבר ואושר על-ידי מליאת הכנסת ברוב של 54 נגד 30 ואין נמנעים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

): אדוני היושב-ראש, השרים, חברות וחברי הכנסת, אדוני יושב-ראש הוועדה לשעבר, אתה יודע שזה בהתאם לסדרי כל דיון.

): הכנסת החליטה בישיבתה ביום שני ו' בטבת התשע"א, 13 בדצמבר 2010, להעביר לוועדת הכספים את הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) (תיקון מס' 5), התשע"א–2010 (מ/548).

): יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות ביקש להעביר את ההצעה הנ"ל לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות בנימוק שנושא הצעת החוק הוא מתחום עניינה של ועדה זו.

): יושב-ראש ועדת הכספים נתן את הסכמתו להעברת הצעת החוק לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

): ועדת הכנסת ממליצה, על כן, לכנסת לשנות את החלטתה ולהעביר את ההצעה האמורה מוועדת הכספים לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

): אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

): תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: כל המבקש להצביע בעד הודעת ועדת הכנסת וכל המבקש להתנגד או להימנע ישב במקומו.

ראובן ריבלין: אני מחכה שיושב-ראש הוועדה יחזור למקומו.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: ההצבעה היא – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 5 בעד הצעת ועדת הכנסת – 52 נגד – 9 נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת להעביר את הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) (תיקון מס' 5), התשע"א–2010, מוועדת הכספים לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

ראובן ריבלין: 52 בעד, תשעה נגד, נמנעים – אין.

ראובן ריבלין: אני קובע שהמליאה אישרה את הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: הצעת התקציב לשנות הכספים 2011 ו-2012;

ראובן ריבלין: [מס' מ/541; "דברי הכנסת", חוב' ג', עמ' 12842; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים לדיון משולב בתקציב ובחוק ההסדרים הידוע כחוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011–2012.

ראובן ריבלין: אני מבקש מחבר הכנסת הנכבד, ממלא-מקום יושב-ראש הכנסת יצחק וקנין, לעלות ולנהל את הישיבה, כי יש לי צרידות מעטה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את ראשון הדוברים, יושב-ראש ועדת הכספים, להציג.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, דווקא עכשיו אני הולך לדבר בעד – כן, על חוק ההסדרים אני הולך לדבר בעד.

משה גפני: אני חושב שזה חוק ההסדרים הקצר ביותר מאז שאני מכיר.

רוברט טיבייב: – – –

משה גפני: אתם מכירים, הייתם בדיונים, אתם יודעים מה שהיה.

רוני בר-און: – – – של חיים כץ.

משה גפני: אני לא יודע, חיים כץ, אני נותן לו תמיד קרדיט, אבל אנחנו מדברים על חוק הסדרים שגם יש בו הרבה דברים טובים, הרבה דברים טובים שגם האופוזיציה הצביעה בעדם.

משה גפני: להיפך, היה בחוק עידוד השקעות הון, שזה בכלל התחלק אחרת – האופוזיציה היתה בעד, הקואליציה היתה נגד – על סעיפים מסוימים.

רוברט טיבייב: – – – בחוק – – –

משה גפני: אני מתכבד להביא בפניכם – – –

שלמה מולה: – – –

יצחק וקנין: רבותי, חבר הכנסת מולה, אתם אפילו לא מאפשרים לו לדבר חמש שניות בלי הפרעה.

אלי אפללו: – – – צריך להודות.

יצחק וקנין: לך אני מרשה להפריע, אפללו.

משה גפני: אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק התקציב השנתי, אשר מתייחסת השנה לתקציב לשנתיים – שנת 2011 ושנת 2012.

משה גפני: אני במקביל מביא גם את חוק המדיניות הכלכלית, על תשעה פרקים שהועברו על-ידי ועדת הכנסת לוועדת הכספים.

משה גפני: הוועדה קיימה דיונים ארוכים ורציניים בפרקים הללו: מאז שהועברה אלינו הצעת החוק הוועדה עבדה לפי סדר-יום מראשון עד חמישי.

משה גפני: עקב כך ערכנו שינויים מפליגים בנוסח הצעת החוק שאני מביא בפניכם.

משה גפני: בנוסח שבפני

משה גפני: כם לא נכללים 14 נושאים מהנושאים שהועברו אלינו: חמישה נושאים שהיו הטבות מובהקות והיתה לגביהם הסכמה – פיצלנו מהנוסח והבאנו בחקיקה נפרדת למליאה.

משה גפני: חמישה נושאים נוספים פיצלנו מההצעה באישור המליאה ובכוונתנו להמשיך ולדון בהם, והם: צמצום הפטור ממס על מלגות, צמצום הפטור מארנונה על נכס הרוס, העברת מידע מרשות המסים לתמ"ת, ייעול הליכי הרישום – business doing – והסדר כובל למשווקים החקלאיים.

משה גפני: ארבעה נושאים נוספים השמטנו מהצעת החוק המקורית והם לא מובאים בפניכם, כפי שאפרט בהמשך: דחיית עדכון קצבאות הילדים, העברת מידע לרשויות המקומיות, אישור – עיתונאי חוץ ואישור תושבות להטבת מס.

משה גפני: גם בנושאים שנותרו בהצעת החוק ערכה הוועדה שינויים רבים, ואסקור אותם לפי סדר הפרקים שנדונו על-ידינו, אני אשתדל לעשות זאת בקצרה.

משה גפני: בפרק הביטוח הלאומי – הארכת הוראת השעה בעניין מימון הגירעון בענף הביטוח – הממשלה ביקשה במה שאושר במליאת הכנסת – התבקש להאריך את זה עד 31 בדצמבר 2016.

משה גפני: אנחנו סברנו שזה זמן ארוך מדי, ולמעשה מה שמובא בפניכם זה הארכה עד 31 בדצמבר 2014 בלבד.

משה גפני: אותו הדבר בסעיף של אישור הקטנת הקצבות אוצר המדינה למוסד לביטוח לאומי.

משה גפני: כפי שאמרתי, החלטנו לדחות את הבקשה של הממשלה על עדכון קצבאות הילדים – דחייה שלהן, וזה נשאר במתכונת החוקית הרגילה.

משה גפני: בפרק הבריאות פיצלנו את ההתחשבנות עם בתי-החולים, כבר הבאתי את זה למליאת הכנסת, ומליאת הכנסת הצביעה פה-אחד, כולל האופוזיציה, על הסעיף הזה – הוא כבר לא מופיע, הוא פרק גדול מאוד והוא לא מובא בחוק ההסדרים.

משה גפני: פרק המחקר והפיתוח – בפרק זה קבועות הקלות ביחס להעברת ידע והקלות לגבי מקרים של שיתוף פעולה בין-לאומי במו"פ.

משה גפני: במקור הציעה הממשלה נוסחה לחישוב השבת סכום המענקים במקרה של העברת ידע מחוץ לישראל.

משה גפני: הצעת חוק זו נכללה גם בהצעת חוק הפרטית של חבר הכנסת אילטוב.

משה גפני: במהלך הדיונים שינינו את הצעת הממשלה, מיזגנו באישור ועדת הכנסת את הצעת החוק הפרטית של חבר הכנסת אילטוב וקבענו שהתקרה להשבת המענקים תיקבע על-ידי שר התמ"ת ושר האוצר באישור ועדת הכספים.

משה גפני: נוסף על כך קבענו שהוראות הפרק הזה ייכנסו לתוקף רק לאחר שייקבעו התקנות הללו.

משה גפני: פרק תעשייה עתירת ידע – כדי לקצר אני אדלג.

משה גפני: מדובר גם על שינויים שעשינו בפרק הזה, הוא פרק טוב, הוא פרק שצריך לאשר אותו.

משה גפני: צר לי שהוא כן נכלל בחוק ההסדרים, מכיוון שאם לא, האופוזיציה אין לי ספק היתה מצביעה בעד.

משה גפני: פרק הרשויות המקומיות – האחד – העברת מידע מרשות המסים לרשויות המקומיות; ביטלנו את הסעיף הזה, אנחנו חושבים שזה לא צריך להיות בחוק, זה דבר שיכול לפגוע פגיעה מאוד קשה בחופש הפרטיות של כל אזרח במדינת ישראל, על כל פנים בוודאי בשכבות החלשות, שנדרשות להנחות ברשויות המקומיות.

משה גפני: גם לגבי הצעת הממשלה שעל הרשות המקומית לתת אישור תושבות לתושב רק אם שילם ארנונה ורק אז הוא יהיה זכאי להטבה במס – הוועדה סברה שאין מקום לקשור בין תשלום מסים לשלטון המרכזי לבין תשלומי ארנונה בשלטון המקומי, ולכן השמטנו את הסעיף הזה.

משה גפני: הגבלת הפטור מארנונה על נכס הרוס – גם בעקבות השרפה ביערות הכרמל, סברנו שזה מצריך דיון יותר ארוך, יותר מעמיק, ולכן פיצלנו את זה, באישור מליאת הכנסת, ואנחנו נמשיך לדון בזה לאחר אישור התקציב.

משה גפני: פרק המסים – פיצלנו את הפטור ממס על מלגה לסטודנט, גם זה – סברנו שזה לא יכול להיות תוך כדי הדיונים של חוק ההסדרים.

משה גפני: נדון בו באמצע ינואר, בעזרת השם.

משה גפני: יש הרבה.

משה גפני: יש הרבה – יש עידוד השקעות הון.

משה גפני: בסדר, אני מדלג.

משה גפני: יש הרבה, ואני עובר לפרק עידוד השקעות הון – פרק מצוין, שמשתלב עם הפרק של תעשייה עתירת ידע, משתלב עם הפרק של מחקר ופיתוח – אני חושב שהממשלה עשתה פה מעשה מאוד חשוב, מאוד רציני.

משה גפני: אני מאוד תמכתי בזה.

משה גפני: הוועדה בסופו של דבר גם תמכה בזה.

משה גפני: פרק זה הוצע על-ידי הממשלה, לאחר שוועדה בין-משרדית בחנה את החוק הקיים לעידוד השקעות הון.

משה גפני: הפרק קובע שינוי במתן ההטבות במס ומבטל את אזור פיתוח ב', כך שלמעשה נותרת הבחנה בין אזור פיתוח א' למרכז הארץ, כשהמטרה היא לחזק את יישובי הפריפריה וליצור תשתית למקומות עבודה חדשים וקיימים.

משה גפני: במסגרת הפרק האמור בוטלו ההטבות במס שניתנו עד היום לחברות ממשלתיות בבעלות מלאה ולחברות להפקת מחצבים.

משה גפני: כל הרעיון בעידוד השקעות הון זה לעודד מפעלים שיהיו בארץ, שהמפעלים הללו – היום, בתחרות הגלובלית שקיימת בשוק הבין-לאומי, עלול להיות מצב שמפעלים שנמצאים בארץ יעתיקו את המפעל לחוץ-לארץ, ובעצם יפגעו גם בתעשייה הישראלית, גם בכלכלה הישראלית וגם בעובדים בארץ, והמטרה היא לעודד את המפעלים שיישארו בארץ.

משה גפני: ולכן, כל החוק הזה, כל הפרק הזה, נותן הטבות למפעלים כאלה שיכולים לרדת לחו"ל.

משה גפני: זה לא נותן, ודרך אגב – – –

יובל שטייניץ: – – – אלה שיכולים לעבור לארץ – – –

משה גפני: נכון, נכון.

משה גפני: זה החלק השני.

משה גפני: אבל אני קודם נמצא בארץ, ובארץ אלה שיש להם מחצבים, למשל, מי שעוסק בים-המלח – את ים-המלח, למיטב הבנתי, אי-אפשר להעביר לחוץ-לארץ, אין אפשרות כזו.

חיים כץ: שלא תופתע.

משה גפני: מה?

חיים כץ: שלא תופתע.

משה גפני: אי-אפשר להעביר, אי-אפשר.

משה גפני: ולכן – – –

חיים כץ: הירדן.

משה גפני: כן.

משה גפני: ולכן, לא שחס וחלילה פוגעים במי שעוסק בזה, להיפך.

משה גפני: מפעלים טובים, גדולים, מעסיקים אנשים בסדר גודל גדול, מעודדים גם את התעסוקה בנגב.

משה גפני: אבל כאשר הממשלה נותנת מלגות, נותנת הטבות, מטיבה במס, היא נותנת את זה למי שהיא סבורה שצריך לעודד אותו כדי שיישאר כאן.

משה גפני: ולהיפך, אדוני שר האוצר, גם לעודד מפעלים שנמצאים בחוץ-לארץ שיבואו לארץ ושזה יהיה כדאי להם; בתחרות הגלובלית שזה יהיה כדאי להם.

משה גפני: אני פשוט מדלג.

משה גפני: יש הרבה דברים, הרבה דברים טובים בחוק ההסדרים הזה.

משה גפני: אני הייתי אופוזיציה לחוק הסדרים הרבה שנים.

משה גפני: אני תומך – – –

יצחק וקנין: חוץ מחוק הפולשים.

משה גפני: רגע, תיכף נגיע.

שלי יחימוביץ': זה היה לפני שהיית יושב-ראש ועדת הכספים.

משה גפני: לא, לא, לא.

משה גפני: חברת הכנסת יחימוביץ, אני אומר לך – –

קריאה: זה היה לפני שהייתי שר.

משה גפני: – – אני נגד הצווים שאישרנו היום.

משה גפני: אני נגד.

אורי אריאל: – – –

משה גפני: רגע.

משה גפני: אני בעד חוק ההסדרים.

משה גפני: החוק הזה במהותו הוא חוק טוב.

משה גפני: את יודעת מה?

משה גפני: תעשי חשבון.

משה גפני: חלק גדול – הצבעת בעד, לפעמים בניגוד לעמדת חברי הקואליציה.

שלי יחימוביץ': רק הדברים הטובים.

משה גפני: רק הדברים הטובים – בסדר.

שלי יחימוביץ': רק חוק עידוד השקעות הון.

משה גפני: כן.

משה גפני: אבל – אוקיי.

משה גפני: לגבי תיקון חוק היטלי סחר – בנוסח שבפניכם מוצע לקבוע כי בטרם יקבל הממונה החלטה בקשר להיטל או אמצעי הגנה, הוא יעביר את החלטתו לאישור המנהל הכללי של משרד התמ"ת, או המנהל הכללי של משרד החקלאות.

משה גפני: המנהלים הכלליים ייתנו את אישורם רק לאחר שהתייעצו עם הממונה על אגף התקציבים.

משה גפני: בהקשר זה ביקשה הוועדה לתקן עיוות שנוצר בתיקון לחוק מ-2005 שנעשה על-ידי ועדת הכלכלה.

משה גפני: החזרנו את האישור של ועדת הכספים לשלב שקודם לפרסום ההיטלים, ולא לאחר מכן.

משה גפני: לעניין תיקון חוק ההגבלים העסקיים – בעניין זה הובאו בפנינו שני תיקונים.

משה גפני: האחד – תיקון בעניין גידול ושיווק של תוצרת חקלאית.

משה גפני: לגבי תיקון זה – פיצלנו, אנחנו נדון עליו בנפרד.

משה גפני: התיקון השני שהובא על-ידי הממשלה עסק בקביעת רגולציה על-ידי הממונה על ההגבלים העסקיים לגבי מובילים בים, אך הוועדה הכניסה מספר תיקונים משמעותיים לנוסח.

משה גפני: ביקשנו להבהיר שהפטור ייכנס לתוקפו רק לאחר פרסומו של פטור סוג שיקבע הממונה לגבי הסדרים תפעוליים שעניינם תובלה בין-לאומית בים.

משה גפני: בנוסף, פירטנו ככל הניתן את עקרונותיו של פטור הסוג, והוספנו הוראות שעניינן התוויית שיקול הדעת של הממונה, וזאת כדי להגביר את הוודאות בקרב השחקנים הפועלים בשוק ולקבוע עקרונות הדומים לאלו שקיימים בפטור הסוג שנקבע לפי אמנת האיחוד האירופי לעניין מובילים בים.

משה גפני: לעניין סילוק פולשים – מטרת הסעיף שהובא בפנינו היתה לאפשר למינהל מקרקעי ישראל להתמודד עם הקושי של פינוי קרקע חקלאית שהייעוד שלה שונה, וזאת על מנת להגדיל את היצע הקרקעות לבנייה.

משה גפני: הוועדה אישרה את התיקון המוצע, אך הכניסה בו איזונים ובלמים רבים.

משה גפני: ראשית, הוועדה שינתה את שם החוק מהשם הלא מתאים: סילוק פולשים, לשם חדש: פינוי קרקע.

משה גפני: שנית, הוועדה קבעה שצו לפינוי יוצא רק ביחד עם היועץ המשפטי של המינהל, ורק לאחר שאפשרו למפונה את זכות הטיעון וניתן לו זמן סביר בפנייה לערכאות.

משה גפני: שלישית, קבענו שהפינוי יתאפשר רק כאשר נעשה בקרקע שינוי ייעוד למגורים, תעשייה ומסחר.

משה גפני: רביעית – וזה העיקר – במהלך הדיונים בוועדה שלחנו את המינהל לקבוע החלטה בדבר פיצויים למפונה מהקרקע.

משה גפני: בעקבות זאת קבע המינהל את החלטה 1222 לפיצויים לחוכרים שיפונו מהקרקע שלהם בשל שינוי ייעוד.

משה גפני: ההחלטה על הפיצוי נקבעה לתקופה של שנתיים.

משה גפני: לכן קבעה הוועדה שההוראות שבפניכם שיאפשרו את הפינוי של חוכר שהחוזה שלו הסתיים, יהיו אף הן הוראת שעה לשנתיים בלבד.

משה גפני: עוד קבענו שהפינוי ייעשה רק לאחר שהוצעו פיצויים לפי החלטה תקפה.

משה גפני: שר האוצר ושר השיכון התחייבו בפני הוועדה, ובפני אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת יצחק וקנין, שלא ישנו את החלטת הפיצויים הזו במהלך השנתיים הללו.

משה גפני: כן קבענו שאת התיקון ניתן יהיה להאריך פעמיים נוספות לתקופות שאינן עולות על שנתיים, אבל רק באישור ועדת הכספים.

משה גפני: התיקון של חוק סילוק פולשים ששמו כיום לפי הצעת הוועדה הוא פינוי קרקע, היה שורה אחת בהצעה המקורית שהביאה הממשלה, והוועדה הפכה אותו להסדר מלא של שני עמודים.

משה גפני: לעניין תיקון חוק הדיור הציבורי – וזה האחרון שאני מביא, יש פה עוד הרבה, אבל אני לא אאריך יותר – חוק הדיור הציבורי נחקק בשנת 1998, ומאז נדחה יישומו שש פעמים.

משה גפני: בשנת 2008, בהתאם לסיכום שגובש בין יוזמי התיקון, חברי הכנסת לשעבר רן כהן ויורם מרציאנו, ובין נציגי הממשלה, נדחה מועד יישומו בפעם האחרונה, ונקבע ליום 1 בינואר 2011.

משה גפני: בהצעת חוק המדיניות הכלכלית בנוסחה המקורי ביקשה הממשלה לדחות את יישום החוק בחמש שנים נוספות.

משה גפני: בדיונים שקיימה ועדת הכספים, ולאחר שהוצג בפנינו הסיכום האמור, החליטה הוועדה שלא לאשר את דחיית יישומו של חוק הדיור הציבורי בחמש שנים נוספות, אלא רק בשנתיים.

משה גפני: בנוסף, הוועדה התנתה את אישור הדחייה בהתחייבות של הממונה על אגף התקציבים במשרד האוצר, מר אודי ניסן, להקצות למשרד הבינוי והשיכון סכום של 75 מיליון שקלים חדשים בכל אחת משנות הכספים 2011 ו-2012 – סכום השווה לדבריו לפי-שניים וחצי מהתקציב השנתי שמוקצה לכך כיום, שישמש לרכישת דירות עבור נכים המרותקים לכיסא גלגלים, למשפחות רב-מצוקתיות, ולנזקקים לפי כללי משרד הבינוי והשיכון.

משה גפני: התחייבות זו ניתנה לוועדה בישיבתה האחרונה בנושא.

משה גפני: מה שאני מבקש לומר – חוק ההסדרים שנכנס לוועדת הכספים לא יצא ממנה כפי שהוא נכנס.

משה גפני: חלק יצא, חלק פוצל, והחלקים שאני מביא בפניכם שונו בהסכמה, ולפעמים אפילו עם קצת לחץ, ובסופו של דבר חוק ההסדרים שמובא לפניכם הוא חוק הסדרים טוב.

משה גפני: לגבי התקציב, שאני מביא אותו יחד עם חוק ההסדרים – אדוני היושב-ראש, אני לא אהבתי את מה שעשו לנו עם הכבאות.

משה גפני: לא אהבתי את זה.

משה גפני: אני ישבתי עם שר האוצר לפני ההצבעה על התקציב, וישבתי הרבה קודם גם עם פקידי האוצר, ודובר על כך שבחודש ינואר הממשלה תביא תוספת לתקציב, וידענו על כמה.

משה גפני: אבל ביקשתי שהממונה על התקציבים יבוא לוועדה ויאמר מה התוכנית של הממשלה בנושא הכבאות, והוא בא.

משה גפני: אני שאלתי אותו: האם מדובר על מיליונים בודדים, האם מדובר על עשרות מיליונים, האם מדובר על מאות מיליונים?

משה גפני: אז הוא אמר: מאות מיליונים.

משה גפני: שאלתי אותו: על איזה פרק זמן מדובר?

משה גפני: הוא אמר: על חודשיים.

משה גפני: עכשיו, אני ידעתי שמדובר על כך שזה יובא בינואר לממשלה, ולא אמרתי, בגלל האחריות.

משה גפני: למחרת מודיעה הממשלה בתקשורת, אחרי שהאופוזיציה תוקפת אותי – הרי אמרתי שלא נאשר תקציב אם לא יהיה פתרון לכבאות, ואני עמדתי בזה, ואמרתי: אני מקבל את הביקורת באהבה.

משה גפני: למחרת היו כותרות בעיתונים, אז פתאום יוצאת הודעה מהממשלה על 300 מיליון שקל תוספת לכבאות, ועוד 50 מיליון שקל לכיבוי המוטס, ובתוך שבועיים תהיה החלטת ממשלה.

משה גפני: אז לא הבנתי – מה, אני הפקר?

משה גפני: אני יושב-ראש ועדת הכספים מטעם הקואליציה, חברי הוועדה מטעם הקואליציה עומדים בביקורת הזאת.

משה גפני: הצבענו בעד.

משה גפני: אם אתם מתכוונים בתוך כמה שעות, למחרת בבוקר, להוציא הודעת ממשלה, למה לא אמרת את זה לוועדה?

משה גפני: הרי אני ידעתי את זה.

גאלב מג'אדלה: אמרו לנו, אמרו – – –

משה גפני: אני ידעתי את זה, ולא אמרתי.

קריאה: – – – ידעתי.

משה גפני: ולא אמרתי בגלל שדובר מקצועית שצריך לא להיכנס לפרטים היות שאנחנו לא יודעים בדיוק כמה כסף ייכנס לכל סעיף, כמה לרכישת כבאיות, כמה לתוספת לכבאים, כמה לכיבוי המוטס.

משה גפני: בסדר, קיבלתי את זה.

משה גפני: אני חבר בקואליציה.

משה גפני: אני לא מבין – זה ממשלה שמתנהלת, אדוני שר האוצר, על-פי כותרות בעיתונים?

משה גפני: יש כותרת בעיתון אז משנים החלטה?

משה גפני: דמנו הפקר?

משה גפני: אני לא מבין – אתם אומרים שזה מה שצריך להגיד, אנחנו אתכם.

משה גפני: היתה כותרת בעיתון, אז משנים פתאום את ההחלטה?

קריאה: – – –

משה גפני: ואני יכול למנות ככה – –

גאלב מג'אדלה: גפני – – –

משה גפני: – – פעם אחר פעם, אחר פעם.

נסים זאב: אנחנו נגד כותרות.

משה גפני: הפחד של הממשלה מה יהיה כתוב בעיתון, מה יאמרו בתקשורת.

משה גפני: אני לא מבין, ככה מנהלים מדינה?

רונית תירוש: תראה מה קרה עם "תמר".

משה גפני: אנחנו נושאים באחריות.

משה גפני: אנחנו חברי הקואליציה, אנחנו עומדים בגבורה.

משה גפני: היום הצבענו על צווים של 1.7 מיליארד, ואנחנו לא מאמינים בזה.

משה גפני: לא מאמינים בזה.

משה גפני: אנחנו סבורים שצריך לא להפחית את המסים הישירים.

משה גפני: אנחנו סבורים שלא צריך להפחית את מס החברות.

משה גפני: אבל הצבענו.

משה גפני: יש לנו אחריות, קואליציה.

משה גפני: זאת מדיניות הממשלה.

משה גפני: מה אתם משאירים אותנו חשופים בצריח?

רונית תירוש: תשאל את שר האוצר למה הוא מזגזג עם "תמר".

משה גפני: לא לא, הוא דווקא לא מזגזג.

משה גפני: לו יש עמדה.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, אני דווקא שמח שהקצו 350 מיליון לכבאות.

יצחק וקנין: לפחות יהיה במה לכבות את התבערה שתהיה בבינוי והשיכון.

יצחק וקנין: אני אומר לך: התבערה שתהיה בבינוי ושיכון היא כאין וכאפס לעומת התבערה שהיתה בכרמל.

רונית תירוש: מתי זה קרה אבל?

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, אני לא השתכנעתי עד שהוא שכנע אותי.

גאלב מג'אדלה: אתה שכנעת אותי.

יצחק וקנין: הוא כבר מסיים, רבותי.

יצחק וקנין: הוא כבר מסיים.

יצחק וקנין: אדוני, תסיים.

גאלב מג'אדלה: כבוד היושב-ראש, אתה שכנעת אותו, עכשיו אתה – – –

משה גפני: אני אומר לכם, אדוני היושב-ראש – – –

מנחם אליעזר מוזס: היושב-ראש, מה עם הדיור – בעיית הדיור?

מנחם אליעזר מוזס: בדל"ת, לא בגימ"ל.

משה גפני: אבל אני הולך לומר את זה.

משה גפני: אתם לוקחים לי את הנאום.

משה גפני: אני אומר לכם, רבותי, הבעיה הלאומית האמיתית של מדינת ישראל היום זאת מצוקת הדיור; שלא תהיה אי-הבנה.

אורלי לוי אבקסיס: 75 מיליון מספיקים ל-75 – – –

משה גפני: לא, זה היה הדיון אצלנו.

משה גפני: את צודקת.

משה גפני: לא זה הפתרון.

אורלי לוי אבקסיס: ממש לא.

משה גפני: זה היה על חוק הדיור הציבורי, שכאשר ממשלת קדימה אישרה את הארכת ההקפאה של הדיור הציבורי, לא הביאו כלום.

משה גפני: פה הבאנו.

אורלי לוי אבקסיס: יותר מזה, הכסף היה צריך לחזור למשרד השיכון – – –

משה גפני: כן כן, את צודקת.

משה גפני: את צודקת.

משה גפני: הפתרון הוא לא ב-150 מיליון האלה ולא ב-150 מיליון אחרים.

משה גפני: כאן צריכה לבוא ממשלה, עם יעד לאומי, עם פתרון מערכתי.

משה גפני: זה משרד הפנים, וזה משרד השיכון, וזה משרד האוצר, וזה מינהל מקרקעי ישראל, וזה משרד ראש הממשלה.

משה גפני: זה לא פתרון של להעביר כסף ובזה ייגמר העניין.

משה גפני: זה פתרון של ביטול החסמים, הקלת החסמים, שהם פשוט בלתי נסבלים.

משה גפני: הממשלה צריכה להיות – בתוך העניין של הדיור היא צריכה להיות באופן אגרסיבי, היא לא יכולה לעמוד ולהיות רגולטור שהיא עוזרת לקדם את העניין; היא צריכה לעזור כספית, היא צריכה לשחרר את הקרקעות במחיר מסובסד.

משה גפני: לא 270,000 שקל כשקרקע פרטית באותו מקום עולה 70,000 שקל.

משה גפני: היא מספסרת בקרקעות שלנו, וזאת מצוקה שהיא חומר נפץ חברתי.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

משה גפני: זה לא נושא של תקציב, זה לא נושא של חוק הסדרים.

משה גפני: הממשלה חייבת להיכנס לזה בכל הכוח.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, יש לי הרבה מה לומר, אבל אני יודע שאני כבר לא יכול לומר יותר, אז אני אגיד בהמשך.

משה גפני: יש לי הרבה ביקורת על מה שנעשה, איך מנהלים היום את המדינה, איך שהכול נגזר פה מ – אני לא רוצה להגיד חברי מרכז, אבל מהתקשורת.

משה גפני: מכיוון שבוועדה עשו עבודה מאוד יסודית, מאוד רצינית, גם צוות הוועדה, גם הלשכה המשפטית, גם העוזרים שלי, עבדו, באמת, יום ולילה, ואפשרו לי להביא את החוק הזה, עם כל מה שנלווה אליו, אני מבקש להודות להם.

משה גפני: אני מבקש להודות לעובדי הוועדה – למנהל הוועדה טמיר כהן, לרחל סמואל, לליאת קרפטי, לאורית ארז.

משה גפני: אני מבקש להודות ליועצת המשפטית של הוועדה וליועצות המשפטיות שעובדות אתה ושעובדות גם אתי; באמת, לשכה משפטית ראויה לשבח.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, אני מאשר זאת.

משה גפני: נכון.

משה גפני: לא הייתי יכול בלעדיהן להביא את מה שאני מביא עכשיו.

משה גפני: ליועצת המשפטית של הוועדה, עורכת-הדין שגית אפיק, עורכת-הדין ענת מימון, עורכת-הדין מירב תורג'מן, המתמחה רעות בן-נועם, עורכת-הדין דפנה ברנאי, הממונה על נוסח החוק.

משה גפני: אני מבקש להודות לעוזרי, משה שיפמן, ירחמיאל טוקר, שמואל ליטוב ושלמה פולק, ואני מודה לחברי הוועדה, שהטו שכם לעבודה הקשה הזאת, שהתבצעה במשך שבועות ארוכים, כל השבוע, ואני מבקש ממליאת הכנסת – לא יודע, לאשר, לא לאשר – שיצביעו איך שרוצים.

משה גפני: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

יצחק וקנין: יעלה יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת כרמל שאמה-הכהן.

יצחק וקנין: רבותי, הקצו לכל יושב-ראש ועדה עשר דקות.

יצחק וקנין: אם תקצרו, אני אודה לכם מאוד.

רוני בר-און: קח שעתיים.

רוני בר-און: אם הוא יודע לדבר יותר מעשר דקות אני מוריד את הראש.

ועדת הכלכלה): אני מודה על הנדיבות של חברי האופוזיציה בכל מה שקשור למים מינרליים.

ועדת הכלכלה): אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, במסגרת הדיונים על חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 הועברו להכנה בוועדת הכלכלה של הכנסת הנושאים הכלולים בפרק ב' להצעת החוק, שעניינו תקשורת, למעט סעיף 2(3) שנדון בוועדת החוץ והביטחון, ובפרק ג' להצעת החוק, שעניינו רשות השידור.

ועדת הכלכלה): עוד הועברו להכנה בוועדת הכלכלה סעיף 68 להצעת החוק, שעניינו תיקון חוק משק הגז הטבעי, וסעיף 69 להצעת החוק, שעניינו תיקון חוק הנפט, הכלולים בפרק ט"ז – שונות.

ועדת הכלכלה): בדיונים בוועדת הכלכלה הוחלט להביא לאישור המליאה הצעות לפצל מהצעת החוק את הסעיפים הכלולים בפרק ג' – רשות השידור, וכן את סעיף 69, שעניינו, כאמור, תיקון חוק הנפט.

ועדת הכלכלה): הצעות אלו, אדוני היושב-ראש, אושרו על-ידי מליאת הכנסת.

ועדת הכלכלה): אחת מהן, העניין של העלאת אגרת רשות השידור – הוועדה סברה שמן הראוי שלא תידון בחופזה במסגרת חוק ההסדרים.

ועדת הכלכלה): הכבדה על כספי ציבור צריכה להיעשות בכובד ראש, אם בכלל, במקרה הזה, של אגרת רשות השידור.

ועדת הכלכלה): וכן – התיקון חוק מועצת הנפט, מאחר שהתגלעה מחלוקת במהלך הדיונים לגבי היעדרו של נציג המשרד להגנת הסביבה במועצה כל כך חשובה, במיוחד לאחר האסון במקסיקו, סברה הוועדה שיש לפצל ולדון לאחר מכן בטווח זמנים בלתי מוגבל.

ועדת הכלכלה): אני מתכבד, אם כן, להציג בפניכם את הוראות הסעיפים שוועדת הכלכלה דנה בהם והכינה אותם ושולבו בהצעת החוק המונחת לפניכם: פרק ב' – תקשורת וסעיף 50 להצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 (תיקוני חקיקה), התשע"א–2010.

ועדת הכלכלה): פרק ב' בהצעת חוק המדיניות הכלכלית עוסק בכמה נושאים שהמשותף להם הוא הגברת התחרות בתחום התקשורת, הקלות משמעותיות לצרכנים ופתרון קשיים וכשלים שנוצרו בשוק התקשורת בשנים האחרונות.

ועדת הכלכלה): מדובר, אדוני היושב-ראש, בשוק התקשורת הסלולרית, כאשר הציבור כורע תחת נטל התשלומים ונטל התסכול של חוסר הבנה מה בדיוק החברות רוצות ממנו.

ועדת הכלכלה): להלן סקירה קצרה של נושאים אלה: 1.

ועדת הכלכלה): שירותי נדידה – ההוצאה על תקשורת סלולרית היא כיום אחת מההוצאות המשמעותיות של משקי הבית בישראל ובעולם כולו.

יצחק וקנין: אני מבקש שהממשלה תדאג שיהיה פה שר תורן, לפחות בדיון על התקציב.

ועדת הכלכלה): אני יכול להמשיך?

יצחק וקנין: אתה יכול להמשיך, אדוני יושב-ראש ועדת הכלכלה.

ועדת הכלכלה): בשנים האחרונות, אדוני היושב-ראש, התברר כי קיימים חסמי כניסה משמעותיים המקשים את כניסתם של מתחרים חדשים לשוק, ובכלל זה חסמים טכנולוגיים הנובעים מהקושי להקים תשתיות ואתרי שידור בפריסה ארצית.

ועדת הכלכלה): לפיכך מוצע לקבוע הסדרים שונים שיעודדו כניסה של בעלי רשיונות חדשים למתן שירותי רדיו טלפון נייד, דהיינו בעלי רשיונות חדשים בתחום הסלולר, וזאת באמצעות קביעת החובה שתחול על בעלי הרשיונות הקיימים לאפשר לבעלי רשיונות חדשים שימוש בתשתיות שלהם, באיכות ובתנאים זהים לאלו שהם נותנים למנוייהם, או בלשון הצעת החוק – שירותי נדידה.

