ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 172, 2010-11-02 00:00

ראובן ריבלין: חברי חברי הכנסת – עדיין אין שר – היום יום שלישי, כ"ה בחודש מרחשוון התשע"א, 2 בנובמבר 2010 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק ההגבלים העסקיים (תיקון מס' 11), התשע"א–2010.

ירדנה מלר-הורוביץ: הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה הפדרלית של ניגריה בדבר סחר ושיתוף פעולה כלכלי; הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הונג-קונג בדבר שיתוף פעולה במידע ובטכנולוגיה בתחום התקשורת; הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת מדינת קולורדו בדבר שיתוף פעולה דו-צדדי במחקר ופיתוח תעשייתי במגזר הפרטי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה למזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, היום יום שלישי ולכן אנחנו פותחים בנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: כל המבקש להשתתף בנאומים בני דקה, נא להצביע.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים, חבר הכנסת זאב בילסקי – – –

זאב בילסקי: רחלי – – –

ראובן ריבלין: לא ידעתי שחברת הכנסת אדטו ביקשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בילסקי, ואחריו – דוד רותם.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: בעד גם יכול להיות.

ראובן ריבלין: אפשר גם להצביע בעד, מבלי שתתחייב על כך שאתה מצביע בעד.

ראובן ריבלין: אם לא התחייבת שתצביע בעד אלא פעלת מתוך שיקול הדעת שלך – זה בסדר.

ראובן ריבלין: מצפונית, כן.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת בילסקי.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, תודה, ידידי שר התחבורה, כנסת נכבדה, במסגרת הפתיחות שסיעת קדימה מפגינה כלפי הציבור, אנחנו מזמינים אנשים לכתוב לנו ב"פייסבוק".

זאב בילסקי: ואכן, באמת מאות אנשים ביום נענים לבקשה וכותבים לנו מכתבים.

זאב בילסקי: אתמול פגשתי את רן רובנר, סטודנט ליחסים בין-לאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים, ואני מתכבד לקרוא את מכתבו של רן ללא עריכה מצדי: "החיים בישראל לא קלים.

זאב בילסקי: כנער צעיר המסיים 12 שנות לימוד אתה מייד חותם על נשק ויוצא להגן על גבולות המדינה.

זאב בילסקי: אתה משתחרר, צריך להירגע משלוש שנים קשות וטס לחוץ-לארץ.

זאב בילסקי: מפספס את שנת הלימודים האקדמית ומתחיל ללמוד רק לאחר מכן לתואר ראשון – זה במידה שיש לך את האמצעים הכלכליים לכך.

זאב בילסקי: אתה לומד שלוש שנים, לפעמים יותר, אולי גם מחייבים אותך לעשות סטאז', בדרך כלל בתנאי העסקה משפילים ופוגעניים, ובין לבין גם עושה מילואים ומנסה להדביק את הפער, אחרי שמחסיר שבועות שלמים מהסמסטר עקב תעסוקה מבצעית או אימון.

זאב בילסקי: "צריך גם לחיות, מחירי השכירות עולים, ולכן אני מוחה" – רן רובנר – "על מה שקורה פה בנושא של חוק האברכים, ופונה בסוף לראש הממשלה" – ואני בטוח שראש הממשלה צופה בנו.

זאב בילסקי: בשורה האחרונה של מכתבו אומר רן ככה: "ייתנו – יקבלו, לא ייתנו – לא יקבלו, אמר פעם ראש ממשלה חכם.

זאב בילסקי: נקודה.

זאב בילסקי: אדוני ראש הממשלה, תפתיע אותי ותקיים.

זאב בילסקי: "

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת בילסקי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רותם.

ראובן ריבלין: אני מבקש מחברי הכנסת להקפיד על כך שידברו במשך דקה.

נחמן שי: מתוך הזדהות עם הממשלה נוריד עשר שניות, בתור מס.

ראובן ריבלין: אני לא מחייב אותך לשום דבר, חבר הכנסת שי.

ראובן ריבלין: מה שאתה חושב ששליחותך כחבר כנסת מחייבת אותך, תעשה.

ראובן ריבלין: טוב לשמוע לחברים וטוב להישמע לקולקטיב.

ראובן ריבלין: יחד עם זה, זה לא דבר שהוא תורה מסיני.

ראובן ריבלין: חופש המצפון הוא חשוב ביותר.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת רותם, אדוני, נכבדי.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום, 2 בנובמבר, הוא היום שבו לפני 93 שנים נחתמה הצהרת בלפור, הצהרת ממשלת בריטניה שבה היא הודיעה על כוונתה וראייתה בעין יפה הקמת בית לאומי לעם היהודי בארץ-ישראל, ועל התחייבותה להשתדל במיטב המאמצים להשיג את המטרה.

דוד רותם: הצהרת בלפור היא בעצם חזרה מאוחרת על דברים שכתב נפוליאון ב-1799 אל היהודים, וכך הוא כתב: בונפרטה, המפקד העליון של צבאות הרפובליקה הצרפתית, אל היורשים החוקיים של פלשתינה: יורשיה החוקיים של פלשתינה, האומה הגדולה, אשר אינה סוחרת באנשים ובארצות כפי שעשו אלה אשר פיזרו את עמכם בגויים ואת ארצכם חילקו, קוראת לכם בזאת לא רק לכבוש את אדמת

דוד רותם: כם כי אם גם לקחת את מה שנלקח מעמכם, ובערבותה ובתמיכתה של אומה זו להישאר אדוניה ולשמור עליה מפני כל הבאים עליה.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, אנחנו מציינים היום את יום מסורבי העלייה מברית-המועצות, ויש קשר הדוק בין מסורבי העלייה האלה לבין דברי נפוליאון לבין הצהרת בלפור.

דוד רותם: האנשים האלה – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רותם, אתה נוגע בעניין חשוב ביותר, אבל זה נאומים בני דקה.

דוד רותם: אני מסיים, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה.

דוד רותם: האנשים האלה, אדוני, מייצגים בגופם, בנפשם ובנשמתם את האמונה בארץ-ישראל, את האמונה כי המדינה הזאת היא הבית היהודי של העם היהודי.

דוד רותם: את העובדה הזאת הם לקחו, הם שילמו על כך בגופם, הם שילמו על כך בנפשם, ועל כך אנחנו חייבים להם תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני בהחלט מזדהה עם דבריך.

ראובן ריבלין: יחד עם זה, נאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ציון פיניאן – בבקשה, אדוני, ולאחריו – חברת הכנסת אדטו.

ראובן ריבלין: אני חייב לשמור על איזון בין התנועות.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, מכובדי שר התחבורה, חברי חברי הכנסת, בשנת 2006 החליטה ממשלת ישראל על העברת הפיקוח על מחירי המים מהכנסת לרשות המים.

ציון פיניאן: מאז אותה החלטה אומללה עלו מחירי המים במאות אחוזים ואיש אינו רואה את הסוף.

ציון פיניאן: בכל שנה פותחים בקמפיין העולה למשלם המסים מיליוני שקלים, וכל תכליתו להראות לנו פרצופים מיובשים ושמצב המים במדינה קשה ביותר וחייבים לחסוך.

ציון פיניאן: מייד לאחר עליית הקמפיין לאוויר אזרחי ישראל זוכים להעלאה נוספת במחירי המים וחוזר חלילה.

ציון פיניאן: היום, ארבע שנים לאחר פעילותה של רשות המים, כולם תמימי דעים כי ההחלטה להעביר את הפיקוח על מחירי המים לרשות המים בטעות יסודה.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, חובה עלינו להחזיר את הפיקוח על המים לכנסת ישראל, לוועדת הכספים, ולא לקומץ אנשים שאולי הם מומחים למים, אך אינם מכירים ואינם רואים את הזועקים לשמים, שהם האזרחים הקטנים.

ציון פיניאן: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אדטו, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת מג'אדלה.

ראובן ריבלין: האם אדוני נרשם?

ראובן ריבלין: כן.

קריאה: אין תנועות.

ראובן ריבלין: אין תנועות, אבל בכל זאת יש מפלגות.

גאלב מג'אדלה: יש הבדל עצום בין תנועה למפלגה.

ראובן ריבלין: לא אמרתי: יש תנועות או מה שנשאר מהן.

ראובן ריבלין: אמרתי: יש מפלגות.

רחל אדטו: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני ממשיכה במה שאמר חבר הכנסת בילסקי ומקריאה מכתב שהתקבל, והפעם מסטודנט, שכותב: "שלום, שמי נמרוד ואני סטודנט בן 24 באוניברסיטת בן-גוריון.

רחל אדטו: אינני נמנה על הכותבים לחברי כנסת, אולם תחושתי הקשה לאור חוק האברכים הניעה אותי להעלות דברי על כתב, בתקווה שאמצא אוזן קשבת.

רחל אדטו: הניסיון להעביר בחטף את חוק האברכים, או חוק עוקף בג"ץ, הינו סטירת לחי מצלצלת לי ולחברי הסטודנטים.

רחל אדטו: אינני כאן על מנת לתקוף את החרדים, נהפוך הוא.

רחל אדטו: אני מבקש לראותם כאזרחים שווי זכויות וחובות.

רחל אדטו: אם הטענה הינה כי בלימודיהם הם משמשים את צבא השם ובכך משרתים את מדינת ישראל, הרי אני, שהייתי לוחם במשך חמש שנים ביחידת עילית, שירתי את מדינת ישראל, ומכאן שמה שמגיע לאברך בן 24 מגיע בזכות גם לי.

רחל אדטו: "כמעט אינני יכול לפרנס את עצמי בשלב זה של חיי, מאחר שבהיותי סטודנט לרפואה, אני מוגבל בשעות הפנאי.

רחל אדטו: שעות הלימודים הן ארוכות ורבות, ומותירות זמן לא רב לעבוד.

רחל אדטו: כך אני מוצא את עצמי, בגיל 24, נסמך על חשבון הורי ותלוי בהם – –

תודה.

רחל אדטו: – – הן בשכר לימוד, שכר דירה והוצאות מחיה.

רחל אדטו: הבטחות הפוליטיקאים – – –"

לא, לא.

אנחנו חייבים לסיים בדקה, גברתי.