ועדת הכלכלה): שירותי הנדידה, אדוני היושב-ראש, הותנו בכך שבעל הרשיון החדש יעמוד בכך במשך התקופות שנקבעו בחוק לפריסת תשתית עצמאית.

ועדת הכלכלה): עוד מוצעים הסדרים לעניין התשלום שישלם בעל הרשיון החדש לבעלי הרשיונות הקיימים עבור השימוש בתשתית ולסמכויות שר התקשורת לקבוע תנאים והוראות ביחס לשירותי הנדידה.

ועדת הכלכלה): 2.

ועדת הכלכלה): רפורמה בתחום ציוד הקצה – כשל שוק נוסף שנוצר בתחום הטלפוניה הסלולרית בישראל קשור למחירו הגבוה של ציוד הקצה הנמכר לצרכנים.

ועדת הכלכלה): כיום נדרש מי שמבקש לסחור בציוד קצה רט"ן – טלפון סלולרי – לקבל רשיון סחר המותנה בקבלת אישור סוג לציוד הקצה שבכוונתו למכור.

ועדת הכלכלה): מצב זה מקשה על התחרות ומביא לעליית המחירים שצרכנים משלמים על ציוד זה בלא הצדקה של ממש, בין היתר לאור העובדה שבשנים האחרונות התפתחה מאוד התקינה הבין לאומית לציוד הקצה.

ועדת הכלכלה): לפיכך, מוצע לפטור את מי שעוסק בסחר בציוד קצה מהצורך ברשיון על-פי פקודת הטלגרף האלחוטי וכן מהצורך באישור סוג עבור ציוד קצה שעומד בתנאים שיקבע שר התקשורת באישור ועדת הכלכלה של הכנסת.

ועדת הכלכלה): עוד מוצע, אדוני היושב-ראש, כי ביחס לסמכות השר לקבוע תקנות ונהלים הנוגעים לפיקוח על ציוד קצה, יביא שר התקשורת בחשבון שיקולים הנוגעים למדיניות הממשלה בתחום ציוד הקצה, את טובת הציבור וכן את קידום התחרות ורמת השירות בתחום זה.

ועדת הכלכלה): 3.

ועדת הכלכלה): סל תשלומים – החוק היום קובע מנגנון לאישור סל תשלומים חלופי, שהוא מקבץ של שירותי בזק, שרשאי בעל רשיון להציע למנוייו, במקום התעריפים המפוקחים שנקבעו בתקנות, לפי החוק.

ועדת הכלכלה): בהצעת החוק נקבע כי ביחס לאישור תוכניות תשלום חלופיות לתעריפי חברת "בזק" יפושט המנגנון הקיים, וניתן יהיה להתחיל ולהפעיל את התוכנית בחלוף תקופה הקבועה בהצעת החוק מזמן הגשת התוכנית, אם שרי התקשורת והאוצר לא הודיעו על התנגדותם לביצועה או לאחר שהביעו את הסכמתם, לפי המוקדם.

ועדת הכלכלה): 4.

ועדת הכלכלה): ביטול קנסות היציאה – בשורה ממשית לצרכני ישראל; הבשורה הצרכנית המשמעותית ביותר הנוגעת ישירות לכיסם של לקוחות חברות הסלולר בהצעת חוק זו עוסקת בהסדרת קנסות היציאה.

ועדת הכלכלה): על-פי הצעת החוק, לא יוכל בעל רשיון לדרוש ממנוי המבטל את הסכם ההתקשרות עמו לפני תום תקופת ההתחייבות סכום שיעלה על 8% מממוצע החשבון החודשי ששילם בעבור שירותי בעל הרשיון, כשהם מוכפלים במספר החודשים שנותרו למנוי עד לתום תקופת ההתחייבות.

ועדת הכלכלה): לעניין זה אציין, כי בהצעת הממשלה דובר על 10%, ובוועדה הוחלט על הורדת התקרה ל-8%.

ועדת הכלכלה): בהתאם למוצע, וכפי שהוחלט בוועדת הכלכלה, הסעיף לא יחול על מנוי עסקי, דהיינו מי שהתקשר לקבלת שירותי רט"ן ל-100 קווי טלפון, שכן מנויים כאלה נהנים בדרך כלל מתנאים מועדפים, והם אינם זקוקים להגנת המחוקק בקביעת תנאי ההתקשרות.

ועדת הכלכלה): כדי לאפשר לבעלות הרשיון להתארגן לשינוי זה, הסכמנו לדחות את תחילת הסעיף ל-1 בפברואר 2011.

ועדת הכלכלה): עם זאת ועל מנת למנוע השהיה נוספת של פתיחת השוק לתחרות, ובהתחשב בכמות האדירה של מנויים הקשורים עם בעלות הרשיון הקיימות בהסכמים הכובלים אותם אליהן, הבהרנו שהסעיף יחול גם על התקשרויות שנעשו קודם לתוקף לתאריך תחילת החוק.

ועדת הכלכלה): ואולם התיקון המוצע לא יחול על מי שהתקשר לקבלת שירותי רט"ן קודם לתחילת החוק ל-50 קווי טלפון.

ועדת הכלכלה): יש להדגיש, אדוני היושב-ראש, כי ממוצע התשלום המשמש בסיס לחישוב התשלום שניתן יהיה לגבות בשל ביטול ההסכם, לא יכלול תשלום עבור ציוד הקצה שרכש המנוי, ועבורו הוא יצטרך להמשיך לשלם.

ועדת הכלכלה): יחד עם זאת נקבע מפורשות שבעל הרשיון לא יוכל להעמיד לפירעון מיידי את יתרת התשלום של המנוי בעבור ציוד הקצה או לגבות סכום שהמנוי לא היה אמור לשלם במסגרת התחייבותו.

ועדת הכלכלה): בדרך זו תימנע האפשרות להטיל קנסות עקיפים ולהקשות על מעבר מנויים מחברה לחברה.

ועדת הכלכלה): אדוני היושב-ראש, מה שזה אומר במלים פשוטות – שאם הציבור היה רגיל להתמודד עם קנסות של אלפי שקלים, ולפעמים עשרות אלפי שקלים, השינוי המוצע כאן בהסדר החקיקה החדש מוריד את זה למאות בודדות של שקלים, אם בכלל.

ועדת הכלכלה): זאת באמת בשורה מרחיקת לכת לצרכני הסלולר.

ועדת הכלכלה): 5.

ועדת הכלכלה): איסור הגבלה או חסימה – בהצעת החוק נקבע כי יחול איסור על חברות הסלולר לחסום או להגביל את ציוד הקצה של המשתמשים.

ועדת הכלכלה): החוק המוצע אוסר הן הגבלת האפשרות לעשות שימוש ביישומים המסופקים על גבי רשת האינטרנט, כגון skype, הן "ניוון" או חסימה של התכונות המובנות של המכשיר, כדוגמת האפשרות להשתמש באינטרנט אלחוטי, והן הגבלת האפשרות להשתמש בציוד הקצה של המנוי בכל רשת בזק ציבורית של בעל רשיון, כדוגמת נעילת כרטיס ה-SIM.

ועדת הכלכלה): עוד נקבע, אדוני היושב-ראש, בהצעת החוק כי על בעלי הרשיונות להסיר ללא תשלום את החסימות האמורות מכל מנוי שיבקש זאת.

ועדת הכלכלה): על אף הוראות אלו מוצע כי ההגבלות לעניין השימוש באינטרנט לא יחולו על ההגבלות ששר התקשורת יקבע שהן פעולות המתחייבות מניהול תקין והוגן של מסרי הבזק המועברים ברשת הבזק הציבורית של בעל הרשיון.

ועדת הכלכלה): בנוסף, האיסור על כלל ההגבלות לא יחול בכל הנוגע למנוי או קבוצת מנויים שיבקשו באופן מפורש, פרטני ונפרד, לחסום שירותים מסוימים, וכן במקרים מיוחדים שהשר יתיר, כדוגמת בקשות מטעם מערכת הביטחון.

ועדת הכלכלה): 6.

ועדת הכלכלה): בנק הדואר – בהצעת החוק נקבע כי חברת "בנק הדואר בע"מ" תהיה רשאית לגבות תשלום סביר בעד שירותים כספיים הניתנים על-ידה, למעט השירותים שהתשלום עבורם נקבע בתקנות, וזאת כדי לאפשר לה להרחיב את השירותים הכספיים שהיא נותנת.

ועדת הכלכלה): כפי שאמרתי בראשית דברי, ההסדרים המוצעים בפרק זה ייטיבו עם כלל צרכני התקשורת במדינת ישראל, יקדמו את התחרות ויביאו, כך אני מקווה ומאמין, לירידת מחירים ולשיפור השירות.

ועדת הכלכלה): עד כאן לעניין פרק ב' בהצעת החוק.

ועדת הכלכלה): באשר לסעיף 50 להצעת החוק: סעיף 24 לחוק משק הגז הטבעי, התשס"ב–2002, עוסק בחובתו של המבקש לקבל היתר בנייה להקמת מתקן גז טבעי להגיש לממונה על הבטיחות ברשות הגז הטבעי מפרט הכולל, בין השאר, את התוכניות ההנדסיות.

ועדת הכלכלה): כדי להביא להגשת תוכניות רציניות וכוללות ולמניעת בזבוז משאבי כוח-אדם של רשות הגז הטבעי שלא לצורך, מוצע כי הגשת מפרט כאמור, או הגשת שינויים למפרט, תחויב בתשלום אגרה שתיקבע בתקנות על-ידי שר התשתיות הלאומיות בהסכמת שר האוצר ובאישור ועדת הכלכלה של הכנסת.

ועדת הכלכלה): אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את פרק ב' ואת סעיף 50 להצעת חוק המדיניות הכלכלית בנוסח שהכינה הוועדה ולדחות את ההסתייגויות.

ועדת הכלכלה): אדוני היושב-ראש, נסקרו בפניך ובפני חברי הכנסת מספר רב של שינויים, בעיקר בתחום התקשורת בשוק הסלולר.

ועדת הכלכלה): הוועדה עשתה ישיבה אחר ישיבה, יום אחר יום – אתה חבר בוועדה הזו – וקיבלה החלטות שהן גם בשורה וגם ברכה לצרכני ישראל.

ועדת הכלכלה): אבל התודה הראשית, מעבר לתודה הניתנת לצוות הוועדה – למנהלת הוועדה הגברת לאה ורון, ליועצת המשפטית עורכת-הדין בנדלר, לצוות העוזרים למנהלת הוועדה, ליושב-ראש הקודם, חבר הכנסת אופיר אקוניס, לצוות עוזריו ולצוות עוזרי – מי שניצח על כל החגיגה הזו וסיים את החגיגה של חברות הסלולר זה האיש שיושב כאן במליאה, שר התקשורת.

ועדת הכלכלה): הוא המנצח תרתי משמע – – –

יצחק וקנין: אין ספק.

ועדת הכלכלה): – – – המנצח תרתי משמע על המוזיקה שמתחילה להיות נעימה לצרכנים הישראלים – – –

יצחק וקנין: אין ספק.

יצחק וקנין: אני יכול להעיד שהשר היה במרבית הישיבות שנגעו בחקיקה הזאת.

ועדת הכלכלה): הוא גם היה נוכח.

יצחק וקנין: זה ייאמר לזכותו של השר.

ועדת הכלכלה): בנוכחותו ובהשפעתו והירידה שלו לפרטים.

רוני בר-און: אנחנו נשקול את הדברים האלה כשנכין את הרשימה לפריימריס.

ועדת הכלכלה): אין פה מה לשקול.

ועדת הכלכלה): הוא יכול להיות בתאילנד, ואני יכול להגיד לך באיזה מקום הוא יהיה.

רוני בר-און: – – –

ועדת הכלכלה): ראשון.

חיים כץ: מי?

ועדת הכלכלה): כחלון.

ועדת הכלכלה): חותם לך על זה.

רוני בר-און: – – – הוא יהיה בתאילנד, אבל משם הוא ישים עליך x.

ועדת הכלכלה): הוא גם יכול להלוות קולות, חברי חיים כץ.

ועדת הכלכלה): לכן לא יכולתי לסיים בלי להודות לו באופן אישי.

ועדת הכלכלה): אני יודע כמה זה היה חשוב לו, כמה זה בא לו מבפנים – – –

רוני בר-און: נו, יאללה.

יצחק וקנין: בכבוד.

ועדת הכלכלה): לא בכל יום שר בא ומסייע לחברי הוועדה להגיע להחלטות נכונות ולהכרעות.

ועדת הכלכלה): רק היום ישבנו שעות ארוכות בסוגיית הרפורמה בשוק הביצים והתקנות לתכנון הענף, ואנחנו יודעים כמה זה קשה לקבל הכרעות קשות.

ועדת הכלכלה): אני מברך את כל מי שלקח חלק בעניין.

ועדת הכלכלה): תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת כרמל שאמה.

יצחק וקנין: אני יכול להעיד שבזמן הקצר שהוא מנהל את הוועדה הוא מנהל אותה בהרבה תבונה וחוכמה.

יצחק וקנין: הרבה יישר כוח.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכלכלה.

יצחק וקנין: אני מזמין את יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, חבר הכנסת חיים כץ.

יצחק וקנין: גם לך עשר דקות.

חיים כץ: אני אשתדל לעמוד בזמנים.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא לקריאה השנייה ולקריאה השלישית את סעיפי הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 (תיקוני חקיקה), שנדונו בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

חיים כץ: ועדת העבודה, הרווחה והבריאות דנה במספר נושאים מתוך הצעת חוק המדיניות הכלכלית ואני מתכבד לפרטם בפניכם: פרק ג': ביטוח לאומי (סעיפים 11 ו-12) – חוק הביטוח הלאומי קובע תקרה לתשלומי ביטוח לאומי ודמי ביטוח בריאות העומדים על חמש פעמים הסכום הבסיסי.

חיים כץ: בהוראת שעה נקבע כי בשנים 2009 ו-2010 תהיה התקרה עשר פעמים הסכום הבסיסי, ובנוסח החוק המונח לפניכם מוצע לחוקק הוראה זו לשנתיים נוספות, דהיינו לשנים 2011 ו-2012.

חיים כץ: לעניין זה הוגשה הסתייגות של שר האוצר, ולפיה תהיה התקרה לשנת 2011 תשע פעמים הסכום הבסיסי ובשנת 2012 – שמונה פעמים הסכום הבסיסי.

חיים כץ: ממה נובע הדבר?

חיים כץ: בביטוח הלאומי – אני לא יודע מאיפה לקחו – להקפיא את קצבאות הזיקנה של אלה שמקבלים הבטחת הכנסה, וניצולי השואה, ואת מענקי הלידה, אני לא יודע מאיפה לקחו את זה, ואמרו: אנחנו נקפיא את הקצבאות, ואני באתי ואמרתי: אם חסר לכם כסף, אני אתן לכם כסף.

חיים כץ: והם רצו בחוק להוריד את תקרת השכר שממנה ישלמו ביטוח לאומי לשמונה פעמים בשנת 2011 ושבע פעמים בשנת 2012, ואני אמרתי: לא.

חיים כץ: קחו את זה לְעשר פעמים.

חיים כץ: תיקחו ממי שמרוויח 80,000 שקל ביטוח לאומי, ואל תיקחו 400 שקל ממי שמקבל קצבת הבטחת הכנסה.

חיים כץ: להפתעתי הממשלה מסתייגת ומורידה את התקרות של הביטוח הלאומי, זאת אומרת – יש מספיק כסף.

חיים כץ: פרק נוסף הוא פרק הבריאות, והנושא הראשון הוא תרומות.

חיים כץ: חוק ביטוח בריאות ממלכתי, התשנ"ד–1994, קובע כיום, כהוראת שעה, חובת דיווח לגבי תרומות שנתנו חברות העוסקות בתחום התרופות והציוד הרפואי לגופים העוסקים בתחום הבריאות.

חיים כץ: הוראה זו נועדה ליצור שקיפות כלפי הציבור לגבי קשרי גומלין שבין חברות התרופות והציוד הרפואי לבין בתי-חולים, קופות-חולים ועמותות שונות הפועלות בשם החולים או הפועלות לקידום תחום הבריאות.

חיים כץ: מוצע להפוך את הוראת השעה בעניין זה להוראה קבועה, להרחיב את חובות הדיווח ולקבוע סנקציה פלילית בגין הפרתן.

חיים כץ: בהתאם למוצע, חברות תרופות וציוד רפואי שתרמו לגופים העוסקים בתחום הבריאות, לרוקחים, לרופאים או לחוקרים בתחום הרפואה או הבריאות, יצטרכו לדווח על סכום התרומה, למי ניתנה, וכן את ייעוד התרומה או תיאורה של התרומה, לדוגמה: האם מדובר במימון כנס בחו"ל, כתב עת רפואי וכדומה.

חיים כץ: גם מקבלי התרומות יצטרכו לדווח למשרד הבריאות על התרומות שקיבלו ועל מהות התרומות.

חיים כץ: הוראה זו תאפשר למשרד הבריאות להצליב את הנתונים שיתקבלו מנותני התרומות וממקבלי התרומות.

חיים כץ: הוועדה קבעה כי גם משרד הבריאות יצטרך לדווח לציבור על תרומות שקיבל מחברות תרופות ומחברות של ציוד רפואי ועל השימוש שנעשה בתרומות.

חיים כץ: החוק מציע להטיל על שר הבריאות חובה לפרסם את הנתונים שהתקבלו באתר האינטרנט של משרד הבריאות עד לתאריך הקבוע בחוק כדי לאפשר נגישות של מידע חשוב זה לציבור.

חיים כץ: הצעת חוק נוספת היא מרשם רוקח.

חיים כץ: רצינו להקל על הרופאים ולאפשר לרוקחים לתת מרשמים לתרופות כרוניות לחצי שנה.

חיים כץ: חברתי אורלי לוי אבקסיס, אני אומר לך: אני די מצטער על החוק הזה.

חיים כץ: ביום שישי הייתי בתור לקבלת תרופות ב"סופרפארם" בשוהם, ועמדתי שעה וחצי בתור.

מנחם אליעזר מוזס: לא ידעו שאתה חבר הכנסת כץ?

חיים כץ: שעה וחצי בתור.

חיים כץ: עכשיו, בואי ונחשוב שהרוקחים היו צריכים לרשום גם מרשמים.

מנחם אליעזר מוזס: איך לא זיהו אותך, איש מפורסם?

חיים כץ: אני באתי עם כיפה והלכתי עם ציציות, אז הם לא זיהו אותי, נו.

שלי יחימוביץ': ואם היו מזהים אותו הוא היה צריך להידחף בתור? נו, ברצינות.

יצחק וקנין: צודקת.

חיים כץ: שעה וחצי.

חיים כץ: יש היום שיטה שאתה מגיע ל"סופרפארם" ומכניס את המרשם, וכשאתה מגיע לתור אתה מקבל את התרופות והן כבר מוכנות, אבל ההסברים – שעה וחצי.

חיים כץ: היה יותר פשוט לעלות לרופא, לחזור מהרופא.

חיים כץ: אני לא יודע איך זה בפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: בפריפריה – אגיד לך את זה לגבי "מכבי" בבית-שאן.

אורלי לוי אבקסיס: גם ככה אין לך בית-מרקחת בתוך המרפאה.

אורלי לוי אבקסיס: בכל מקרה אתה צריך לעמוד גם בתור אצל הרופא וגם בתור אצל הרוקח.

אורלי לוי אבקסיס: פעמיים.

אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת שיכולת לגמור שם לפחות בשלוש שעות.

אורלי לוי אבקסיס: אז שעה וחצי – – –

שלי יחימוביץ': – – –

חיים כץ: שאלתי איך אפשר בקלות, ואמרו לי שהמרפאה בשביל חבר הכנסת מוזס פתוחה בשבת.

חיים כץ: אי-לכך, אני בשבת בבוקר, בדרכי לים, אחרי שהייתי בבית-הכנסת ו"דפקתי" את התפילה אני אלך ל"סופרפארם" ואקח את התרופה, ובא לציון גואל.

יצחק וקנין: אני מבקש: תחזור בך.

אורלי לוי אבקסיס: אצלנו גם ביום רביעי המרפאה לא עובדת.

חיים כץ: העניין של לשלם – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

חיים כץ: אני אמרתי למוזס: בניגוד אליו, הוא הולך להתפלל?

חיים כץ: – – –

שלי יחימוביץ': – – – חילול שבת.

אורלי לוי אבקסיס: גם אני.

חיים כץ: הוא הולך להתפלל, ואני לא הולך להתפלל.

חיים כץ: בשביל זה אני – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת כץ, לפי הדפים שאני רואה אתה מתכנן לדבר פה שעה.

חיים כץ: בשביל זה אני עושה מצוות.

חיים כץ: בזמן שאתה מתפלל אני משתדל לעשות מצוות, וזה מחפה – אחד על השני.

חיים כץ: אז אתה מתפלל כנראה גם בשבילי.

יצחק וקנין: אדוני, אם אפשר – כיוון שהזמן קצר.

חיים כץ: פרק נוסף הוא פרק גמלאות; פרק גמלאות הוא מלפני שנה או לפני זה.

חיים כץ: אני לא מבין את המאבק שניהל משרד האוצר, שגמלאות הצבא לא יגיעו לוועדת העבודה והרווחה.

חיים כץ: אני לא מבין את זה.

חיים כץ: נערך מאבק מתיש שזה לא יגיע לוועדה, במסווה של סודיות.

חיים כץ: אני אמרתי: אני לא נכנס לסודיות.

חיים כץ: לא מעניין אותי המספרים.

חיים כץ: אבל אני חושב שאפשר להוציא סדר גמלאות, ואני מדבר על גמלאות לצבא הקבע – הארכת תקופת השירות.

חיים כץ: באו אלי גם נציגי הצבא וגם נציגי האוצר עם הסכם חתום שכתבו אותו, שסיכמו אותו, שנה, וההסכם היה הסכם רע.

חיים כץ: הוא היה הסכם רע, בקפיצות, בשילובים.

חיים כץ: כאילו שזה לא חוק ההסדרים.

חיים כץ: מקומו הוא לא בחוק ההסדרים.

חיים כץ: גם חוק המידע הוא לא בחוק ההסדרים, מקומו לא בחוק ההסדרים.

חיים כץ: אני רוצה להגיד לך שבכמה דיונים שינינו את ההסכם במהותו.

חיים כץ: המפתיע בכך הוא שגם הצבא וגם האוצר יצאו מרוצים.

חיים כץ: זאת אומרת, מה עשיתם שנה?

חיים כץ: למה כפיתם?

חיים כץ: למה לא הבאתם אותם למצב מרוצים?

חיים כץ: גם האוצר יצא מרוצה וגם הצבא יצא מרוצה.

חיים כץ: זאת אומרת, אפשר גם אחרת.

יצחק וקנין: על זה נאמר: זה נהנה וזה לא חסר.

חיים כץ: נכון, אבל למה לא הגיעו לפני זה?

חיים כץ: ולמה צריך – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – לוועדה.

חיים כץ: ולמה התנגדו שזה יבוא לוועדה?

חיים כץ: אז היה לנו חוק הגמלאות, ואני אומר לך שהלכנו לאותו מתווה, של הגיל, אבל פרסנו אותו; פרסנו אותו בצורה שוויונית, על פרק זמן אולי יותר ארוך, אבל הגענו לגיל ויישרנו את הלוחמים לגיל 42, ועשינו את מה שהצבא ביקש, והאוצר יצא מרוצה.

חיים כץ: זה נהנה וזה לא חסר.

חיים כץ: הנושא הנוסף הוא המסלקה הפנסיונית.

חיים כץ: אני מקצר.

חיים כץ: תאמין לי שאני מקצר.

חיים כץ: המסלקה הפנסיונית – עברנו בחמש שנים או בארבע השנים האחרונות איזה רפורמה מאוד גדולה בשוק ההון והפנסיה, שהיתה – מהלאמת קרנות הפנסיה ב-2003 – – –

יצחק כהן: מהצלת קרנות הפנסיה.

חיים כץ: – – – מהלאמת קרנות הפנסיה – – –

יצחק כהן: מהצלת קרנות הפנסיה.

חיים כץ: אני מבין שסגן השר יצחק כהן ממשרד האוצר בטח יעלה ויגיד, ובטח אני לא אעיר לו שום הערה, ושיגיד את מה שהוא חושב.

חיים כץ: אני אומר לך, מהצלת קרנות הפנסיה, היום, כשלקחו ועושקים את הגמלאים – עזוב, אני שם; אני הייתי שם יחד אתך.

חיים כץ: ישבנו שם בלילה.

חיים כץ: לא אתה ישנת ולא אני ישנתי.

דוד רותם: – – –

חיים כץ: הלכו אחרי הלאמת קרנות הפנסיה לקטע של רפורמת ועדת-בכר.

חיים כץ: אני מודיע לך שרבים מחברי הכנסת – אני לא רוצה להגיד "כולם", אבל חלק הארי שהצביע על ועדת-בכר לא הבין איזה נזק הוא עושה לציבור החוסכים.

חיים כץ: היום, אם נולדה לך נכדה או נולד לך נכד ואתה רוצה לחסוך לקופת גמל שכשהוא יגיע לצבא, או אחרי צבא ללימודים, הוא יוכל למשוך את הכסף – הוא יכול למשוך את זה רק בגיל 67, אלא אם כן אתה הולך וקונה איגרות חוב ממשלתיות ל-30 שנה.

חיים כץ: סגרו את החיסכון לילדים.

חיים כץ: סגרו את החיסכון לנכדים.

חיים כץ: עשו מהכול חיסכון קצבתי.

חיים כץ: אני לא מבין – שהם רצו לעשות את זה.

חיים כץ: אני לא חושב שהם מבינים מה הם עשו שם, ובאו למסלקה הפנסיונית, ויכול להיות שזה יגביר את השקיפות.

חיים כץ: היום בוועדת-בכר יצא שיש המון כסף – יש לאנשים חיסכון כספי, וגם הבנקים וגם חברות הביטוח הורגים על הכסף הזה וחושבים איך הם ייקחו את הכסף הזה.

חיים כץ: ואחת הדרכים לקחת את הכסף הזה זו מסלקה פנסיונית שתאפשר – כל אחד שיקבל ייעוץ, ישלם משכנתה.

חיים כץ: זאת אומרת, אם תבוא לבנק ותקבל ייעוץ חד-פעמי איך להשקיע את הכסף, כל חייך וגם אחרי מותך, השארים, ישלמו 0.25% מהחיסכון שחסכת כל שנה.

חיים כץ: כל שנה בגלל שקיבלת ייעוץ חד-פעמי, במקום לבוא ולהגיד: אני רוצה ייעוץ, הייעוץ עולה 2,000 שקל, 3,000 שקל, אני משלם את הכסף.

חיים כץ: ומה הם אומרים לך?

חיים כץ: אתה לא משלם, המבטח שלך משלם.

חיים כץ: אבל מאיפה הוא ייקח?

חיים כץ: הגיעה המסלקה הפנסיונית, וגם היא לדעתי מלאה חורים.

חיים כץ: יחד עם זאת, הצלנו אותה.

חיים כץ: היא מלאה חורים כמו גבינה שוויצרית והמון עכברונים קטנים מסתובבים בפנים, ואנחנו צריכים להביא את הגבינה כשרה למהדרין, לא עם בשר של עכברונים.

יצחק כהן: בד"ץ בית יוסף.

חיים כץ: ולכן אנחנו פיצלנו את המסלקה, פיצלנו את נושא המסלקה מחוק ההסדרים – – –

יצחק כהן: למורת רוחי.

חיים כץ: למורת רוחו של איציק כהן, של סגן שר האוצר במשרד האוצר, איציק כהן, שרוצה את טובת העמיתים, ואני יודע שהוא רוצה את טובת העמיתים, אני יודע, אבל גם הוא שבוי לפעמים בקסמם של אותם פקידי אוצר שמסובבים אותו בכחש.

חיים כץ: הוא מתעסק בהרבה נושאים וקשה לו להתרכז ביותר מדי נושאים.

חיים כץ: ולכן, מאחר שהוא רוצה את טובת העמיתים, אנחנו ניכנס בחודש ינואר לדיונים מעמיקים, ואני מאמין שעד סוף ינואר נביא את הדיון הזה לסיומו.

יצחק כהן: בעזרת השם.

חיים כץ: בלי נדר.

חיים כץ: יחד עם זאת, ברור לי שכולם יכולים לקבל נתונים מהמסלקה, אבל אם כבוד היושב-ראש, מר יצחק וקנין, רוצה לבוא למסלקה ולקבל נתונים על החיסכון שלו, לא נותנים לו.

חיים כץ: הוא פסול.

חיים כץ: ולא יכול להיות דבר כזה, לא תצא מסלקה מתחת ידי, שבן-אדם שרוצה לבוא, בן-אדם פרטי, ולשלם, נגדיר 100 שקל – ישלם 100 שקל חד-פעמי, יקבל רק את הנתונים, בלי ייעוץ.

יצחק כהן: חינם.

חיים כץ: לא, 100 שקל.

חיים כץ: 100 שקל, נצמיד את זה למדד, כולו יקבל דף נתונים, לא יצטרך לשלם – – –

יצחק וקנין: אם אפשר לסכם את – – –

חיים כץ: לא ישלם משכנתה כל חייו, בשביל לקבל נתונים, של 0.25% מהחיסכון.

חיים כץ: הוא לא חוסך בשביל הבנקים או חברות הביטוח, הוא חוסך בשביל הזכות להזדקן בכבוד.

חיים כץ: ומאחר שאני מכיר אותך, אני יודע שאתה רוצה שהוא יחסוך בשביל להזדקן בכבוד.

חיים כץ: הדבר האחרון שעשתה הוועדה – וקשה היה לי לראות איך משרד האוצר, ואמרתי את זה, ואני חוזר על זה – נכנס עכשיו שר הרווחה, הוא אמר: אל תיתן להעביר את זה.

חיים כץ: הקפאת קצבאות הזיקנה, הקפאת קצבאות הבטחת הכנסה, הקפאת קצבאות הלידה, הקפאת קצבאות ניצולי השואה ב-1.5% כל שנה – –

רוברט טיבייב: ממה אתה מופתע?

חיים כץ: – – ואני אמרתי: ידי – –

יצחק וקנין: לא תהיה במעל.

חיים כץ: – – לא תהיה במעל הזה, ואמרתי:

חיים כץ: אם אני אאשר את זה, או אצביע נגד בוועדה, יביאו את זה למליאה, ויעשו לי הסתייגות וייתנו לי את זה.

חיים כץ: אמרתי: אני לא דן בזה, לא מביא את זה.

חיים כץ: מוכן לשלם, שייתנו לי בראש.

חיים כץ: שייתנו לי בראש.

חיים כץ: ולשמחתי אני יכול להודיע לך ולציבור הזקנים, שלפחות ב-2011 ו-2012 לא יקפיאו את קצבאותיהם.

חיים כץ: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת חיים כץ.

יצחק וקנין: יעלה יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת דוד אזולאי.

רוני בר-און: שחרר אותו, שיודיע על ההסכמים.

יצחק וקנין: מייד אחרי חבר הכנסת אזולאי; אני כבר אנחה את היושב-ראש שמחליף אותי.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, ועדת הכנסת החליטה להעביר לדיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה מספר נושאים מתוך הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011–2012.

דוד אזולאי: במקביל החליטה ועדת הכנסת כי מספר נושאים אשר יועברו לטיפול ועדת הפנים והגנת הסביבה אינם ראויים לדיון בזק במסגרת חוק ההתייעלות, וכי יש לפצלם מן החוק ולדון בהם בנפרד, אם בשל מורכבותם והשינויים המהותיים שהם מבקשים להחיל, ואם בשל חוסר זיקה תקציבית ישירה.

דוד אזולאי: מליאת הכנסת קיבלה את הצעת ועדת הכנסת והרשתה לפצל נושאים אלה מן החוק.

דוד אזולאי: אני רוצה לפרט בפניכם את הנושאים שנדונו בוועדת הפנים והגנת הסביבה ומובאים היום כחלק מחוק המדיניות הכלכלית: 1.

דוד אזולאי: תיקון חוק שירות התעסוקה – ועדת הפנים והגנת הסביבה דנה בשלושה תיקונים שהוצעו לחוק שירות התעסוקה.

דוד אזולאי: התיקון הראשון ביקש להוסיף על הסמכויות הקיימות לעניין רישוי לשכות פרטיות שעוסקות בתיווך עבודה לגבי עובדים ישראלים ולגבי עובדים זרים.

דוד אזולאי: לפי המוצע, בנוסף לסמכויות השונות הקיימות לשר שלא ליתן רשיון לשכה פרטית או להתנותו בתנאים, תתווסף סמכות לסרב לתת את הרשיון במקרים שמבקש הרשיון, בעל תפקיד בכיר או בעל עניין בהם, היו בעלי עניין או בעלי תפקיד, או בעלי עניין בבעל עניין או בבעל תפקיד בלשכה פרטית קודמת, או קבלן כוח-אדם, שהופעלו לגביה סמכויות התניה, סיוג, ביטול רשיון או צו סגירה בשלוש השנים שקדמו לכך.

דוד אזולאי: בעת הדיון בהצעת החוק בוועדת הפנים והגנת הסביבה נוספה לסמכויות שהפעלתן כלפי הלשכה הפרטית הקודמת מאפשרת לסרב לתת רשיון ללשכה החדשה גם הסמכות שלפיה לא ניתן רשיון בשל הרשעת מבקש הרשיון, בעל תפקיד בכיר בלשכה המוצעת או בעל עניין בהם, בעבירה שמצדיקה שלא להעניק רשיון ללשכה פרטית.

דוד אזולאי: כדי להבטיח שאכן יש קשר בין הפעלת הסמכות כלפי הלשכה הפרטית הקודמת לבין הלשכה שעבורה מתבקש הרשיון, מוצע סייג ולפיו לשם סירוב למתן רשיון בשל זיקה לבעל תפקיד בכיר בלשכה הפרטית הקודמת, יהיה צורך להוכיח כי התנהלותו הביאה להפעלת הסמכות בעבר כלפי הלשכה הפרטית שבה פעל.

דוד אזולאי: כדי להשיג ראיות לעניין מידת השפעת התנהלותו של בעל התפקיד הבכיר על הפעלת הסמכות לגבי הלשכה הפרטית הקודמת, יוכל השר לקיים שימוע לעניין זה לבעל התפקיד הבכיר כבר בעת הפעלת הסמכות כלפי הלשכה הפרטית הקודמת.

דוד אזולאי: כמו כן מוצע, לנוכח הבהרה בעת הדיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה, כי במקרה שהופעלה סמכות של התניה או סיוג בלבד של הרשיון ללשכה הפרטית הקודמת, תופעל רק סמכות מידתית של התניה וסיוג הרשיון של הלשכה הפרטית החדשה, ואולם הדבר אינו גורע מכל סמכות אחרת של השר לפי דין, לרבות סמכויות אחרות לסרב למתן הרשיון או להתנותו בתנאים, שקבועות לפי חוק שירות התעסוקה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, יצוין כי בעת הדיון בהצעת החוק הוצגה בפני ועדת הפנים והגנת הסביבה הבעייתיות המיוחדת שבתחום רישוי זה, שבו מתאגדת לשכה פרטית שרשיונה בוטל, סויג או הותנה בשל ליקויים חמורים, בהרכב חדש של אותן דמויות עצמן, ולאותה מטרה בלתי כשרה של פגיעה בזכויות העובדים, והמגבלות שהציבה פסיקת בתי-הדין לעבודה לפרשנות ההוראות הקיימות בעניין זה.

דוד אזולאי: הוועדה קיבלה הסברים בדבר הצורך בתיקון שאינו יכול להתמלא מחלופות אחרות שקיימות, ובדבר הציפייה לתועלת מתיקון זה.

דוד אזולאי: נושא שני שהיה בוועדה הוא העברת תשלומים מהמדינה לרשויות המקומיות.

דוד אזולאי: חוק הרשויות המקומיות (העברת תשלומים מהמדינה), התשנ"ה–1995, קובע את המועדים שבהם נדרשת המדינה להעביר את התשלומים, לרבות מענקים, שהיא מעבירה לרשות מקומית.

דוד אזולאי: הצעת חוק המדיניות הכלכלית הציעה לדחות את כניסתו של חוק זה לתוקף בחמש שנים, בטענה כי שלילת שיקול הדעת של המדינה לגבי המועדים עלול במקרים מסוימים למנוע מהרשויות המקומיות את היכולת לעשות שימוש בכספים, כמו למשל במקרים שבהם קיימים עיקולים על חשבונות הרשות.

דוד אזולאי: מטעמים אלה אף נדחה יישומו של החוק כמה פעמים בעבר, ובפעם האחרונה עד 1 ביולי 2010.

דוד אזולאי: הוועדה החליטה לקבל את הצעת הממשלה בעניין, אך ביקשה להעיר כי ככל שיימצא שאין צורך בהוראות החוק, אשר יישומו נדחה, כאמור, שוב ושוב, יש לשקול את ביטולו הקבוע ולא להביא את זה כל פעם מחדש.

דוד אזולאי: הנושא השלישי הוא חוק התכנון והבנייה – תוספת דירות קטנות.

דוד אזולאי: תיקון סעיף 43 לחוק המדיניות הכלכלית מבקש להסמיך את הוועדה המחוזית לאשר בקשה של משרד ממשלתי ולתת הקלה במספר הדירות הקבוע בתוכנית לצורך תוספת דירות קטנות.

דוד אזולאי: ידוע כי גודל הדירה הוא מרכיב משמעותי בקביעת מחירה.

דוד אזולאי: עוד ידוע כי קיימים חסמים שונים לבניית דירות קטנות ברשויות שונות.

דוד אזולאי: התיקון המוצע מבקש להסיר חסמים אלו ולאפשר לשוק החופשי לתת מענה לביקוש לדירות קטנות ולהשפיע על המחסור בהיצע הדיור בכלל.

דוד אזולאי: האמצעי המוצע הוא המנגנון הקבוע בסעיף 147 לחוק התכנון והבנייה, המאפשר לוועדה מקומית לתת הקלה למבקש היתר לפי סעיף 145 לחוק.

דוד אזולאי: מוצע כי במשך תקופה מוגבלת, בת חמש שנים בלבד, תוקנה סמכות זו לוועדה המחוזית לצורך אישור בקשה של משרד ממשלתי להקלה לצורך תוספת דירות קטנות.

דוד אזולאי: מאחר שהמונחים "דירה קטנה" ו"תוכנית למגורים" עשויים להשתנות בין מתחמי תכנון שונים, בהתאם לגורמים שונים, ובהם היקף הקרקע הפנויה, שווי הקרקע ואוכלוסיית היעד, מוצע כי מונחים אלה יוגדרו על-ידי השר בתקנות אשר יובאו לאישור ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת בתוך 60 יום.

דוד אזולאי: תקנות אלו יקבעו את גבולות סמכותה של הוועדה המחוזית לאשר הקלות מסוג זה.

דוד אזולאי: סמכות הוועדה תוגבל גם בתנאי שלפיו אין בהקלה לגרוע מהמענה התכנוני הראוי שיש בתוכנית מבחינת מוסדות הציבור, החניות, השטחים הפתוחים והתשתיות הכלולים בשטחה.

דוד אזולאי: מן הצד השני, וכדי להבטיח שימוש בהקלה, מגביל התיקון גם את מקבל ההקלה.

דוד אזולאי: לצורך כך קובע התיקון כי ההקלה תפקע בתוך שנה ככל שלא הוגשה בקשה להיתר.

דוד אזולאי: כך מאפשר התיקון לוועדה המחוזית לקדם תכנון של דירות קטנות בהתאם לצרכים השונים במרחב התכנון שלה בלא לגרוע מאיכות התכנון.

דוד אזולאי: לסיום, אדוני היושב-ראש, לכל אחד מנושאים אלה הוגשו הסתייגויות.

דוד אזולאי: אני מבקש לדחות הסתייגויות אלה ולהצביע בעד סעיפים אלה בנוסח המוצע על-ידי הוועדה.

דוד אזולאי: אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת, אדוני היושב-ראש, עוד דקה אחת, ולהודות לכל אלה שטרחו ועמלו, החל ביושב-ראש הכנסת, יושב-ראש הנהלת הקואליציה, יושב-ראש ועדת הכנסת, שעמלו רבות על פיצול חלק מהחוקים האלה, כדי להביא אותם לדיון מפורט בוועדה.

דוד אזולאי: ואכן הוכחנו, במיוחד בשלוש הצעות אלה, שהעליתי, כמה הנושא הזה חשוב – שמקיימים דיון בוועדה, ולא בשורה אחת מוחקים או מוסיפים חוק.

דוד אזולאי: אני חושב שהתועלת הרבה – שהוספנו סעיפים, הורדנו סעיפים ושיפרנו את החוקים – זה מעיד כאלף עדים עד כמה הנושא הזה חשוב, שמפצלים ולא מביאים את הכול כמקשה אחת לחוק ההסדרים.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת דוד אזולאי, יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

מגלי והבה: סגן שר האוצר ביקש להתייחס לדיון – בבקשה, ואחר כך נמשיך בסדר.

מגלי והבה: יש לנו עוד שני יושבי-ראש ועדות שלא דיברו, חברי הכנסת דוד רותם ואלכס מילר – – –

יצחק כהן: כבר עליתי.

מגלי והבה: אתה עלית, אבל גם אפשר לרדת, אדוני.

יצחק כהן: אתה מסכים שאני – – –

מגלי והבה: אתם מרשים?

דוד רותם: לך אני נותן תמיד לדבר.

אלכס מילר: – – –

מגלי והבה: איזה קואליציה, עם משמעת כזאת – כל הכבוד.

דוד רותם: אבל רק לאיציק כהן.

יצחק כהן: אלכס?

מגלי והבה: בסדר, אוקיי.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה רק קודם כול להודות לחבר הכנסת רוני בר-און וליושבי-ראש הוועדות – חוקה, חוק ומשפט, ולאלכס, ועדת החינוך, שאפשרו לי לעלות למרות ההסכמות.

יצחק כהן: יש הסכמות על הסכמות.

יצחק כהן: זה בסדר.

יצחק כהן: על כל פנים, אדוני, עם תחילת הדיונים על חוק התקציב לשנים 2011–2012 אני מבקש למסור הודעה זו: אין הסכם בכתב אשר להצבעה על חוק התקציב לשנים 2011–2012, וספר התקציב משקף את סדרי העדיפויות של הממשלה, שאושרו על-ידיה ביום 16 ביולי 2010.

יצחק כהן: במצב זה סעיף 1 לחוק הממשלה, המחייב להביא בפני הכנסת כל הסכם בכתב בקשר עם ההצבעה על התקציב, לא חל.

יצחק כהן: עם זאת, לשם הזהירות ומתוך רצון לקיים את רוחו של הסעיף האמור באופן המלא ביותר, אני מבקש להודיע כי אף שאין הסכם מפורש בעניין זה, הוחלט לפעול בשנות התקציב 2011 ו-2012 בהתאם לסעיפים באותם הסכמים קואליציוניים שנערכו בקשר להצבעה על חוק התקציב לשנים 2009–2010 המפורטים להלן: א.

יצחק כהן: סעיף 53 להסכם הקואליציוני עם סיעת יהדות התורה; ב.

יצחק כהן: סעיף 47 להסכם הקואליציוני עם סיעת הבית היהודי; ג.

יצחק כהן: סעיף 61 להסכם הקואליציוני עם סיעת ש"ס; ד.

יצחק כהן: סעיף 22 להסכם הקואליציוני וסעיף 3 לתוספת להסכם הקואליציוני עם סיעת ישראל ביתנו.

יצחק כהן: אציין כי בהתאם לסעיף 43 להסכם הקואליציוני עם סיעת העבודה תיושם החלטת הממשלה 2323 מיום 17 באוקטובר 2010.

יצחק כהן: אני מודה לכם.

יצחק כהן: תודה רבה.

רוני בר-און: אדוני סגן השר, אני לא מבקש פירוט של הסעיפים, אני אלך לבדוק, אבל אם אני מבין נכון את מה שאתה אומר פה, אתה אומר שאין שום תוספת של כספים קואליציוניים לבד ממה שהוסכם ובוצע בתקציב 2009–2010.

רוני בר-און: אתה לא מחדש מאומה לעניין התוספות הקואליציוניות.

יצחק כהן: אני אחזור על השורה הרלוונטית לשאלה שלך: הוחלט לפעול גם בשנות התקציב 2011–2012 בהתאם לסעיפים באותם הסכמים קואליציוניים שנערכו בקשר להצבעה על חוק התקציב לשנים 2009 ו-2010.

רוני בר-און: אתה עונה לי, מקובל שאתה מאשר את מה שאני אומר.

חיים אורון: לא, רגע, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: אני קראתי מהכתב.

מגלי והבה: כן, זה שאלות מאוד חשובות ועקרוניות.

מגלי והבה: כן, חבר הכנסת אורון.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, עם כל הכבוד לסעיפים שמפנים להסכם הקואליציוני, יש סעיפי תקציב.

חיים אורון: בתקציב המדינה יש סעיף שקוראים לו "הסכמים קואליציוניים".

חיים אורון: אני מבקש שיגידו כמה הסעיף הזה לשנות התקציב 2011–2012.

חיים אורון: בכסף.

יצחק כהן: זה פשוט מאוד.

יצחק כהן: אתה תקרא את ההודעה שלי בפרוטוקול, תלך לסעיפים ותוכל לחשב אותם.

חיים אורון: לא.

חיים אורון: זה סעיפים מההסכם הקואליציוני ולא סעיפי תקציב.

יצחק כהן: ושם תוכל ללמוד על השאלה שלך.

חיים אורון: זה לא סעיפי תקציב.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: אני סיימתי.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: אדוני סגן שר האוצר, אל תמהר לרדת.

מגלי והבה: אנחנו בדיון על תקציב, לא בדיון – חבר הכנסת אורון, אם הוא שואל שאלה – אנחנו בדיון על תקציב – והוא מבקש עליה התייחסות, אתה מפנה אותו לסעיפים.

מגלי והבה: מה הבעיה לבוא להגיד לו מה הסכום, או כפי שמופיע בספר התקציב, אם מופיע?

יצחק כהן: זה הונח, והוא יוכל לחשב את זה.

יצחק כהן: אין שום בעיה.

יצחק כהן: הוא יוכל לגשת לסעיפים.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, יכול להיות שסגן השר מכיר את ספר התקציב על בוריו.

חיים אורון: אני לא רוצה להתחרות אתו.

חיים אורון: הסעיפים שמופיעים בהסכמים הקואליציוניים אינם סעיפי תקציב.

חיים אורון: בסעיף 53 של יהדות התורה כתוב שליהדות התורה יהיה ככה וככה וככה וככה.

חיים אורון: לא כתוב איפה זה מופיע, כמה כסף.

חיים אורון: אנחנו הולכים לאשר תקציב, ואני מבקש – יכול להיות שהשר לא יודע עכשיו, יתקבל מחר.

חיים אורון: זה גם בסדר.

חיים אורון: יבוא מחר יגיד לנו.

רוני בר-און: בסוף היום זה מספרים.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, רק הבוקר, בשביל תקציב הביטחון, נלקחו 70 מיליון שקל מההסכמים הקואליציוניים.

חיים אורון: רק הבוקר.

רוני בר-און: לא לא, אבל שם הוחזרו 4.2 לטובת ישיבות ההסדר לפי הסכם עם הבית היהודי.

מגלי והבה: אני חושב – השאלה שלך, אדוני, לגיטימית, וצריך לתת תשובה עליה.

יצחק כהן: אני שומר את השאלה.

מגלי והבה: אוקיי, אם לא היום, אז מחר.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: אני מניח שאם לא נקבל תשובה כאן, אנחנו נעלה את זה שחייבים לראות את התשובה הזאת.

מגלי והבה: זו שאלה לגיטימית ומחייבת תשובה.

מגלי והבה: תודה לסגן שר האוצר.

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים בסדר הדוברים של יושבי-ראש הוועדות.

מגלי והבה: יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת דוד רותם – בבקשה, אדוני.

מגלי והבה: יסיים את הסבב של יושבי-ראש הוועדות חבר הכנסת אלכס מילר, יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, שיהיה הדובר האחרון.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, על-פי החלטת ועדת הכנסת דנה ועדת החוקה, חוק ומשפט בשני פרקים:

דוד רותם: פרק י"ב – לגבי מסים, סעיפים 43–45 – גבייה, ופרק י"ד – בינוי ושיכון, סעיפים 59–60, בנושא פינוי ובינוי.

דוד רותם: אשר לפקודת המסים (גבייה), מטרת הצעת החוק המוצעת היא לאפשר לגורמים המקיימים הליכי גבייה מינהליים על-פי פקודת המסים (גבייה), ובהם רשות המסים, משרדי ממשלה שונים, הרשויות המקומיות ותאגידים סטטוטוריים, כגון מגן-דוד-אדום ורשות השידור, לייעל את הליך העיקול אצל צדדים שלישיים מסוימים.

דוד רותם: ההצעה מאמצת מנגנון דומה למנגנון הקיים כיום בלשכות ההוצאה לפועל ומאפשרת להטיל עיקולים על נכסי החייבים המוחזקים אצל בנקים וקופות גמל בדרך אלקטרונית-ממוחשבת ובאופן מרוכז.

דוד רותם: צו העיקול יישלח באמצעים אלקטרוניים למרכז התאגיד הבנקאי או הגוף המתפעל של החברה המנהלת את קופות הגמל, ובתוך ימים ספורים יחול העיקול על נכסים של החייב המצויים בסניפי הבנקים או בקופות הגמל הספציפיות שמנהלת החברה המנהלת.

דוד רותם: ההצעה תחסוך את הצורך לשלוח צווי עיקול ידניים לכל הסניפים ולכל קופות הגמל ותקצר את משך ההליכים.

דוד רותם: במקביל זה יחסוך, כאשר יבטלו את העיקול, זמן רב.

דוד רותם: על-פי הצעת החוק, צו העיקול וכל מסמך אחר שניתן יהיה לערוך ולשלוח בדרך אלקטרונית, ייחתמו בחתימה אלקטרונית מאושרת שמטרתה לזהות את השולח ולהבטיח כי המסמך מהימן ומאובטח.

דוד רותם: ואולם, בשלב זה, היות שרשויות האכיפה אינן ערוכות לשדר מסמכים חתומים בחתימה אלקטרונית, קובעת הצעת החוק בהוראת שעה כי למשך תקופה של שנתיים – הניתנת להארכה – יראו צווי עיקול או מסירה המתייחסים לחשבונות בנק או נכסים בקופות גמל כמסמכים אלקטרוניים גם בהיעדר חתימה אלקטרונית, ובלבד – חבר הכנסת אריאל, אתה מפריע לי – ובלבד שמתקיימים תנאים שונים המתייחסים בעיקר למערכת המחשב שבה הצווים מופקים, למהימנותה, להגנה מפני חדירה אליה, לזיהוי השולח ולמניעת עריכת שינויים בצו.

דוד רותם: ועדת החוקה אישרה את התיקון המוצע לקריאה שנייה ושלישית בכפוף למספר איזונים שחלקם הוצעו בהצעת החוק הממשלתית וחלקם נוספו להצעה בעקבות הדיון שנתקיים בוועדה: 1.

דוד רותם: הודעה לחייב על עיקול אצל צד ג' – הוועדה חייבה את פקיד הגבייה להודיע לחייב כי עוקלו נכסים אצל הצד השלישי ולתת לו 14 יום לשלם את חובו או להגיע להסדר עם פקיד הגבייה בטרם ימומש הנכס המעוקל.

דוד רותם: ההוראה תחול לגבי מרבית סוגי הנכסים, למעט נכס שהוא כסף מזומן שעוקל בדרך ידנית.

דוד רותם: 2.

דוד רותם: צו מסירה נפרד מצו העיקול – ההפרדה בין צו העיקול לצו המורה על מימוש המעוקלים ומתן אפשרות לחייב להודיע איזה נכס מבין הנכסים שעוקלו הוא מבקש שימומש לשם פירעון החוב.

דוד רותם: בנוסף, קביעה מפורשת כי על פקיד הגבייה להתחשב ביחס בין ערך הנכס שעוקל לגובה החוב, וכי לא יעקל נכס של החייב אם יש נכס אחר שעוקל, שמימושו לשם גביית החוב יפגע בחייב פגיעה פחותה.

דוד רותם: תנאים להמצאה אלקטרונית – מותנית בהסכמה מפורשת של הנמען; המצאה אלקטרונית של מסמכים אחרים, מלבד צווי עיקול על חשבונות בנק וקופות גמל, מותנית בהתקנת תקנות שיקבעו הסדרים מפורטים ויובאו לאישור ועדת החוקה.

דוד רותם: לאור תקלות רבות הקורות בהליכי גבייה המנוהלים על-ידי הרשויות המקומיות, הפועלות כבר היום באופן אלקטרוני על-פי הסכמים שנערכו עם הבנקים לפני מספר שנים, ואשר הוטל ספק בחוקיותם, נקבע כי הרשויות המקומיות לא יוכלו לעשות שימוש בהליך העיקול המרוכז והאלקטרוני לשם גביית קנסות כל עוד לא קבע היועץ המשפטי לממשלה הנחיות לעניין גביית חובות לפי פקודת המסים (גבייה).

דוד רותם: הכוונה היא להנחיות אשר ישפרו את ההגנה על חייבים בהליכי גבייה לפי הפקודה.

דוד רותם: ההוראה שנוספה לפקודה מבהירה כי כאשר ייקבעו הנחיות היועץ המשפטי לממשלה הן יחייבו, בנוסף למדינה, גם את כל הגופים שאינם המדינה, המוסמכים לגבות על-פי הפקודה.

דוד רותם: עוד נקבע כי מועד תחילתם של התיקונים יהיה 60 ימים מיום הפרסום.

דוד רותם: לפרק הזה הוגשו מספר הסתייגויות.

דוד רותם: אנחנו נבקש לדחות אותן, משום שהן מעקרות במידה רבה את החוק.

דוד רותם: במקרה מסוים הוגשו הסתייגויות שהן בעצם תיקון לסעיפים אחרים ולא לסעיפים שנדונו.

דוד רותם: אשר לחוק פינוי ובינוי (פיצויים) – במסגרת חוק פינוי ובינוי (פיצויים), שנחקק עוד בשנת 2005 במטרה למנוע ממיעוט של דיירים לסרב לעסקת פינוי ובינוי שכל הדיירים בבניין מעוניינים בה, וזאת מטעמים לא סבירים, כדי לסחוט מהקבלן המבצע סכומים גבוהים מהסכומים שאמורים לקבל יתר הדיירים בבניין, סחטנות אשר מונעת מפרויקטים של התחדשות עירונית לצאת לפועל חרף היתרון הן לדיירים והן להיצע הדירות.

דוד רותם: מניעת הסחיטה נעשית על-ידי קביעה כי רוב של 80% מהדיירים יוכל לפנות לבית-המשפט ולתבוע את הדייר הסרבן על נזקים שנגרמים להם בשל מניעת העסקה, אם הדייר מסרב מסיבה שאינה סבירה.

דוד רותם: הצעת החוק הנוכחית מציעה לתקן מספר נושאים בחוק המקורי.

דוד רותם: ראשית, מוצע לתקן את בחינת הרוב המינימלי לצורך הגשת תביעה כאמור, לא בבניין מסוים, אלא במקבץ של מספר בתים משותפים שעתידים לשמש להקמת בניין חדש, זאת מאחר שלרוב נדרשים שניים או שלושה בתים משותפים על מנת להקים בניין חדש וגדול.

דוד רותם: עם זאת, כדי להגן על זכות הקניין עדיין יידרש על-פי הצעת החוק רוב מינימלי של שני-שלישים שרוצה את העסקה גם בבניין ולא רק במקבץ.

דוד רותם: שנית, מוצע לקבוע כי כאשר דייר או דיירים מסרבים לעסקה כאמור, מאחר שלטענתם העסקה אינה כדאית, יוכל רוב מבין בעלי הדירות באותו מקבץ לפנות לוועדה למתחמי פינוי ובינוי ולבקש את מינויו של שמאי שיבחן אם העסקה אכן כדאית כלכלית לאותו דייר סרבן.

דוד רותם: שינוי זה מטרתו להקל פרוצדורלית על דיירים לצורך בחינת הכדאיות הכלכלית על-ידי קביעת חזקה שניתנת לסתירה לגבי הכדאיות.

דוד רותם: במסגרת התיקון שלהלן גם מוצע לקבוע חובות של גילוי ושקיפות, חובות שהוספו במסגרת דיוני ועדת החוקה, חוק ומשפט בהצעת החוק.

דוד רותם: ראשית, מוצע לקבוע כי מי שפועל מטעמו של יזם או קבלן או מקבל את שכרו מהצלחת העסקה, יהיה חייב להודיע לדיירים על סטייה שאינה זניחה בפיצויו של בעל דירה ספציפי מהפיצוי הסטנדרטי.

דוד רותם: בנוסף מוצע לקבוע חובת גילוי למי שפועל מטעמם של יזם או קבלן לכך שהוא פועל מטעמם, וחובת גילוי של מי שמקבל את שכרו בהתחשב בהצלחת העסקה.

דוד רותם: שתי הוראות השקיפות הללו מטרתן למנוע ניצולם של בעלי דירות ספציפיים בהיעדר ידיעה או כוח מול הקבלן או היזם.

דוד רותם: הצעת החוק מוגשת עם הסתייגויות של סיעת חד"ש הנוגעות לרוב הנדרש לצורך הגשת קביעה כאמור ולצורך פנייה לבקשה למינוי שמאי, אלא שהעלאת הרוב הנדרש עלולה לרוקן מתוכן את החוק ולמנוע התחדשות עירונית, דבר שיגרום לכך שיהיה מחסור בדירות.

דוד רותם: ההסתייגויות הללו נדחו על-ידי הוועדה.

דוד רותם: הסתייגות נוספת מבקשת להוסיף עילה נוספת, שבגינה תהא התנגדותו של דייר סבירה, על העילות המנויות כבר בחוק.

דוד רותם: גם את הסתייגות זו החליטה הוועדה לא לקבל.

דוד רותם: אני קורא לבית לאשר את שני הפרקים הללו בקריאה שנייה ושלישית ולדחות את ההסתייגויות.

דוד רותם: אני מבקש להודות ליועצות המשפטיות של הוועדה, שעבדו שעות רבות על ניסוח הסעיפים המתקנים בחוק הזה.

דוד רותם: אני רוצה להודות לעוזרי, ולמנהלת הוועדה גברת דורית ואג.

דוד רותם: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת דוד רותם.

מגלי והבה: אנחנו עוברים ליושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט.

מגלי והבה: בבקשה.

מגלי והבה: אחריו נתחיל ברשימת הדוברים כפי שהיא מופיעה כאן.

מגלי והבה: ראשון המתדיינים יהיה חבר הכנסת רוני בר-און.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, ועדת החינוך הכינה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את סעיפים 51, 52 ו-54 להצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012, והנני מתכבד להביאם בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

אלכס מילר: סעיף 51 בא לתקן את חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה, ולדחות את סיום החלתו בהדרגה.

אלכס מילר: כיום קובע סעיף 4(א) לחוק זה שהחל משנת הלימודים התשנ"ח הוא יוחל בהדרגה ביישובים, בשכונות, במוסדות חינוך או בשכבות גיל שיקבע השר בצווים, תוך מתן עדיפות לכאלה שלדעת השר זקוקים לסיוע נוסף בחינוך, ובלבד שהחלתו תושלם לא יאוחר מתחילת שנת הלימודים התשע"ד.

אלכס מילר: מוצע לדחות את השלמת ההחלה בשנתיים נוספות עד לשנת התשע"ו, וזאת עקב עלותה התקציבית הגבוהה של השלמת החלת החוק האמור והיערכות משרד החינוך במסגרת סדרי העדיפות התקציביים שלו, לרבות יישום רפורמת "אופק חדש".

אלכס מילר: סעיף 52 להצעת החוק עוסק בתיקון מס' 28 לחוק לימוד חובה, אשר נחקק ביוזמתה של חברת הכנסת רונית תירוש וקבע כי במסגרת לימוד מיומנויות היסוד – קריאה, כתיבה וחשבון – בכיתות א' וב', יצומצם מספר התלמידים בכיתה ולא יעלה על 20 תלמידים בלפחות עשר משעות הלימוד השבועיות.

אלכס מילר: החלת ההסדר היתה אמורה להתפרס על פני כמה שנים, כך שראשית תסתיים ההחלה על כיתות א' ולאחר מכן על כיתות ב'.

אלכס מילר: החלה זו היתה אמורה להסתיים בתחילת שנת הלימודים תשע"ג.

אלכס מילר: מוצע לדחות את מועד תחולתו של התיקון האמור כך שההרחבה של מספר שעות הלימוד השבועיות מחמש שעות לעשר שעות תידחה ביחס לכיתות א' עד לשנת הלימודים תשע"ג, במקום תשע"א, וביחס לכיתות ב', לשנת הלימודים תשע"ד, במקום תשע"ג.

אלכס מילר: עם זאת, מוצע להקדים את תחילת יישום החוק ביחס לכיתות ב', כך שכבר בשנת הלימודים הנוכחית תלמידי כיתות ב' ילמדו את מיומנויות היסוד במסגרת המצומצמת, כאמור, במשך חמש שעות שבועיות.

אלכס מילר: גם תיקון זה נדרש עקב העלות התקציבית של השלמת החלת החוק וסדרי העדיפויות התקציביים של מערכת החינוך.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, אני רק רוצה לציין – –

מגלי והבה: בבקשה.

אלכס מילר: – – שעצם העובדה שהוקדם היישום של החוק בכיתות ב' כבר מביא איזושהי תקווה שבסופו של דבר החוק ייושם.

אלכס מילר: תרשה לי להביע את מחאתי בעניין שני החוקים האלה, שחוקקו בכנסת ישראל ובמשך שנים דוחים אותם מסיבות שונות.

אלכס מילר: אם משרד האוצר ומשרד החינוך רואים שאין דרך ליישם את החוקים האלה, שיציגו אלטרנטיבה ויבטלו אותם, או שיבואו וייתנו פריסה – אם מדובר על חוק יום חינוך ארוך – בצורה מסודרת, כדי שאנחנו נראה מתי החוק ייושם בצורה מלאה, ואם זה בנושא פיצולי הכיתות, גם שם אנחנו מחכים להתקדמות הרבה יותר משמעותית ממה שקורה היום.

אלכס מילר: וכך, אדוני היושב-ראש, גם בדיוני הוועדה אני פניתי למשרד האוצר, ואני גם מכריז כאן, שבמסגרת הדיונים שיהיו בשנים 2012-2011 סביב הכנת תקציב לשנת 2013, אני אנסה לדחוף, בכל המאמץ, שהנושא הזה יהיה בסדרי העדיפויות, גם של משרד האוצר וגם של משרד החינוך, כך שאנחנו לא נוכל לחזור לאבסורד הזה שכל שנה ושנה אנחנו דוחים חוקים שבעצם חוקקו למטרה טובה – לסייע למערכת החינוך, לסייע לתלמידים, לפתור את אותן בעיות קשות שיש לנו במערכת, אבל משום מה כל פעם שאנחנו עולים לאישור של אותם חוקים יש לנו קיר של משרד האוצר שפשוט לא נותן אפשרות להתקדם עם יישום החוק.

אלכס מילר: סעיף נוסף, אדוני היושב-ראש, סעיף 54 לחוק – – –

מגלי והבה: אדוני , אבל אני מתפלא עליך, כיושב-ראש ועדה וכחבר קואליציה – אם אתה מאמין בדברים האלה, המלחמה שלך צריכה להיות הרבה יותר – – –

אלכס מילר: אז אני יכול להגיד לך שבמסגרת אותם סיכומים ודיונים שהיו בוועדת החינוך – –

מגלי והבה: כן, זה חשוב.

אלכס מילר: – – הצלחנו – לפחות במה שדיברתי על הנושא של פיצולי כיתות – להקדים את יישום החוק בכיתות ב'.

אלכס מילר: אומנם זה מעט, אבל זה כבר איזושהי התקדמות.

אלכס מילר: אני רואה את חבר הכנסת בר-און, שהיה שר האוצר דאז, כאשר חוק הפיצולים אושר, ואני גם מכיר את העמדה שאז היתה למשרד האוצר, שמצאו את הדרך לפחות לתת את הפריסה המינימלית.

אלכס מילר: בחלק מהדברים החוק באמת נדחה, וכמו שציינתי, בכיתות ב' הוא הוקדם.

אלכס מילר: כך אני גם מקווה שכשאנחנו נדון על תקציב 2013 תהיה גם איזושהי הקדמה של שאר הסעיפים בחוק, וכך נוכל באמת לתת בשורה לילדי ישראל.

אלכס מילר: סעיף מס' 54 לחוק המוצע עוסק בחוק הרשות לפיתוח ולקידום התרבות, התיירות וקשרי החוץ של ירושלים, וקובע כי יוקם גוף מתמחה שיעסוק בין השאר בייזום תוכניות ופעילויות לפיתוח ולקידום התרבות, התיירות וקשרי החוץ של ירושלים.

אלכס מילר: אף שהוחל במהלכים – – –

רוני בר-און: בינתיים קיצצתם את מענק ירושלים לחינוך, בינתיים אתם לא תומכים בסטודנטים שלומדים בירושלים – –

אלכס מילר: ברשותך, חבר הכנסת בר-און, אני אתייחס גם לנושא הזה – – –

רוני בר-און: – – כל הדברים האלה – אתם חיים בסרט.

רוני בר-און: שולחים אותך לדבר פה דברים שלא עולים בשום קנה עם – – –

אלכס מילר: אף אחד לא שולח אותי.

אלכס מילר: אני מציג את אותם סעיפים שוועדת החינוך הצביעה עליהם ואישרה אותם.

אלכס מילר: דווקא בסעיף הזה, שאני מקריא עכשיו, לא היתה שום התנגדות, ואני מאוד מתפלא למה עדיין הסעיף הזה קיים כחוק, כאשר אנחנו כל שנה מגיעים לדחות אותו – ואולי הגיע הזמן באמת לבוא ולחשוב אם לבטל את החוק הזה בכלל.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, אני ממשיך.

אלכס מילר: אף שהוחל במהלכים למינוי מועצת הרשות, הם לא הושלמו והרשות לא הוקמה.

אלכס מילר: עקב החלטת מועצת עיריית ירושלים להעביר באופן זמני את הטיפול בתחום התיירות לרשות לפיתוח ירושלים, הפועלת מכוח חוק הרשות לפיתוח ירושלים, שהחלה לפעול בנושא, מוצע לדחות את מועד תחילתו של החוק בחמש שנים, לשנת תשע"ו, 1 בינואר 2016, כדי לחסוך את העלויות התקציביות הגבוהות הכרוכות בהקמת רשות נוספת ולמנוע כפילויות בטיפול בתחומים שבהם הרשות החדשה אמורה לטפל, ומטופלים, כאמור, על-ידי הרשות לפיתוח ירושלים ועל-ידי העירייה.

אלכס מילר: אני מבקש מחברי הבית לדחות את ההסתייגויות ולאשר את הסעיפים בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

אלכס מילר: חבר הכנסת בר-און – – –

מגלי והבה: אני ארשה לך, אם אתה רוצה לפנות אליו.

אלכס מילר: חבר הכנסת בר-און התייחס לנושאים הקשורים לסטודנטים וגם לכל מה שקשור לחוקים שעברו.

אלכס מילר: אני חושב שאולי אני לא אבוא ואתן את הקרדיט לעצמי, אבל בשנים האחרונות אותם החוקים ואותן ההחלטות שהתקבלו לגבי העולם הסטודנטיאלי – אם אנחנו מבליטים את ארבע השנים האחרונות – אני יכול להגיד לך שאותם השינויים שנעשו גם בהתייחסות לזכויותיהם של הסטודנטים בישראל, גם בהתייחסות למיסוי המלגות במוסדות שונים, זה דבר שבמשך שנים רבות חיכו לו, ואני חושב שדווקא בנושאים האלה אי-אפשר להאשים פה לא את חברי הכנסת ולא את הממשלה שלא מטפלים ולא מתייחסים לעניין זה.

אלכס מילר: דווקא עצם הקביעה שאותם חיילים משוחררים ועושי שירות לאומי יקבלו זכאות – כמלגה – לשנה אקדמית זה דבר מבורך, שגם מחזק את הפריפריה, את אותן מכללות שמתקשות בקבלת סטודנטים, וגם כמובן ייתן אוויר לנשימה לסטודנטים בישראל כאשר הם לומדים במערכת ההשכלה הגבוהה.

אלכס מילר: אני מברך על כך את הממשלה, שגם קיבלה החלטות חשובות וגם תקצבה אותן במה שקשור למתן מלגות ופטור ממס על אותן מלגות שקשורות למוסדות להשכלה גבוהה.

אלכס מילר: תודה, אדוני היושב-ראש.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אלכס מילר, יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, על הסקירה שלו וההצגה שלו.

מגלי והבה: אנחנו מתחילים בדיון המשולב לפי סדר הדוברים.

מגלי והבה: ראשון המתדיינים, חבר הכנסת רוני בר-און, יהיו לו 23 דקות לדבר, ואני שמח גם – אלה שרוצים לשמוע, בבקשה, נא לשבת.

מגלי והבה: בבקשה.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – –

אריה ביבי: לא צריך להיות שר?

רוני בר-און: – – צופי הטלוויזיה – אם רואים אותנו – אין ממשלה בישראל.

רוני בר-און: תסתכלו, 30 כיסאות – –

אריה ביבי: סליחה, צריך להיות שר?

מגלי והבה: אני מבקש לא לעזור לו.

מגלי והבה: תאמין לי, הוא יודע לייצג את עצמו.

רוני בר-און: סליחה, סליחה, אני יודע לנהל את העניינים האלה לבד.

רוני בר-און: – – 30 כיסאות, שני שולחנות, אין ממשלה בישראל, כיסאות ריקים.