רחל אדטו: טוב.

רחל אדטו: המסר הועבר, ולמען הגילוי הנאות, זה המכתב של הבן שלי.

יפה.

גם לו מותר להתבטא.

חבר הכנסת מג'אדלה, ואחריו – שיח' אברהים צרצור, חבר הכנסת הנכבד.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, עמיתי חברי הכנסת, הבוקר היה דיון מביש בוועדת החינוך, התרבות והספורט.

גאלב מג'אדלה: נעשה ניסיון זול להביא את ראשי האוניברסיטאות, כדי שאנשים שאין להם זכויות יתעללו בהם תחת הכותרת שהאוניברסיטאות לא ציוניות, אין בהן היבטים ציוניים.

גאלב מג'אדלה: פתאום אתה רואה את האספסוף יותר ציוני מפרופסור בעל זכויות עתירות בחברה הישראלית.

גאלב מג'אדלה: וחבל שיושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת , נפל בפח הזה, ונתן לאנשים האלה להשפיל ראשי אוניברסיטאות, פרופסורים, אנשים יקרים – כולם ציונים; רק אני לא, ואני מודה שאני לא ציוני.

גאלב מג'אדלה: הייתי שותף פסיבי, אדוני, ללא זכות דיבור, לוויכוח ודיאלוג בין ציונים.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

תודה.

מיכאל בן-ארי: מפלגת העבודה לא ציונית?

מותר – חבר הכנסת בן-ארי – – –

גאלב מג'אדלה: – – –

הוא אמר שהוא שותף למפלגה ציונית, והוא לא ציוני.

אתה רוצה לשלול ממנו?

אתה רוצה להכריח אותו לומר שהוא ציוני?

גאלב מג'אדלה: מפלגת העבודה יש בה גם לא ציונים.

אני למשל – יש דברים שאתה מאמין ואני לא מאמין.

לעומת זאת ההיפך.

לעומת זאת ההיפך.

אנחנו נשלול מכל אחד לומר?

הוא אומר את דבריו.

חופש הביטוי הוא דבר – הוא אומר: אני חבר במפלגה ציונית, ולא ציוני.

אני בטוח שיש ניואנסים שונים אצל יושב-ראש סיעת האיחוד הלאומי.

יש, בכל זאת, בין ארבעת החברים, ניואנסים שונים.

מיכאל בן-ארי: אבל אנחנו כולנו ציונים.

אין ויכוח.

אין ויכוח.

ג'מאל זחאלקה: באוניברסיטה נותנים ציונים עדיין – – –

יש רק כאלה שיכול להיות שהם – – –

מיכאל איתן: אני מציע שקודם כול נפתור את הבעיה של מיהו יהודי, אחר כך מיהו ציוני.

אוקיי.

נכון, בין השאר.

תודה רבה.

חבר הכנסת השיח' אברהים צרצור – בבקשה, אדוני.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, ההסכם שנחתם הלילה בין משרד האוצר להסתדרות הוא הסכם חיובי, לכל הדעות – אם בקטע של מענקים לאמהות, תוספת לפנסיה, תוספת שכר הדרגתית במשך שלוש שנים, בנוסף למענק חד-פעמי בגובה של 2,000 שקל.

אברהים צרצור: שני סעיפים הפריעו לי, כבוד היושב-ראש.

אברהים צרצור: הסעיף הראשון: התוספת של השכר היתה גורפת.

אברהים צרצור: התוספת הזאת היתה צריכה להיות דיפרנציאלית.

אברהים צרצור: דהיינו: לתת לחלשים ולא לתת לחזקים.

אברהים צרצור: הנקודה השנייה שהפריעה לי היא שההסכם הזה לא כלל את העובדים הסוציאליים, לצערי הרב.

אברהים צרצור: אני שואל את משרד האוצר ואת ההסתדרות: למה שלא יטפלו שנית בשני הסעיפים האלה, שיכולים לעזור הרבה לאלה שנזקקים לתמיכה?

אברהים צרצור: תודה.

נדמה לי שלעובדים הסוציאליים נתנו הטבות יתר.

נדמה לי שהעדיפו אותם לטובה, וטוב עשו.

שלמה מולה: לא, לא, לא.

נדמה לי.

אני לא בקי.

אני אומר כבר, עוד מעט – כל מי שירצה להתייחס.

בבקשה.

חבר הכנסת בן-ארי, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת יואל חסון.

רונית תירוש: איך?

רונית תירוש: הוא נכנס אחרי.

הוא הצביע יחד אתך.

רונית תירוש: – – –

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

הוא רשום אצלי.

קריאה: – – –

כן, כן.

אני תיכף אגיד לכם.

רק רגע, רק רגע, כדי לעשות סדר.

כדי לעשות סדר: חברת הכנסת זוארץ, בפעם הקודמת היתה בין הראשונות.

לכן הפעם היא תהיה – כל פעם, אם היא תהיה הפעם בין האחרונות, תהיה בין הראשונות.

שני האנשים היחידים שביקשו ממני איזושהי העדפה – יכול להיות שגם בן-סימון ביקש אבל אני לא שמתי לב – היו חבר הכנסת רותם, חברת הכנסת אדטו וחבר הכנסת בילסקי.

השתדלתי.

כמובן, השתדלתי.

תראו, בהקפות של שמחת תורה – יאמר לכם בן-ארי – אין מוקדם ומאוחר בתורה, ואין מוקדם ומאוחר בנאומים בני דקה.

מיכאל בן-ארי: טוב שאתה לומד משהו מהתורה.

קריאה: אבל כולם קוראים בתורה.

גם כולם ידברו פה.

חבר הכנסת בן-ארי, ואחריו – יואל חסון, שבפעם האחרונה הוא היה בין האחרונים.

זה הכול.

בבקשה, בן-ארי.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי גיבורי ישראל, מסורבי העלייה ואסירי ציון, שנמצאים אתנו כאן ביציע ואנחנו מתכבדים בהם.

מיכאל בן-ארי: השבת, פרשת תולדות מספרת לנו על יצחק אבינו, שבעקבות רעב בארץ מבקש לרדת למקום שבו יש שובע, למצרים, ומצטווה על-ידי הקדוש-ברוך-הוא: שכון בארץ הזאת.

מיכאל בן-ארי: יצחק סובל כאן רדיפות אין-סופיות מצד הפלישתים יושבי הארץ.

מיכאל בן-ארי: סותמים את בארותיו, לוקחים את אשתו, והוא, בצו של הקדוש-ברוך-הוא, נאחז בארץ הזאת.

מיכאל בן-ארי: האחיזה, הכיסופים, הערגה הזאת לארץ הזאת מזכים אותו, בסופו של דבר: "ויזרע יצחק בארץ ההיא וימצא בשנה ההיא מאה שערים, ויברכהו ה'" – יש שכר לעמלכם, יקירי, גיבורי מסורבי העלייה, שמדינת ישראל עדיין לא תגמלה אותם כמו שצריך; יש שכר לעמלכם, למאבק האדיר שלכם.

מיכאל בן-ארי: יילמד לדורות.

מיכאל בן-ארי: אותה ציפייה, אותה כמיהה לארץ-ישראל, היא הכוח שלנו לאחיזה בארץ.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

תודה רבה.

חבר הכנסת יואל חסון, ואחריו – חבר הכנסת לוין.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מבקש לקרוא את מכתבו של דוד ויסמן, יזם היי-טק, בוגר הטכניון, רס"ן במילואים: שלום.

יואל חסון: כמו כולם עשיתי מסלול של צבא, אוניברסיטה ועבודה.

יואל חסון: אני לא שונא חרדים, ואני לא תומך בגישה לנושא בסגנון של טומי לפיד וממשיכיו.

יואל חסון: אבל האמת צריכה להיאמר: יש ציבור גדול של אזרחים נורמטיבים, ציונים, שעושים צבא ומילואים ומשלמים מסים, שמתחיל להתייאש.

יואל חסון: מי שמסיים את המסלול הזה כמוני, מבין מייד, על בשרו, כי המשכורות בישראל נמוכות יחסית לעולם המערבי, גם לבעלי תואר נדרש כמהנדסים ורופאים.

יואל חסון: הדיור יקר מאוד, לימודים באוניברסיטה מצריכים עבודה במקביל, וגם מילואים.

יואל חסון: ובעבודה, לאחר מכן, בסוף החודש, נשאר מעט מאוד, אם בכלל.

יואל חסון: בשנים האחרונות אני ער לתופעה של חברים נורמטיבים שאחרי אי-אלו שנים של מילואים ומסים מחליטים שהם נתנו למדינה מספיק, ויורדים ממנה.

יואל חסון: ייקח כמה שנים עד שלמגמה זו יהיה ביטוי מלא בסטטיסטיקה והנוסעים יוכרזו יורדים רשמית, אך אני רואה אותה במלוא העוז כעת.

יואל חסון: אנחנו מאבדים המון אנשים טובים.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, המכתב הזה – והוא ממשיך ואין לי זמן לקרוא אותו – מייצג את התחושה, במיוחד בחודשים האחרונים, של אנשים נורמטיבים, שמרגישים חוסר שוויון ופגיעה בהם כאזרחים טובים ומיטיבים.

יואל חסון: תודה רבה.

תודה רבה.

חבר הכנסת – – –

דוד רותם: – – –

חבר הכנסת רותם, אני לא חוקר את חברי הכנסת על דבריהם, וזכות חקירת שתי וערב גם לא עומדת לרשותך.

יש לך זכות תשובה בפעם הבאה שתעלה לדבר.

קריאות: – – –

יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת לוין, בבקשה.

ואחריו – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, קיבלתי לידי ספר שנקרא "ציונות עם קורטוב של יהדות", ספר שכתב אפי כדורי, קצין במילואים, אזרח אכפתי, שלקח יוזמה וקיבץ בספר אחד שורה שלמה של נושאים שבעצם מקיפים את מכלול השאלה של מהי זהותנו, מהו הקשר שלנו לארץ הזאת, הן מבחינה לאומית והן מבחינה דתית.

יריב לוין: ספר מקיף, מנושאים היסטוריים, דרך נושאים סמליים, וכלה בנאומים בעלי חשיבות בהיסטוריה של תקומתנו כאן, בארץ-ישראל.