אנסטסיה מיכאלי: הם עובדים, עובדים בכיסאות אחרים.

רוני בר-און: זה מצב הצבירה – זה מצב הצבירה – –

רוחמה אברהם-בלילא: עובדים על מי, אנסטסיה?

רוני בר-און: – – האופטימלי.

רוני בר-און: כשהם לא פה, הנזקים מצומצמים.

רוני בר-און: תסתכלו, אזרחי ישראל, על מה אתם משלמים מסים.

רוני בר-און: אף שר.

רוני בר-און: 30 שרים – אתם יודעים כמה עולה שר?

רוני בר-און: או.

רוני בר-און: סוף-סוף שר, אחד, בישראל.

מגלי והבה: אדוני השר, תודה.

אנסטסיה מיכאלי: – – – אתה צריך להוכיח – – –

רוני בר-און: בואי, בואי, חברת הכנסת מיכאלי.

רוני בר-און: כשאת עומדת פה ואת מאיימת על הדוכן, זה נראה יותר טוב.

רוני בר-און: אנחנו עומדים לדון, בשלושת הימים הקרובים האלה, בחוק ההסדרים ובחוק התקציב.

רוני בר-און: בסוף הרי זה יעבור; אין ספק שהקואליציה הדורסנית הזאת, עם הרוב האוטומטי שלה, תעביר את החוק ותעביר את חוק התקציב.

רוני בר-און: ואני חושב שמי שמסתכל על מה שמונח היום על שולחן הכנסת, בעיקר בחוק התקציב, רואה ששום דבר בעצם לא השתנה מאז המופע האחרון של התקציב של הממשלה הרעה הזאת; שום דבר לא השתנה, מאז עברו שנה וחצי, מאז הוגש תקציב 2009–2010.

רוני בר-און: שום דיון אמיתי בסדרי עדיפויות, שום שינוי אמיתי של סדרי עדיפויות, הכול, כל האמירות סביב התקציב, כל הדיון סביב התקציב, התבטאויות של ראש הממשלה ושל שר האוצר ושל השרים – שבחדרי חדרים מעבירים ביקורת קטלנית על ראש הממשלה ועל התנהלות הממשלה, אבל מצביעים יחד אתה, כל הדיבורים האלה, שמפארים את התקציב ומשבחים אותו ומקלסים אותו, אינם אלא קש וגבבה, צבר של טענות שווא, ספינים, אחיזת עיניים.

רוני בר-און: התקציב הזה הוא תעודת הזיהוי של הממשלה הזאת, תעודת זיהוי של ממשלה שמשלמת שלמונים פוליטיים, שנכנעת חדשות לבקרים.

רוני בר-און: כל סחטן בא על שכרו ויוצא ומלוא תאוות סחיטתו בידו.

רוני בר-און: כל יום נולד סחטן חדש וההפקרות חוגגת.

רוני בר-און: הפקרתם, אדוני השר לענייני רווחה, הפקרתם הפקרות מוחלטת את הפריפריה – אני אמנה את זה אחר כך – הפקרתם את ירושלים, שראש הממשלה, השכם והערב, מעלה אותה על ראש שמחתו ואוי לאותה שמחה.

רוני בר-און: הפקרתם את הסטודנטים.

רוני בר-און: הפקרתם את העולים – אולי אתם באמת לא רוצים אותם כאן.

רוני בר-און: שמענו אתמול את יועץ השר, שר האוצר, הגזען העלוב הזה, מתבטא כנגד העלייה מחבר העמים.

רוני בר-און: אז הוא התנצל, הכול בא על מקומו בשלום.

רוני בר-און: אפילו את החינוך, שאתם כל כך מתגאים שהשקעתם בו, והשקעתם בו, גם אותו הפקרתם.

רוני בר-און: התקציב הזה, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, הוא הכרזת מלחמה על השכבות החלשות.

רוני בר-און: התקציב הזה, כל כולו שרידות.

רוני בר-און: כל מה שהממשלה הזאת עושה – היא נלחמת על השרידות שלה.

רוני בר-און: אמרתי לכם לפני שנה, שסוף המלחמה על השרידות של הממשלה, תמיד סימן שאלה על השרידות שלנו, על השרידות של החברה בישראל, על השרידות של מדינת ישראל.

רוני בר-און: אמר לכם את זה חבר הכנסת חיים אורון בפעם הראשונה, וצריך לתת לו זכות יוצרים, שסופה של המלחמה על שרידות הממשלה יהיה במלחמה על שרידותה של המדינה.

רוני בר-און: התנפלתם עלינו אז.

רוני בר-און: והיום איזו תשובה יש לכם לתת על האמירה הזאת?

רוני בר-און: אתם שוב באים עם תקציב דו-שנתי, למרות שהוכחנו לכם שהיומרה, הארוגנטיות הזאת, להניח הנחות מקרו-כלכליות בעולם כלכלי כל כך לא יציב לשנתיים מראש ולשלוש שנים מראש, זה משחק באש.

רוני בר-און: הוכחנו לכם שכשק

רוני בר-און: בעתם את יעד הגירעון לשנה הזאת, טעיתם בגדול, ונשארו לכם 14 מיליארד שקל בתקציב.

רוני בר-און: כמה דברים נפלאים היה אפשר לעשות בכסף הזה?

רוני בר-און: תשאלו כל חבר כנסת.

רוני בר-און: לא צריך להתמקצע בעניינים החברתיים, ולא צריך להתמקצע בעניינים הביטחוניים ולא צריך להתמקצע בענייני חינוך.

רוני בר-און: בכסף הזה אפשר היה לשנות את פני המדינה.

רוני בר-און: אבל אתם, ביוהרה שלכם, תיקחו את הכסף הזה למקומות – אוקיי, חלק ילך בוודאי לצמצום החוב, תכלית ראויה.

רוני בר-און: ומה עם כל יתר הדברים שאנחנו רואים חדשות לבקרים, שאתם עושים בכסף הזה?

רוני בר-און: גם בתקציב הזה, שהתחילו להכין אותו לפני עשרה חודשים, בחודש פברואר, שר האוצר שלנו דיבר על כך שהמשבר מאחורינו.

רוני בר-און: והיום, מה אתה אומר, אדון שטייניץ?

רוני בר-און: מה אתה אומר היום, כשאתה רואה את האינדיקטורים?

רוני בר-און: כשאתה רואה את אירופה?

רוני בר-און: המשבר מאחורינו?

רוני בר-און: הצבתם פה משוואה בבסיס התקציב – היא לא מתכנסת.

רוני בר-און: היא פשוט לא מתכנסת.

רוני בר-און: כבוד השר הרצוג, עם תקרת הוצאה מהסוג הזה, עם יעד גירעון שנקבע, כשלא עוצרים את הפחתת המסים – למזער, אני אומר, לא כשלא מעלים אותם – המשוואה לא מתכנסת.

רוני בר-און: מה עושים?

רוני בר-און: מעלים מסים עקיפים.

רוני בר-און: דלק, סיגריות, מע"מ.

רוני בר-און: במי פוגעים?

רוני בר-און: את מי מכים?

רוני בר-און: את השכבות החלשות.

רוני בר-און: בואו נעשה סקירה מהירה על כמה ראשי פרקים בתוך התקציב הזה, אבל ממש בנגיעות קלות, כדי שנדע לקראת מה אנחנו הולכים.

רוני בר-און: אני מבטיח לכם – לכם, חברי הכנסת, לשרים, לחברים שלנו מהקואליציה: אם תקשיבו לדוברים של קדימה, שיעלו כאן אחד אחר השני בשלושת הימים הקרובים, תראו שאפשר אחרת.

רוני בר-און: לא יקריאו לכם פה סיפורים ושירים, ולא יעשו לכם ערב הווי, גם אם הדיון יתמשך.

רוני בר-און: תשמעו הערות ענייניות לפי פרקים.

רוני בר-און: לא רק ביקורת, אלא גם הצעות.

רוני בר-און: אנחנו מדברים שנתיים על כך שזו הממשלה הכי מנופחת, הכי בזבזנית, שהיתה אי-פעם בתולדות ישראל.

רוני בר-און: 30 שרים, תשעה סגני שרים.

רוני בר-און: זה מספיק, בממוצע, לשלוש ממשלות.

רוני בר-און: מעלים את תקציב הלשכות, מעלים, בעשרות מיליונים של שקלים, את התקציבים שהוצאו, בהשוואה לממשלה השפויה האחרונה, בעניין הוצאות הממשלה, בלמעלה מ-30% – מילא, מוציאים את הכסף, תנו תמורה בשביל הכסף.

רוני בר-און: כל כך הרבה כסף עולה הממשלה, שייתנו השרים עבודה.

רוני בר-און: אבל אף אחד, למעט בודדים – אני מצטער שאתה נמצא פה, בקו האש.

רוני בר-און: הדברים לא חלים עליך, השר הרצוג.

יצחק הרצוג: – – –

רוני בר-און: השרים לא עובדים.

רוני בר-און: לא השרים ולא סגני השרים.

רוני בר-און: מי עובד?

רוני בר-און: הגבאים.

רוני בר-און: גבאי פה וגבאי שם, ממשלה של גבאים.

רוני בר-און: כל נושא, חשוב ככל שיהיה, הולך לגבאי.

רוני בר-און: כבאות זה גבאי, שביתה של פרקליטים זה גבאי – תשימו לב מה קורה פה.

רוני בר-און: 42 יום שביתה של העורך-דין של המדינה.

רוני בר-און: יום שביתה – מבחינת ההפסדים הישירים.

רוני בר-און: עוד לא דיברנו על אורן קורידו, הפדופיל, ועל x רוצחים, ועל 8,000 שודדים ופורצים וגנבים – זה עלויות למשק.

רוני בר-און: אבל תיק אחד, אזרחי, שלא מתייצבים, מקבלים פסק-דין, הלך כל ההבדל בין מה שאומר האוצר לבין מה שאומרים הפרקליטים.

רוני בר-און: מילא, כבר היו שביתות, אפילו אני הצלחתי לסחוב שביתה אחת כמעט 90 יום ושביתה אחרת יותר מ-60 יום, אבל אני אמרתי שאני לא נפגש עם השובתים עד שהם לא יפסיקו את השביתה?

רוני בר-און: בשביל מה נבחרתי?

רוני בר-און: בשביל מה קיבלתי אחריות?

רוני בר-און: מה היוהרה הזאת?

רוני בר-און: שר משפטים אומר "אני לא נפגש עד שתפסיקו"?

רוני בר-און: שר אוצר אומר "אני לא נפגש עד שתפסיקו"?

רוני בר-און: גם לי היו פקידים לא פשוטים, מנהלים לא פשוטים, אז אני לא נפגשתי אתם?

רוני בר-און: עוד פעם, אדוני היושב-ראש, במקום הרבנים, הגבאים מטפלים בזה.

רוני בר-און: לקחו את זה מהשרים ונתנו את זה לגבאי, עוד פעם הגבאים מטפלים.

רוני בר-און: תקציב חברי הממשלה בשנת 2008 היה 83 מיליון שקל.

רוני בר-און: התקציב השתא עולה עוד 30 מיליון שקל, יותר מ-30% עלייה בשכר.

רוני בר-און: אני לא רוצה להיכנס להשוואות כמה עלה דן מרידור כשר לענייני מודיעין בממשלת שרון, טיפה יותר ממיליון שקלים.

רוני בר-און: את יודעת כמה הוא עולה היום, חברת הכנסת יחימוביץ?

רוני בר-און: טיפה יותר מפי-עשרה – פי-עשרה, מה קרה?

שלי יחימוביץ': – – –

רוני בר-און: אני רק רוצה למשוך את תשומת לבך.

רוני בר-און: פתאום – שר עלה מיליון שקל, על אותו פורטפוליו הוא עושה 10 מיליון שקל.

רוני בר-און: ואללה, שווה.

שלי יחימוביץ': השירותים שלו השתבחו במהלך השנים.

רוני בר-און: נכון, נכון, זה היה שר בלי ניסיון לענייני מודיעין וזה שר עם ניסיון לענייני מודיעין.

רוני בר-און: השר ברוורמן, שכל כך מתייסר להיות בממשלה, התענוג הזה עולה למדינת ישראל – הייסורים של ברוורמן עולים למדינת ישראל 28 מיליון שקל בשנה.

רוני בר-און: ניחא, הייתי מבין את זה – אדוני היושב-ראש, המשרד, המטה, הלשכה, דרך אגב, "שלום מירושלים" – זה יושב בתל-אביב, כמו עוד הרבה משרדים אחרים, בניגוד גמור להחלטות ממשלה.

רוני בר-און: המשרד יושב בתל-אביב, שם יותר נעים לטפל בענייני ערבים מאשר בירושלים.

רוני בר-און: 28 מיליון שקל בשנה, 21 מיליון עולה להאכיל את השר, את עוזריו, את המזכירות, את הלשכה, שכר הדירה – – –

יצחק הרצוג: הרשות לקידום המיעוטים.

רוני בר-און: את הרשות לקידום המיעוטים, נכון, באמת.

יצחק הרצוג: דווקא זה נושא חשוב.

רוני בר-און: נכון, נכון, נכון, ברוך השם יש רשות לקידום מיעוטים.

רוני בר-און: 20 מיליון שקל ומעלה עולה הקרקס, ולמיעוטים השאירו 7 מיליון.

רוני בר-און: חלוקת קשב מאוד רצינית של הממשלה.

רוני בר-און: מה עשיתם עם הפריפריה?

רוני בר-און: לא עשיתם כלום.

רוני בר-און: אמרתי לכם ב-2009, ב-2008, בממשלת אולמרט, אתה, שר הרווחה, שיבחת וקילסת את תוכנית הפריפריה שהנחנו – שהעברנו לממשלה ולא צלחה כיוון שהקואליציה התרסקה.

רוני בר-און: היה לכם מן המוכן.

רוני בר-און: היתה לכם – היא קיימת – תוכנית מפוארת.

רוני בר-און: תשאלו את בכירי החברים באופוזיציה אז, שהם היום אנשים חשובים מאוד בקואליציה; למה לא עשיתם אתה כלום?

רוני בר-און: הרגתם את פרויקט שיקום שכונות, הרגתם את הבריאות בפריפריה, קיצצתם בלשכת הבריאות של מחוז הדרום, את כבשת הרש הקטנה הזאת, שעולה כלום, גם ממנה גירדתם 5 מיליון שקל.

רוני בר-און: מה אתם עושים בקידום בני עיירות הפיתוח במגזר הציבורי?

רוני בר-און: יש פרויקט "עתידים" למגזר הציבורי – אם הייתם מקצצים לשכה אחת, של סגן שר אחד לא חשוב, אני מבטיח לכם, אף שר וגם לא ראש הממשלה, לא מונה לכם את תשעה סגני השרים, אלא אם כן אתם מביאים לו את העוזר הפוליטי שלו כדי שילחש לו את זה באוזן.

רוני בר-און: אחד מאלה הייתם מקצצים, הייתם מכפילים את התקציב של הפרויקט הנורא-חשוב הזה.

רוני בר-און: הפרתם הבטחה שלטונית – הבטחתם, אדוני שר הרווחה, לתת שנת לימודים חינם לחיילים משוחררים בפריפריה.

רוני בר-און: עלות ביצוע החוק הזה, לפי מה שהצגתם לנו, 80 מיליון שקל בשנה.

רוני בר-און: מה תקצבתם?

רוני בר-און: – 30.

רוני בר-און: למי אתם זורים חול בעיניים?

רוני בר-און: כנ"ל בתקציבי מחקר ופיתוח, חקלאים בפריפריה.

רוני בר-און: את תקציב החטיבה להתיישבות בדרום, פחות מ-10 מיליון שקל בשנה, 30% מהתקציב הריאלי, שליש ממה שהיה ב-2009.

רוני בר-און: איך אתם מסתכלים בפנים של הפריפריה?

רוני בר-און: מה אתם עושים לפריפריה, אדוני שר הרווחה?

רוני בר-און: מה עושים לפריפריה, אדוני יושב-ראש הכנסת?

רוני בר-און: עושים שלטים בגודל של 10 מטר על 10 מטר ומסבירים על התוכניות שכל הממשלות הקודמות קידמו ופתחו – פה יהיה כביש מסלול שלישי לירושלים, חתומים נתניהו וישראל כץ, ופה יהיה כביש 70, חתומים נתניהו וישראל כץ, ואחר כך, כשאומרים לכם שזה לא חוקי, אתם מכסים את זה בסמרטוטים.

רוני בר-און: תגידו, אם אתם כאלה חזקים בשלטים, אדוני שר הרווחה, אם אתם כאלה מומחים בשלטים, יש לי הצעה לכם, למה לא תשימו על הכרמל שלט גדול: כאן היה יער ואיננו עוד, ותחתמו – נתניהו, וישי, ושטייניץ, וברק, גם מבקר המדינה ישמח להוסיף את החתימה שלו.

רוני בר-און: את השלט הזה אף אחד לא יכריח אתכם לכסות בסמרטוט.

רוני בר-און: על המסים העקיפים דיברנו – – –

שלמה מולה: שיכתבו שם – נבחרנו.

רוני בר-און: התחייבתם להוריד מע"מ.

רוני בר-און: תגידו, אתם לא מתביישים?

רוני בר-און: פה הוא עמד, הוריד והחזיר והתחשב – ב-1 בינואר 2011, אוטומטית זה חוזר.

חיים אורון: מי זה "הוא"?

חיים אורון: מי זה "הוא"?

רוני בר-און: שר האוצר, שטייניץ.

רוני בר-און: אני מאוד מודה לך.

רוני בר-און: אמרתי לכם, מסים עקיפים, אדוני שר הרווחה, זה הולך לאזור הבחירה שלך, אתה אחראי לאנשים האלה.

רוני בר-און: אתה צריך להסביר לממשלה הרעה הזאת שההתחכמות הזאת, של להביא כסף דרך המסים העקיפים, מהצרור הנקוב של מקבלי הקצבאות, שאתה דואג להם כמיטב יכולתך, לא יכול לבוא על חשבון מס ההכנסה של מיליונרים.

רוני בר-און: אתה יודע מה, בחשבון, אם תדע לעשות את החשבון – ואני בטוח שתדע לעשות – אני אומר לך שהממשלה עוד עושה קופה קטנה; מזה שהיא מגדילה את המסים העקיפים היא מכניסה יותר, כמעט כפול ממה שהיא תפסיד לכאורה בגין הקיצוץ במסים הישירים, שעל זה אנחנו מדברים.

רוני בר-און: עומד פה יושב-ראש ועדת החינוך ומדבר, איך השיר – "שבחי ירושלים", מדבר בשבחי ירושלים.

רוני בר-און: ראש הממשלה – ראש הממשלה שוטט ברחובות ירושלים מרגע לידתו, ותמיד ירושלים מזכירה לו משהו; פעם זה יוצא, פעם זה לא יוצא, אבל ירושלים ערש מולדתו.

רוני בר-און: כמה הוא אוהב אותה – אני מאמין לו, תראו איזה מכתב הוא כותב לירושלים, בירתנו הנצחית והבלתי-מחולקת לדורות.

רוני בר-און: הוא כותב לה מכתב לתקציב, הוא מקצץ את מענק הבירה במסגרת תקציב החינוך – 40% קיצוץ.

רוני בר-און: הוא לא מתקצב את מוסדות הלימוד בירושלים במסגרת חוק חיילים משוחררים, בניגוד להחלטה מפורשת של הממשלה.

רוני בר-און: ואדוני יושב-ראש הכנסת, המשרדים שהבטחתי שאני אמנה בפניך, אלה שיושבים בתל-אביב בניגוד לחוק-יסוד: הממשלה – השרה לימור לבנת כל כך שמחה להיפרד ממשרד המדע, שיושב בחלק שמעבר לכביש 1 של ירושלים, בקריית הממשלה, במה שקראנו פעם העיר המזרחית – נדדה עד תל-אביב.

רוני בר-און: ולשכת השר ברוורמן כבר אמרנו, והמשרד לשיתוף פעולה אזורי כבר אמרנו, והמשרד לפיתוח הנגב והגליל כבר אמרנו, ומשרד הביטחון מאז דורות רבים יושב בתל-אביב, ומשרד החקלאות יושב כמעט בתל-אביב, ויש חוק-יסוד: הממשלה.

רוני בר-און: בוא נראה מה עשיתם לחינוך, אדוני שר הרווחה, אתם, במדיניות שלכם, במדיניות נתניהו, גם אם הוספתם לתקציב משרד החינוך, פשוט מפרקים את היכולת של העם הזה להקים פה חברה הומוגנית, שתדבר בשפה אחת, שתחווה חוויות משותפות ושתתנהל כמו שחברה צריכה להתנהל.

רוני בר-און: אתם מחלקים את העם – אתם מחלקים את העם כשמקימים פה מערכת חינוך נפרדת, מערכת החינוך הממלכתי ומערכת החינוך המוכר שאינו רשמי, חרדי, ולהבדיל התנועה האסלאמית וכיוצא באלה.

רוני בר-און: אני כבר לא מדבר על הגדלת הפערים.

רוני בר-און: אני לא מדבר על העובדה שאף פעם, אבל אף פעם, לא תהיה למי שלא למד במערכת החינוך הממלכתי אותה הזדמנות שיש לזה שכן למד בה, בכל דיסציפלינה – ביכולת לקבל עבודה, ביכולת לרכוש השכלה גבוהה.

רוני בר-און: אל תמכרו לנו את הלוקשים על החרדים שלומדים באיזו מכללה שמוכנה לקבל אותם ולהכשיר משפטנים גם אם אין להם תעודות בגרות.

רוני בר-און: אתם מנציחים את הפער, כי אלה יהיו עורכי-דין שאתה, כבוד השר הרצוג, בחיים לא תקבל אותם למשרד עורכי-הדין שניהלת עד שבאת למשרד הזה, למשרד הרווחה ולכנסת.

רוני בר-און: כשאתם מגדילים את מערכת החינוך החרדי – במספרים – של החינוך העצמאי ב-12% ושל רשת "מעיין החינוך התורני" של ש"ס ב-20%, ואת ההעברה למוסדות תורניים ב-35%, אל תתפארו שהגדלתם את תקציב החינוך הממלכתי ב-7.5%.

רוני בר-און: ואני אזכיר לכם פעם אחר פעם את הנתון שסיפקתי לכם עוד כשעמדתי כאן כשר האוצר וניסיתי להילחם בתופעה הזאת.

רוני בר-און: צריכים לדעת – היום, בשנת 2010, פחות מ-50% מחייבי חוק חינוך חובה לומדים במוסדות החינוך הממלכתיים, ואני כולל בזה את הממלכתי-דתי, וכל היתר גדלים על העוקם במקומות אחרים.

רוני בר-און: אתם, במקום להילחם בזה, מוסיפים שמן על המדורה הנוראה הזאת.

רוני בר-און: מה קרה לתקציב יום חינוך ארוך?

רוני בר-און: קיצצתם חצי מיליארד שקל; פחות מ-100 מיליון, איזה אכזריות יש בדבר הזה.

רוני בר-און: לא זו בלבד שזה יעצור את ההתקדמות של החוק, זה ידרוס אחורה את כל מה שכבר יש.

רוני בר-און: אם חוק יום חינוך ארוך ביקש להגיע לתוצאה של חיוב לימודים בשיעור 41 שעות בשבוע – שזה לא סוף העולם, אתה יודע כמה אתם נותנים לחרדים, שר הרווחה?

רוני בר-און: לבתי-הספר החרדיים?

רוני בר-און: יותר מ-66 שעות שבועיות.

רוני בר-און: מעורר קנאה.

רוני בר-און: למה להם כן ולנו לא?

מגלי והבה: נא לסכם, אדוני.

רוני בר-און: אני מייד מסכם, ממש שורות אחרונות.

רוני בר-און: ב-2010 המדינה שמה לאוניברסיטאות, כמלגות לשכר לימוד, 366 מיליון שקל.

רוני בר-און: לישיבות, לעומת זאת, היא מעניקה, אדוני יושב-ראש הכנסת, 940 מיליון שקל.

רוני בר-און: זה המספר.

רוני בר-און: אני לא מדבר על התוספות הקטנות בשוליים, שהן באמת-באמת לא גדולות, אבל זה פער שזועק לשמים.

רוני בר-און: זה לא יכול שלא להתפוצץ לכולנו בפרצוף.

רוני בר-און: אנחנו נשמע על כל הדברים האלה בפירוט – אנחנו נשמע לפחות מהחברים שלי, כי אני יודע איזו עבודת הכנה נעשתה, אני בטוח שגם חברים אחרים, אפילו אם הם חברים בקואליציה, יביעו פה את דעתם – את הדברים שדעתם אינה נוחה מהם, ואני מקווה שבסוף היום, אני לא יודע להגיד על התקציב, אבל ראוי שממשלה שחותמת על תקציב כזה ומתייצבת מאחורי תקציב כזה, צריך לקצר את ימיה.

רוני בר-און: תודה, אדוני היושב-ראש.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת רוני בר-און.

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים לפי סדר הדוברים.

מגלי והבה: אני מזמין את חברת הכנסת שלי יחימוביץ; יש לך 15 דקות.

מגלי והבה: ואחרייך – חבר הכנסת רוברט אילטוב, ואחרי זה, אם אנחנו מקריאים עד שתגיע חברת הכנסת יחימוביץ – חבר הכנסת יצחק וקנין.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ערב הבחירות האחרונות צפיתי במקרה עם בתי הקטנה, היום היא בת 15, בתשדירי הבחירות.

שלי יחימוביץ': מי שעמד אז בראש הליכוד, שהיתה מפלגת אופוזיציה, ואחרי הבחירות כידוע לנו הרכיב את הממשלה, ראש הממשלה בנימין נתניהו, הבטיח דבר מה בקשר להורדת מסים.

שלי יחימוביץ': אני לא זוכרת אם הוא הבטיח שהוא יוריד את המסים ב-20%, או ל-20%; היתה שם איזו אמירה כללית בדבר הורדת מסים.

שלי יחימוביץ': הבת שלי הסתכלה עלי ושאלה אותי: אמא, זה טוב?

שלי יחימוביץ': אמרתי לה: תשמעי, בשבילנו זה מצוין.

שלי יחימוביץ': המשכורת שלי תגדל בצורה מאוד משמעותית, אם באמת מס הכנסה יהיה 20% ליחידים, אבל למדינת ישראל זה יהיה פחות טוב, כי לא יהיה כסף לסלול כבישים, ולמערכת הבריאות, ולבית-הספר שאת לומדת בו, ולבתי-המשפט, ולצבא – אלף-בית שמסבירים לילדים.

שלי יחימוביץ': הרי לכאורה, כשאתה אומר להעלות מסים או להוריד מסים, אתה מנגן על הרגש הראשוני ביותר.

שלי יחימוביץ': אנשים לא אוהבים שמעלים מסים, אנשים אוהבים שמורידים מסים.

שלי יחימוביץ': אבל מה לעשות שהחברה האנושית היא קצת יותר משוכללת מהפשטנות הזאת, ומערכת גביית המס היא אחת המערכות הנפלאות ביותר שיצר המין האנושי; לוקחים מכל אדם מעשר, או סכום מסוים, יחסית, פרוגרסיבי, ממשכורתו, ובכסף הזה סוללים כבישים ומתחזקים מדינה ראויה, מגינים על גבולותיה, דואגים לחוק חינוך חובה חינם וכן הלאה וכן הלאה.

שלי יחימוביץ': מבוא למסים לכיתות הנמוכות.

שלי יחימוביץ': למה את המבוא הזה, לכיתות הנמוכות, לא מצליח – באופן קונסיסטנטי – ראש הממשלה בנימין נתניהו להפנים?

שלי יחימוביץ': למה להמשיך את המתווה של הפחתות המס?

שלי יחימוביץ': שיעלה, כלומר יגרע מקופת המדינה, בערך 7 מיליארד שקלים ב-2011, וב-2012 הוא יגרע מקופת המדינה 20 מיליארד שקלים.

שלי יחימוביץ': האם יש לנו עודפי כספים בקופת המדינה, שאנחנו יכולים להמשיך להרשות לעצמנו את המשך המתווה של הרפורמה במס?

שלי יחימוביץ': התשובה היא לא, באופן חד-משמעי.

שלי יחימוביץ': עכשיו, למה אני מפנה את זה לראש הממשלה, בנימין נתניהו, ולא לאוצר, כהרגלי?

שלי יחימוביץ': כי אני יודעת שכל בכירי האוצר רוצים להקפיא את המשך הרפורמה במס.

שלי יחימוביץ': אני יודעת שה-OECD מתנגד לרפורמה במס.

שלי יחימוביץ': אני יודעת שנגיד בנק ישראל מתנגד לרפורמה במס.

שלי יחימוביץ': אז למה העיקשות הזאת?

שלי יחימוביץ': למה הטחת הראש בקיר, שגורעת מקופת המדינה קרוב ל-30 מיליארד שקלים בשתי השנים הבאות?

שלי יחימוביץ': איזה היגיון יש בזה?

שלי יחימוביץ': מי יוצא נשכר מהפחתות המסים?

שלי יחימוביץ': הרי 50% מהשכירים בכלל לא מגיעים לסף המס.

שלי יחימוביץ': 75% מהאמהות לילדים שהן נשים עובדות לא מגיעות לסף המס.

שלי יחימוביץ': אליהן ההפחתות האלה לא יגיעו לעולם.

שלי יחימוביץ': אל רוב הציבור ההפחתות האלה לא יגיעו לעולם.

שלי יחימוביץ': אל מעמד הביניים הן יגיעו בפרוטות, בסכומים שהם חסרי משמעות לחלוטין.

שלי יחימוביץ': איפה מעמד הביניים, שנשחק עד עפר, יחוש את המשך המתווה של הורדות המיסוי?

שלי יחימוביץ': הוא יחוש בזה במערכת חינוך פחות טובה, ואז הוא יצטרך לשלם לחינוך האפור מכיסו; הוא יחוש בזה במערכת בריאות פחות טובה, ואז הוא ישלם על ביטוחים משלימים וביטוחים פרטיים.

שלי יחימוביץ': הוא יחוש בזה כשהוא יצטרך להתייצב בפני מערכת המשפט והוא יתוודע לתורים ולעומס הבלתי נסבל.

שלי יחימוביץ': הוא יחוש בזה אם חלילה הוא יזדקק לעזרה של עובדת סוציאלית.

שלי יחימוביץ': הוא יחוש בזה בעצם בכל המכלול של חיי היום-יום שלו כאדם עובד ועמל שממילא עובד נורא קשה.

שלי יחימוביץ': כי לאותו אזרח בן מעמד הביניים הפגיעה היא לא רק באמצעות קיצוץ המתמיד בשירותים שהמדינה מספקת, קיצוץ שנובע מהאובססיה של הורדות המסים ושל האנורקסיה של השירות הציבורי.

שלי יחימוביץ': הרי גם עולם העבודה שלו הולך ונשחק, הוא סובל מחוסר ביטחון תעסוקתי הולך וגובר.

שלי יחימוביץ': העסקה באמצעות קבלנים היא לא נחלתם של העניים עוד, היא נחלתן של אחיות והיא נחלתם של מורים, והיא נחלתם של מקצועות מעמד הביניים, ואם הם לא מועסקים באמצעות קבלנים, הם מועסקים בחוזי אמון, במשרות אמון, בחוזים גלובליים שנותנים להם לכאורה שכר נורמלי אבל מעבידים אותם סביב השעון תוך הם מוותרים על זכויות קוגנטיות שמגיעות להם על-פי חוק, כמו חוק שעות עבודה ומנוחה.

שלי יחימוביץ': הניצול והשחיקה של מעמד הביניים מביאים למצב שבו מעמד הביניים פשוט נאנק תחת הנטל הזה ואינו יכול עוד.

שלי יחימוביץ': ומהי מדינה בלי מעמד ביניים?

שלי יחימוביץ': מעמד הביניים הוא עמוד השדרה של המדינה, הוא המדינה עצמה.

שלי יחימוביץ': תראו את דוח "מרכז אדוה" האחרון – מי נשחק?

שלי יחימוביץ': מעמד הביניים.

שלי יחימוביץ': רוב, חלקים גדולים מאנשיו נסוגים אל העשירונים התחתונים, ואילו קומץ בני מזל הופכים לאותם מיליונרים חדשים שאנחנו שומעים עליהם חדשות לבקרים.

שלי יחימוביץ': אבל מדובר כמובן בקומץ.

שלי יחימוביץ': פחות חינוך, פחות רווחה, פחות עובדים סוציאליים, פחות למערך כיבוי האש, פחות למענקי האיזון לרשויות המקומיות, פחות ופחות ופחות – ומנגד הפחתות מסים.

שלי יחימוביץ': מה מגדיל פערים יותר מהפחתות מסים?

שלי יחימוביץ': זהו מגדיל הפערים הגדול ביותר במדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': כשאתה נותן עוד למי שיש לו, כפי ששאלה בתי בתמימות – האם זה טוב או לא?

שלי יחימוביץ': לנו זה טוב, החל מרמת השכר שלנו ומעלה זה טוב.

שלי יחימוביץ': מתחתינו, או שההשפעה היא שולית, או שזה לא יורגש כלל.

שלי יחימוביץ': קצץ בשירותים הציבוריים, הפחת מסים, והנה לך מתכון להגדלת פערים בחברה הישראלית.

שלי יחימוביץ': לא צריך להתאמץ יותר מדי.

שלי יחימוביץ': מה עוד עושה מדינה שמתעקשת על רפורמה במס לטובת מי שיש להם?

שלי יחימוביץ': הרי אם ממשיכים להוריד את המסים הפרוגרסיביים, אז בכל זאת צריך איזשהו מקור הכנסה.

שלי יחימוביץ': אז מטילים מסים רגרסיביים.

שלי יחימוביץ': אני לא רוצה להעליב אף אחד, אני בטוחה ש-70%, ויכול להיות שאני מחמיאה כאן לאותם 70% ממי שהצביעו כאן לפני כמה שעות בעד צו הבלו על הדלק, לא ממש הבינו על מה הם מצביעים.

שלי יחימוביץ': אני רוצה להסביר על מה הצבעתם היום.

שלי יחימוביץ': כשהצבעתם בעד צו הבלו על הדלק ובעד העלאת המסים האלה, אתם הצבעתם על העלאה משמעותית – – –

מגלי והבה: את מתכוונת, גברתי, לאלה שבמליאה, או שגם בוועדת הכספים?

שלי יחימוביץ': גם בוועדת הכספים.

שלי יחימוביץ': אני עכשיו אומרת, ואני אומרת את זה באחריות.

שלי יחימוביץ': ראיתי שם חברי כנסת שגויסו ברוב קואליציוני, בהו בי בעיני עגל כשניסיתי להגיד עד כמה ההצבעה הזאת מטופשת, לא כלכלית, לא נכונה, לא מוסרית.

שלי יחימוביץ': אני חושבת שיש מעטים בכנסת – ואפשר אולי לספור אותם על אצבעות שתי ידיים – שהבינו על מה הם מצביעים היום כשהם הצביעו בעד צו הבלו על הדלק.

שלי יחימוביץ': מה זה אומר, למה הוטל צו הבלו?

שלי יחימוביץ': קיבלנו הרצאה נרגשת על איכות סביבה מפקידי האוצר.

שלי יחימוביץ': הם נעשו מומחים לאיכות סביבה.

שלי יחימוביץ': הם יטילו מסים על הדלקים, ואז לכאורה ישתמשו פחות בדלק.

שלי יחימוביץ': אנשים ייסעו בפחות מכוניות, מפעלי תעשייה יצרכו פחות דלק לתעשייה, חברת החשמל תצרוך פחות דלק, המטוסים של חיל האוויר יצרכו פחות דלק ויחונכו לחיות מהאוויר – שלל המצאות דמיוניות.

שלי יחימוביץ': הרצאה על איכות סביבה.

שלי יחימוביץ': בכלל, האוצר מומחה לאיכות סביבה, לחינוך, לרווחה, לכול, הם בעיני עצמם ולא המשרדים הייעודיים.

שלי יחימוביץ': מה באמת עומד מאחורי העלאת המס על הדלקים אחרי שדחקנו בו?

שלי יחימוביץ': מה עומד מאחורי זה?

שלי יחימוביץ': הרי בסופו של דבר הוא הודה, יש צורך בכסף.

שלי יחימוביץ': ברור שיש צורך בכסף כשאתה ממשיך את הפחתת המסים.

שלי יחימוביץ': כמה זה יוסיף?

שלי יחימוביץ': זה יוסיף 1.7 מיליארד ב-2011, ו-1.7 מיליארד ב-2012 ויספק את הצורך בכסף.

שלי יחימוביץ': על מי מושתת ההתייקרות הזאת – על מפעלי תעשייה?

שלי יחימוביץ': על חיל האוויר שכבר נתתי כדוגמה שצורך דלק?

שלי יחימוביץ': על משקי הבית של מעמד הביניים שרוצים כאילו לחנך אותם באמצעות העלאת מחירי הדלקים?

שלי יחימוביץ': מה, הם יפסיקו להביא את הילד לבית-הספר ברכב?

שלי יחימוביץ': או לנסוע לעבודה ברכב כשאין שום חלופה ראויה של תחבורה ציבורית?

שלי יחימוביץ': ככה מחנכים ציבור?

שלי יחימוביץ': זה ייקר את החשמל.

שלי יחימוביץ': שוב, המס הרגרסיבי הזה פועל רק על השכבות הנמוכות ועל מעמד הביניים.

שלי יחימוביץ': הוא לא נוגע כהוא זה במי שיש לו.

שלי יחימוביץ': זה בדיוק ההבדל בין מס פרוגרסיבי שהוא חכם, לבין מס רגרסיבי שהוא טיפש.

שלי יחימוביץ': מס פרוגרסיבי מטיל מס יחסי על כל אדם בהתאם ליכולת שלו לשלם מס.

שלי יחימוביץ': מס רגרסיבי, אותם מסים שמטילה הממשלה, בין אם זה המע"מ ובין אם זה הבלו על הדלק, פוגע אך ורק בחלשים ובמעמד הביניים.

שלי יחימוביץ': איזה היגיון יש בדבר הזה?

שלי יחימוביץ': מה יפה?

שלי יחימוביץ': וגם זאת קלאסיקה – – –

שלמה מולה: כל ההיגיון של ראש הממשלה – רק לפגוע במעמד הביניים.

שלי יחימוביץ': אני נאלצת להסכים אתך בצער, חברי חבר הכנסת מולה.

שלי יחימוביץ': את מי מחריגים פתאום מהעלאת המס על הבלו?

שלי יחימוביץ': אספר לכם כבר בהתחלה את מי החריגו בסוף.

שלי יחימוביץ': החריגו את מפעל "נשר" מהעלאת מס הדלק המיוחד שהוא משתמש בו, ששכחתי כרגע את שמו, ובטח יש כאן מישהו שיזכיר לי – לא, אין.

מגלי והבה: הפחם.

שלי יחימוביץ': לא, יש לזה שם ספציפי, דלק ספציפי שמפעל "נשר" צורך.

שלי יחימוביץ': אגב, אני לא רוצה להיות פשטנית.

שלי יחימוביץ': אני גם נגד העלאת המס על הדלק הזה.

מגלי והבה: – – –

שלי יחימוביץ': לא, אתה מתקרב, תיכף אני אזכר.

שלי יחימוביץ': אני רוצה שתבינו, אני נגד העלאת הבלו על הדלק שמפעל "נשר" צורך.

שלי יחימוביץ': אני לא עיוורת מלראות שלמרות שזה מפעל של נוחי דנקנר, בכל זאת זה מפעל יצרני, ובכל זאת הוא מספק מלט לבניין, ואנחנו לא רוצים שמחירי הדירות יתייקרו כתוצאה מעליית מחיר המלט.

שלי יחימוביץ': אני לא רוצה לפגוע בעובדים של מפעל "נשר", ואני בכלל נגד העלאת המס הזה על הדלקים.

שלי יחימוביץ': אבל לא יכול להיות שבסופו של יום, אחרי שורה של 20 דלקים מסוגים שונים ומשונים, שפוגעים בכל האוכלוסייה, כבר אמרתי, ממעמד הביניים ומטה, ובתעשייה ובצבא וב"אל על", באלף ואחד מקומות, בסוף משום מה מי מוחרג?

שלי יחימוביץ': המפעל של נוחי דנקנר.

שלי יחימוביץ': איזה צירוף מקרים.

שלי יחימוביץ': לא ייאמן.

שלי יחימוביץ': האם התשובה היא הלוביסטים שבאו ויצאו בפתח חדרי הוועדה?

שלי יחימוביץ': או ההנהלה של המפעל שהיתה בחדר?

שלי יחימוביץ': או הטלפונים הקדחתניים שנעשו לחברי הכנסת ערב ההצבעה?

שלי יחימוביץ': פתאום יש מאין, כולם יושבים כמו עגלים, לא יודעים באמת על מה הם מצביעים, מרגישים אולי איזה אי-נוחות, אבל מצביעים כמי שכפאם שד בעד, אבל כאן – פתאום הם מתעוררים.

שלי יחימוביץ': פתאום יש הצעה להחריג משהו מהסעיף הזה, ומשום מה המשהו הזה הוא מפעל ששייך לנוחי דנקנר.

שלי יחימוביץ': משום מה – אלא שזה לא משום מה, זה חוזר על עצמו כשיטה.

שלי יחימוביץ': ראינו את זה בשבוע שעבר בדיון בחוק ההסדרים.

שלי יחימוביץ': איפה היתה מהומת אלוהים?

שלי יחימוביץ': איפה שיגעו אותנו?

שלי יחימוביץ': איפה היתה שריצה של כל מי שאפשר כדי שחס וחלילה "כימיקלים לישראל" שבשליטת משפחת עופר לא יוחרגו מעידוד השקעות הון?

שלי יחימוביץ': הרי ברור שהשכל הישר אומר שהם צריכים להיות מוחרגים.

שלי יחימוביץ': למה שיקבלו הנחה במס חברות כשמדובר במפעל שממילא אינו יכול לעזוב את מדינת ישראל כי הוא חוצב ממשאבי המדינה, מים-המלח, ואת ים-המלח אי-אפשר להעביר לסין, מה לעשות.

שלי יחימוביץ': כשזה מפעל שמשלם 3% תמלוגים על אוצרות הטבע של מדינת ישראל, אבל לא – 17% מס חברות על "כימיקלים לישראל" זה נראה להם משהו שהם לא מוכנים בשום פנים ואופן לעמוד בו, ומהומת אלוהים, ולוביסטים, ועורכי-דין, וועד העובדים שגויס הפעם למטרה מאוד לא קדושה, והייתי נגדם בעניין הספציפי הזה.

שלמה מולה: – – – חברי הליכוד.

שלי יחימוביץ': נכון, הם היו גם חברי מרכז.

יצחק הרצוג: אם כי היה לנו שר אוצר – – –

שלי יחימוביץ': נכון, סליחה, התייצבתי לימינו של האוצר באופן חריג אבל מוצדק, וצריך לשבח כאן את שר האוצר שעבר דרך סוללות של מתפקדי ליכוד שהשמיעו כלפיו איומים אבל בכל זאת דבק בהחרגה של "כימיקלים" מעידוד השקעות הון והפחתת מס חברות למפעלים בפריפריה – לא, מה שמגיע מגיע.

מגלי והבה: רק רציתי להזכיר לך את הדלק – זה "פטקוק".

שלי יחימוביץ': "פטקוק", נכון, יפה, זה שם הדלק למי שתהה, זה בטח מבהיר לכם את כל התמונה עכשיו.

שלי יחימוביץ': שמעת, רוני?

שלי יחימוביץ': "פטקוק".

מגלי והבה: "פטקוק", זה שם הדלק.

שלי יחימוביץ': כן.

שלי יחימוביץ': ה"פטקוק" הוחרג.

שלי יחימוביץ': לשמחתנו.

שלי יחימוביץ': ישועה גדולה באה לעם ישראל, ה"פטקוק" הוחרג מהבלו.

שלי יחימוביץ': ואותו סוג של לחץ בדיוק ב"כימיקלים לישראל" של משפחת עופר.

שלי יחימוביץ': אתם יודעים איפה לא היו לוביסטים בכלל באותו יום ממש, שעה אחת קודם לפני שדנו ב"כימיקלים לישראל"?

שלי יחימוביץ': בהקפאה נוספת לחמש שנים של חוק הדיור הציבורי – אחד החוקים הצודקים ביותר שנחקקו במדינת ישראל; אותו חוק שמאפשר לקבוצה חלשה במיוחד, שלא זכתה לקבל בעלות על דירתה, בכל זאת בתנאים מסוימים לרכוש את הזכויות על הדירה, ולהעביר אותה לילדיה בבוא היום.

שלי יחימוביץ': באמת, חוק צודק מאין כמותו שמתקן עוול היסטורי, שמאפשר לעניים ביותר בכל זאת להחזיק ברכוש דל כלשהו, ובכל זאת להעביר משהו לילדיהם.

שלי יחימוביץ': שוב, הקפאה של חמש שנים שכמוה כגזר-דין מוות.

מרינה סולודקין: אבל, שלי, לא בונים דיור ציבורי חדש, מה לעשות?

שלי יחימוביץ': על אחת כמה וכמה.

שלי יחימוביץ': עכשיו, יתירה מזאת, בפעם האחרונה שהקפיאו את חוק הדיור הציבורי אמרו: תשמעו, אנחנו נמכור את הדירות.

שלי יחימוביץ': לא ניתן אותן – –

מרינה סולודקין: את זה אני זוכרת.

שלי יחימוביץ': – – לא נאפשר להם לקנות את הדירות של עצמם, לא נאפשר להם, אבל נקים קרן, ובקרן הזאת אנחנו נבנה דיור ציבורי חדש.

שלי יחימוביץ': בקרן הזאת הצטברו יותר מ-2 מיליארד שקלים.

שלי יחימוביץ': איפה 2 מיליארד השקלים האלה?

שלי יחימוביץ': לאן הם נעלמו?

שלי יחימוביץ': למה לא בונים בהם דיור ציבורי?

שלי יחימוביץ': למה אין שום קשר בין התקציב וחוק ההסדרים לבין מה שהמדינה הזאת באמת צריכה?

שלי יחימוביץ': למה אין קשר – אם נמשיך בעניין של הדיור הציבורי?

שלי יחימוביץ': – –

מגלי והבה: צריך לסכם.

שלי יחימוביץ': אני לקראת סיום.

שלי יחימוביץ': – – למה אין קשר בין – –

מרינה סולודקין: הגיע ל"עמידר" – – –

שלי יחימוביץ': – – בין ההצהרות הבומבסטיות על הצורך לפתור את מצוקת הבנייה ומצוקת השיכון, מסיבות העיתונאים של ראש הממשלה, של שר האוצר, של שר השיכון, איזה תוכניות גרנדיוזיות.

שלי יחימוביץ': אבל מה בסופו של דבר?

שלי יחימוביץ': מה קורה היום בוועדת הכספים?

שלי יחימוביץ': מגיעה אלינו העברה תקציבית.

שלי יחימוביץ': לאן?

שלי יחימוביץ': למשרד הביטחון.

שלי יחימוביץ': כמובן.

שלי יחימוביץ': מאיפה?

שלי יחימוביץ': ממשרד הבינוי והשיכון.

שלי יחימוביץ': ממשרד הבינוי והשיכון.

שלי יחימוביץ': איך הדבר הזה מתיישב עם דאגה לדיור לזוגות הצעירים ועם ניסיון להיאבק במחסור הזועק לשמים של קורת גג לראשם של אזרחי מדינת ישראל?

שלי יחימוביץ': אין קשר.

שלי יחימוביץ': התקציב וחוק ההסדרים הם ספר מנותק, רחוק, נכתב באיזה ספירה אחרת.

שלי יחימוביץ': הוא לא קשור לאזרחי מדינת ישראל, הוא לא קשור לצרכים שלהם.

שלי יחימוביץ': ועוד מלה, ברשותך.

מגלי והבה: בבקשה.

מגלי והבה: מלה, כן.

שלי יחימוביץ': ממש מלה.

שלי יחימוביץ': נפלה לידי הזכות להיות בעשרת הימים האחרונים חברה חדשה בוועדה המשותפת המורכבת מחברי וחברי ועדת החוץ והביטחון שמאשרת את תקציב הביטחון.

שלי יחימוביץ': איזה קדושה יש כלפי תקציב הביטחון, איך עוברים לדום כשבאים האלופים ומציגים את התוכניות שלהם.

שלי יחימוביץ': איזה הכרה בחשיבות הביטחון.

שלי יחימוביץ': בצדק, אגב; אנחנו מדינה קטנה מוקפת אויבים עם איומים אסטרטגיים גדלים והולכים, והצבא שלנו מאוד מאוד מאוד חשוב לקיומנו, אין שום ספק בזה.

שלי יחימוביץ': אבל תארו לעצמכם – בואו שנייה אחת – ובזה אני מסיימת – בואו נדמיין לעצמנו רגע שיש שלום כולל במזרח התיכון, עם סידורי ביטחון מעל ומעבר, שמירה על כל גושי ההתיישבות, אתם יודעים מה, על כל שטחי יהודה ושומרון.

רוני בר-און: – – – להחזיק צבא.

שלי יחימוביץ': בסדר, בואו נדמיין.

שלי יחימוביץ': ביטחון מוחלט למדינת ישראל, שלום על פני אדמות, מזרח תיכון חדש.

שלי יחימוביץ': אבל – אבל – אנחנו בטוחים, מוגנים וחיים בשלווה ובשלום, אבל אנחנו מדינה רקובה, עם פערים בלתי נתפסים בין עניים לעשירים, עם כמה משפחות הון שעושות כרצונן במערכת הפוליטית ועם יותר ויותר עובדים – עם רוב העובדים במדינת ישראל – –

מגלי והבה: תודה.

שלי יחימוביץ': – – שלא מרוויחים יותר מ-20 שקלים ו-70 אגורות בשעה.

שלי יחימוביץ': איפה החזון הציוני, ועל מה אנחנו מגינים?

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת – –

קריאה: – – –

שלי יחימוביץ': תודה.

מגלי והבה: – – רוברט אילטוב.

מגלי והבה: עשר דקות.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת יצחק וקנין.

רוני בר-און: בוז'י, תתפטר, בוז'י.

רוני בר-און: תתפטר כבר, נו מה?

איתן כבל: רוני, היום ביקשנו להוציא הודעת גינוי.

איתן כבל: גינוי.

מגלי והבה: מה קרה?

מגלי והבה: בבקשה.

מגלי והבה: נא לא להפריע במליאה.

רוני בר-און: בוז'י, תתפטר.

רוברט אילטוב: כבוד יושב-ראש הכנסת, כבוד השר, כבוד חברי חברי הכנסת, מכובדי כולם, כבוד היושב-ראש, תשמע, אני שומע שהתקציב מותקף מכל עבר, וגם לי יש נקודות שהייתי רוצה להתייחס אליהן, אבל בסופו של דבר צריך להגיד שהתקציב הוא – בסופו הוא די מאוזן, הוא תקציב לשנתיים, כפי שהיה התקציב הקודם, דבר שנתן יציבות פוליטית במערכת הפוליטית.

רוברט אילטוב: הדבר הזה הוכיח את עצמו, ולכן אנחנו גם המשכנו, ועמדנו על כך שגם התקציב הזה יהיה תקציב דו-שנתי.

רוברט אילטוב: היו ח"כים שטענו – חלקם בצדק, חלקם לא בצדק – שצריך לעשות את זה פעם בשנה, ותקפו את הנושא.

רוברט אילטוב: אז היו כאלה שאמרו ברמה האידיאולוגית שחשוב שבכל שנה התקציב ייבחן מחדש, והיו כאלה שהיו עסקנים ומעניין אותם שהתקציב יהיה פעם בשנה.

קריאה: חמש?

רוברט אילטוב: גם לך, שלום.

רוברט אילטוב: ואני חושב שבסופו של דבר התקציב הדו-שנתי, כפי שסוכם בהסכם הקואליציוני, הוא תקציב שנותן יציבות במשק, נותן לשרים אפשרות לבחון את הדברים לאורך טווח ולעשות תוכניות עבודה מסודרות ולדעת מראש את כל מה שהם צריכים להוציא ואיך הם צריכים להוציא ואיך הם צריכים לפעול.

שלמה מולה: אתה יכול להצביע על דבר אחד בתקציב שעוזר למעמד – – –

רוברט אילטוב: כשאני אסיים לדבר אתך, אני אסביר לך בחדרי חדרים מה שאתה רוצה, חבר הכנסת מולה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת מולה.

מגלי והבה: בבקשה.

רוברט אילטוב: אני רוצה להגיד לך שבמסגרת המלחמות בתקציב היו הרבה מאוד סעיפים בחוק ההסדרים שאני באופן אישי נלחמתי עליהם, ואני חושב שהיו גם הישגים בנושאים רבים – חלק מהנושאים בחוק ההסדרים ירדו מהפרק.

רוברט אילטוב: אני רוצה להתייחס לכמה דברים שנוגעים בכל הנושא של היי-טק בחוק המו"פ, חוק האנג'לים, וחוק עידוד השקעות ההון, ונושאים נוספים שאני עם האוצר, עם מנכ"ל האוצר, ועם שר האוצר, הצלחנו להגיע להסכמות ובעצם להביא למצב שיהיו השקעות בהיי-טק הישראלי בלי טובות של אף אחד מחוץ למדינת ישראל.

רוברט אילטוב: אנחנו בעצם הלכנו על תוכניות שייתנו תשתית ראויה למשקיעים ישראלים להשקיע כסף ולפתח את התעשייה הזאת, להוסיף מקומות עבודה ולהביא לכך שהקטר הכלכלי שמביא את ישראל לפסגה העולמית בתעשיות עתירות ידע – שהוא ימשיך לפעול, ואני מקווה מאוד שהרפורמות שהעברנו – היו לנו הרבה מאוד ויכוחים, ואנחנו בסופו של דבר הגענו להסכמות – הרפורמות שהגענו אתם, שנותנים 16% מהתוצר הלאומי; מועסקים בתחום הזה כ-10% מאוכלוסיית ישראל הפעילה, והוא מהווה 50% מהיצוא הישראלי.

רוברט אילטוב: אני חושב שהנושא הזה ימשיך לגדול.

רוברט אילטוב: החזון שלי באופן אישי הוא ששיעור העובדים בהיי-טק יגיע עד 20%.

רוברט אילטוב: למה אני רוצה שזה יגיע עד 20%?

רוברט אילטוב: א.

רוברט אילטוב: זה מקומות עבודה מאוד מכובדים, עם שכר גבוה, עם תשלומי מס גבוהים, עם כוח קנייה גבוה.

רוברט אילטוב: הדבר הזה מביא לכך שהאוכלוסייה הזאת צורכת – צורכת שירותים, צורכת מוצרים, מגבירה את הייצור הישראלי ואת הצריכה הפרטית בארץ, קונה יותר ומביאה להתפתחות כלכלית במדינת ישראל.

רוברט אילטוב: חשוב גם לציין שבתוך הקבוצה הזאת כ-25% הם עולים מחבר המדינות משנות ה-90, שהם מהנדסים שהגיעו לפה, וכל הביקורת הזאת על העולים, שהם הגיעו לפה בגלל צורך כלכלי, ששמענו אותה בזמן האחרון, ראויה לגנאי.

רוברט אילטוב: האיש שאמר את זה פשוט לא יודע ולא מבין מהי המטרה של מדינת ישראל, ומה היתרונות, ומה האנשים האלה הביאו למדינת ישראל, ואיך הם פיתחו את הכלכלה הישראלית.

רוברט אילטוב: אני חושב שתפקידה של האופוזיציה לתקוף את התקציב.

רוברט אילטוב: זה נכון לעשות זאת.

רוברט אילטוב: כך הייתי עושה גם אני באופוזיציה.

רוברט אילטוב: אין ספק שתמיד יש מקום לשיפור.

רוברט אילטוב: אף פעם אין מספיק כסף, אף פעם אין מספיק תקציב, תמיד צריך יותר.

רוברט אילטוב: אבל בואו נראה מה קורה מסביבנו, בעולם הגלובלי, איזה בעיות כלכליות יש למדינות אירופה המפותחות.

רוברט אילטוב: חלק מהן קיצצו באופן דרסטי בכל הנושא הסוציאלי, בכל הנושא של משרות עבודה, פשוט קיצוצים דרקוניים, בצורה שהם מגיעים גם לקיצוץ תקציבי מאוד חריף וגם לפיטורים מאוד חריפים במשק שלהן, והכלכלות מצטמקות.

רוברט אילטוב: לכן אני חושב שהתקציב הזה, כפי שהיה התקציב הקודם, והקודם, גם כשרוני בר-און תקף את התקציב הזה – אני רוצה להגיד שהמדיניות התקציבית שמנוהלת על-ידי שלושת שרי האוצר האחרונים, אם לא ארבעה, מאז שביבי היה שר האוצר, היום ראש הממשלה, בר-און והיום שטייניץ, מנהלים תקציב מאוד מאוזן, מאוד מסודר, וכך אנחנו צריכים למשוך ולהמשיך למשול.

רוברט אילטוב: זאת הדרך, כך אנחנו גם מקבלים מחמאות בכל העולם.

רוברט אילטוב: מה לעשות, גם כשרוני בר-און היה שר האוצר, אני באופן אישי תקפתי אותו כשהיה משבר ב-2008, היו קרנות שעדיין קיימות, קרנות אשראי ממשלתיות, שלא נתנו תקציבים לחברות היי-טק, ואני תקפתי את בר-און, ואני חושב שהממשלה אז יכלה לעשות באופן אופרטיבי, לשנות את התנאים של אותן הקרנות ולהזרים כסף ולמנוע את הפיטורים של כ-10,000 עובדים.

רוברט אילטוב: והממשלה לא עשתה זאת.

רוברט אילטוב: יכול להיות שהם טעו, יכול להיות שהם עשו בצדק, אבל עובדתית פוטרו אנשים, היה נזק קשה מאוד לתעשיית ההיי-טק וכמעט איבדנו את קטר הצמיחה שלנו.

רוברט אילטוב: לכן, יש שאלות, יש דברים.

רוברט אילטוב: אני שוב אומר, אף פעם אין מספיק תקציב, אבל לדעתי במערכת של היום התקציב הזה הוא מאוזן, וכך אנחנו צריכים למשוך ולהמשיך.

רוברט אילטוב: תודה, כבוד היושב-ראש, כבוד השר.

רוברט אילטוב: אני חושב שהתקציב הזה ראוי, ונצביע בעדו.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת רוברט אילטוב.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת יצחק וקנין.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת יוחנן פלסנר.

מגלי והבה: ואם הוא לא יהיה כאן, יהיה אחריו חבר הכנסת יעקב ליצמן.

מגלי והבה: הנה הוא פה, חבר הכנסת פלסנר.

מגלי והבה: בסדר.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני, יש לך עשר דקות.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, אדוני שר הרווחה, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להתחיל בסיום דבריו של יושב-ראש , חבר הכנסת משה גפני.

יצחק וקנין: הוא דיבר בסוף דבריו, כאשר הציג את התקציב, הן את חוק ההסדרים והן את תקציב המדינה, על העניין שהוא כעס עליו נורא, הנושא של כיבוי האש.

יצחק וקנין: ואני אמרתי מעל הדוכן, כשישבתי בכיסא שאדוני היושב-ראש יושב עליו כרגע, שטוב עשו ראש הממשלה ושר האוצר שמייד עם הכותרות בעיתונים בנושא הזה של כיבוי האש תקצבה הממשלה 350 מיליון.

יצחק וקנין: אני יודע שהיה זעם גדול גם בו.

יצחק וקנין: באותו לילה, אני חושב שאתה היית, אדוני היושב-ראש, בדיון, והיה זעם גדול שהממשלה בעצם לא מביאה שום בשורה בנושא של הכיבוי.

יצחק וקנין: כותרות בעיתונים עשו ששר האוצר וראש הממשלה החליטו מייד להקציב 350 מיליון.

יצחק וקנין: נכון שהדברים נאמרו על-ידי הממונה על התקציבים ערב ההצבעה על התקציב, אבל, רבותי, אני שואל שאלה, שאלה מאוד קשה: האם מדינת ישראל צריכה להגיע למצב של שרפה ואסון כזה גדול בכרמל כדי לקבל החלטות של הקצאת כספים?

יצחק וקנין: האם הנזק שאנחנו, גם היום, אם ניתן כל סכום אחר, שווה את הנזק הזה של אובדנם של 44 אנשים, חייהם?

יצחק וקנין: שום דבר הרי לא ישווה את החיים של אותם 44, וגם הנזק הכלכלי וההוצאה הכספית הגדולה בגין כל הנושא של הכיבוי.

יצחק וקנין: רבותי, למה התחלתי בדברים האלה?

יצחק וקנין: כי לצערי הרב כנראה שבמדינת ישראל אנחנו חיים משרפה לשרפה.

יצחק וקנין: אנחנו חיים פה מאסון לאסון.

יצחק וקנין: צריך שיהיה איזה אסון כדי שנתעורר, כדי שנתחיל לקבל החלטות.

יצחק וקנין: ואז אמרתי שטוב שהוסיפו 350 מיליון לכיבוי, כדי שיהיה במה לכבות את השרפה הבאה, של הדיור.

יצחק וקנין: כי אני חושב שהבעיה הקרובה שעומדת בפתח, והפיצוץ החברתי הגדול ביותר, זה המשבר של הדיור.

יצחק וקנין: ואני חוזר ואומר, ואני – מי ששם לב בימים האחרונים – שברתי את כל הכללים.

יצחק וקנין: החלטתי שאני מצביע נגד הממשלה בוועדת הכספים, בכל ההצבעות.

יצחק וקנין: החלטתי שאני הולך נגד.

מגלי והבה: נכון, אני יכול להעיד.

יצחק וקנין: למה?

יצחק וקנין: רבותי, אני אומר לכם: אם אנחנו לא נתעורר, נמצא את עצמנו מחר בפצצה חברתית שעוד לא היתה.

יצחק וקנין: היום אף זוג צעיר לא מסוגל להגיע לדירה.

יצחק וקנין: אף אחד שהשתחרר היום, גם מהמגזר הדרוזי שמשרתים בצה"ל – אנחנו הרי מדברים הרבה על החיילים.

יצחק וקנין: החיילים הדרוזים, שהם שותפים לכל הנטל במדינת ישראל – אין להם, רבותי, בשכונות שלהם אפשרויות גם לבנות.

יצחק וקנין: היוקר בשמים.

יצחק וקנין: רבותי, ישבתי עם שר האוצר, אני, קרוב ל-30 דקות, ונתתי לו דוגמה, ואני בטוח שהדוגמה הזאת שווה למקום שכבוד היושב-ראש גר.

מגלי והבה: תודה.

יצחק וקנין: אותה בעיה קיימת.

יצחק וקנין: פעם באותם יישובים, יישובי אזור עדיפות לאומית א', יישובי קו העימות, גם בדרום, גם בצפון, גם ברמת-הגולן, היו מענקי מקום, ולא רק שהיו מענקי מקום, סיוע – לזכאים, רבותי, רק לזכאים – לזוגות צעירים, המדינה גם מימנה 100% של התשתיות לשכונות חדשות.

יצחק וקנין: רבותי, מי שלא מבין מה המעשה הזה של פיתוח התשתיות – אחד הדברים שמעכבים היום מאות אלפי דירות בפריפריה הוא שהמדינה הפסיקה את המימון של התשתיות.

יצחק וקנין: והיתה לי שיחה עם שר האוצר, ונתתי לו דוגמה מהמושב שאני גר בו.

מגלי והבה: אתה יכול להגיד את השם.

יצחק וקנין: מושב יערה.

יצחק וקנין: במושב שלי ב-1996, כשהייתי יושב-ראש הוועד, הלכנו לפרויקט של בסך הכול 240 יחידות דיור, ואז המגמה היתה של 100% מענק לתשתיות.

יצחק וקנין: הדייר קיבל קרקע, בנה בית, וקיבל מענק מקום למשכנתה גם.

יצחק וקנין: ואת התשתיות הוא לא מימן, המדינה מימנה את כל התשתיות.

יצחק וקנין: אני רוצה להגיד לכם שהיו לנו בשלב הראשון 29 יחידות דיור, בתוך חודש ימים באו 120 איש לוועדת קבלה ל-29 דירות.

יצחק וקנין: הפסיקו את מענק המקום והפסיקו גם את התשתיות ב-50% – בית אחד לא נבנה.

יצחק וקנין: רבותי, 200 יחידות דיור אפשר לבנות היום במושב שלי.

יצחק וקנין: לא בונים אותן.

יצחק וקנין: למה?

יצחק וקנין: כי אין, לא מענק מקום ולא השתתפות בתשתיות, רק 50% מהתשתיות.

יצחק וקנין: אז אזרח שיש עליו נטל – ולא נדבר על יוקר הדירות, על העלייה במחירי הדירות.

יצחק וקנין: אני יכול לתת עוד עשרות דוגמאות.

יצחק וקנין: הממשלה לא מבינה את התפקיד שלה.

יצחק וקנין: הממשלה חוטאת בזה חטא גדול.

יצחק וקנין: ואני אומר לתנועה שלי, לתנועת ש"ס – היא צריכה לעשות משבר על הנושא הזה בלי לחשוש.

יצחק וקנין: בלי לחשוש.

יצחק וקנין: זה תפקידנו לדאוג לאותם זוגות צעירים שלא מסוגלים היום להגיע לדירה.

יצחק וקנין: לא מסוגלים במיליון וחצי, ב-2 מיליונים, במיליון ו-200.

יצחק וקנין: באזורי עדיפות, רבותי, זה מחיר הדירות היום.

יצחק וקנין: איפה היה דבר כזה פעם?

יצחק וקנין: מי יכול – זוג צעיר שאבא שלו לא מיליונר או שיש לו איזה סכום בבנק שיכול לעזור לו – מרבית האזרחים לא יכולים לעמוד בזה.

יצחק וקנין: עכשיו אני רוצה לדבר על נושא שני.

יצחק וקנין: הנושא השני זה הנטל שבעצם מעמיסים על אותה אוכלוסייה חלשה כל הזמן.

יצחק וקנין: שימו לב, כל המסים שדיברו עליהם לפני אנשים – על מי הם נופלים?

יצחק וקנין: על האזרחים הקטנים, רבותי, על אותן אוכלוסיות עוני.

יצחק וקנין: דווקא מעמד הביניים, שלא יכול לממן אותם, אז מממנים – בדלק – בכל מיני סוגים של מסים, ומקטינים את המס לחברות.

יצחק וקנין: רבותי, הרי זה האבסורד הכי גדול.

יצחק וקנין: אמרה את זה חברת הכנסת שלי יחימוביץ – 20 מיליארד שקל רק בהפחתות מס לחברות גדולות.

יצחק וקנין: רבותי, על מה אנחנו מדברים?

יצחק וקנין: מה זה, חכמי חלם?

יצחק וקנין: מה הבעיה לתת עכשיו 2 מיליארד שקל לטובת הדיור?

יצחק וקנין: מה הבעיה?

יצחק וקנין: רבותי, זה הצלת נפשות.

יצחק וקנין: אבל מה עושים?

יצחק וקנין: אתה מדבר עם פלוני, הוא אומר לך, מאיפה אני לוקח; שני אומר לך, מאיפה אני לוקח – למה מחכים?

יצחק וקנין: שתהיה שרפה גדולה?

יצחק וקנין: שיהיה פיצוץ חברתי?

יצחק וקנין: רבותי, אני אומר לכם, זה בדרך.

יצחק וקנין: מי שעוצם את עיניו יקבל את אותה שרפה בכרמל בנושא של הדיור.

יצחק וקנין: לכן אני אומר, רבותי, אנחנו חייבים לעמוד על הדבר הזה.

יצחק וקנין: גם בנושא של מחירי המים – רבותי, איזו מעמסה בשנתיים – תאגידי המים.

יצחק וקנין: הדבר הזה נאמר על-ידי כל החברים כמעט.

יצחק וקנין: מה האבסורד הגדול?

יצחק וקנין: שאני בא בטענות לחברי ועדת הכספים.

יצחק וקנין: כולנו מדברים בו.

יצחק וקנין: כשדיברנו שם בשבוע שעבר, כשהיו נגיד בנק ישראל, שר הבינוי והשיכון וגם שר האוצר – רבותי, אין חבר כנסת שלא תקף את המדיניות, כולל אפילו שר הבינוי, שאמר שכובלים לו את הידיים בחלק מהדברים.

יצחק וקנין: השר אמר את זה בנוכחות שר האוצר – שהוא לא מסכים, שיש לו מחלוקת בכמה נושאים.

יצחק וקנין: רבותי, כשהגענו להצבעות על התקציב הכול נשכח.

יצחק וקנין: גם היום מנסים להשכיח את הדיור, לשים אותו בצד.

יצחק וקנין: על מה מדברים?

יצחק וקנין: על כיבוי אש.

יצחק וקנין: למה?

יצחק וקנין: כי היתה כותרת; או שמדברים על מענקי האיזון, שאני אומר שזה חשוב לא פחות, אבל, רבותי, את הדיור שכחו, ולפחות המפלגה שלי חייבת לעמוד על זה.

יצחק וקנין: לעשות משבר על שני דברים – ואני אומר את זה מעל הדוכן הזה: אל תתפלאו אם יהיה משבר ביומיים הקרובים – גם על הנושא של הדיור וגם על נושא מחירי המים ותאגידי המים.

יצחק וקנין: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת יצחק וקנין, שדיבר מהלב, ובצדק.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו מזמינים את חבר הכנסת יוחנן פלסנר.

מגלי והבה: יש לו 20 דקות.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת יעקב ליצמן, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר הלא-קיים, ממשלה לא קיימת – – –

יצחק וקנין: הוא הלך להתפנות.

יוחנן פלסנר: אני רואה שאין שר.