יריב לוין: אני חושב שיוזמה כזאת מוכיחה, פעם נוספת, את הרוח החזקה שמפעמת בנו, באזרחים, חרף כל הקשיים.

יריב לוין: אנחנו יודעים מנין באנו, אנחנו יודעים למה אנחנו כאן, אנחנו יודעים בדיוק לאן אנחנו ממשיכים.

יריב לוין: אני חושב שראוי שהספר הזה יחולק ויילמד בכל מוסדות החינוך, ושוב: יישר כוח לאזרח שלקח על עצמו משימה, שבעיני היא משימה לאומית, ועשה אותה בהצלחה גדולה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, ואחריה – חברת הכנסת רונית תירוש.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה – – –

וסדרת חברות כנסת.

אורלי לוי אבקסיס: וחברות הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: בישראל 28,000 עיוורים וכבדי ראייה, שמקבלים כיום, בשלב זה או אחר, הדרכה שיקומית אשר מאפשרת להם לתפקד בעזרת אחת מ-35 מורות שיקומיות בישראל.

אורלי לוי אבקסיס: המורות השיקומיות האלו הן מורות לחינוך מיוחד או עובדות סוציאליות שעברו הכשרה מיוחדת שנמשכה כתשעה חודשים, על מנת שילמדו את המיומנויות הייחודיות הללו ויעבירו אותן לאותם עיוורים.

אורלי לוי אבקסיס: עמותת "מגדל אור", אשר הפעילה את השירות ב-35 השנים האחרונות, נקלעה לחובות וכעת היא נמצאת בפירוק, והיא חייבת לאותן עובדות כ-9 מיליון שקלים.

אורלי לוי אבקסיס: 9 מיליון השקלים האלו מורכבים גם מהשכר שלא ניתן להן וגם מהפנסיה שנלקחה מהן מדי חודש בחודשו, אך לא הועברה לקופות המסוימות.

אורלי לוי אבקסיס: משרד הרווחה, למרות היותו הרגולטור, ולמרות שהזרים כספים כשידע ש"מגדל אור" נמצאת בחדלות פירעון או באי-סדרים כאלה ואחרים, מסרב לקחת על עצמו את האחריות כלפי אותן מורות.

אורלי לוי אבקסיס: המורות הללו עכשיו מפוטרות.

אורלי לוי אבקסיס: חייבים להדגיש, הן לא שובתות, הן מפוטרות.

אורלי לוי אבקסיס: ניהלנו היום ישיבה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: אמרו שם, במשרד הרווחה, שמנסים להגיע להסדר ולדאוג לאינטרסים של אותן מורות.

אורלי לוי אבקסיס: במקביל נודע לנו שהם התחילו לשכור פועלים או לשכור שירות של אנשים שאין להם מיומנות, אין להם הדרכה.

אורלי לוי אבקסיס: מעבר לחוצפה, אני חושבת שזה משחק בחיי אדם, כי איך תלמד עיוור לחצות את הכביש אם אתה לא יודע איך?

אורלי לוי אבקסיס: איך תלמד עיוור לחתל תינוק שרק עכשיו נולד?

אורלי לוי אבקסיס: וכהנה וכהנה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: זה שאת מתחילה למהר אחרי שעוברת דקה זה לא – אפשר לומר במהירות.

ראובן ריבלין: אני יכול לדבר חצי שעה במהירות, חברת הכנסת לוי אבקסיס.

נחמן שי: היא צריכה לדבר שתי דקות.

ראובן ריבלין: בסדר גמור.

ראובן ריבלין: גם הנושאים שלך הם בדרך כלל חברתיים וחשובים, אבל צריכים להבין שנאומים בני דקה – יש לנו היום רבים מהמשתתפים.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת תירוש, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

רונית תירוש: תודה.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, במצוות סיעת קדימה אני מקריאה מכתב שכתב סטודנט בשם עמית קציר.

רונית תירוש: הוא ארוך מאוד, אז אני עורכת אותו, מקצרת.

רונית תירוש: "אני נגד החוק לא משום שהוא עוזר" – מדובר בחוק האברכים כמובן – "לא משום שהוא עוזר לקבוצה מסוימת אלא משום שבעשותו כן הוא פוגע בקבוצות נוספות.

רונית תירוש: חשוב לי שנקיים את ההבטחה לשוויון הזדמנויות שנחרתה על מגילת העצמאות שלנו.

רונית תירוש: "מדובר בשתי אוכלוסיות דומות ביותר, של אנשים צעירים חסרי אמצעים, ששמו להם למטרה ללמוד מספר שנים.

רונית תירוש: ישנו גם שוני רב ביניהם.

רונית תירוש: בניגוד לאברכים, חלק מהסטודנטים נושאים הן בעול לימודיהם והן בעול פרנסתם.

רונית תירוש: הסטודנט הממוצע" – וואו, נגמר לי הזמן.

רונית תירוש: "חלק ניכר מהסטודנטים ומהסטודנטיות משרת את המדינה, ממשיך ותורם בשירות לאומי לאורך שנים.

רונית תירוש: נוצר מצב אבסורדי בו ישנה אוכלוסייה המשרתת את הכלל ואינה מקבלת על כך תגמול כלכלי, בעוד אוכלוסייה אחרת, שאינה נושאת בנטל ובאחריות בכלל, דורשת תמיכה כלכלית.

רונית תירוש: " הוא מזכיר גם את מצב ההשכלה ההולך ומידרדר, את תופעת בריחת המוחות.

רונית תירוש: לסיום הוא אומר: "ההצעה לכלול סטודנטים במסגרת חוק זה היא מביכה ומזלזלת.

רונית תירוש: זהו ניסיון עלוב להכשיר את השרץ".

רונית תירוש: לסיום: "השקעה בסטודנטים בהווה תניב גם את הפירות הכלכליים הראויים בעתיד".

רונית תירוש: עמית קציר.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: המסר נמסר גם אם אתם לא מקריאים את כל המכתב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, אחריו אנחנו עוברים לחבר הכנסת אורי אורבך, ולאחר מכן – בן-סימון.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יש פתגם שאומר שכשמשוגע זורק אבן לבאר צריך 100 חכמים – – –

קריאה: – – –

עפו אגבאריה: 100, עכשיו זה 100.

ראובן ריבלין: רבותי, יש לו דקה.

ראובן ריבלין: אני מוסיף לך עשר שניות.

עפו אגבאריה: זה מה שניסו החכמים לעשות בהתגרות הקודמת שהיתה באום-אל-פחם, כאשר משוגעים זרקו את האבן.

עפו אגבאריה: אבל כאשר יש עוד כמה משוגעים שעוזרים להם, זה דבר בלתי נסלח.

עפו אגבאריה: כאשר מאות שוטרים מתנפלים באמצעות מסתערבים על קהל שלא מפגין, רק נוכח, ותופסים ילד חירש-אילם, בן 13 – בפעם השנייה, גם בפעם שעברה וגם בפעם הזאת – ומכים אותו מכות רצח, אני חושב שזה לא רק מדליק נורה אדומה, צריך אולי 1,000 חכמים וצריך לחקור את האנשים האלה – באיזה זכות ועל מי הם מגינים ואל מי הם נטפלים ואת מי הם מכים.

עפו אגבאריה: אני חושב שהדברים האלה – שאתה עמדת בראש אלה שרצו לתקן את העוול הזה – אני חושב שקיימים וצריכים להיות עוד חברי כנסת שיתקנו את העוול הזה.

ראובן ריבלין: אני וחבר הכנסת אורבך היינו שם.

ראובן ריבלין: אני בכלל מציע שאנחנו נטריד את המשטרה כמה שפחות בימים שהיא כל כך עסוקה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת אורבך.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, ברכות, קודם כול, למסורבים שנמצאים אתנו – אכן גיבורי ישראל.

אורי אריאל: אני אעיר לקדימה רק שאתם קוראים פה מכתבים של אנשים שלא שונאים חרדים.

אורי אריאל: אם זה נשמע כך, תחשבו מה יקרה כשיגיעו אליכם המכתבים של אלה שכן שונאים חרדים.

אורי אריאל: בהמשך לדבריה של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, היום היו בוועדת העבודה והרווחה מורות שיקומיות.

אורי אריאל: אני אומר – מדובר באמת בפרוטות.

אורי אריאל: החשיבות כבר תוארה כאן ותוארה בהרחבה בוועדה עצמה.

אורי אריאל: לפעמים אני נדהם איך – דין פרוטה כדין מאה, אבל על פרוטה לפעמים מתעקשים כל כך הרבה ועל המאה מצביעים פה כלאחר יד.

אורי אריאל: אני אומר, יכול להיות שאת הפרוטות ואת מעות דמי חנוכה האלה, הקטנים, שנועדו לעיוורים ולמורות המטפלות בהם, אפשר לפתור בחמש דקות ובמיליארדים להשקיע את כל השעות, ולא להיפך.

אורי אריאל: לכן, אני מקווה שמשרד הרווחה – אני בטוח שמשרד הרווחה, בסופו של דבר, בכמה שעות של עבודה ובהחלטה, יפתור את הבעיה של המורות השיקומיות ושל העיוורים כדי שנהיה חברה צודקת יותר וחברה שרואה יותר טוב מה עדיף ומה פחות עדיף, מה דחוף ומה פחות דחוף.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-סימון, ואחריו – חברת הכנסת ליה שמטוב.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת ליה שמטוב, את אחרי זה עולה, אז את תוכלי לקבל את הדקה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת בן-סימון, ואחריו – חבר הכנסת מולה.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, זה קצת אישי אבל לא כל כך אישי.

דניאל בן-סימון: אני רוצה להביע מחאה ב-40 שניות ומילת תודה בעשר שניות – מחאה על כך שניסו להחתים חבר כנסת חוקי ולגיטימי בישראל על מכתב נאמנות כדי למלא תפקיד פרלמנטרי.

דניאל בן-סימון: הרשות המבצעת ניסתה לעשות מעשה הזניה ממדרגה ראשונה וניסתה לכפות מהלך שהוא חסר תקדים.

דניאל בן-סימון: אני מזהיר שאומנם אני הראשון, אבל עלול להיות לא האחרון.

דניאל בן-סימון: עשר שניות מילת תודה על כך שהיושב-ראש עמד כחומה בצורה תחת הרפיון שגילתה סיעתי בעניין הזה – ויתור על ראשות ועדה.

דניאל בן-סימון: לכן אני מודה לך.

דניאל בן-סימון: תשמור על המקום הזה כך שלא יהפוך כלי בידי הרשות המבצעת.

דניאל בן-סימון: תפקידנו לחוקק, להוביל, להנחות את הרשות המבצעת, ואבוי אם הם ייתנו תפקידים בנאמנות לפקיד זה או אחר.

דניאל בן-סימון: לכן אני רוצה להודות לך על הדברים שאמרת אתמול.

דניאל בן-סימון: כמובן, זה אישי, אבל זה בכל זאת לא אישי לגמרי.

דניאל בן-סימון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: לצערי, התופעה של ניסיון לשלול את שיקול דעתו של חבר כנסת איננה באה בקדנציה הזאת רק בדוגמה שלך.

ראובן ריבלין: היו עוד שלושה מחבריך בסיעה – חבר הכנסת לשעבר אופיר פינס וחברי כנסת קיימים שאני לא רוצה להזכיר את שמם, שאני נתתי להם רשות לדבר כאשר סיעתם שללה מהם את זכויות הדיבור.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נפאע, שיצא מסיעתו – סיעתו רשאית להתנהג על-פי דיני הסיעה, אבל תפקידי לתת לו לדבר, וכך הלאה וכך הלאה.

ראובן ריבלין: כפרלמנטר ותיק, אני חושב שמשמעת סיעתית היא דבר שבלעדיו לא יכולים להתקיים.

ראובן ריבלין: אבל משמעת סיעתית אינה כפיית דעת על הבן-אדם.

ראובן ריבלין: אני, אם היו למשל אומרים לי שאני צריך להצביע, למשל בעד חלוקת ירושלים, אני לא הייתי מתחייב בשום פנים ואופן שאני אצביע רק מה שאומרת לי הסיעה לומר.

ראובן ריבלין: יכול להיות שהסיעה פתאום תשנה את דעתה.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: בוודאי ובוודאי.

ראובן ריבלין: לא, אני אומר, חבר כנסת – אני דווקא בכוונה נתתי את הדוגמה הזאת.

ראובן ריבלין: חבר כנסת אשר בא למלא את שליחותו – לא יעלה על דעתי, למשל, לחייב את שר התחבורה בתור חבר כנסת.

ראובן ריבלין: נתקלנו כבר שהיה חבר כנסת שרצו שהוא יעשה דברים כאלה ואחרים והוא היה לאחד מטובי ראשי הוועדות בכנסת, כאשר חשב מישהו שצריך לחייב אותו לעשות דברים.

ישראל כץ: זאת אומרת שלבן-סימון יש עתיד טוב.

ראובן ריבלין: בוודאי.

ראובן ריבלין: תשמע, זאת סגולה.

ראובן ריבלין: אתם לא יודעים את נפלאות הכנסת, איך היה ואיך הלך.

ראובן ריבלין: אני חשבתי שחבר הכנסת ישראל כץ יהיה יושב-ראש ועדת הכספים הטוב ביותר בתקופה כלשהי.

ראובן ריבלין: זה היה ב-1870 – אני לא זוכר מתי, ולא חשוב מי היה ראש ממשלה, וראש הממשלה חשב אולי צריך להחתים אותו.

ראובן ריבלין: אמרתי לו: לא.

ראובן ריבלין: אני הייתי יושב-ראש הסיעה, ואמרתי: לא יקום ולא יהיה.

ראובן ריבלין: מה זה מחתימים?

ראובן ריבלין: יושב-ראש ועדת כספים צריך לשרת את כל חברי ועדת הכספים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחריו – אנחנו מתחילים להתקרב – חבר הכנסת זחאלקה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, במסגרת היוזמה להקריא את מכתבי הסטודנטים, אומר לנו סטודנט אנונימי: "אני עושה בין 40 ל-50 ימי מילואים בשנה, עובד בשתי עבודות כדי לשלם את שכר הדירה, העולה משנה לשנה, את הארנונה, את הביטוח הלאומי, את שכר הלימוד ואת המחיה.

שלמה מולה: לומד לתואר דו-חוגי תובעני.

שלמה מולה: יוצא לבלות מעט, מתלונן הרבה, אבל בסופו של יום מרוצה, ואחרי כל זה, גם מוצא זמן לצאת להפגין ולזעוק כאשר נעשה לי עוול, כפי שעשו עוד 10,000 סטודנטים ביום שני בכיכר פריס, בכיכר ציון.

שלמה מולה: כי חוק האברכים הוא עוול לסטודנטים והשפלה לציבור היצרני במדינת ישראל.

שלמה מולה: "המס על המלגות שמהוות אוויר לנשימה לסטודנטים נזקקים רבים כאלו, שבלעדיהן לא יוכלו להגשים את המוביליות החברתית שלהם ואת חלום ההשכלה הגבוהה, הוא לא יותר מספין.

שלמה מולה: עז בגודל של פיל שתוצא מהתקציב כפי שנכנסה.

שלמה מולה: המאבק הזה הוא מאבק על דמותה של המדינה, ואסור לתת לו להיות מוכרע בספינים ובתרגילים תקשורתיים.

שלמה מולה: הישארו מפוקסים, המשיכו להילחם.

שלמה מולה: "

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – נחמן, אתה תהיה הפעם האחרון; בפעם הבאה תהיה ראשון – חברת הכנסת סולודקין.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, אני חושב שצריך לנצל את הסערה בעניין הסטודנטים והאברכים כדי לדון ברצינות בתנאי המחיה, בשכר הלימוד ובמגורים של הסטודנטים.

ג'מאל זחאלקה: אני מציע במקום פוליטיקה של שנאה כלפי חרדים – ואנחנו כציבור נכווינו מהעניין הזה – פוליטיקה של דאגה לסטודנטים.

ג'מאל זחאלקה: אני לא יודע כמה חברי כנסת יודעים כמה עלו מעונות הסטודנטים – המחיר.

ג'מאל זחאלקה: משרד החינוך מתכוון להעלות את שכר הלימוד.

ג'מאל זחאלקה: יש להציע מערך שבו כל סטודנט יוכל ללמוד, שהבעיה הכספית לא תעמוד כמחסום בפני אף אחד לסיים את לימודיו, וזה מערך של מלגות, מערך של הלוואות.

ג'מאל זחאלקה: הוצעו הלוואות, אבל משרד החינוך מציע לתת הלוואות ולהכפיל את שכר הלימוד.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך לבוא בתוכנית מאוזנת.

ג'מאל זחאלקה: זה אפשרי, העלויות לא גדולות, אבל התוצאות הן חשובות מאוד.

ג'מאל זחאלקה: סטודנט שעובד לפעמים מסיים את לימודיו בשנה נוספת, וזה אובדן לו, למשפחתו ולכולנו.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת סולודקין, ואחריה – חבר הכנסת גנאים.

ראובן ריבלין: גנאים פה.

ראובן ריבלין: אבל רק רגע – בסדר, אז אתה תדבר, חבר הכנסת נחמן שי.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: זה הפתעה.

מרינה סולודקין: כבוד היושב-ראש, השרים איתן, כץ וחברי אסיר ציון , אנחנו מצדיעים היום לאסירי ציון ומסורבי העלייה.

מרינה סולודקין: היתה ישיבה בוועדת העלייה והקליטה.

מרינה סולודקין: אני לא אוהבת מלים.

מרינה סולודקין: אני אומרת לממשלה שקוראת לעצמה לאומית: תעזרו לנו להעביר את החוקים למען אסירי ציון ומסורבי העלייה.

מרינה סולודקין: די למלים, זמן למעשים.

מרינה סולודקין: החוק שלי ושל חבר הכנסת – מענק לאסירי ציון לפי מספר השנים בכלא – עכשיו על שולחן הממשלה.

מרינה סולודקין: תתמכו בו.

מרינה סולודקין: ואחר כך תתמכו בחוק, אני חושבת שהוא צריך להיות חוק ממשלתי: השנים שהם היו מסורבי עלייה ואסירי ציון – להוסיף לוותק לפנסיה.

מרינה סולודקין: ודבר שני – גם לי יש מכתב מסטודנטים, ומאור כהן מאוד כועס על הממשלה, ומבקש לכבד סטודנטים, חיילים משוחררים ומילואימניקים.

מרינה סולודקין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת סולודקין, שעמדה בדקה למרות שני הנושאים.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עם ישראל חשוב, ארץ-ישראל חשובה, גם חוכמת ישראל חשובה.

נחמן שי: בזכותה – גם בזכותה – שרד עם ישראל כל הדורות, וישבו פה ויושבים פה אנשים שבחרו בארץ-ישראל מרצונם והתייסרו על כך.

נחמן שי: אנחנו מייסרים את האנשים שחיים בארץ הזאת ורוצים לחיות ולגור בה.

נחמן שי: יונתן כורם כותב לנו: "אני סטודנט בשנה שלישית בטכניון בחיפה.

נחמן שי: הלימודים קשים, אינטנסיביים, ודורשים הרבה ממני.

נחמן שי: חשוב לי ללמוד, חשוב לי להצליח, כדי שאוכל לחיות בנוחות את חיי במדינתי.

נחמן שי: לצערי, נדמה לי כי אותה מדינה, המדינה שלי, מדינת ישראל, שמה מקל בגלגלי דווקא בגלל שאני רוב שקט.

נחמן שי: איך ניתן לצפות מהדור הבא של האנשים שיעמדו בחזית הכלכלה שיסבלו, יחטפו וישלמו כדי לתחזק קבוצת מיעוט שאינה תורמת למדינה?

נחמן שי: "אנחנו משלמים עוד ועוד, אנחנו ממלאים חובותינו, מנסים להיות פטריוטים, ציונים ועוזרים.

נחמן שי: מדוע המדינה לא תבוא לעזרתנו?

נחמן שי: " הוא ורבים אחרים כתבו אלינו, והם זכאים שמהמקום הזה – גם ממך, אדוני – יקבלו עזרה.