יוחנן פלסנר: לא, תשמע, הרי אנחנו בסופו של דבר – – –

יצחק וקנין: זה מעל הכול.

יוחנן פלסנר: אין לי בעיה.

יוחנן פלסנר: אבל, אדוני חבר הכנסת, אנחנו קבענו – – –

יצחק וקנין: אדוני השר הגיע.

יצחק וקנין: אני לא התלוננתי.

יוחנן פלסנר: אנחנו הרי קבענו לקיים דיון בשעות היום.

יוחנן פלסנר: לא עשינו פיליבסטרים בלילה ותרגילים פרלמנטריים.

יוחנן פלסנר: אמרנו: הכנסת הזאת תקיים דיון רציני בתקציב המדינה בשעות היום, ביום שני, ביום שלישי וביום רביעי, וביום רביעי נקיים הצבעות כמו שצריך, בלי תרגילים; דיון ענייני, נדון בסעיפים, נדון בהבהרות.

יוחנן פלסנר: זו ההזדמנות לקיים דיון ציבורי אמיתי, דיון שברור להרבה מאתנו שכנראה לא התקיים בממשלה.

יוחנן פלסנר: לכן עם כל הכבוד לכך שנמצא פה שר אחד, שר הרווחה, שנמצא כאן, אני מניח, בתורנות – לי זה לא נראה.

יצחק הרצוג: – – –

יוחנן פלסנר: א.

יוחנן פלסנר: אני מעריך את זה, אבל אני גם מעריך שמדובר במשמרת שלך.

יוחנן פלסנר: נניח שיש כאן ממשלה, ועם כל הדברים שאמרת כאן, חבר הכנסת וקנין, ואני יודע שהם מהלב, ושמעתי בדיוק את אותם דברים גם בו – אין ספק שהממשלה הזאת לא נותנת מענה בתקציב הזה למשבר בדיור.

יוחנן פלסנר: אין פה מענה למשבר הזה, ולא נמצאת, לא טורחת להגיע לכנסת, יש לה רוב אוטומטי של חברי כנסת מהקואליציה שמתייצבים ומצביעים כמעט אוטומטית בעד הצעות של הממשלה.

יוחנן פלסנר: הרי מה לא דיברנו?

יוחנן פלסנר: דיברנו בו על כך שראוי שתקציב משרד השיכון לא יאושר עד שלא יהיו בו שינויים משמעותיים שיתמודדו עם המשבר האמיתי בשוק הדיור.

יוחנן פלסנר: הרי זה לא המצאה; כל ישראלי שמסתכל עלינו היום יודע שלא רק שהמשבר בשוק הדיור מחולק לכך שמדינת ישראל מתחלקת היום לשני שווקים: לאזור המרכז ולשווקים בפריפריה, אלא גם לשני סוגים של רוכשים: בעלי דירות ששר הרווחה, אני מניח, שייך להם שרואים את ערך הנכסים שלהם רק הולך ועולה, הולך ומאמיר.

יוחנן פלסנר: אני מניח שאתה בעל נכס.

יצחק הרצוג: כמו הרבה.

יוחנן פלסנר: נכון, אמרתי, השוק מתחלק היום לשני סוגים: בעלי דירות שהם בעלי נכסים, והרבה מהם מרגישים היום תחושת רווחה שהם לא חשו מעולם; תחושה מדומה, כי הרי אם כל הנכסים עולים אז מצבך היחסי – לא משנה מה כתוב בעיתון, שמכרו נכס בשכונה שלך, זה לא מאפשר לך להגדיל את התקציב המשפחתי או אפילו לשדרג את מצב הדיור המשפחתי.

יוחנן פלסנר: אבל יש עשרות אלפי זוגות צעירים שהחלום של הגעה לדירה, ואפילו של דיור סביר ונאות, הולך ומתרחק מהם.

יוחנן פלסנר: השוק עף למעלה כי ההיצעים לא גדלים, כי גם לא מתעדפים זוגות צעירים בביקושים, לא נותנים יותר כלים למשכנתאות שרלוונטיים לזוגות צעירים.

יוחנן פלסנר: לכן השוק עף למעלה, ונשארים למטה עשרות אלפי זוגות צעירים חסרי אונים, עם ממשלה אכזרית, אטומה, שלא מתעניינת – לא מתעניינת בדיון הזה בכנסת, והמצב בדיון הזה שנמצאים כאן שני חברי כנסת ושר שחייב להיות כאן משקף בדיוק את מצב הקשב של הממשלה.

יוחנן פלסנר: הרי אין כאן שום מענה, בתקציב הזה, למשבר בשוק הדיור.

יוחנן פלסנר: לא ראינו שום תקצוב של הסרת חסמים לתכנונים.

יוחנן פלסנר: הרי כשמדברים על חסמים זה נשמע דבר תיאורטי.

יוחנן פלסנר: חסמים זה כסף, חסמים לבנייה זה אומר עוד גשר, כי בונים כאן עוד שכונה גדולה וצריך להרחיב את הכביש.

יוחנן פלסנר: צריך גשר, צריך מתקן לטיהור שפכים.

יוחנן פלסנר: כל משרד הרי בא ומטיל וטו בגלל סיבה כזאת או אחרת.

יוחנן פלסנר: הווטו הוא שהוא דורש שיהיה כאן

יוחנן פלסנר: מתקן לטיהור שפכים, דורש דבר כזה, דורש דבר אחר, וקרקע שכבר אושרה, שווקה, כבר פורסם בכל העיתונות כאילו אלפי יחידות דיור פה או שם בראש-העין; אותן אלפי יחידות דיור שכולנו מחכים להן – הדירות האלה לא נבנות בפועל, כי אין תקצוב של הסרת החסמים.

יוחנן פלסנר: כל משרד ממשלתי לא לוקח אחריות, משרד האוצר גם לא לוקח אחריות להסיר את החסמים הללו.

יוחנן פלסנר: והנה, יושבת לנו הממשלה המנופחת הזאת, שבעה, מרוצה, מגדילה את התקציבים של המשרדים המנופחים שלה – גם של החברים שלך, חבר הכנסת הרצוג, שיודעים לדבר כל כך על הקשיים של הישיבה בממשלה, אבל בפועל מגדילים את התקציבים למשרדים המנופחים והמיותרים שלכם.

יוחנן פלסנר: השר ברוורמן יושב על משרד של 20 מיליון שקל בערך לתקציב לשכת השר.

יוחנן פלסנר: נו, באמת – משרד שלא היה קיים קודם לכן.

יוחנן פלסנר: 20 מיליון שקל, כשבפועל התקציב לענייני מיעוטים רק הולך ופוחת.

יוחנן פלסנר: והשר לענייני מודיעין – התקציב של המשרד של השר בלי תיק לענייני מודיעין גדל ל-10 מיליון שקל.

יוחנן פלסנר: מעניין שבזמן ממשלת שרון אותו שר לענייני מודיעין הסתפק בתקציב של 1.3 מיליון שקלים.

יוחנן פלסנר: אז אולי תגידו לי שהיתה אינפלציה פי שבעה או שמונה – כמה שזה לא יהיה – מאז ממשלת שרון הראשונה ב-2003 ועד היום.

יוחנן פלסנר: כולם מבינים שזה לא רציני.

יוחנן פלסנר: אותו דבר יש לנו את השר בלי תיק מר בוגי יעלון, השר לעניינים אסטרטגיים – גם הוא מסתפק בלפחות 10 מיליוני שקלים תקציב ללשכת השר.

יוחנן פלסנר: יש לנו כמובן את תקציב האבטחה – את כולכם צריך לאבטח, הרי אתם אנשים מאוד חשובים.

יוחנן פלסנר: אז תקציב האבטחה גדל ב-120 מיליון שקל.

יוחנן פלסנר: רבותי, זה כבר מתחיל להיות מספרי מקרו.

יוחנן פלסנר: וסילבן שלום, השר לעניינים אזוריים, גם הוא צריך כמובן 50 מיליון שקל ו-150 מיליון שקל בהרשאה להתחייב – 200 מיליון שקל, ועוד אומרים שנתניהו לא התחשב בצרכיו הפוליטיים.

יוחנן פלסנר: לדעתי, עד כמה שאני זוכר, יש שם לפחות 100 משרות עבודה בלתי צמיתות, או במלים אחרות – לפחות 100 ג'ובים לחלוקה.

יוחנן פלסנר: אז הנה, זה התקציב.

יוחנן פלסנר: אז אחר כך אתם באים ואומרים: אין כסף לדיור.

יוחנן פלסנר: אין כסף לזוגות צעירים, לא לדיור ציבורי.

יוחנן פלסנר: אין בתקציב הזה לא בנייה ביוזמה ציבורית ולא דיור ציבורי, וגם מבטלים בחוק ההסדרים, שמשולב בתקציב הזה, את היכולת לרכוש את הדירות עבור הדיירים בדיור הציבורי, אנשים שגרים שם בדירות עשרות שנים.

יוחנן פלסנר: ואיך מנמק את זה משרד האוצר?

יוחנן פלסנר: הוא אומר: מכיוון שיש מחסור בדירות לדיור ציבורי, אז אנחנו לא רוצים לאפשר לדיירים הקיימים לרכוש את הדירות.

יוחנן פלסנר: אז תבנו דירות.

יוחנן פלסנר: אל תשקיעו מאות מיליונים במשרדים מיותרים כדי לקנות את מפלגת העבודה, כדי לקנות את החברים בש"ס, כדי לקנות את ישראל ביתנו, כדי לקנות את חברי המפלגה שלךָ.

יוחנן פלסנר: תפסיקו לקנות.

אנסטסיה מיכאלי: – – – ואל תגיד ככה.

אנסטסיה מיכאלי: ישראל ביתנו – – –

יוחנן פלסנר: הנה, ישראל ביתנו – – –

מגלי והבה: מה קרה?

מגלי והבה: – – –

אנסטסיה מיכאלי: שמור על המלים.

אנסטסיה מיכאלי: שמור על המלים.

מגלי והבה: כשתעלי ותדברי תאמרי מה שאת רוצה.

אנסטסיה מיכאלי: בסדר גמור.

אנסטסיה מיכאלי: – – –

יוחנן פלסנר: איזה הישגים מפלגת ישראל ביתנו הביאה בתקציב הזה?

יוחנן פלסנר: לפחות ש"ס – אפשר להגיד דבר אחד: ש"ס ומפלגת יהדות התורה לפחות דואגים, באים ואומרים: אנחנו מפלגה סקטוריאלית.

יוחנן פלסנר: אנחנו רוצים לקדם מערכת חינוך שאיננה מלמדת לימודי ליבה, מערכת חינוך שהיא לא ממלכתית.

יוחנן פלסנר: זה היעד שלנו.

יוחנן פלסנר: ובאמת דואגים לכך שיהיו שתי מערכות חינוך ממלכתיות, והתקציב הזה מביא את זה לידי ביטוי יותר מכל דבר אחר.

יוחנן פלסנר: תקציב שלראשונה – אם משווים את מערכת החינוך ב-2008 או את המערך של הכוללים בישיבות הגבוהות, היה בבסיס התקציב 140 מיליון שקל.

יוחנן פלסנר: כמה יש בתקציב הזה?

יוחנן פלסנר: 940.

יוחנן פלסנר: זה בתקציב שאת, הגברת מיכאלי, הולכת לתמוך בו.

יוחנן פלסנר: תעשי 140 כפול כמה.

יוחנן פלסנר: זה 940 למערכת שבכלל אין לה שום יומרה אפילו לחנך.

יוחנן פלסנר: דרך אגב, אלה אנשים שהם כבר בגיל של שירות צבאי.

יוחנן פלסנר: רובם הגדול עושים את זה ומתוקצבים במקום להיות בצבא.

יוחנן פלסנר: יש היום במדינת ישראל שתי מערכות חינוך: מערכת חינוך אחת גדלה, משגשגת ומתחזקת, ויש את כל האינדיקטורים לכך, "מעיין החינוך התורני" – חבר הכנסת מיכאלי, באמת כל הכבוד לכם – אלא אם כן יש כאן

יוחנן פלסנר: איזה שיעור גידול דמוגרפי שאפילו בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לא הצליחו לתעד אותו, גידול מבערך 240 מיליון שקל למערכת החינוך של "מעיין החינוך התורני" ל-360 מיליון שקל.

יוחנן פלסנר: ואחר כך אומרים: יש גידול משמעותי בתקציב החינוך.

יוחנן פלסנר: נכון, כי כשמגדילים את התקציב של הכוללים מ-140 ל-940, כשמגדילים את התקציבים של מערכת החינוך העצמאית, את התקציב של המוכר שאינו רשמי, של "מעיין החינוך התורני", בכ-45% – כל זה בתמיכת מפלגות ישראל ביתנו והעבודה – אז ברור שיהיה גידול בתקציב החינוך.

יוחנן פלסנר: אבל מה לא גדֵל בתקציב החינוך?

יוחנן פלסנר: המערכת הממלכתית.

יוחנן פלסנר: מקצצים בתקציב ליום לימודים ארוך מבערך 440 מיליון שקל לכ-90 מיליון שקל.

יוחנן פלסנר: למה?

יוחנן פלסנר: כי זה של מעמד הביניים.

יוחנן פלסנר: מה אכפת לנו?

יוחנן פלסנר: הרי אנחנו קונים את החברים מסביב לממשלה.

יוחנן פלסנר: מדי פעם הם מספרים לנו על איזו ועידה שהם הולכים לכנס במפלגת העבודה וכמה הם נורא נורא כועסים וכמה נורא נורא קשה לכם, אדוני השר הרצוג, בממשלה.

יוחנן פלסנר: אבל בפועל כנראה לא כל כך רע שם, כנראה לא כזה גרוע, כי עובדה שכשמערכת החינוך הממלכתית נפגעת – יום לימודים ארוך, של ציבור מעמד הביניים הישראלי, לא רק שלא מגדילים אותו בהתאם למחויבות על-פי החלטות ממשלה קודמות אלא מקצצים אותו.

יוחנן פלסנר: כלומר, חלק מהאמהות שהיום יכלו להשאיר את הילדים יותר שעות ולעבוד יותר זמן ולקחת חלק יותר גדול בשוק העבודה הישראלי, היום הן לא יכולות לעשות את זה, כי קיצצו את יום לימודים ארוך.

יוחנן פלסנר: מדברים על ממוצע תלמידים לכיתה.

יוחנן פלסנר: ממוצע התלמידים לכיתה, על-פי התקציב שהוצג, במערכות הממלכתיות – ממלכתי וממלכתי-דתי – לא הולך לרדת, ואם בכלל, הוא הולך לגדול.

יוחנן פלסנר: אחר כך מדברים אתי על ממוצעים.

יוחנן פלסנר: אולי כשנכלול את מערכות החינוך הלא-ציוניות, ממוצע התלמידים לכיתה ירד, כי אותם באמת צריך לקנות וקונים ומשלמים בתקציב הזה.

יוחנן פלסנר: דיברנו על הזוגות הצעירים שלא מתקצבים עבורם – לא הסרת חסמים, לא דיור ציבורי.

יוחנן פלסנר: דרך אגב, אנחנו לא רואים בתקציב הזה שום חיזוק של הפריפריה וצמצום פערים.

יוחנן פלסנר: הרי היתה תוכנית מפורטת, יסודית, שגובשה בממשלה הקודמת – השר הרצוג, אתה ודאי מכיר אותה – תוכנית לחיזוק הפריפריה הגיאוגרפית או לצמצום הפערים.

יוחנן פלסנר: זו תוכנית שכללה גם תשתיות.

יוחנן פלסנר: אני יודע שזה קשה ואתה נרדם.

יוחנן פלסנר: אולי כדאי שתשמע את זה, כי אתה לא שומע את זה בממשלה.

יצחק הרצוג: – – –

יוחנן פלסנר: היתה תוכנית – תבקש אולי ממשרד האוצר, אלא אם כן גנזו אותה.

יוחנן פלסנר: היתה תוכנית לקירוב הפריפריה הגיאוגרפית גם בתשתיות, גם בתעסוקה, גם בחינוך.

יוחנן פלסנר: הלכו וגנזו אותה.

יוחנן פלסנר: פוגעים בפריפריה.

יוחנן פלסנר: אין בתקציב הזה שום אלמנט שיש בו חיזוק של הפריפריה.

יוחנן פלסנר: אבל מה כן מחזקים פה, אדוני היושב-ראש?

יוחנן פלסנר: אני רק רוצה להיות מדויק עם הנתונים.

יוחנן פלסנר: מה כן יש כאן?

יוחנן פלסנר: אפרופו פגיעה, במקום לדבר על מה מחזקים, אני אמשיך ואדבר על הזוגות הצעירים.

יוחנן פלסנר: אותם זוגות צעירים שמתקשים ברכישת דירה, אומרים שלפחות אולי יוכלו לרכוש השכלה במדינה הזאת.

יוחנן פלסנר: ואכן, היתה הבטחה של מר נתניהו – לדעתי הבטחת הבחירות התקציבית היחידה שאני זוכר של מר נתניהו לסטודנטים – שמי שייתן, יקבל שנת לימודים אקדמית ראשונה חינם – לסטודנטים ולחיילים משוחררים.

יוחנן פלסנר: זו היתה הבטחת הבחירות של מר נתניהו.

יוחנן פלסנר: נשמע הגיוני?

יוחנן פלסנר: גם לנו.

יוחנן פלסנר: אנחנו תומכים בכך וחושבים שזה יעד ראוי.

יוחנן פלסנר: יש בערך 55,000 או 60,000 סטודנטים בשנה ראשונה, ומתוכם כ-45,000 הם חיילים משוחררים שהחוק, הכלל הזה של מר נתניהו, או ההתחייבות התקציבית לפני הבחירות של מר נתניהו, אמור לחול עליהם.

יוחנן פלסנר: מה קרה בפועל עם ההתחייבות הזאת?

יוחנן פלסנר: אכן ייתנו – יקבלו.

יוחנן פלסנר: מה התברר בפועל?

יוחנן פלסנר: כל ההבטחה הצטמצמה והפכה להיות תקפה רק לסטודנטים שילמדו בפריפריה.

יוחנן פלסנר: הבטיחו 80 מיליון שקל לכך כאן, מעל בימת הכנסת ובהחלטות ממשלה.

יוחנן פלסנר: מה קרה ל-80 המיליון הללו בפועל בתקציב?

יוחנן פלסנר: הצטמצמו ל-30 מיליון שקל.

יוחנן פלסנר: אז ממשהו כמו 450 מיליון שהובטחו בבחירות – וההבטחה גם כללה תאריך, אוקטובר 2009.

יוחנן פלסנר: זה כבר יחול עכשיו, אנחנו כבר אחרי אוקטובר 2010, ואין 450 מיליון.

יוחנן פלסנר: הבטיחו 80 מיליון, ובתקציב זה ירד ל-30 מיליון.

יוחנן פלסנר: התקנות לביצוע החוק הזה עדיין לא קיימות, כלומר בינתיים יש אפס.

יוחנן פלסנר: וההבטחה שהחוק הזה כאן, מעל בימת הכנסת, יורחב לפחות לחיילים משוחררים שבאים ללמוד בירושלים, כדי שלפחות החוק הזה לא ייצור יץ שלילי לגבי ירושלים – גם ההבטחה הזאת לא קוימה.

יוחנן פלסנר: אז איזה הבטחות כן מקיימים?

יוחנן פלסנר: חייל משוחרר היום לא יכול להגיע לדירה.

יוחנן פלסנר: חייל משוחרר לא מקבל יץ לגבי הלימוד האקדמי שלו.

יוחנן פלסנר: אם הוא עולה, אז גם את התקציב לסטודנטים עולים במינהל הסטודנטים קיצצו בכ-50%.

יוחנן פלסנר: מזל שיש להם מפלגה נציגה בממשלה, מפלגת ישראל ביתנו, שמייצגת את העולים ומאפשרת לקצץ את התקציב של הסטודנטים העולים.

יוחנן פלסנר: כדי שאני אהיה מדויק, פעולות מינהל הסטודנטים – –

אנסטסיה מיכאלי: – – –

יוחנן פלסנר: – – מ-57 מיליוני שקלים ב-2010 ל-32.

יוחנן פלסנר: זה הקיצוץ.

יוחנן פלסנר: זה היחס של הממשלה לסטודנטים העולים.

יוחנן פלסנר: אבל ההבטחות?

יוחנן פלסנר: ההבטחות היו מרשימות ביותר.

יוחנן פלסנר: אבל לא סיימנו.

יוחנן פלסנר: אמרנו: אולי פגעו רק בסטודנטים העולים, אבל בקורסי ההכשרה לרופאים ואחיות עולים ועולות – אולי שם לא יפגעו.

יוחנן פלסנר: גם את התקציב הזה איפסו.

יוחנן פלסנר: היו 2 מיליונים לאחים ואחיות עולים.

יוחנן פלסנר: רצו להכשיר ורצו לסייע.

יוחנן פלסנר: כנראה שהעולים לא כל כך חשובים, או שאולי הם לא לוחצים בממשלה מספיק, או שאולי אין להם נציגות בממשלה הזאת, או שאולי קנו את הנציגות שלהם בממשלה לטובת דברים אחרים.

יוחנן פלסנר: עכשיו, חברים, יש כאן ממשלה שלקחה את סעיף הסיוע באזורי עדיפות לאומית, שבעבר באמת הוקדש לפריפריה – סעיף 700916, למי שלא מתמצא בספר התקציב, בסעיף משרד הבינוי והשיכון.

יוחנן פלסנר: לקחתם את הסיוע לאזורי עדיפות לאומית, צירפתם לשם את ההתנחלויות, כולל ההתנחלויות המבודדות, כך שהיום כרמיאל נמצאת באזור סיוע ב', אבל כל מקום מעבר ל"קו הירוק" נמצא באזור עדיפות א'.

יוחנן פלסנר: כלומר, אפילו יישוב כמו ברקן, שנמצא רק בצד השני, ממש כבר חלק מגוש-דן היום, מתועדף הרבה מעבר לכרמיאל.

יוחנן פלסנר: יצרתם קריטריונים שבעצם לא מאפשרים בפועל לתקציב הזה – בפועל מחצית מהתקציב הזה מוצא היום על התנחלויות.

יוחנן פלסנר: להזכירכם, לפני שנתיים השיעור היה הרבה הרבה יותר נמוך, והגדלתם את התקציב בעשרות מיליוני שקלים.

יוחנן פלסנר: אחר כך מדברים על פריפריה, אחר כך מתחילים להסית ולהדיח ולדבר על בעיות ושינויים דמוגרפיים בצפון ובדרום.

יוחנן פלסנר: במקום להתלונן, תפתחו את הצפון, תפתחו את הדרום, תגיעו לכל האוכלוסייה הישראלית, בלי להסית ובלי להדיח ובלי כל חוקי הנאמנות ההזויים האלה, שאין להם שום משמעות חוץ מלהלהיט את דעת הקהל.

יוחנן פלסנר: אפשר לעשות דברים אמיתיים, אבל בדברים האמיתיים הממשלה הזאת מראה שיש רק שני סקטורים שבאמת מרוויחים: סקטור המתנחלים והסקטור של מערכת החינוך הלא-ציונית.

יוחנן פלסנר: חברים, הבטחנו – – –

נסים זאב: מי זה לא ציוני?

יוחנן פלסנר: סליחה?

נסים זאב: מי זה לא ציוני?

יוחנן פלסנר: מערכת החינוך של "מעיין החינוך התורני" היא ציונית?

יוחנן פלסנר: היא מחנכת לערכים ממלכתיים-ציוניים?

נסים זאב: – – –

יוחנן פלסנר: אתה יודע, תבדוק קודם עם אלה ששלחו אותך לכאן אם זה באמת מה שמקובל עליהם.

יוחנן פלסנר: אני אשמח.

נסים זאב: יש לך בעיה, אתה לא יודע מה זה ציוני.

יוחנן פלסנר: אני לא יודע מה זה ציונות, נכון.

יוחנן פלסנר: ואלה שלא משרתים בצבא יודעים מה זה ציונות, נכון?

נסים זאב: – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת.

מגלי והבה: תודה, חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: – – – זו הציונות.

מגלי והבה: תודה, חבר הכנסת זאב.

יוחנן פלסנר: חלק מהציונות זה גם לשרת את עם ישראל, להגן על עם ישראל, לא להיות – לעבוד, לסייע בפרנסתו – –

נסים זאב: – – –

מגלי והבה: תודה.

יוחנן פלסנר: – – כל זה, זה חלק מהציונות.

מגלי והבה: חבר הכנסת זאב, יש לך אחר כך זמן לדבר.

נסים זאב: אין לי.

מגלי והבה: אין לך?

מגלי והבה: עוד יותר טוב, אז תשמע ותקשיב.

יוחנן פלסנר: ועכשיו, אדוני – – –

מגלי והבה: אל תפריע.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, אני חושב שנתנו לא מעט דוגמאות והבטחנו שהדיון התקציבי הזה יהיה ענייני, מהותי, יעסוק בסעיפים עצמם.

יוחנן פלסנר: הראינו דרך הסעיפים עצמם איך זוגות צעירים לא יכולים להגיע לדירה, איך חיילים משוחררים – הרבה יותר קשה להם היום ללמוד, איך מערכת החינוך הממלכתית הולכת ומידרדרת, איך כל הסקטורים הממלכתיים, מעמד הביניים, מי שמושך את העגלה הזאת קדימה – איך הוא נפגע, ואיך כל התקציבים הפוליטיים, אם זה למשרדים המנופחים שצריך לשחד כדי להשאיר בממשלה, לאפשר להם מדי פעם לשחרר איזו הודעה לעיתונות על כמה קשה להם בממשלה, לחברים במפלגת העבודה למשל, אבל בפועל להמשיך וליהנות עם כל המאבטחים.

יוחנן פלסנר: את כל זה הראינו.

יוחנן פלסנר: אבל מה לא הדגמנו?

יוחנן פלסנר: ובזה אני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש.

יוחנן פלסנר: מה עדיין לא הדגמנו?

יוחנן פלסנר: יש לנו כאן ממשלה שלא רק שהיא לא דואגת לרווחה של הפריפריה, של הזוגות הצעירים, יש כאן ממשלה שאפילו בחיים היא מזלזלת, בחיים היא מזלזלת.

יוחנן פלסנר: לוקחת את תקציב הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים ומכסחת אותו ופוגעת בו, ובאים אלינו נציגים של המשטרה לוועדת הכספים, ויותר מאשר להתחנן – אני לא יודע איך לקרוא לזה – אומרים: התקציב שלנו ירד מ-120 מיליון שקל ל-100 מיליון שקל בשנה שעברה, ועכשיו זה עומד על 70 מיליון שקל.

יוחנן פלסנר: קיצוץ של 30% בתקציב המשטרה למלחמה בתאונות הדרכים.

יוחנן פלסנר: חברים, אין פה משחקים – מייד אנחנו רואים את הסטטיסטיקות של העלייה ב-10% במספר ההרוגים בתאונות דרכים.

יוחנן פלסנר: זאת אומרת שזאת ממשלה שלא רק לא יודעת לטפח את ההשכלה, לטפח את הצעירים; אפילו על עקרון ועל ערך החיים היא לא יודעת לשמור.

יוחנן פלסנר: זו ממשלה לא לגיטימית, התקציב הזה הוא לא לגיטימי.

יוחנן פלסנר: אני קורא לחברי בקואליציה להתעשת.

יוחנן פלסנר: יש לכם עדיין יומיים לפעול להביא לשינויים אמיתיים, מהותיים, ברוח השינויים שדיבר עליהם חבר הכנסת וקנין, ולהימנע מהעברת התקציב הזה.

יוחנן פלסנר: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת יוחנן פלסנר.

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים בסדר הדוברים.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מגלי והבה: בבקשה, יש לך עשר דקות.

מגלי והבה: אחריו יהיה חבר הכנסת אורי אריאל.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני חושב שכבר אמרנו – וזה ידוע – שכאשר אנחנו מדברים על התקציב, אנחנו לא מדברים על כסף ועל חלוקת כסף רק למגזר זה או אחר, אלא אנחנו מדברים על עמדה פוליטית ועל אידיאולוגיה, משום שהאופי והדרך שבהם אתה מחלק את הכסף הזה או את התקציבים מבטאים את העמדה שלך – את נקודת ההנחה ואת העמדה שלך – על כל המגזרים ועל כל השכבות בארץ.

מסעוד גנאים: ניסיתי לראות בתקציב משהו שונה בקשר למגזר הערבי.

מסעוד גנאים: אני חושב שיש איזו מסורת בעל-פה של הנביא מוחמד שמדברת על כך.

מסעוד גנאים: הוא אומר: אִבְּע'וּנִי פִי צֻ'עַפַאאִכֻּם – תחפשו אותי בחלשים שבכם.

מסעוד גנאים: פַבִּה

מסעוד גנאים: ִם תֻּנְצַרוּן וַבִּהִם תֻּרְזַקוּן – בהם אתם תנצחו ובהם אתם תתפרנסו.

מסעוד גנאים: הכוונה – הכוח שלכם, של המדינה, היא שואבת אותו מהטיפול שלה בנזקקים ובחלשים, ולא בעשירים או בחזקים.

מסעוד גנאים: לצערי הרב, עד עכשיו, התקציב הזה – כמו התקציב שהיה לפניו – התקציב הדו-שנתי שהממשלה מתפארת שכל העולם נדהם ומדינות ה-OECD, ואני לא יודע עוד מי, משבחים את שר האוצר, אולי בגלל שהוא פילוסוף במקור – – –

שלמה מולה: רק בבחריין יש תקציב דו-שנתי.

מסעוד גנאים: יופי.

מסעוד גנאים: זה חדשות בשבילי שגם בבחריין.

מסעוד גנאים: הכוונה מההתחלה, אדוני היושב-ראש, היתה, איך הממשלה, הרשות המבצעת, תעקוף את הרשות המחוקקת, תעקוף את נבחרי הציבור ותעשה לה חיים קלים בתקציב דו-שנתי, שבו היא תשב בשקט, תעשה מה שהיא רוצה בדרך הזאת.

מסעוד גנאים: אני חושב שהכוונה הזאת מנוגדת לעקרון הפרדת הרשויות וגם לעיקרון הדמוקרטי.

מסעוד גנאים: התקציב הזה גם מבטא את עמדתו של ראש הממשלה, שהיה גם שר אוצר, שמעריץ את הדוקטרינה הניאו-ליברלית המערבית שרוצה להעשיר את העשירים ולעשות את העניים עניים יותר.

מסעוד גנאים: לכן, אני חיפשתי משהו בקשר למגזר הערבי לפחות.

מסעוד גנאים: אני לא יודע, אבל היה למשל בתקציב של משרד החקלאות, של משרד התרבות, של משרדים, שהם נותנים את הפתיתים, את הפירורים, למגזר הערבי, שמאוד זקוק לתמיכה, מאוד זקוק לתקציבים.

מסעוד גנאים: נכון, יש לנו את שר המיעוטים, ברוורמן, שיש לו כוונות טובות, אני מניח, אבל הוא תמיד מדבר גבוהה על כל התוכניות האלה, ועדיין אנחנו לא ראינו כלום.

מסעוד גנאים: הוא דיבר על – – –

מגלי והבה: הוא גם אמר שאנחנו הולכים לבנק.

מסעוד גנאים: נכון, נכון.

מסעוד גנאים: כוונה טובה וגבוהה ותקציב מאוד רע לא משתלבים ביחד.

מסעוד גנאים: אתה צריך לפרוע את הכוונות שלך בכסף ובתקציבים כדי לתמוך.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, האמת, אני ניסיתי לראות משהו שהוא באמת צודק כלפי הציבור הערבי וגם כלפי כל השכבות החלשות.

מסעוד גנאים: הציבור הערבי סובל מאחוז עוני גבוה, מאחוז אבטלה גבוה.

מסעוד גנאים: נקודת ההתחלה שלו – וזה חשוב.

מסעוד גנאים: נכון שזה היסטוריה, אבל חשוב להזכיר שהאוכלוסייה הערבית שנשארה פה אחרי 1948 היא לא האוכלוסייה המבוססת והעשירה, אלא היא אוכלוסייה של פלאחים, שהמשאב שלה והבסיס העיקרי שלה הוא האדמה.

מסעוד גנאים: כל השכבה, כל האליטה, כל מי שהיו אמורים להיות השכבה הקפיטליסטית, תעשייתית, שאולי תבנה עליה את כל הכלכלה שלך, ברחה לחוץ-לארץ ב-1948.

מסעוד גנאים: היא לא נשארה פה.

מסעוד גנאים: מי שנשארו אלה פלאחים, שהאדמה היא המשאב העיקרי שלהם.

מסעוד גנאים: באה המדינה ומשנת 1948, במדיניות מכוונת של הפקעת אדמות, הפקיעה את כל האדמות שלהם.

מסעוד גנאים: לכן נשארו היום בידי הערבים 2.5% מהאדמות של המדינה.

מסעוד גנאים: לא רק זה, אדוני היושב-ראש – ואני מביא הרבה דוגמאות, של אזורי תעשייה, ושל ושל ושל.

מסעוד גנאים: האדמות האלה שהופקעו, הוקמו עליהם למשל אזורי תעשייה.

מסעוד גנאים: האוכלוסייה הערבית לא נהנית מהם בכלל – לא הרשויות המקומיות ולא העירוניות, אם זה בארנונה ואם זה בדברים אחרים.

מסעוד גנאים: להיפך, לוקחים להם את האדמה, מפקיעים אותה, עושים אזור תעשייה או כל מיני פרויקטים שהאוכלוסייה היהודית נהנית מהם.

מסעוד גנאים: לצערי הרב, אני מדבר על היישוב שלי, על העיר שלי, סח'נין, שבקרבתנו יש אזור תעשייה תרדיון של המועצה האזורית משגב.

מסעוד גנאים: סח'נין לא נהנית ממנו, רק היא "נהנית" – – –

מוחמד ברכה: זה לא ליד סח'נין, זה על אדמות סח'נין.

מסעוד גנאים: על אדמות סח'נין, בטח, זה על אדמות סח'נין.

מסעוד גנאים: אני הזכרתי את זה.

מסעוד גנאים: אנחנו מאזור התעשייה הזה מקבלים רק את כל הזיהום, את כל הזבל, אבל ליהנות מארנונה, מהכנסות, מכל הדברים האלה?

מסעוד גנאים: לצערי הרב אין.

מסעוד גנאים: וזו דוגמה.

מסעוד גנאים: האוכלוסייה הערבית גם נהפכה לפריפריה – בגליל, במשולש, בנגב.

מסעוד גנאים: לכן, כפי שנאמר, היישובים הערביים והכפרים נהפכו ליישובים של פועלים ושל עובדים, שעובדים ביום ביישובים היהודיים ובערים היהודיות.

מסעוד גנאים: המדיניות של הממשלה היא שגרמה לפערים האלה, היא שגרמה למצב הזה, ועד עכשיו, לצערי הרב, היא לא עושה כלום כדי לתקן את המצב הזה, למרות שמדינות ה-OECD מצביעות גם על זה – מצביעות על הפערים, מצביעות על העוני ועל העושק.