נחמן שי: ולבסוף, אני רוצה לציין, גם על-פי בקשתה של חברתי רונית תירוש: היום 1,591 יום לגלעד שליט.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גנאים, אחריו – חבר הכנסת כצל'ה, אחריו – חברת הכנסת עינת וילף, אחריה – חבר הכנסת חרמש, וחברת הכנסת ליה שמטוב תעלה ונוסיף לה כמה דקות שהיא תרצה, כי היא תפתח אחרי זה, אחרי דברי, את הדיון בנושא מסורבי העלייה.

ראובן ריבלין: אה, זוארץ, נכון.

ראובן ריבלין: את יודעת מה?

ראובן ריבלין: את הצבעת ב"משתתף", ואני לא רואה.

ראובן ריבלין: אני מסתכל, הרגע אני רואה שבמקום להצביע בעד או נגד אז ירדת לי למטה בלי שאני רואה אותך, אבל את באמת רשומה.

ראובן ריבלין: את צודקת.

ראובן ריבלין: לפניהם את.

אורית זוארץ: זה לא משנה.

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: את לפניהם, כי הם באו אחרי שהצביעו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גנאים – בבקשה, אדוני.

מסעוד גנאים: תודה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, פרופסור הת'ר ברדשאו, שהיא אמריקנית חוקרת מדעי המוח שהוזמנה על-ידי האוניברסיטה העברית, עברה בדיקה גופנית מקיפה ומשפילה על-ידי אנשי הביטחון של חברת "אל על", שהתייחסו אליה כאל חשודה במעשי טרור, ומופיעה ברשימה השחורה.

מסעוד גנאים: האשמה שלה, והחטא הגדול שלה – היא פעילת זכויות אדם בארצות-הברית.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, בדרך כלל הערבים עוברים בדיקות משפילות כאלה שלא מתאימות לבני-אדם, ועכשיו כנראה הוסיפו אליהם פעילי זכויות אדם.

מסעוד גנאים: כל ערבי הוא חשוד, וכל פעיל זכויות אדם הוא חשוד ומאיים על ביטחון המדינה.

מסעוד גנאים: מעניין את מי יצרפו לרשימה השחורה – אולי את מזכ"ל האו"ם או הדלאי לאמה?

מסעוד גנאים: תודה.

תודה רבה לחבר הכנסת גנאים.

חברת הכנסת זוארץ, בבקשה, ואחריה – חברי הכנסת כצל'ה, עינת וילף וחרמש.

בבקשה.

קריאה: – – –

אורית זוארץ: שקופה ומוגדרת.

אורית זוארץ: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, במסגרת היוזמה של סיעת קדימה להשמיע את קולם של הסטודנטים והסטודנטיות על בימת הכנסת, אני רוצה להקריא את מכתבה של הסטודנטית תמר קלוזיני: "כבחורה דתייה שמבינה את ערך לימוד התורה, וכסטודנטית למשפטים שזועקת לשוויוניות, אני מבקשת מכם, מתחננת, ולא רק בפני קדימה, אלא בפני כל אנשי השלטון שלהם יש כוח להשמיע את קולם של הסטודנטים.

אורית זוארץ: לנו הסטודנטים, בניגוד לחרדים, אין מפלגה שתפעל לקידום האינטרסים שלנו בכנסת ולהשמיע את קולנו.

אורית זוארץ: "עשיתי שירות לאומי, חברי עשו צבא, שילבו לימודי תורה ותרומה לחברה.

אורית זוארץ: לא יכול להיות שהמדינה תתבסס על פרשנות כל כך צרה של מה שצריך להיות או לא צריך בהתאם לדת, ותעניש את אלה שמצליחים לשלב צבא, תורה, אוניברסיטה, שירות לאומי, תרומה לחברה, לקהילה, ושמירת הדת.

אורית זוארץ: זה פשוט לא הגיוני.

אורית זוארץ: אני לא פחות שומרת דת, תורה ומצוות מהאברכים, אז מדוע לי לא מגיעה מלגת קיום מהמדינה אחרי שנתתי ואני עדיין נותנת?

אורית זוארץ: כמו כן, מכעיס לראות כי כעת המדינה מתכוונת להטיל עונש נוסף על מי שבוחרים לתרום.

אורית זוארץ: "

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: רק – – –

אורית זוארץ: ברשותך, משפט אחרון: "לא מעניין אותי המשחק הפוליטי, קדימה, מרצ או הבית היהודי.

אורית זוארץ: יש כאן חוסר שוויוניות שזועק, והמפלגה שתרים את הכפפה תבורך".

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת , הלוא הוא כצל'ה.

ראובן ריבלין: אחריו – חברת הכנסת עינת וילף.

ראובן ריבלין: יסיים – חבר הכנסת חרמש.

יעקב כץ: ברשות היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי הכנסת, אנחנו למדנו מהרב צבי יהודה זצ"ל שהיה אומר את שני האל"פים: אהבה ואמונה.

יעקב כץ: בעקבות המכתבים שהוקראו פה על-ידי אנשי קדימה, אנחנו למדנו: אני מאוד מאוד אוהב את הציבור החרדי, יש ערך גדול ללימוד תורה ולאברכים, ומצד שני אנחנו גם מאוד מאוד אוהבים את הסטודנטים, בייחוד את אותם שמשרתים בצבא ומוסרים את נפשם על בניין הארץ ועל הגנתה.

יעקב כץ: אני חושב שרק באהבה, שאלה יראו את מעלתם של אלו, נוכל להצליח ולבנות פה מדינה וחברה בריאה.

יעקב כץ: אז אני מציע שבאמת תלמידי החכמים, יש להם ממי ללמוד, מהציבור שלנו, שגם עושה צבא, גם בונה וגם לומד.

קריאה: – – –

יעקב כץ: רק שנייה.

יעקב כץ: והחבר'ה של קדימה והסטודנטים ילמדו מהחרדים, וכל אחד עד גיל 30 יביא לו שלושה, ארבעה, חמישה ילדים.

יעקב כץ: גם את זה אנחנו צריכים.

יעקב כץ: ככה ניבנה: הרבה ילדים, הרבה תורה, הרבה צבא והרבה בריאות – ובהרבה אהבה.

שלמה מולה: שכנעת אותי.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת עינת וילף – בבקשה, גברתי.

עינת וילף: כבוד היושב-ראש, שרים נכבדים, חברותי וחברי חברי הכנסת וגיבורי מאבק העלייה, דווקא היום, יום הצהרת בלפור, אני רוצה להאיר היבט אחר של המאבק בחוק האברכים.

עינת וילף: ביום שבו זכינו ללגיטימציה החשובה והראשונה, בין-לאומית, לרעיון של בית לאומי לעם היהודי בארץ-ישראל, חשוב להזכיר את הרעיון וההסכם המקורי עם בן-גוריון, שנועד להבטיח שמתי-מעט, עילויים, ילמדו תורה ויעשו את זה במדינת ישראל.

עינת וילף: ויש מקום לכך שיהיו מתי-מעט עילויים בישיבות, בכוללים, במדרשות החילוניות ובאוניברסיטאות, שילמדו טקסטים יהודיים, תנ"ך, גמרא ותולדות עם ישראל, ענקי רוח שיצאו מישראל.

עינת וילף: אבל לא מה שזה הפך להיות מרגע שהסתיים ההסכם, מרגע שהדברים הפכו להסכם קואליציוני בסוף שנות ה-70 – תירוץ לאי-עבודה.

עינת וילף: לא לכך נועדה מדינת ישראל.

עינת וילף: והיום, ביום הצהרת בלפור, יש מקום להזכיר לְמה נועד בראשיתו הרעיון של תורתם-אומנותם.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת וילף.

ראובן ריבלין: אחרון הדוברים הוא חבר הכנסת חרמש.

יצחק כהן: – – –

שי חרמש: מכובדי יושב-ראש הכנסת, כשהסטודנטים יסיימו ללמוד הם יתעוררו לבעיה גדולה.

שי חרמש: היום הפער בין ההכנסות להוצאות הוא גדול.

שי חרמש: מחירי הדירות רק עולים ועולים, ומוצאים כל מיני חוקים חדשים שמקשים על לקיחת המשכנתה.

שי חרמש: בעבר הרחוק היתה המדינה עוזרת לצעירים.

שי חרמש: היום נותנים לקבלנים לנפח את הבועה ולהעלות את המחירים.

שי חרמש: בעטיו של דבר זה צעירים נוסעים לעבוד בחוץ-לארץ וחלקם נשארים שם.

שי חרמש: רק הממשלה יכולה להחזיר את השפיות במדינה ולחזור לדרך שבה היא פעלה בעבר – להקל על הצעירים ולאפשר שיכון ראוי ומתאים לכל משפחה צעירה.

שי חרמש: אדוני היושב-ראש, את 30 השניות הבאות אנסה להקדיש לנקודה הבאה: הבוקר הוזמנתי על-ידי שר התחבורה לנוע אתו על ציר הרכבת שנסלל בין אשקלון, שדרות, נתיבות, אופקים, בואכה באר-שבע.

שי חרמש: ענן אבק עולה – עשרות כלים עובדים – ואני נותן ברכה בשמי ובשם תושבי שדרות, בתקווה שקולו של הקטר יגבר על קולו של "צבע אדום" ובקרוב נזכה לראות את הרכבת פוסעת, דוהרת לנגב על המסילה.

שי חרמש: תודה לעושים במלאכה.

שי חרמש: הבוקר יצא מכרז לתחנה בשׁדרות.

שי חרמש: יום חשוב לנו בדרום.

שי חרמש: תודה.

ראובן ריבלין: נדמה לי רק שהעיר שדרות נקראת שׂדרות.

שי חרמש: רציתי לספר בדיחה, אבל את זה אני אעשה אחרי זה.

ראובן ריבלין: בסדר.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, תם מועד הנאומים בני הדקה.

ראובן ריבלין: השתתפו 25 חברים.

ראובן ריבלין: החברים קצת הרבו מעבר לדקה, אבל כולם דיברו בנושאים שהם חשובים ביותר.

ראובן ריבלין: האם אחד מהשרים רוצים לענות?

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: מסורבי העלייה מברית-המועצות לשעבר

ראובן ריבלין: אדוני השר , השר לתפוצות, וגברתי חברת הכנסת ליה שמטוב, יושבת-ראש ועדת העלייה, היום התקיים כאן במשכן, ביוזמתה של חברת הכנסת ליה שמטוב, אירוע הוקרה ייחודי ומרשים לכבודם של מסורבי העלייה לשעבר, וביניהם השר , אשר בשנות ה-70 של המאה הקודמת חיו כאן במה שנקרא: יציאת מצרים המודרנית.

ראובן ריבלין: רוב הציבור וכולם היו עוקבים וחרדים, ונמצאים יחד עם אותם מסורבי עלייה בברית-המועצות, אשר הפכו את מאבקם לסמל.

ראובן ריבלין: היום אנחנו מקיימים כאן, במליאת הכנסת, הצעות לסדר הנוגעות לנושאים אשר בהם נתכנסנו היום באולם האודיטוריום – הצעות לסדר-היום מס' 3992, 4084 ו-4085 בנושא: מסורבי העלייה מברית-המועצות לשעבר.

ראובן ריבלין: אני מזמין את ראשונת הדוברים, חברת הכנסת ליה שמטוב.

ראובן ריבלין: ישיב על הדברים השר .

ראובן ריבלין: אנחנו אחר כך נמשיך בסדר-היום.

ראובן ריבלין: ושלמה מולה גם הם יעלו וידברו.

ראובן ריבלין: לאחר דבריה של ליה שמטוב, אשר אינה מוגבלת בזמן, יוכלו חבר הכנסת מיכאלי וחבר הכנסת מולה להוסיף – – –

חיים אורון: לפי סדר-היום שפה צריכה להיות שעת שאלות לשר העבודה והרווחה.

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: נדמה לי שסדר-היום המתוקן הוא: הודעה למזכירה, נאומים בני דקה, הצעות רגילות לסדר-היום ושעת שאלות לשר הרווחה והשירותים החברתיים.

ראובן ריבלין: הרי השר יודע בדיוק – אנחנו מציינים את היום ועוברים, תחת שרביטו הנאמן של סגן יושב-ראש הכנסת , לענות על השאלות לשר העבודה והרווחה, והוא גם ירצה בפניכם את נושא הבטיחות בדרכים.

ראובן ריבלין: גברתי, בבקשה.

ליה שמטוב: כבוד היושב-ראש, השר יולי אדלשטיין, חברי חברי הכנסת, מסורבי העלייה ופעילי העלייה מהארץ ומחוץ-לארץ, נעמי שמר כתבה לאסירת ציון אידה נודל: "מה שלומך, אחות, הבוקר, מה שלומך אחות / מזג האוויר הזה מזכיר לי נשכחות / טוב שהחלון פתוח, יש לשמור על קור הרוח ועל הכוחות.

ליה שמטוב: // אין הרבה סיבות לשמוח, בא יותר לבכות / אין כמעט לאן לברוח, יש עוד לחכות / יד נעלמה כונסת, גם את פירורי החסד, גם את המכות.

ליה שמטוב: // מה שלומך, אחות, הבוקר, מה חדש אצלך / איך על סביבותיו הרוח שוב סובב הולך / תיכף יתגלו שמים אל תסתירי את פנייך אל יחדל קולך.

ליה שמטוב: " מדינת ישראל מאז ומתמיד התייחסה בכבוד הראוי לאסירי ציון, אך השאירה בצד קבוצה של יהודים ציונים, שאומנם לא ישבו בבית-סוהר אך תרמו רבות לפעילות הציונית בברית-המועצות.

ליה שמטוב: היום כנסת ישראל, לראשונה בתולדותיה, מקיימת יום מיוחד ומצדיעה לקבוצה מכובדת של אנשים שאותם אנחנו מכנים "מסורבי עלייה" או בשפה פשוטה "סירובניקים".

ליה שמטוב: לא במקרה נבחר התאריך 2 בנובמבר לציון האירוע בכנסת.

ליה שמטוב: כמו שחברי הכנסת כבר ציינו פה, בתאריך זה, כידוע, נחתמה הצהרת בלפור, שבה ארתור ג'יימס בלפור, בפנייה ללורד רוטשילד, כתב: "לעונג לי להעביר לידיך להלן, בשמה של ממשלת הוד מלכותו, את הצהרת ההזדהות עם השאיפות היהודיות הציוניות – – – ממשלת הוד מלכותו רואה בעין יפה הקמת בית לאומי לעם היהודי בארץ-ישראל, ותשתדל במיטב מאמציה להקל על השגת מטרה זו".

ליה שמטוב: הצהרה זו היתה למעשה הצעד הראשון בדרך להקמתה של מדינת ישראל – המדינה היהודית והדמוקרטית והחלום של כל היהודים הציונים, בינם גם יהודי ברית-המועצות.

ליה שמטוב: חשוב לציין ולהזכיר שלהבדיל מהיהודים אשר חיו בעולם המערבי, החופשי, יהודי ברית-המועצות היו כמעט מנותקים מהמציאות וממה שהתרחש מעבר לחומות הברזל.

ליה שמטוב: עם פרוץ מלחמת ששת הימים התגבר רצונם של יהודי ברית-המועצות לעלות לישראל, והחלו לקום התארגנויות ספוראדיות, שהשתלבו בסופו של יום לגל הראשון והמשמעותי של בקשות יהודים לעלות למדינת ישראל.

ליה שמטוב: בסתיו 1969 חל מפנה במדיניות ישראל בכל הנוגע לפעילות הפומבית למען יהודי ברית-המועצות, כאשר ראש הממשלה דאז גולדה מאיר הביאה לידיעת הכנסת והציבור בארץ ובחוץ-לארץ את תוכן העצומה ששלחו 18 משפחות יהודיות מגרוזיה.

ליה שמטוב: היתה הרגשה כללית שמדיניות הדיפלומטיה השקטה המתמשכת פשטה את הרגל.

ליה שמטוב: בשנת 1970, בדיוק לפני 40 שנה, התארגנה קבוצת יהודים שמנתה 16 איש בראשות אדוארד קוזנצוב ומרק דימשיץ, לצורך חטיפת מטוס ובריחה לפינלנד ומשם לשבדיה.

ליה שמטוב: החטיפה הזאת לא הצליחה, אך משכה תשומת לב רבה גם במערב.

ליה שמטוב: החלה פעילות של אנשים רבים, יהודים ולא יהודים, למען זכויות וחופש האדם, שניסו בכל דרך לעזור ולסייע במאבק לשחרור יהודי ברית-המועצות ולעלייתם לישראל.

ליה שמטוב: צעד חשוב של ארגון הפעולה הבין-לאומי היה כינוס הוועידה בבריסל בפברואר 1971, בהשתתפות 760 צירים מ-38 מדיניות, אשר ייצגו את כל הקהילות היהודיות החשובות בעולם שפעלו למען יהודי ברית-המועצות.

ליה שמטוב: באותה תקופה, כפי שציינתי, יהודי ברית-המועצות התחילו להגיש בקשות לעלות לישראל, אך רוב הבקשות נתקלו בסירוב.

ליה שמטוב: לאחר הגשת הבקשות היו הסירובניקים מפוטרים מעבודתם ונאלצו להתקיים מעבודות מזדמנות.

ליה שמטוב: היותם חסרי עבודה גרם לעתים קרובות להעמדתם לדין בעוון טפילות.

ליה שמטוב: לפעמים איבדו משפחות שלמות את מקור פרנסתן.

ליה שמטוב: על-פי החוק בברית-המועצות, מי שלמד לימודים אקדמיים שוחרר מן השירות הצבאי.

ליה שמטוב: הואיל וסירובניקים צעירים סולקו מהלימודים באוניברסיטאות, הם נאלצו להתגייס לצבא, ולאחר השחרור המשיכו להיות בסירוב במשך שנים רבות.

ליה שמטוב: הסירובניקים מצאו את עצמם בבדידות חברתית: ידידים וחברים בעבודה לשעבר התרחקו מהם, אפילו קרובי משפחה לפעמים פחדו מקשר, מתוך חשש למקום עבודתם ולקריירה ומחשש להשפעה רעה על הילדים.

ליה שמטוב: אנשים חיו בחוסר ודאות, פחד ורדיפות.

ליה שמטוב: בתקופה הקשה הזאת, כשעשרות אלפי אנשים מסורבי עלייה המתינו ליציאה, גברה החשיבות של העבודה התרבותית.

ליה שמטוב: לפופולריות רבה זכו הצגות פורים שהוצג בהן הסיפור המסורתי של מרדכי ואסתר כמעשה הומוריסטי אקטואלי, המראה את חיי היום-יום של מסורבי העלייה, והושם לצחוק המשטר הסובייטי הרודף יהודים.

ליה שמטוב: ההצגות האלה עוררו תקווה בלב הצופים שכל אויבי ישראל ייענשו בסופו של דבר.

ליה שמטוב: מאבק זה נמשך אל תוך שנות ה-80.

ליה שמטוב: לאורכה של אותה תקופה אפשרו השלטונות הסובייטיים את הגירתם של כ-170,000 יהודים, ובו בזמן הלך וגדל מספר הסירובניקים.

ליה שמטוב: צעד נוסף ומכריע בישראל, שנעשה לאחר התלבטויות רבות, היה הפעלת הפעילים הציונים שעלו מברית-המועצות במסגרת המערכה למען אחיהם אשר טרם זכו לעלות.

ליה שמטוב: הדרמה של מסורבי העלייה, שלכאורה נאבקו על עלייתם האישית אך למעשה ניהלו מאבק לאומי רב-חשיבות לעלייתם של כלל יהודי ברית-המועצות, היתה לב-לבו של המאבק.

ליה שמטוב: בזכות האנשים האלה, בזכות מאבקם, נפל מסך הברזל והתחיל גל העלייה הגדול, שהשנה אנחנו מציינים 20 שנה לה ומצדיעים לה.

ליה שמטוב: מדינת ישראל מודה על תרומתה הגדולה של העלייה לכלכלה, למדע ולתרבות, אך לא מכירה עד היום בתרומתם של מסורבי העלייה.