מסעוד גנאים: אבל המדינה, הממשלה, לצערי הרב, עד עכשיו לא עושה כלום.

מסעוד גנאים: יש הרבה סטטיסטיקות לגבי המגזר הערבי, למשל בקשר לתעסוקת האקדמאים הערבים.

מסעוד גנאים: יש 13,500 ואולי יותר אקדמאים ערבים שלא מועסקים.

מסעוד גנאים: פערים כלכליים – על אזורי תעשייה כבר דיברתי, מחסור באזורי תעשייה, שרק 2.4% מסך שטחי התעשייה בישראל נמצאים ביישובים הערביים, והשאר – ביישובים יהודיים.

מסעוד גנאים: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שכלכלה טובה, שתקציב טוב הוא תקציב צודק.

מסעוד גנאים: תקציב לא צודק הוא לא תקציב טוב, הוא לא כלכלה טובה, הוא רק יביא שהעשירים יתעשרו יותר, יתחזקו יותר, אבל השאר – השכבות החלשות יישארו חלשות, לצערי הרב.

מסעוד גנאים: ולכן, כאשר ראש הממשלה ושר האוצר מדברים על הצמיחה, את החדשות האלה לא שמעו לא במגזר הערבי ולא בפריפריה.

מסעוד גנאים: אולי רק בתל-אביב.

מסעוד גנאים: אולי יש הרבה צמיחה, אולי יש משאבים, אולי יש כסף, אבל כנראה יש חלוקה גרועה.

מסעוד גנאים: כפי שאמר הפילוסוף, שהיה קירח, ברנרד שו, על הכלכלה של בריטניה ושל אנגליה כששאלו אותו איך הכלכלה של אנגליה, של בריטניה: תסתכלו על הראש שלי.

מסעוד גנאים: יש הרבה צמיחה, הכוונה – יש הרבה שיער.

מגלי והבה: היה על מה להסתכל?

מסעוד גנאים: כן, הוא היה קירח אבל עם זקן גדול.

מסעוד גנאים: הוא אמר שיש באמת הרבה צמיחה, אבל החלוקה היא גרועה.

מסעוד גנאים: הוא התכוון לזה שהשיער שלו הוא בזקן ולא בראש.

מסעוד גנאים: אולי כך גם הכלכלה בישראל.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים, ואנחנו ממשיכים.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת אורי אריאל.

מגלי והבה: יש לו 22 דקות.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת ברכה, גם כן 22 דקות, וחבר הכנסת שלמה מולה, אחרון הדוברים לערב זה – 20 דקות.

מגלי והבה: בבקשה.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, מה אתה אומר על הקרקס שנקרא ליברמן-נתניהו?

יצחק הרצוג: זה קרקס עצוב.

אורי אריאל: קרקס עצוב?

יצחק הרצוג: כן, בהחלט.

אורי אריאל: אז אני רוצה להצטרף אליך בהגדרה ולהגיד שאם זה לא היה עצוב מאוד זה היה מצחיק מאוד.

יצחק הרצוג: שערורייה.

אורי אריאל: ואתם יושבים בתווך וכאילו מוחים, בסדר?

אורי אריאל: משמיעים קולות, אבל זה נראה ככה כמו דגים באקווריום.

אורי אריאל: בסדר, אז אתם הצטרפתם ועם ישראל חוזה ואומר לעצמו: נו, ברוך השם שזכינו אחרי אלפיים שנה לקרקס נודד עם שני שחקנים ראשיים.

אורי אריאל: לא נוח לי להגיד את זה על ראש ממשלתי, ולא על שר החוץ שלי.

אורי אריאל: זה לא גורם לי הנאה מיוחדת, ואם היה אפשר לבקש אולי מראש הממשלה ומשר החוץ, וגם מאחרים: אתם בממשלה, תנהלו את מה שצריך לנהל, אבל למה אתם עושים קרקס מכולנו?

אורי אריאל: הרי זה ממש מביך, מעליב, משפיל.

אורי אריאל: כל המלים נכונות, כל אחד לפי מה שהוא רוצה.

אורי אריאל: בשנה האחרונה לא מפסיקים לדבר על משבר הדיור.

אורי אריאל: מה עושה הממשלה בעניין הדיור?

אורי אריאל: בעיקר מדברת על זה.

אורי אריאל: הרי בסוף יש גם מבחן תוצאה.

אורי אריאל: אפשר לדבר, צריך לדבר, מחפשים פתרונות, ובסוף, כשאתה בודק: האם מחיר הדירות ירד בגלל זה?

אורי אריאל: לא.

אורי אריאל: האם בגלל שראש הממשלה כינס אצלו דיוני חירום אפשר לקנות דירה במקום כלשהו בארץ?

אורי אריאל: לא.

אורי אריאל: נו, ומה עשו שרי ש"ס, מכובדי חבר הכנסת מיכאלי?

אורי אריאל: אחד אחראי לתכנון, השני אחראי למינהל ולבינוי, ומה יצא לנו?

אורי אריאל: לא בונים דירה אחת בירושלים.

אורי אריאל: למה מפלגת העבודה לא תזעק על ירושלים, למשל?

אורי אריאל: בסדר, אתם לא בעד יהודה ושומרון.

אורי אריאל: למה?

אורי אריאל: עניינכם.

אורי אריאל: אבל למה על ירושלים אתם לא זועקים?

אורי אריאל: הרי אתה אמרת, כמוני, מתחת לחופה – אני אגיד לך, אצלי זה היה לפני 33 שנים, לא יודע מתי זה היה אצלך: אם אשכחך ירושלים.

יצחק הרצוג: חצי יובל.

אורי אריאל: טוב, אז אתה צעיר בכלל, אבל בסדר.

אורי אריאל: אבל שנינו אמרנו, כמו גם שאר החברים: אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני.

אורי אריאל: נו, ומה?

אורי אריאל: אין מכרזים.

אורי אריאל: ראש הממשלה החליט שלא בונים.

אורי אריאל: כל הזמן מסביר שבונים בירושלים, דה-פקטו; בפועל – אפס, נאדה, כלום, שום דבר.

אורי אריאל: עובר עוד חודש, עוד חודש, אתם התרגלתם.

אורי אריאל: אני אגיד לציבור: אני מציע שאף אחד לא יתרגל לכך שלא בונים בשום מקום בארץ-ישראל, על אחת כמה וכמה בירושלים.

אורי אריאל: מה זה הדבר הזה?

אורי אריאל: עכשיו לא רק שלא בונים, עכשיו גם מסבירים שלא מתכננים, כי אולי השגריר של המעצמה הידידותית ארצות-הברית, אולי הוא יכעס עלינו.

אורי אריאל: טוב, תשימו לזה קץ, חברים, זה בידיכם.

אורי אריאל: אחד מסתכל על השני, כל אחד מצפה שהשני יגיד: נו, תבנה.

אורי אריאל: תבנו.

אורי אריאל: משבר הדיור חל כי לא בונים.

אורי אריאל: לא בונים כי שיווק הקרקעות לא מספיק.

אורי אריאל: חוץ מזה יש הקפאה בירושלים, זאת אומרת, במקום כ-3,500 יחידות דיור בשנה, בונים 10% מזה בערך, 350.

אורי אריאל: ביהודה ושומרון, שהיה אותו מספר, לא בונים כמעט שום דבר, וכך נוצר מחסור, שהוא באחריות ישירה של ראש הממשלה ושר הביטחון, של כ-5,000 יחידות דיור.

אורי אריאל: 5,000 יחידות דיור ממה שהיו בונים כל שנה בישראל, זה סדר גודל של 20%.

אורי אריאל: זה ישירות בהנחיה מדינית של שר הביטחון וראש הממשלה.

אורי אריאל: מעבר לזה, אין בעל בית שיגרום לשינוי בשוק הדיור ובשוק הקרקעות ובשוק הנדל"ן, וממילא מה שיוצא זה שהשכבות החלשות לא מסוגלות לרכוש דירה, ומשלמות שכר דירה שהולך ונוסק לשמים.

אורי אריאל: זאת אף זאת: שר הרווחה יודע שהפערים הולכים וגדלים בכלל.

אורי אריאל: בכל מה שקשור לאוכלוסיות בישראל, יש עשירון תשיעי ועשירי שהולך ועולה והעשירונים התחתונים שצונחים.

אורי אריאל: נכון שעשיתם כמה תוכניות.

אורי אריאל: צריך לומר את האמת.

אורי אריאל: עזרתם פה קצת, שם קצת.

אורי אריאל: הרי אתה מסכים שזה לא מספיק, שזה רחוק מלהיות משהו סביר.

אורי אריאל: ישראל – היהודים ידועים כרחמנים בני רחמנים וגומלי חסדים.

אורי אריאל: זו אחת המידות שמאפיינות אותם.

אורי אריאל: אז עם ישראל, האזרחים, תורמים, כל הזמן תורמים.

אורי אריאל: אני מזהה ורואה המון אנשים, המון קהילות, המון אנשים שנותנים משלהם בצורות שונות, אם זה תרומות כספיות, אם זה בגדים, אם זה שעות שנותנים לילדים.

אורי אריאל: המון.

אורי אריאל: ממש, אתה רואה את הציבור במלוא תפארתו.

אורי אריאל: אבל עכשיו עוסקים בתקציב למדינת ישראל – 360 מיליארד שקל.

אורי אריאל: אני גם אגיד לך מאיפה לקחת את זה.

אורי אריאל: הרי תמיד מסבירים: טוב, אבל אין כסף.

אורי אריאל: זו העוגה וצריך לדעת לחלק אותה.

אורי אריאל: זה לא נכון.

אורי אריאל: כשאתם הולכים להשקיע בגדר המערבית, קרי בגבול מצרים – – –

מגלי והבה: רק התקציב, אדוני, הוא 348 מיליארד.

מגלי והבה: זה הנתון המדויק.

אורי אריאל: כן, זה לשנת 2011, וב-2012 קרוב ל-370.

מגלי והבה: 365.

מגלי והבה: לקחת את הממוצע, בסדר.

אורי אריאל: לקחתי משהו באמצע.

מגלי והבה: אני יודע שאתה בקי במספרים, רק רציתי להיות יותר מדויק.

אורי אריאל: בסדר גמור.

אורי אריאל: תודה על ההערה.

אורי אריאל: בכל אופן, שואלים מאיפה יהיה כסף, נניח לרווחה, למשפחות מעוטות היכולת, שאני חושב שחובה עלינו – ובעניין הזה אין הבדלים בין המפלגות, או כמעט אין הבדלים.

אורי אריאל: אתם אישרתם 3 מיליארד שקל לגדר בגבול מצרים כנגד המסתננים.

אורי אריאל: נו, ומה אתם חושבים, שהגדר הזאת תעצור אותם?

אורי אריאל: הרי זו תוצאה של כניעה, פשוט כניעה, ללחץ ציבורי; העיקר לעשות משהו שהציבור יחשוב שעושים, ואז יהיה שקט.

אורי אריאל: הרי הגדר שעושים היא על בערך חצי מהשטח.

אורי אריאל: נו, והמסתננים לא יודעים לעבור בחצי השני?

אורי אריאל: אז תעשו עכשיו, בהשקעה של מאות מיליוני שקלים, מחנה מעצר.

אורי אריאל: זו תשובה?

אורי אריאל: הרי זה מעצר פתוח; לכאורה כל אחד יכול לצאת ולבוא מתי שהוא רוצה.

אורי אריאל: אז אתם מבזבזים כסף, ואין כסף לדברים חשובים כמו החינוך.

אורי אריאל: בחינוך, הישגי התלמידים במדינת ישראל לא משתפרים כמעט, ללא יוצא מן הכלל.

אורי אריאל: ברוב הנושאים אנחנו מדשדשים במקום, בחלק אנחנו קצת יורדים, ובמעט מהדברים אנחנו קצת עולים.

אורי אריאל: ברור לכולם שזה תוצאה של חוסר השקעה בכיתות, בהקטנת מספר התלמידים בכיתות, במספר המחשבים, בהגברת השעות ביהדות ובציונות.

אורי אריאל: אבל אתם שמים את הכסף במקומות אחרים לגמרי.

אורי אריאל: החינוך הוא הדבר הכי חשוב מכל בחינה שהיא.

אורי אריאל: אם נדע להשקיע יותר בחינוך – ואני יודע שמשרד החינוך הוחרג מהקיצוצים, אבל עדיין זה לא מספיק.

אורי אריאל: לא מספיק שאתה לא מקצץ; צריך להוסיף, כי היו שנים רבות שהיה קיצוץ משמעותי בחינוך וצריך להחזיר את השעות ואת האמצעים.

אורי אריאל: ילדי ישראל הבאים מאוכלוסיות מבוססות ימצאו את הדרכים להשלים את זה.

אורי אריאל: יש להם מחשב בבית, שיעורים פרטיים וכן הלאה.

אורי אריאל: מה יעשו הילדים מהשכבות החלשות?

אורי אריאל: מה יעשו ילדים שאין להם הורים שיכולים לתת להם את כל ההשלמות, כי הם בקושי – לא שהם לא גומרים את החודש, אדוני היושב-ראש, הם בקושי מתחילים את החודש.

אורי אריאל: אז הממשלה מייקרת את המים, ועכשיו מייקרים את החשמל, כי העלינו את המס על הדלק, וההתייקרויות הולכות וגדלות ופוגעת עוד פעם באותם עשירונים תחתונים שאין בידם להתחיל את החודש, ובוודאי לא לגמור את החודש, ולא מאפשרות לתת לילדיהם את החינוך הנדרש, שכולנו רוצים בו.

אורי אריאל: אני רוצה לגעת בתקציב הביטחון.

אורי אריאל: בזמן האחרון, בשבועות האחרונים, שמענו דרישות להגדלת תקציב הביטחון.

אורי אריאל: כמי ששנים נמצא בוועדה לתקציב הביטחון ומלווה את הנושא כבר קרוב לשמונה שנים, אני אומר לכם שצריך להשקיע בביטחון הלאומי – לא בביטחון של משרד הביטחון, לא במשרד של אהוד ברק.

אורי אריאל: צריך להגדיל את הביטחון הלאומי.

אורי אריאל: הביטחון הלאומי קודם כול טמון בחינוך, וטמון ברווחה, שיהיו פה אנשים שמשתכרים יותר ממשכורת עוני.

אורי אריאל: בשלב הזה לא צריך להגדיל את תקציב הביטחון, צריך לייעל אותו מאוד, כפי שקבע כבר דוד ברודט שהכין את דוח-ברודט, וכפי שמי שעוסק בנושאים הללו יודע, שמתקציב של כ-60 מיליארד שקל – זה המספר הנכון, לא המספרים האחרים, כי לא סופרים את הגדר הזאת, ולא סופרים את זה, ולא סופרים את הסיוע מפה, ואת ההשתתפות משם.

אורי אריאל: בסוף זה מגיע קרוב ל-60 מיליארד שקל.

אורי אריאל: המספר הזה, אם חוסכים בו 5%, זה 3 מיליארד, ויש מה לחסוך במערכת הביטחון.

אורי אריאל: מערכת הביטחון – – –

מוחמד ברכה: כמה זה 5%?

אורי אריאל: אמרתי 5% זה 3 מיליארד.

אורי אריאל: טעיתי?

מוחמד ברכה: 5% מסך התקציב?

אורי אריאל: לא, מ-60 מיליארד של תקציב הביטחון.

אורי אריאל: התקציב הזה הוא תקציב ענק, ויש יכולת לעשות בו התאמות, שינויים וקיצוצים שיאפשרו ביטחון כפי שראוי לאזרחי מדינת ישראל – ויש עלינו איומים, לא צריך לברוח מזה.

אורי אריאל: אפשר לקצץ בו ולהעביר לנושאים של הביטחון הלאומי, שזה חינוך, רווחה וביטחון אישי שהמשטרה צריכה לתת ולא מצליחה לתת, לצערנו הרב.

אורי אריאל: אני לא רוצה להרחיב עכשיו על המשטרה.

אורי אריאל: בכל מקרה, ודאי שלא צריך להגדיל את תקציב הביטחון.

אורי אריאל: נכון שיש ריטואל קבוע שערב התקציב מקצצים בתקציב הביטחון, כדי להראות ששר האוצר שולט במצב ומקצץ בכל המשרדים וגם בביטחון.

אורי אריאל: תרשמו עכשיו לפניכם: בסביבות מרס תהיה תוספת לתקציב הביטחון.

אורי אריאל: זה חוזר על עצמו כל שנה, ואני מעריך שגם ב-2011 פתאום יהיה צורך, יגידו שיש משהו, ויוסיפו 2–3 מיליארד שקל.

אורי אריאל: בעקבות זה גם יהיה flat מסוים – פגיעה בתקציבי המשרדים, ברווחה – וכרגיל, כל השרים איכשהו ישתכנעו, יצביעו בעד, תוך כדי איזו זעקה קטנה, ובא לציון גואל.

אורי אריאל: ועוד פעם נמצא את התקציבים החברתיים מקוצצים ויורדים.

אורי אריאל: אני רוצה לסיים בדבר אחד שאיננו קשור לתקציב.

אורי אריאל: מכובדי שר העבודה והרווחה, יש למדינת ישראל חוב מוסרי לאחינו, ליונתן פולארד, וקולכם אינו נשמע.

אורי אריאל: כן, שומעים את לורנס קורב, שהיה עוזר של שר ההגנה ויינברגר; שומעים את מי שהיה התובע הכללי שאומר שזה עוול; שומעים את מי שהיה ראש ה-CIA שאומר: שגינו, הוא יושב יותר מדי; ראינו חתימה של 40 סנטורים, ואתם שותקים.

אורי אריאל: 25 שנה יושב יונתן בכלא האמריקני, והשרים – אף אחד לא קם.

יצחק הרצוג: אתה יודע שראש הממשלה רק השבוע עשה מעשה מאוד חשוב.

אורי אריאל: אני אגיד בדיוק מה עשה ראש הממשלה.

אורי אריאל: ראש הממשלה, אחרי לחץ שהיה פה בכנסת של שדולת פולארד – שיש לי הזכות לעמוד בראשה – הודיע שהוא יוציא מכתב לנשיא אובמה.

אורי אריאל: אדוני השר, האם אתה חושב שהוא הוציא אותו?

אורי אריאל: אני אעזור לך: לא.

אורי אריאל: יכול להיות שהוא יוציא מחר, אני מקווה כך.

אורי אריאל: אני רוצה להאמין שמה שהוא הבטיח, הוא אכן יקיים.

אורי אריאל: אבל יושב אזרח ישראלי עוד יום ועוד יום, כך 25 שנה, בזמן שאני ואתה ושאר אזרחי ישראל מסתובבים חופשי, ואתם לא קמים.

אורי אריאל: תסלח לי, טוב שראש הממשלה סוף-סוף עושה, מוציא מכתב.

אורי אריאל: נו, ומה?

אורי אריאל: ולמה אני לא יכול לפנות אל ממשלה כולה?

אורי אריאל: ולמה אני לא יכול לפנות, תסלח לי, אליך אישית?

אורי אריאל: אתה דווקא ידוע כאיש שאכפת לו מדברים כאלה, אני רוצה לציין את זה.

יצחק הרצוג: אבל אני לא חושב שצריך על כל דבר 30 שרים לברבר.

יצחק הרצוג: עדיף לי שראש הממשלה עושה את הפעולה הנכונה.

אורי אריאל: טוב, אז אני מציע באמת שלא תברברו את עצמכם לדעת, אני מסכים.

אורי אריאל: אבל מותר לך, כמו גם לאחרים – זה לא עניין אישי – להגיד פעם בשנה את השם הזה מעל במה ציבורית.

אורי אריאל: בסדר, לא לברבר, אני מסכים.

אורי אריאל: יש אחריות, זו אחריות של ראש ממשלה, אני מסכים, זה לא צריך להיות אצל אחרים, אבל מותר לכם – אתה יודע מה, אל תגיד את זה ציבורית.

אורי אריאל: קח לעצמך תפקיד – לעצמך – תיגש לראש הממשלה פעם בשבועיים, תשאל אותו מה התקדם.

אורי אריאל: אולי אתה עושה את זה ואני חושד בכשרים, נדמה לי שלא, בסדר?

אורי אריאל: אני לא מחכה לתשובה ואני לא רוצה לשפוט אותך.

אורי אריאל: עוד פעם, זה לא עניין אישי, אני פונה לכל שרי הממשלה – ויש כאלה איזה 60, כמה שרים יש פה?

אורי אריאל: אני לא יודע, כבר הפסקנו לספור; שרים, סגני שרים.

אורי אריאל: אני רוצה לפנות לממשלה ולראש הממשלה: תעשו מאמץ מיוחד אחרי 25 שנה, תביאו את יונתן, את אחינו, הביתה, ובא לציון גואל.

אורי אריאל: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אורי אריאל.

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים בסדר.

מגלי והבה: חבר הכנסת ברכה, בבקשה, יש לך 22 דקות.

אורי אריאל: – – –

מוחמד ברכה: אני אקח את של אריאל גם.

מגלי והבה: אחרון הדוברים, חבר הכנסת שלמה מולה, גם 22 דקות.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, אני לא יכול היום להתחיל את דברי על התקציב מבלי להזכיר אדם שנפרדנו ממנו היום – איש דגול מקרב בני האוכלוסייה הערבית, הכומר ד"ר שחאדה שחאדה, שהיה גם סגן יושב-ראש חד"ש, אבל הוא בעיקר היה יושב-ראש ועד ההגנה על האדמות הערביות ב-1976, ביום האדמה הראשון.

מוחמד ברכה: איש נאמן לעמו ולזכויותיו, איש נאמן לדו-קיום בין יהודים וערבים, איש נאמן לאמונתו כאיש דת, אבל גם כן, באותו זמן הוא לא היה אדם שהסתגר אלא פתח את לבו לבריות ואהב את האדם באשר הוא אדם.

מוחמד ברכה: אדם צנוע, נעים הליכות, הוא היה גם בין מקימי פורום אנשי דת לשלום, שאיגד אנשי דת נוצרים ומוסלמים ודרוזים, ויהודים כמובן.

מוחמד ברכה: אני היום נפרדתי ממנו, עם רבים מבני הציבור הערבי בישראל בכאב רב, ואני מרכין ראש לזכרו.

מוחמד ברכה: האמת, חשבתי לא להגיע בגלל האבל, אבל זה לא אופייני לסיעת חד"ש לדורותיה להיעדר מדיון על התקציב, בשום פנים ואופן, ולכן העדפתי מייד אחרי ההלוויה לבוא ולהתייצב ולמלא את תפקידי כנציג של מפלגה חברתית מעמדית שחרתה על דגלה את עניין הצדק החברתי ועניין השוויון בין האנשים, האזרחים.

מוחמד ברכה: אפשר לדבר הרבה על התקציב אבל אני רוצה דווקא להתחיל בדיבור על התקציב לא של 2011 ו-2012 אלא של 2009 ו-2010, וחברי הכנסת המעטים שנמצאים באולם, אני מבקש באמת שיקשיבו.

מוחמד ברכה: משרד האוצר והממשלה מייצרים בהלה לפני הגשת תקציב ומפריחים מספרים ותחזיות קודרות שאינן תואמים את האמת, ואני טוען מלכתחילה שהכנת התקציב בתרמית יסודה ובשקרים שמביאים בפני הכנסת, ובתחזיות שקריות – והם יודעים שהתחזיות האלה אינן נכונות – שמביאים בפני הכנסת.

מוחמד ברכה: מייצרים מספרים, ואני מציע לבחון אותם.

מוחמד ברכה: אני לא יכול לחזות, אני יכול להעריך, אני יכול לשער מה יהיה שיעור הצמיחה בשנה הבאה או בשנה שלאחריה, מה שיעור האבטלה, מה שיעור הגירעון המתוכנן והגירעון בפועל, אבל בואו נסתכל על מה שהיה ב-2009 וב-2010 על-פי התחזיות שעל בסיסן הובא התקציב הדו-שנתי הראשון להצבעה, לעומת התוצאות בפועל, אדוני השר.

מוחמד ברכה: קודם, עצם העובדה שמביאים תקציב לשנתיים – כבר כמעט נגמרו המלים בעניין הזה – שזה אקט של קניית שלטון ברוב אוטומטי וניסיון לעקוף את החוק, חוק האמון בממשלה, שחוק התקציב הוא אחד ממרכיביו ומערכיו היסודיים.

מוחמד ברכה: הממשלה פטרה את עצמה מהחובה להתייצב בפני הכנסת כל שנה על מנת להעביר את התקציב וכך לזכות באמון, כי אם לא מעבירים את התקציב היא מאבדת את האמון ונופלת, אז היא קנתה שלטון בעצם העובדה שהמציאו את ההמצאה של תקציב לשנתיים – גם בשנתיים הקודמות, גם בשנתיים הבאות.

מוחמד ברכה: בעצם, זו הממשלה הראשונה בתולדות מדינת ישראל, ואני חושב שזו הממשלה הראשונה בתולדות המדינות בעולם, שמסיימת או שעלולה לסיים, ואני מקווה שלא, קדנציה של ארבע שנים ויותר עם שני תקציבים.

מוחמד ברכה: זה דבר שהוא בלתי נתפס.

מוחמד ברכה: אבל בואו נבחן את מה שהביאו בפנינו.

מוחמד ברכה: ב-2009, או לפני 2009, כשהממשלה התחילה לכהן, באו ואמרו שיש משבר פיננסי עולמי ולכן הם מעריכים בממשלה ובאוצר ששיעור הצמיחה ב-2009 יהיה 1.5%–, והודיעו לנו שהגירעון יהיה 6%, אמרו לנו שההכנסות ממסים יהיו 173 מיליארדים, ואמרו לנו שהאבטלה תהיה 8.5%.

מוחמד ברכה: האם מישהו עוקב אחרי התנהלות הממשלה ושואל מה היה בפועל ומה התוצאות?

מוחמד ברכה: הצמיחה, במקום 1.5%– היתה 0.8% , שזה הפרש של 2.3% מהתקציב, של עודף.

מוחמד ברכה: הגירעון, אמרו לנו 6%, היה 5.15%, שזה פחות ב-0.75% מסך כל התקציב.

מוחמד ברכה: ההכנסות ממסים – במקום 173 כפי שצפו, היו 178, זאת אומרת בהפרש של כ-5 מיליארד שקלים.

מוחמד ברכה: ומותר לנו לשאול איפה הולך הכסף, לאן הלך הכסף, כי לא מדובר על כסף קטן, לא מדובר על דמי כיס.

מוחמד ברכה: בסך הכול מדובר על קרוב ל-12 מיליארד שקלים של הפרש, של הבדל, בין התחזיות שעל בסיסן נבנה התקציב ואושר התקציב לבין מה שהיה בפועל.

מוחמד ברכה: איפה ה-10–12 מיליארד שקלים?

מוחמד ברכה: לא ראינו תנופה ברווחה.

מוחמד ברכה: לא ראינו תנופה בפתרון משבר השלטון המקומי.

מוחמד ברכה: לא ראינו השקעות גדולות, מספיקות, בחינוך, אף ששר החינוך מתגאה, ובצדק, שהוא הוסיף לתקציבו, ואני מודה בכך, אבל עדיין כל הדוחות הבין-לאומיים מצביעים על משבר חמור ביותר וכשל חמור ביותר במערכת החינוך בישראל.

מוחמד ברכה: אנחנו מדברים על 12 מיליארד שקלים ומדברים על צמיחה חיובית.

מוחמד ברכה: מי זוכה בצמיחה הזאת, לאן הולך הכסף של הצמיחה הזו?

מוחמד ברכה: לאן הלך הכסף?

מוחמד ברכה: בואו נבחן את המספרים של 2010, אדוני היושב-ראש.

מוחמד ברכה: אמרו עם אישור התקציב, שהצמיחה תהיה בסביבות 1%.

מוחמד ברכה: היום אפשר לדבר – שנת התקציב עוד לא הסתיימה, יש עוד כמה ימים – היום מדברים על 4.1%, וזה לא סופי, ואולי אפילו תהיה יותר צמיחה.

מוחמד ברכה: הגירעון, אמרו, 5.5%.

מוחמד ברכה: ההערכות היום של הגירעון: 4%, וייתכן אפילו שזה יכול להיות בסיכומה של השנה 3% – נגיד 4%.

מוחמד ברכה: אמרו שההכנסות ממסים יהיו 186 מיליארד שקלים.

מוחמד ברכה: היום אפשר לדבר על 196 מיליארד שקלים.

מוחמד ברכה: יש פה הפרש של קרוב ל-25 מיליארד שקל.

מוחמד ברכה: איפה הולך הכסף?

מוחמד ברכה: אני לא מדבר על זה שהתקציב בנוי בצורה לא צודקת.

מוחמד ברכה: אני לא מדבר על חלוקת משאבים בלתי נורמטיבית.

מוחמד ברכה: אני לא מדבר על סדר עדיפויות, שהוא בעד ההון ובעד החברות הגדולות.

מוחמד ברכה: לא מדבר על כל זה.

מוחמד ברכה: אני מדבר על תפיסת התקציב על-פי הממשלה ועל-פי משרד האוצר עצמו, בעצמו.

מוחמד ברכה: מביאים לנו מספרים, בסוף השנה יש נתונים אחרים.

מוחמד ברכה: איפה הלך הכסף?

מוחמד ברכה: האם מישהו משלשל לכיסו או לכיסם של בעלי ההון כסף נוסף?

מוחמד ברכה: או שמא שר האוצר יעמוד ויתייצב מול הכנסת, ויגיד שהפערים בין מה שתכננו לבין מה שהיה בפועל הוא כך וכך ואנחנו ננצל את הכסף הזה לזרוק אותו בים.

מוחמד ברכה: שיגיד לנו.

מוחמד ברכה: אבל אנחנו יודעים שלא זורקים אותו לים.

מוחמד ברכה: מה שבטוח, לא זורקים אותו לצמצום פערים בחברה, לא זורקים אותו לצמצום פערים בחינוך, לא זורקים אותו על מנת לייצר מקומות עבודה נוספים.

מוחמד ברכה: שמעתי את ראש הממשלה יום אחד – במסגרת של 40 חתימות דיברנו על מצב האוכלוסייה הערבית, ואני דיברתי על הצורך ביצירת מקומות עבודה.

מוחמד ברכה: הוא התעלם לחלוטין מהסוגיה הזו, אדוני היושב-ראש.

מוחמד ברכה: מה הוא הבטיח?

מוחמד ברכה: אמר: אנחנו נשפר את התחבורה הציבורית ונפתח מעונות יום.

מוחמד ברכה: נפתח מעונות יום, שהנשים ילכו לעבודה, ונשפר את התחבורה הציבורית, שהאוכלוסייה הערבית תמשיך להיות כוח עבודה שחי מחוץ ליישובים שלו, ללא מקורות תעסוקה מקומיים.

מוחמד ברכה: אפילו לא – אם יש עודפים כאלה, תזרקו חצי מיליארד.

מוחמד ברכה: אני אומר: תעזוב ערבים ויהודים, עכשיו שובתות הרשויות המקומיות.

מוחמד ברכה: תביא חלק מהכסף – מיליארד אחד או שניים פותרים את כל הבעיה – מהעודפים האלה, שנבעו מהשיטה הקלוקלת, לדעתי, של הממשלה עצמה.

מוחמד ברכה: אבל לפחות – איפה הולך הכסף?

מוחמד ברכה: הממשלה הזו היא המשרת של ההון הגדול, והיא פועלת על-פי הדרך האחת והיחידה הזו.

מוחמד ברכה: לא נותרו מלחמות בתוך המדינה אלא, עכשיו, המלחמה הניטשת בין ליברמן לבין נתניהו.

מוחמד ברכה: אתם יודעים מה?

מוחמד ברכה: הדברים של ליברמן לא הפתיעו אותי.

מוחמד ברכה: אפילו הייתי אומר שאם הייתי צריך כמה כלים כדי לחשוף את פרצופה של הממשלה הזו, בא ליברמן וחשף את הכול, ואמר את כל מה שצריך לומר.

מוחמד ברכה: ואני לא צריך להתענות ולחפש ולהצדיק ולברר, מספיק מה שהוא אמר על השלום, מספיק מה שהוא אמר על הטורקים ועל כל העולם, שהוא הולך נגדם.

מוחמד ברכה: מה שמדאיג אותי, שראש הממשלה, אדוני השר, חושב שזו סחורה שמשתלמת בשוק.

מוחמד ברכה: ולכן הוא היה צריך לחקות אותו, כמעט מלה במלה, היום.

מוחמד ברכה: לחקות את שר החוץ.

מוחמד ברכה: מלה במלה.

מוחמד ברכה: אז שניהם, יש להם הקשרים עם ההון הגדול, ועם כל מיני דברים שאפילו, הייתי אומר, לוטים בערפל, ואפילו חשודים, הייתי אומר.

מוחמד ברכה: כל מיני קשרים שפשוט רק מעלים כל מיני ספקות ותהיות לגבי כשירותם.

מוחמד ברכה: אני ראיתי – ואמרתי את זה מעל הדוכן הזה בפעם אחרת – ראיתי ביום השבעת הממשלה מי ישב ביציע הכבוד כאן.

מוחמד ברכה: כל אותם בעלי הון שתמכו בנתניהו, ויכול להיות שהיו שותפים למימון הקמפיין שלו, ישבו כאן כדי לפרוע את השטר, שטר התמיכה.

מוחמד ברכה: אבל פה, לבוא ולומר – בנוסף למדיניות קפיטליסטית קיצונית ביותר – לבוא ולהגיד שגם הגזענות היא השיטה שבה קברניטי או ראשי הממשלה הזו, העומדים בראשה, מתחרים ביניהם, אני חושב שזה פשוט מרשם להתאבדות קולקטיבית, שימיט אסון על אזרחי המדינה כולה.

מוחמד ברכה: לכן אנחנו צריכים לראות מה הם מבטיחים לנו היום ומה יהיה בפועל.

מוחמד ברכה: אפילו היום מדברים על גירעון של 3%, שהוא בעצם מה שיש היום, מה שקיים היום.

מוחמד ברכה: ומדברים על צמיחה של 3.8% ב-2011, ו-4% ב-2012, שזה בעצם כאילו לא צמיחה לעומת מה שקורה היום.

מוחמד ברכה: אני, זכותי וחובתי, כנבחר ציבור, לעמוד כאן ולפקפק בנתונים של הממשלה, הנתונים שהיא מביאה לכנסת על מנת להצדיק את התקציב שלה.

מוחמד ברכה: ואני מאשים את משרד האוצר ואת הממשלה ואת העומד בראשה ואת כל שריה, שהם לא רק מנסים להדיר את הכנסת על-ידי תקציב של שנתיים, אלא גם מנסים לרמות את הכנסת בעצם אמירת נתונים לא נכונים ולא אמיתיים.

מוחמד ברכה: אני, ברשותך, אדוני היושב-ראש, רוצה להתייחס לתקציב הביטחון.

מוחמד ברכה: לא הייתי מופתע ממה שאמר אורי אריאל בקשר לאפשרות של קיצוצים או לא קיצוצים; וגם הדיבורים שלו על התנחלויות, שלא בונים בירושלים ולא בונים בהתנחלויות, בשטחים הכבושים.