ליה שמטוב: סירובניקים אשר התחילו בפעילות ציונית למען מדינת ישראל עוד בהיותם צעירים, הצליחו לעלות לארץ לאחר שנים רבות והגיעו לכאן כבר בגיל מבוגר.

ליה שמטוב: הם לא הצליחו לצבור חסכונות, לא פנסיה מכובדת.

ליה שמטוב: היום רובם חיים מתחת לקו העוני, וחובתנו כמדינה יהודית ודמוקרטית לעזור להם להזדקן בכבוד הראוי ולהצדיע למאבקם ולגבורתם.

ליה שמטוב: זה הזמן להודות לכל אותם מסורבי עלייה שבאו היום לכאן, לכנסת ישראל, כיבדו אותנו בנוכחותם ואפשרו לנו לתת להם מעט מהכבוד הראוי להם.

ליה שמטוב: אני רוצה גם להודות לכל פעילי העלייה – אלו שגרים בישראל ואלו שהגיעו במיוחד לכנס מחוץ-לארץ – מדינת ישראל מודה לכם ומוקירה את פעילות

ליה שמטוב: כם ותרומתכם.

ליה שמטוב: תודה לכל מי שבזכותו ניתן היה לקיים היום את האירוע המיוחד הזה: בראש ובראשונה ליושב-ראש הכנסת חבר הכנסת רובי ריבלין, לגברת מירי יכין, ראש האגף לאירועים וטקסים, לגברת יעל ריצ'ארדס סגניתה, לכל עובדי האגף, לדנה גורדון, מנהלת ועדת העלייה והקליטה, לציפי גלעדי ולדולי שמעוני, למשרדים, לגופים ולעמותות אשר אספו נתונים ואת רשימות המוזמנים, לכל אלה שתמכו כלכלית ותרמו בעשייה למען הצלחתו של האירוע.

ליה שמטוב: תודה מיוחדת ל, יושב-ראש הסוכנות, לאלי כהן, מנהל מחלקת העלייה בסוכנות היהודית, לאלכסנדר משקביץ, נשיא הקונגרס האירו-אסיאתי, לקרן לזכרו של חבר הכנסת יורי שטרן ולמר מריק שטרן בנו, לגברת נעמי בן-עמי, ראש לשכת הקשר "נתיב".

ליה שמטוב: תודה גדולה למי שהיתה ידי ימיני וריכזה את כל ארגון היום הזה, הגברת טליה אברבוך, לעוזרים הפרלמנטריים אנה מקדונסקי ואריאל שניאור, ולבסוף תודה רבה לכל השרים, ובמיוחד לשר התיירות סטס מיסז'ניקוב, לשר ההסברה והתפוצות יולי אדלשטיין, לשרת הקליטה סופה לנדבר, ולכל חברי הכנסת שבזכותם זכו כל המשתתפים לקבל את הכבוד הראוי להם.

ליה שמטוב: תודה רבה לכם.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת ליה שמטוב, יושבת-ראש ועדת העלייה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מיכאלי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: כבוד השר אדלשטיין יאמר גם הוא דברים, לאחר מכן נמשיך בסדר-היום, כאשר שר הרווחה – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: כן, מיכאלי ומולה מקבלים שלוש דקות.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר אדלשטיין, חברי חברי הכנסת, ראשית כול, אדוני היושב-ראש, אני מודה לך ולכנסת ישראל שייחדה יום מיוחד לנושא כה חשוב, הוקרה למסורבי העלייה ולפעילי העלייה מברית-המועצות לשעבר, ואני חושב, אדוני היושב-ראש, שזה לכבוד הכנסת ולכבודך שאפשרת לקיים יום כזה.

אברהם מיכאלי: ואני מאוד מודה לגברת שמטוב, יושבת-ראש ועדת העלייה והקליטה.

אברהם מיכאלי: לצערנו בימים אלה היא מתחלפת בראשות ועדת העלייה, אבל אני מאמין שהיא תמשיך לעסוק אתנו בוועדת העלייה בנושא החשוב הזה ונמשיך שם בעבודת הקודש שאנחנו משתדלים לעשות שם.

אברהם מיכאלי: אורחים נכבדים שנמצאים פה בבניין, אני מבין שהם פעילים ומסורבי עלייה מברית-המועצות לשעבר.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אותה תקופה בברית-המועצות שיהודים הרימו ראש והחלו להיאבק לצאת מברית-המועצות לשעבר לכיוון ארץ-ישראל, לא היתה תקופה פשוטה.

אברהם מיכאלי: מדובר בדור שהקומוניסטים הרדימו עד כדי כך שניסו להוציא מהם, אדוני היושב-ראש, כל זכר של יהדות, כל זכר של ציפייה לציונות, כל זכר של ציפייה לארץ-ישראל.

אברהם מיכאלי: ואכן, לצערנו, הם כן פגעו במרבית יהודי ברית-המעוצות דאז מבחינת יהדות, מבחינת שמירת תורה ומצוות, ואכן היה קשה מאוד לקיים בברית-המועצות לשעבר תורה ומצוות.

אברהם מיכאלי: ובאמת באותה תקופה, בסוף שנות ה-60, החלה איזושהי התעוררות של יהודים שהחלו לממש בפועל "ותחזינה עינינו בשובך לציון ברחמים", והחלו לבקש בדרך כזאת או אחרת לצאת משם, מרוסיה לארץ-ישראל.

אברהם מיכאלי: בהתחלה היו באמת יציאות שקטות.

אברהם מיכאלי: בשנת 1967, אדוני היושב-ראש, שלושה רבנים ממשפחת מיכאלשווילי יצאו מקולאשי לכיוון ארץ-ישראל.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, כל הקהילה חששה שהם לא יגיעו לארץ-ישראל, שהם כנראה יישלחו לסיביר.

אברהם מיכאלי: אבל בסוף הם זכו והגיעו הראשונים, והם היו אלה שהתחילו לשלוח ויזות למשפחות האחרות שנותרו ברחבי ברית-המועצות, ובוודאי גם לשכנים ולקרובים ולמכרים שלהם בגרוזיה.

אברהם מיכאלי: הזכירו פה מכתב מפורסם של 18 משפחות מגרוזיה, שנשלח בכ"ב באב תשכ"ט, 6 באוגוסט 1969, לנציגנו באו"ם דאז מר יוסף תקוע, ובמכתב הזה הם מבקשים כך: אנו מבקשים ממך גם לנקוט צעדים לשם הפצת המכתב המצורף בין חברות האו"ם וכן למען פרסומו בעיתונות, לרבות הרשימה המלאה של החותמים, על שמותיהם ושמות המשפחה שלהם, ואם יהיה צורך בכך – גם עם הכתובות, כי חלפו ימי הפחד, באה עת המעשים.

אברהם מיכאלי: כי אם אין אני לי מי לי, ואם לא עכשיו אימתי?

אברהם מיכאלי: על זה חתומים, אדוני היושב-ראש, אותם אנשים בשמותיהם המלאים, וזה היה הדבר הכי נועז לעשות באותה תקופה בברית-המועצות – להזדהות בשם עם פרטים מלאים, כי כל אחד יכול היה באותו לילה לא רק להישלח למקומות חשוכים, אלא גם סכנת החיים היתה אמיתית.

אברהם מיכאלי: היהודים האלה כתבו מכתב, אדוני היושב-ראש, מכתב שבעצם הוקרא פה, אני חושב, מעל בימת כנסת ישראל בזמנו, על-ידי ראש הממשלה דאז גברת גולדה מאיר, זיכרונה לברכה.

אברהם מיכאלי: במכתב הזה היהודים האלה מביעים את התוכן האמיתי של יהדות שנשמרה עדיין, עם כל הדיכוי שהשלטונות הקומוניסטיים ניסו לעשות: אנו – 18 משפחות יהודיות דתיות מגרוזיה – מבקשים מכם שתעזרו לנו לצאת לארץ-ישראל.

אברהם מיכאלי: כל אחד מאתנו אשר הוזמן על-ידי קרוב משפחה בישראל קיבל במוסדות המוסמכים של ברית-המועצות את הטפסים הנחוצים ומילא אותם.

אברהם מיכאלי: כל אחד קיבל הבטחות בעל-פה כי לא יונחו מכשולים בדרך ליציאתו.

אברהם מיכאלי: כל אחד, בהמתינו כל יום לקבלת הרשיון, מכר את רכושו והתפטר מעבודתו.

אברהם מיכאלי: אולם חלפו חודשים ארוכים, ואצל רבים שנים, ואילו היציאה לא הותרה עד כה.

אברהם מיכאלי: שלחנו מאות מברקים, מאות מכתבים, הם נעלמו כדמעות בחולות המדבר.

אברהם מיכאלי: אנו שומעים סירובים קצרים בעל-פה, ואין אנו רואים תשובות בכתב.

אברהם מיכאלי: איש אינו מסביר דבר.

אברהם מיכאלי: גורלנו אינו מטריד איש.

אברהם מיכאלי: אנו – 18 משפחות יהודיות דתיות מגרוזיה – מוצאים לנכון להסביר מדוע אנו רוצים לצאת לישראל.

אברהם מיכאלי: ואז, אדוני, הם מפרטים שלא הסיבה הכלכלית ולא הסיבה הגזעית, אלא – מכאן שלא אפליה גזעית ולא אפליה כלכלית מאלצים אותנו לעזוב את הארץ, ואם כך, מה הסיבה?

אברהם מיכאלי: אלא שתפילותינו קשורות לישראל, משום שנאמר: אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני.

אברהם מיכאלי: שכן אנחנו, יהודים דתיים, סבורים שאין לך יהודי בלי אמונה, כשם שאין אמונה בלי מסורת.

אברהם מיכאלי: מה היא אפוא אמונתנו ומסורתנו?

אברהם מיכאלי: ואז הם מתארים במכתב את כל התלאות – – –

ראובן ריבלין: נא לסיים.

אברהם מיכאלי: אני מסיים.

אברהם מיכאלי: מתארים את כל התלאות, ובסוף הם אומרים: אנחנו לא 18 משפחות, אנחנו נציגים של הרבה מאוד מיליונים שנלחמו במשך שנים להגיע לארץ-ישראל, ואנחנו מדברים גם בשמם.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אני חושב שמגיעה באמת כל ההוקרה לאותם נחשונים, שפתחו את הדרך, פרצו את החומות.