מוחמד ברכה: אבל אם אנחנו מנתחים את התקציב באמת, אם אנחנו רואים באמת מה קורה בכל מה שקשור לתקציב הביטחון – התקציב הישיר למשרד הביטחון הוא כ-14% מסך התקציב.

מוחמד ברכה: זה נומינלית, המספרים שרשומים.

מוחמד ברכה: אומנם הוא עלול להגיע למעבר לזה, 15%–16%, אבל אם מוסיפים את הכספים שמשלמים על מנת לשלם הלוואות ועמלות ורכש צבאי וכל מיני דברים כאלה, אנחנו עלולים להגיע לממדים מאוד מאוד מדאיגים, כך שיהיה אפשר בבטחה לומר שהתקציב הזה הוא תקציב מיליטריסטי.

מוחמד ברכה: עשיתי את החישובים, מדובר בכ-30% – שזה כמעט 105 מיליארד – מסך כל התקציב.

מוחמד ברכה: וכמובן, אם מוסיפים את ההוצאות של הבנייה בהתנחלויות ואת אבטחת ההתנחלויות ואת כל הדברים האלה, אני חושב שנגיע ליותר.

מוחמד ברכה: אם אנחנו נוסיף לזה, אדוני היושב-ראש, את הפספוס של הצמיחה בגלל המצב הביטחוני, שבמצב של שלום ושלווה זה יכול להשפיע בצמיחה של עוד בין 1.5% ל-3%, אז המספרים יהיו אחרים לחלוטין.

מוחמד ברכה: התקציב הזה הוא תקציב לא צודק חברתית, והוא תקציב שבא כדי לממן את התוקפנות הישראלית באזור ולממן את המשך השליטה על השטחים הכבושים ועל העם הפלסטיני, במקום ללכת לשלום, שלום שהוא גם שקט ושלווה לתושבים אבל הוא גם רווח כלכלי לכל עמי האזור, כולל העם בישראל.

מוחמד ברכה: אני, אדוני היושב-ראש, רוצה, בזמן שנותר לי, להתייחס לסוגיה נוספת.

מגלי והבה: בבקשה.

מוחמד ברכה: הסוגיה של המיסוי.

מוחמד ברכה: עמדתי על הדוכן הזה ודיברתי כמה פעמים על העניין של מה שנקרא בשפת הממשלה "הפחתת נטל המס".

מוחמד ברכה: מה זה הפחתת נטל המס?

מוחמד ברכה: הפחתת נטל המס זה בעצם לבוא ולקבוע אחוזים של הפחתה, שממנה לא ייהנה מי שלא מגיע לסף המס – כי הוא בכלל לא מגיע לסף המס אז אין מה להפחית בשבילו – ולא לזה שמקבל את שכר המינימום, או בין שכר המינימום לשכר הממוצע, שזה פשוט שקלים ספורים, הרווח שלו.

מוחמד ברכה: הפחתת המס, או מה שקרוי "נטל המס" היא בעצם הטבה להון הגדול, והטבה לבעלי המשכורות הגדולות.

מוחמד ברכה: זו בעצם הפחתה של הכנסות המדינה מהמסים האלה.

מוחמד ברכה: הדבר הזה גורם לכך שהמדינה לא יכולה להיות מעורבת חברתית ולהשקיע בפרויקטים חברתיים כמו חינוך, בריאות, מקומות עבודה וכו' וכו'.

מוחמד ברכה: בעצם, הממשלה מפקירה את האזרחים לגורלם ורואה את עיקר הייעוד – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת מיכאלי, אתה יכול לעשות ישיבת סיעה – לא פה.

מגלי והבה: אני שומע אותך עד פה.

אברהם מיכאלי: – – –

אנסטסיה מיכאלי: אם תוכל לציין את שמו, זה גם יקל עלי.

מגלי והבה: מה אמרת, חברת הכנסת מיכאלי?

אנסטסיה מיכאלי: אם תוכל בפעם הבאה לציין את שמו לפני כן, כי יש לנו כאן – – –

מגלי והבה: אני אמרתי: חבר הכנסת מיכאלי.

קריאה: יש שניים.

אנסטסיה מיכאלי: עדיין.

מגלי והבה: יש אנסטסיה מיכאלי ואני אמרתי על זכר, חבר הכנסת מיכאלי, שמדבר עם בן הסיעה שלו.

נסים זאב: "מיכאלי", אין זכר או נקבה.

נסים זאב: זה שם המשפחה.

אנסטסיה מיכאלי: בדיוק.

מוחמד ברכה: הוא אמר "חבר הכנסת", ולא "חברת הכנסת".

מגלי והבה: יפה.

מגלי והבה: אנחנו נהפוך את זה לשיעור בעברית, אבל התכוונתי והסתכלתי עליך, הרב נסים זאב, חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: אני לא מיכאלי.

מגלי והבה: טוב, אוקיי.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: השכלנו.

מוחמד ברכה: הממשלה הזו, אדוני היושב-ראש, רואה את עיקר ייעודה לא בתיקון עוולות חברתיים שקיימים במדינה אלא באיך לשרת עוד יותר את ההון הגדול.

מוחמד ברכה: לכן המנטרה הזו של הפחתת נטל המס, בעצם צריך לקרוא לה בשם האמיתי שלה: זו הטבה לבעלי ההון ולבעלי משכורות גדולות וזו פגיעה בשכבות החלשות, ושלא ישתמשו בדמגוגיה הזו על מנת להפיץ כאילו הממשלה רגישה לאזרח הקטן ורוצה באמת להוריד ממנו את העול ואת נטל המס.

מוחמד ברכה: אבל אנחנו גם התוודענו למושג חדש בתקופה האחרונה, אדוני היושב-ראש – אני לא יודע באיזה שלב הוא נמצא בדיונים בממשלה – והוא מה שקרוי "מס הכנסה שלילי".

יצחק הרצוג: זה מופיע בתקציב הזה, בעזרת השם.

מוחמד ברכה: תיכף נדבר כמה זה חשוב.

מוחמד ברכה: מס הכנסה שלילי בא במקום הדרישה להעלאת שכר של העובדים, של האנשים החלשים.

מוחמד ברכה: הממשלה אימצה את מס ההכנסה השלילי ולא רוצה להעלות את המשכורות, ואומרים: מה אכפת לך, הרי אם אתה מקבל מס הכנסה שלילי, בעצם ההכנסה נטו שלך עולה, ואז מה זה משנה לך אם קוראים לזה מס הכנסה שלילי או העלאת משכורת?

מוחמד ברכה: זו דמגוגיה וזה ניסיון להטעות את האנשים.

מוחמד ברכה: מס הכנסה שלילי, זה אומר שלושה דברים, אדוני השר.

מוחמד ברכה: הדבר הראשון, שבמקום שנטל ההכנסה הגדולה יותר ייפול על המעסיק, אתה מטיל אותו על קופת המדינה.

מוחמד ברכה: בעצם אימוץ מס הכנסה שלילי, במקום שהמעסיק ישלם יותר, במשכורת יותר, אתה אומר: המעסיק ישלם אותו סכום אבל אתה, מקופת המדינה משלם את מס ההכנסה השלילי, ובעצם מפחית את הכנסות המדינה בסופו של דבר, ואז היכולת שלך להיות מעורב חברתית היא פחותה.

מוחמד ברכה: זה דבר אחד.

מוחמד ברכה: הדבר השני, הזכויות של העובד נשארות אותן זכויות.

מוחמד ברכה: הוא אומנם מקבל יותר הכנסה אבל הזכויות הפנסיוניות שלו וכו' וכו' נשארות אותן זכויות, כי החישוב הוא על-פי השכר הברוטו.

מוחמד ברכה: אם לא מעלים את השכר, הזכויות הפנסיוניות שלו לא עולות או נשארות באותו מקום.

מוחמד ברכה: הדבר השלישי, שנובע כמובן מהדבר הראשון, שבעצם הכנסות המדינה מתמעטות ואת זה אמרנו כבר.

מוחמד ברכה: לכן, יש כל מיני קלישאות שמפיצים אותן על מנת להטעות את הציבור.

מוחמד ברכה: התקציב הזה – התקציב הקודם של שנתיים והתקציב הזה לשנתיים בנויים על עוד דמגוגיה מילולית ועל כיבוס שפה, לכבס שפה, או על תרמיות ונתונים לא אמיתיים ולא נכונים.

מוחמד ברכה: וגם, בסופו של התהליך, בסופה של שנת התקציב, כשמתברר שהנחות היסוד שעל בסיסן נבנה התקציב הן לא נכונות ויש עודף, אתה לא יודע לאן הולך העודף.

מוחמד ברכה: מה שבטוח, שהוא לא הולך על מנת לצמצם פערים, לא הולך לתמוך בשכבות החלשות, לא הולך על מנת לשפר את מערכת החינוך והבריאות, לא הולך על מנת לשפר תשתיות, לא הולך על מנת לצמצם את האבטלה ולא הולך על מנת לייצר שוויון בתוך החברה הישראלית.

מוחמד ברכה: והשוויון, למרבה הצער, הוא לא רק שוויון חברתי אלא גם כן שוויון לאומי, כי לעוני ולאבטלה יש גם פנים לאומיות.

מוחמד ברכה: יש פנים לאומיות, שביסוד זה מבטא מדיניות של גזענות והדרה כלפי הציבור הערבי.

מוחמד ברכה: אמרתי, ואני אומר לסיום, אדוני היושב-ראש:

מוחמד ברכה: האפליה החברתית משתמשת בכלים גזעניים נגד הציבור הערבי והאפליה הגזענית משתמשת בכלים חברתיים על מנת להעמיק את המצוקה של הציבור הערבי.

מוחמד ברכה: הדברים שאמרתי בסך הכול היו אמורים לגבי כלל החברה וכלל הכלכלה, אבל בסופו של דבר מי שמשלם את המחיר הנורא הן השכבות החלשות, שביסודן ובעיקרן הן אזרחים ערבים.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת ברכה.

מגלי והבה: אחרון המתדיינים לערב זה – חבר הכנסת שלמה מולה.

מגלי והבה: יש לך 20 דקות.

קריאה: עד 22:00 – – –

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו – – –

אברהם מיכאלי: ב-22:00 חייבים לסגור.

מגלי והבה: אני יכול עדיין להגיד לכם שאנחנו נשארים פה אחרי הנאום של חבר הכנסת שלמה מולה.

מגלי והבה: אם אתה ממהר, אדוני, אני לא מחזיק אותך בכוח פה.

אברהם מיכאלי: לא.

אברהם מיכאלי: זה הסיכום של הנשיאות.

נסים זאב: זה הסיכום של הנשיאות – –

מגלי והבה: כן.

מגלי והבה: זה הסיכום.

מגלי והבה: אני לא אפסיק – – –

נסים זאב: – – שב-22:00 מסיימים את המליאה.

מגלי והבה: בסדר.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, זו ההחלטה של הנשיאות.

אברהם מיכאלי: אנחנו נשארנו בשביל לכבד את המליאה.

נסים זאב: אני לא חושב – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת זאב, לא אתה ישבת בישיבת הנשיאות וגם לא חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

מגלי והבה: אני לא אפסיק נואם באמצע הנאום שלו.

מגלי והבה: כבר היינו מתקדמים.

נסים זאב: זה הסיכום, זה הזמן – – –

מגלי והבה: תודה, אנחנו בכל זאת נשמע את חבר הכנסת מולה.

מגלי והבה: בבקשה.

שלמה מולה: תודה רבה ליושב-ראש, חברי הכנסת – – –

נסים זאב: – – –

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, זה הסיכום.

אברהם מיכאלי: כתוב – – –

מגלי והבה: כתוב?

מגלי והבה: יפה מאוד, יש לי סמכות, כיושב-ראש הישיבה הזו, להאריך אותה כמה שאני רוצה.

אברהם מיכאלי: כל הכבוד, אדוני.

מגלי והבה: תודה לכם.

מגלי והבה: בבקשה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, האמת היא, ישבתי כאן, שמעתי את כל הנואמים, השתתפתי והיתה לי הזכות גם, יחד אתך, בחלק מהדיונים, להשתתף בדיוני התקציב בו.

שלמה מולה: הממשלה הזו ושר האוצר הגדירו את התקציב כתקציב חברתי.

שלמה מולה: נמצא כאן השר לשירותים חברתיים, יש לי הערכה רבה מאוד אליו על מה שהוא עשה בשנים האחרונות למען רווחת האנשים.

שלמה מולה: אני רוצה לשאול שאלות רבות, אבל אני דווקא רוצה להתחיל, לא לנאום נאומים אך ורק אלא לנסות להצביע על הקשיים בתקציב הקיים, בתקציב הזה.

שלמה מולה: אני דווקא רוצה להתחיל, אדוני היושב-ראש, בתקציב של משרד השיכון ותקציב שיקום שכונות.

שלמה מולה: אדוני השר, אתה היית שר השיכון, אתה יודע בדיוק את בעיית שיקום השכונות, בעיקר השיקום הפיזי והחברתי, שמשרד השיכון אמון עליו.

שלמה מולה: בתקציב הזה הורידו את התקציב כמעט לשום דבר.

שלמה מולה: האם אזרחי מדינת ישראל, אותם אנשים שהגיעו לכאן בשנות ה-50 וה-60 ויצאו מהאוהלים ובנו להם שכונות קשות בישראל, לא ראויים לשיקום?

שלמה מולה: כן או לא? אני שואל שאלה דווקא את חברי ש"ס.

שלמה מולה: אני שואל אתכם: השר הממונה על משרד השיכון, איך הוא לא הצליח לעצור את הקיצוץ של שיקום שכונות?

שלמה מולה: שלא לדבר על נושא הדיור, שלא נדבר על מצוקת הדיור.

שלמה מולה: גם באותם אזורים, באותם מקומות שיש בעיות דיור, האומנם?

שלמה מולה: אבל לפחות איך אתם לא נלחמתם על תקציב שיקום שכונות?

אברהם מיכאלי: ממשלת קדימה.

שלמה מולה: אז אני מדבר: כמה אתם יכולים לדקלם את "ממשלת קדימה"?

שלמה מולה: אתם שנתיים.

שלמה מולה: הרי זה בדיוק תפקידכם, דרך אגב, לשנות את המדיניות, אם כי גם בממשלה הקודמת אתם הייתם חברים.

שלמה מולה: הרי יש ממשלה שאתם לא הייתם חברים בה?

שלמה מולה: השיטה הזאת שאתם משתמשים, חברי ש"ס – – –

אברהם מיכאלי: היינו – – –

שלמה מולה: באמת, בשנים האחרונות, אתם חברים ברוב ממשלות ישראל, אבל אי-אפשר להתכחש לזה.

שלמה מולה: אתם לא יכולים לבכות בתוך הקואליציה ובסופו של דבר להצביע על אותו תקציב, ואחר כך להגיד: ממשלה אחרת.

שלמה מולה: יש לכם אחריות קולקטיבית גם למה שקרה בממשלה הקודמת, גם בקודמותיה ובוודאי ובוודאי למה שקורה כאן.

שלמה מולה: אתה אל תגרור אותי לוויכוחים שלא הייתי רוצה להגיע אליהם.

שלמה מולה: אני דווקא רוצה לדבר על הבעיה הזאת של שיקום שכונות.

שלמה מולה: אנחנו מציעים באמת:

שלמה מולה: אם במסגרת ההסתייגויות אתם חפצי חיים באמת, שדואגים לשכבות החלשות, תהיה לכם הזדמנות לבוא ולהגיד כחברי הקואליציה: דווקא אנחנו רוצים תוספת תקציב לשיקום שכונות.

שלמה מולה: הנה לכם, אתגר.

שלמה מולה: נראה אתכם.

אברהם מיכאלי: יש לך הפתעות.

אברהם מיכאלי: חכה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד לך שבמסגרת התקציב אנחנו ראינו הרבה מאוד סעיפים, אבל אני דווקא רוצה לדבר על סעיף הכבאות בתקציב של משרד הפנים.

שלמה מולה: אני בחרתי דווקא בסעיף הזה.

שלמה מולה: מדובר על 44 בני-אדם שקיפחו את חייהם בגלל מדיניות שגויה של ממשלות ישראל ובוודאי ובוודאי של הממשלה הזאת.

שלמה מולה: 44 בני-אדם נשרפו חיים.

שלמה מולה: למה נשרפו?

שלמה מולה: כי לא היה תקציב לכבאות.

שלמה מולה: לא ארגנו את מערכת הכבאות.

שלמה מולה: איך יעלה על הדעת היום – כשאנחנו דרשנו ועדת חקירה ממלכתית, סיפרו לנו ואמרו לנו שיכניסו את התקציב.

שלמה מולה: אבל איפה התקציב?

שלמה מולה: לפי התקציב יש רק 100 מיליון שקל.

שלמה מולה: ראש הממשלה הבטיח שאולי יהיה.

שלמה מולה: אני שמעתי וראיתי היום, והתפרסם בחדשות, שגם איגודי הכבאים מתנגדים למדיניות הממשלה.

שלמה מולה: כנראה היא מקפחת אותם.

שלמה מולה: זאת אומרת, הם מחזירים אותנו לוויכוחים שלפני 2007.

שלמה מולה: אז מה השתנה גם אחרי ש-44 בני-אדם קיפחו את חייהם?

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, הנה, לכנסת ישראל יש הזדמנות יוצאת דופן לקבל את ההסתייגות של קדימה.

שלמה מולה: אנחנו מבקשים בהסתייגות הזאת שתהיה תוספת תקציב של 344.455 מיליון שקל, כפי שהשר מבקש.

שלמה מולה: זה נורא פשוט: להשאיר את הוויכוח האחר הזה, כן לארגן את זה או לא לארגן את הכבאות; קודם כול לתקצב בתקציב המדינה לשנתיים הבאות.

שלמה מולה: יכול להיות שאנחנו נשיג עוד דבר חשוב.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להצביע על עוד סעיף תקציבי דווקא במשרד הפנים, תקציב הייעוץ המשפטי.

שלמה מולה: תקציב הייעוץ המשפטי קוצץ בצורה דרסטית.

שלמה מולה: אנחנו יודעים היום שהיועצים המשפטיים הם שומרי הסף.

שלמה מולה: נכון, הם מייצרים ביורוקרטיה, ונכון, היום קשה מאוד להיות פרקליט במדינת ישראל, אבל אני שואל את שר הפנים, למה הוא מסכים לקיצוץ של הייעוץ המשפטי.

שלמה מולה: מה?

שלמה מולה: כדי שיוכל להעביר תקציבים לעמותות שהוא חפץ בהן?

שלמה מולה: אני יכול להגיד לך שיש פה למשל סעיף תקציבי שנקרא "תמיכה בקריית חינוך" במשרד הפנים.

שלמה מולה: הנה לך מה שאמר עליו מבקר המדינה בדוח שלו.

שלמה מולה: הוא אמר ב-2001: הקרן הזאת, הגוף הזה, הקריטריונים שלו לא ברורים, לא נכונים.

שלמה מולה: דווקא, בסופו של דבר, מה שהתברר במשרד הפנים ב-2001, הוא שמי שנהנו זה עמותות חרדיות.

שלמה מולה: אומרים: יאללה.

שלמה מולה: למה?

שלמה מולה: אנחנו מציעים: יש פה 10 מיליון שקל; תוציאו את הכסף הזה ותמסרו לייעוץ המשפטי.

שלמה מולה: בסופו של דבר, אתה עושה שכל.

שלמה מולה: אתה נותן לכלים משפטיים יותר כוח, וה"קניפעל" הזה שנמצא בתוך משרד הפנים, בעצם יש לך הזכות והאפשרות בהחלט לא להשתמש בזה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר על תקציבים, באמת התקציבים של המשרדים השונים.

שלמה מולה: אני דווקא בחרתי בתקציב בית הנשיא, מה שנקרא, נשיא המדינה.

שלמה מולה: במדינת ישראל כמעט אין לנו שר החוץ.

שלמה מולה: אני חושב שהשר לשירותים חברתיים יסכים אתי.

שלמה מולה: הוויכוחים שיש לנו עם שר החוץ, זה בלתי אפשרי.

שלמה מולה: הוא לא מייצג את מדינת ישראל.

שלמה מולה: הוא מייצג את מפלגתו שלו.

שלמה מולה: זה גם בסדר, ואין לנו שום בעיה שהוא ייצג את המפלגה שלו.

שלמה מולה: אבל יש רק בן-אדם אחד שהוא לפחות בקונסנזוס וקוראים לו נשיא מדינת ישראל שמעון פרס.

שלמה מולה: אנחנו באנו ואמרנו: לקצץ בתקציב משרד החוץ ולהעביר 9 מיליון שקל לבית הנשיא, ואז נשיא המדינה ייצג את פניה היפות של מדינת ישראל.

שלמה מולה: הנה לך הסתייגות.

שלמה מולה: תקבלו אותה, אולי אנחנו עשינו שירות נכון למען מדינת ישראל.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, כשאני מסתכל על תקציב משרד ראש הממשלה, אני דווקא בחרתי להתמקד באותם מקומות שבהם דווקא נשיאי ישראל, גדולי ישראל – ואת התקציבים שלהם לקחו מהם.

שלמה מולה: הרי מה אנחנו היינו רוצים לראות?

שלמה מולה: אנחנו רוצים שיהיו לנו דוגמאות של נשיאי מדינת ישראל שמדינת ישראל היתה יכולה וצריכה להתגאות בהם.

שלמה מולה: אבל דווקא באותם הסעיפים שקשורים לנשיאי מדינת ישראל, לגדולי האומה, הם קיצצו את התקציב.

שלמה מולה: הנה, אביו של השר לשירותים חברתיים היה נשיא מדינת ישראל כשאני הגעתי לארץ.

שלמה מולה: אני חושב שבשבוע הראשון שלי ראיתי את תמונתו, התגאיתי בו.

שלמה מולה: מה הבעיה, שדווקא אותם אנשים שמדינת ישראל, הנוער יכול לקחת אותם כדוגמה אישית – דווקא ראש הממשלה והשרים מצאו לנכון לקצץ את התקציבים, את תקציבי החינוך, לאותם גדולי המדינה שלנו.

שלמה מולה: כולנו יכולנו להתגאות בהם.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, גם עמיתי לסיעה יוחנן פלסנר דיבר כאן על תקציב משרדו של אבישי ברוורמן.

שלמה מולה: האמת היא, אני לא מבין מה השר הזה עושה שם.

שלמה מולה: מה בכלל צריך למשל שר לענייני מיעוטים?

שלמה מולה: זה חלוקת ג'ובים.

שלמה מולה: תראה איך המשרד שלו תפח מכאן עד להודעה חדשה.

שלמה מולה: מה, משרדים אחרים, אין להם מה לעשות?

שלמה מולה: אני חושב שהיה צריך לקחת את התקציב הזה ולהגיד לו: אדוני, אתה תסתפק רק במשכורת שלך, ואת התקציב הזה אנחנו נעביר לתקציב פעולות, וכך יהיה טוב גם לעמותות, גם לקבוצות וגם לשכבות החלשות.

שלמה מולה: אני לא יודע, כשהוא נכנס לתפקידו ב-2009, הוא הזמין את הציבור באמצעות האינטרנט לתת לו רעיונות לפרויקטים.

שלמה מולה: ואללה, זה באמת דבר גאוני.

שלמה מולה: זאת אומרת, אותה אשה ערבייה בגליל תכתוב באינטרנט לברוורמן ותציע לו פרויקט.

שלמה מולה: זה נראה לך רציני?

שלמה מולה: על זה צריך לתת תקציבים?

שלמה מולה: אני לא מבין למה, ועוד למה ועוד למה.

שלמה מולה: בואו נלך על עוד שרים, ונדבר על המשרד של איוב קרא – גאון הדור, שהוא הולך – – – עם איזה פאשיסט אוסטרי, שעוד פעם מצטרף לאותם מתלהמים.

שלמה מולה: למה צריך להגדיל את התקציב שלו, תאמין לי, ב-1.651 מיליון שקל?

שלמה מולה: למה?

שלמה מולה: למה במקום לקצץ?

שלמה מולה: שעוד פעם תהיה לו אפשרות לטוס ולהיפגש עם עוד קיצוני?

שלמה מולה: אני לא מבין את ההיגיון הזה.

שלמה מולה: זה עוד פעם להשתיק עוד עסקן פוליטי בליכוד?

שלמה מולה: האמת היא שיש לי הערכה רבה ליוסי פלד – קודם כול השר, אבל הוא השר לשום דבר.

שלמה מולה: כשאתה שואל, הוא אומר: אני שר בלשכת ראש הממשלה.

שלמה מולה: אבל למה התקציב שלו צריך לגדול ב-2.410 מיליון שקל?

שלמה מולה: מה הוא בדיוק עושה?

שלמה מולה: איזה דוח הוא נותן לציבור הישראלי?

שלמה מולה: הוא לא משתתף בישיבות בוועדות הכנסת.

שלמה מולה: בקושי אתה רואה אותו במשרד כאן, בישיבה מסתובב.

שלמה מולה: מה הוא עושה כל היום?

שלמה מולה: אני יכול להגיד מה בדיוק השר בוז'י הרצוג עושה, תאמין לי, כל יום.

שלמה מולה: אני יודע מה הוא עושה, במה הוא מתעסק ומה על שולחנו.

שלמה מולה: אבל למה צריך להוסיף תוספת תקציב ליוסי פלד?

שלמה מולה: בשביל מה?

שלמה מולה: לעוד נסיעה לחוץ-לארץ?

שלמה מולה: לכן אני אומר:

שלמה מולה: אני יודע שאזרחי ישראל שצופים בנו, אנשים אולי יאמרו לנו: אנחנו מתעסקים בדברים קטנים.

שלמה מולה: ממשלה צריכה גם להראות דוגמה אישית.

שלמה מולה: בדוגמה הזאת, אני אומר לך שהממשלה, באמצעות המסר הזה, מעבירה לנו מסר של חולשה בהתנהלותה, בסידורי העבודה, בג'ובים, בחלוקת ג'ובים.

שלמה מולה: בוא נדבר על משרד אחר.

שלמה מולה: אתה יודע מה?

שלמה מולה: המשרד לענייני מודיעין, המשרד לענייני אסטרטגיה.

שלמה מולה: האמת היא שכנראה אנשי המקצוע במשרד הביטחון ובמשרד ראש הממשלה כבר מבולבלים.

שלמה מולה: כל יום בא פרצוף אחר ושר אחר, אבל המשרדים שלהם הולכים ותופחים, וכל פעם מחלקים ג'ובים ליועצים אסטרטגיים, יועצים תקשורתיים וכן הלאה וכן הלאה.

שלמה מולה: עוד פעם, אנחנו באמת מסתכלים: כאשר אתה מקצץ תקציבים לעמותות כי אין לך כסף – תשאל את בוז'י הרצוג, הוא יספר לך, הוא היה רוצה שתהיה לו תוספת תקציב – – –

מגלי והבה: השר.

שלמה מולה: השר, הוא היה רוצה שיהיה לו כסף לשירותי רווחה בנתניה, היה רוצה לתת יותר כסף לשירותי הרווחה בכפר-יונה.

שלמה מולה: שמעתי אתמול את מנהל שירותי הרווחה שהתראיין ב"קול ישראל", ברשת ב', איך הוא דיבר – איך הפערים החברתיים באמת גדלים, מה הקושי שלו.

שלמה מולה: הוא אמר שמעמד הביניים, אנשים שלפני שנה הרוויחו הרבה כסף, מגיעים אליו ללשכה בבושת פנים ומבקשים עזרה, והוא אומר: אין לי מה להציע להם.

שלמה מולה: אני משוכנע שאם היו לוקחים את התקציב הזה של ברוורמן, פלד או אסטרטגים אחרים והיו נותנים לאותם שירותי רווחה קצת כסף, אזרחי מדינת ישראל יכלו ליהנות יותר.

שלמה מולה: איפה הענווה?

שלמה מולה: איפה היושר האישי של האנשים?

שלמה מולה: העיקר לשבת על הכיסא על יד ראש הממשלה.

שלמה מולה: אם זו התכלית, אם זאת המטרה, אני הייתי אומר להם: חברים, תוותרו, לא כדאי לכם.

שלמה מולה: הדבר הנוסף, אדוני היושב-ראש – אני חושב שבדיונים שאנחנו קיימנו, מעבר לכל ניתוחי התקציב שהגענו אליהם, הגענו לדבר דווקא מעניין.

שלמה מולה: גברתי ידידתנו אנסטסיה מיכאלי, תראי את סעיף משרד הקליטה, תקציב משרד הקליטה.

שלמה מולה: מצאו להם לקצץ בתקציב מינהל הסטודנטים.

שלמה מולה: מי מקבל סיוע ממינהל הסטודנטים?

שלמה מולה: זה אותם עולים, אותם אנשים שבאו מחבר המדינות ומאתיופיה ומקבלים סיוע ממינהל הסטודנטים כדי שיהיו משכילים יותר.

שלמה מולה: תראי כמה קיצצו את התקציב.

שלמה מולה: הורידו תקציב למספרים מאוד מאוד נמוכים.

שלמה מולה: אני יודע מה הם יגידו לנו: אין הרבה עולים, לכן אין הרבה סטודנטים.

שלמה מולה: אני אומר הפוך: ככל שייתנו יותר לסטודנטים עולים, הם יוכלו להיות מעודדי עלייה, יוכלו להביא את המשפחות שלהם, לאו דווקא מחבר המדינות.

שלמה מולה: הכלי הזה של מינהל הסטודנטים, כלי שאני באופן אישי מכיר – המכשיר הזה הוא מכשיר של עידוד עלייה.

שלמה מולה: יכולים להגיע עולים מארצות-הברית, יכולים לבוא עולים מארגנטינה, מברזיל.

שלמה מולה: אבל מה עשו?

שלמה מולה: קיצצו את התקציב, וכאילו הלך, עבר מן העולם.

שלמה מולה: אני שואל: האם זו תכליתה של המדינה?

שלמה מולה: אני שמעתי את שרת הקליטה מתגאה, אולי בצדק, שמספר העולים השנה עלה.

שלמה מולה: אז למה לקצץ דווקא ב"קניפעל" הזה שנקרא מינהל הסטודנטים במקום לתת לו תוספת תקציב?

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, מכאן אני רוצה דווקא לחזור לדיון שבו פתחנו היום, הדיון על הנושא של הצעת האי-אמון.

שלמה מולה: הממשלה הזאת מייצרת לנו מדיניות שבה היא מרסקת את מעמד הביניים.

שלמה מולה: אין שום בשורה בתקציב הזה.

שלמה מולה: אנחנו עוד נדבר עליו, ננתח אותו, אדוני היושב-ראש, אבל תראה מה קרה רק בתחילת הערב הזה.

שלמה מולה: ההתייקרויות של הדלק, של התחבורה הציבורית, המים, הארנונה – על מי זה נופל?

שלמה מולה: התייקרויות של שירותי הבריאות, כל ההתייקרויות האלה דווקא מצאו את הזמן: שירותי טלפון, טלפון סלולרי.

שלמה מולה: למי זה עולה?

שלמה מולה: דווקא לאותם אנשים שקמים בבוקר, הולכים לעבוד ולא חוזרים הביתה עם משכורת מלאה.

שלמה מולה: ההתייקרויות האלה – גל ההתייקרויות, שבמקום לשנות מדיניות, ראש הממשלה לוקח דווקא משכבות הביניים, מטיל עליהן מסים ישירים או עקיפים, ומוריד את המסים מהחברות הממשלתיות.

שלמה מולה: בסופו של דבר, אדוני היושב-ראש, יש חברות שנסחרות בבורסה, שמנהל אחד מרוויח 700,000 שקל לחודש.

שלמה מולה: אתה שומע, אדוני היושב-ראש?

שלמה מולה: 700,000 שקל לחודש.

שלמה מולה: זוג צעיר שקם בבוקר וחוזר הביתה בקושי מגיע ל-8,000 שקלים.

שלמה מולה: עכשיו, אני שואל את עצמי איך אנחנו מצמצמים את הפערים החברתיים; אותו מעמד הביניים, שנמצא ברצועת הביטחון של החברה הישראלית, אותם אנשים שכמעט לא מקבלים דבר – לא שירותי בריאות, לא שירותי רפואה, הם לא מקבלים שום סיוע, לא הנחה במים, לא הנחה בארנונה, כי הם לא זכאים, אין להם שום הנחה במסים.

שלמה מולה: בסופו של דבר, מעמד הביניים מתכווץ.

שלמה מולה: אני שואל: למה ראש הממשלה, השרים, במקום לחלק ג'ובים לחברים שלהם על שולחן הממשלה, לא יכלו למצוא יום לקיים דיון אמיתי, באמת אמיתי, כדי לשפר את מעמדו של מעמד הביניים?

שלמה מולה: שאלת העוני שאנחנו דנו בה – אני שומע את השר בוז'י הרצוג בא ואומר: מדיניות הפרטה שהיתה כל הזמן, הפרטה של שירותי הרווחה, ריסקה את האוכלוסיות החלשות.

שלמה מולה: המדינה בעצם ברחה מאחריות, ונוצרו מאות ועשרות עמותות שסועדות את אזרחי מדינת ישראל: קשישים, ילדים, עולים.

שלמה מולה: אני שואל: אני מרגיש שמספרים לנו שאנחנו חברים ב-OECD, מדינה שהצטרפה למועדון היוקרתי הזה, אבל רק שכחו שבדרך, אדוני היושב-ראש, השארנו פצועים, שנשארו עניים, נשארו חלשים, מגזרים שלמים של עולים, חרדים, ואותם האנשים כמעט לא נכנסים לצפי של יציאה ממעגל העוני.

שלמה מולה: לכן, אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת ושריה – כדאי להם לחשוב ולהפנים.

שלמה מולה: אולי הם יתעוררו משנתם, אולי הם יתעוררו ממה שהם חושבים כל יום: האם אנחנו עשינו טוב לאזרחי ישראל או הסתפקנו בחלוקת ג'ובים לחברינו ולידידינו בשולחן הממשלה?

שלמה מולה: לצערי הרב, מסקנתי: כנראה חלוקת הג'ובים, כמו לאיוב קרא, יותר מקודשת מאשר אותה אשה זקנה שיושבת בצפון ומחכה לאיזה סיוע, אולי לקבל תנור כדי שיהיה לה חם, או לקנות שמיכה שיהיה לה חם בחורף.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת שלמה מולה.

מגלי והבה: אני רוצה להודות לך, אדוני השר, על שהיית אתנו, הקשבת, שמעת, ומודה לך גם – אנחנו חייבים לך 15 דקות שזה תוספת.

מגלי והבה: תודה לחברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי ולחבר הכנסת שלמה מולה, ולכל הצוות שסייע לנו בהעברת הדיון.

מגלי והבה: תם סדר-היום להיום.

מגלי והבה: הדיון יימשך בישיבה הבאה, שתתקיים ביום שלישי, כ"א בטבת התשע"א, 28 בדצמבר 2010, בשעה 09:00.

מגלי והבה: ישיבה זו נעולה.

מגלי והבה: תודה.