אברהם מיכאלי: כפי שבני ישראל שיצאו ממצרים ואותו נחשון בן עמינדב קפץ הראשון לים-סוף כדי לקרוע את הים, כך אותם מסורבים, אותם אנשים גיבורים פרצו את חומות ברית-המועצות, ובזכותם אנחנו במדינת ישראל היום יכולים להתגאות בתרומתם.

אברהם מיכאלי: תודה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת מיכאלי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שלמה מולה, בבקשה.

זאב בילסקי: גם לסוכנות היהודית שהביאה אותם לפה.

ראובן ריבלין: לא, זה בסדר.

ראובן ריבלין: יושב-ראש הסוכנות לשעבר, חבר הכנסת בילסקי, יוכל בהזדמנות אחרת להזכיר את זה.

ראובן ריבלין: זה לא דבר שאנחנו היום מדברים בו ואחר כך נעלים אותו.

ראובן ריבלין: זה לא רק חלק מההיסטוריה של העם היהודי, זה חלק מהיסטוריה של העולם החופשי.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, ראשית, אני רוצה להצטרף לברכות ולתודות לך על כך שאפשרת לקיים את הדיון, ולחברת הכנסת ליה שמטוב, יושבת-ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

שלמה מולה: האמת היא שהמדינה שלנו היא מדינה שאפשר להתגאות בה.

שלמה מולה: אפשר להתגאות בה.

שלמה מולה: זאת מדינה שבה מסורבי עלייה, אנשים שישבו בכלא, כמו , אחרי מאבק עיקש, יכולים להיות שרים, להיות גם חברי הכנסת.

שלמה מולה: המאבק על העלייה זה בעצם המאבק על חיפוש בית לעם היהודי, לכל יהודי שהיה בגלות, שלא התאפשר לו להיות יהודי בכל מקום.

שלמה מולה: אני יכול להגיד ולהעיד גם על יהודי אתיופיה – כשהיה משטר קומוניסטי לא נתנו ליהודים לצאת.

שלמה מולה: אז חלקנו היינו צריכים לברוח, ללכת אפילו ברגל.

שלמה מולה: העלייה – לחפש ולהגיע לכאן, לישראל – היא המסר הערכי, הציוני, המוסרי והמסר לחופש; האדם שרוצה לנוע, להגיע לביתו, למולדתו, לישראל.

שלמה מולה: המאבק הזה הוא לא רק על הרצון להגיע, אלא אותם מסורבי עלייה יכולים להיות סמל לרצון של העם היהודי להקים בית בישראל.

שלמה מולה: המאבק הוא על חופש המצפון והדת, ועל כן, אדוני היושב-ראש, אולי אנחנו היום, אחרי שאותם מסורבים קיבלו את החופש שלהם, הגיעו לכאן, התקבצו לנו כאן בישראל, חלקם הם מנהיגי ישראל כאן – מה שחשוב באמת הוא מה יילמד על מה שהם עשו, מה הנוער הישראלי ילמד על אותם אנשים גיבורי עלייה שישבו להם חמש שנים, עשר שנים.

שלמה מולה: על מה ולמה – ישבו בגלל שרצו ללמוד עברית; ישבו כי הם רצו להגיע לירושלים ולישראל; ישבו בכלא, החופש נשלל מהם בגלל הרצון פשוט ללכת לבית-כנסת ולהתפלל.

שלמה מולה: אני חושב שדווקא ציון יום זה יראה לכולנו ולבני הנוער שהציונות עוד לא מתה, הציונות מתחדשת.

שלמה מולה: ולכן אולי זאת דווקא הזדמנות טובה, אדוני השר, שגם משרד החינוך וגם תנועות הנוער ילמדו את סיפוריהם של גיבורי העלייה, שהם באמת המצפן הציוני של כולנו, שכולנו יכולים להיות גאים בהם.

שלמה מולה: לא רק שנלמד על גבורתם, אולי גם המדינה, באמת, כפי שידידתנו חברת הכנסת סולודקין אמרה, תסייע להם גם במעט – מה שאפשר לעשות שהמדינה תושיט יד, אולי יקבלו יותר פנסיה, יקבלו פיצויים.

שלמה מולה: תאמין לי, המדינה שלנו יכולה גם לעשות זאת.

שלמה מולה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: כבוד השר יולי אדלשטיין.

ראובן ריבלין: ועד שיעלה לבמה, נזכור כולנו את חברנו יורי שטרן, זיכרונו לברכה, אשר גם הוא היה בין הלוחמים ובין המשלמים על לחימתו למען עלייתו לארץ-ישראל, עלייתו למדינת ישראל, כאחד האנשים שהיו בראש מערכת הסירובניקים, כמו השר אשר עלה הרגע לבמה, השר יולי אדלשטיין, שר התפוצות וההסברה.

ראובן ריבלין: אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני בוודאי מצטרף לברכות לחברת הכנסת ליה שמטוב, לוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות ולכל אלה שהשתתפו באירועים, וגם לך, אדוני היושב-ראש, על כך שבאמת טרחו והזמינו, ועובדה שכנראה אופי היום הזה מוכיח שהיוזמה הזאת היתה נחוצה.

יולי יואל אדלשטיין: כי אם טרחו האנשים וטסו מעבר לאוקיינוס על מנת לראות ולהתחבק עם חברים למאבק, אני חושב שזה מעיד על כך שהיוזמה הזאת היתה מאוד מאוד במקום.

יולי יואל אדלשטיין: ציינו כבר כמה מן הדוברים, אדוני היושב-ראש, גם בנאומים בני דקה אבל גם עכשיו, חברת הכנסת שמטוב ציינה בדבריה שהיום הוא יום ציון הצהרת בלפור.

יולי יואל אדלשטיין: אני חייב להודות, ואני מניח שמאות חברים שהיו כאן במשכן ידעו גם כן, שבאותם ימים שהגשנו בקשה לעלות לישראל והיו שואלים אותנו באיזה טריוויה: מה מסמל השבוע הראשון של נובמבר עבורכם?

יולי יואל אדלשטיין: אני מניח שאף אחד לא היה אומר "הצהרת בלפור".

יולי יואל אדלשטיין: היינו אומרים: המהפכה, המהפכה הבולשביקית.

יולי יואל אדלשטיין: אם נחשוב על זה, לפני 97 שנים, באותם עיתונים בימים ההם בזמן הזה היה כתוב גם על הצהרת בלפור והשלכותיה וגם על המהפכה הבולשביקית.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא שמח שמחה לאיד אף פעם, אבל אני מניח שברור מי ניצח וברור אילו כותרות הן נחלת הארכיונים ואילו כותרות הן אידיאולוגיה חיה ומדינה חיה בימים אלה, ואני חושב שחשוב לציין את זה, כי המאבק הזה, כפי שדיברו היום רבים, לכאורה נראה מאבק אבוד.

יולי יואל אדלשטיין: הרי ה"ילדודס" האלה, בני 19 ו-20, שקמו מול משטר שידע להכריע מיליונים, ואותן 18 משפחות מגרוזיה שציין אותן חבר הכנסת מיכאלי, שכתבו מכתב לחוץ-לארץ, לשגריר ישראל, השגריר תקוע, עם השמות והכתובות, זה מעשה שרוב אזרחי ברית-המועצות לא העזו לעשות, אפילו בצורה של מכתב לחוץ-לארץ בכלל.

יולי יואל אדלשטיין: נקודה.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו, אתה חושב על זה במושגים – כמו שאומרים הילדים שלנו: זה לא כוחות.

יולי יואל אדלשטיין: והמאבק הזה הוכרע.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שהוא הוכרע הודות לאותן תופעות שגם נדונו היום.

יולי יואל אדלשטיין: מיליונים קמו ברחבי העולם והצטרפו למאבק הזה גם בלי להיות קשורים בכלל ליהדות ברית-המועצות, בלי לדעת בכלל מלה ברוסית ובלי שדרכו אי-פעם על אדמת ברית-המועצות לשעבר.

יולי יואל אדלשטיין: אבל הבינו במה מדובר, יהודים ולא יהודים, והובילו את המאבק הזה ברחבי העולם.

יולי יואל אדלשטיין: דיברנו היום – אפרופו אתגרים, אני חושב שזה אתגר גם לאקדמיה הישראלית, לחוקרים הצעירים – דיברנו על שני דברים: מה הקשר בין מאבק מסורבי העלייה ואסירי ציון לבין גל העלייה של מיליון איש, שהגיע לארץ במשך 20 השנים האחרונות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נוהגים לומר: בוודאי, אנחנו גרמנו לפתיחת שערי ברית-המועצות ולגל העלייה, במעין מחמאה עצמית.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אני חושב, אדוני היושב-ראש, בנימה קצת יותר רצינית, כדאי לחקור את הנושא הזה ואת יחסי הגומלין בין השניים.

יולי יואל אדלשטיין: ברור שיש יחסי גומלין, ברור שיש קשר, אבל זה נושא מרתק, כמו גם נושא המאבק הזה ונפילת חומת הברזל, ואולי שינוי עולמי שחל, ואנחנו כולם עדים לו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו חיים בעולם אחר.

ראובן ריבלין: השר אדלשטיין, אני מוכרח לומר לך, אנחנו בני הארץ הזו וחווינו את החוויות.

ראובן ריבלין: נדמה לי שהיום – זה סמל: אז היה אנטולי, לימים נתן, היום שבו עבר את הגשר נתן שרנסקי היה בבחינת מהפכה בעולם כולו לגבי הלחימה לחופש, ולא רק הנושא – – –

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אני אומר, אלה נושאים שחשוב לבדוק אותם וחשוב לחקור אותם, וזה מביא אותי לעוד נקודה שהעלו כמה חברים, וגם אותה אגיד באופן אישי.

יולי יואל אדלשטיין: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, לא נעים להעיד על עצמי, אבל זה נוגע לכל מאות האנשים שהיו כאן:

יולי יואל אדלשטיין: אני זוכר שלאחר שעליתי לארץ הזמינו אותי להרבה מוסדות חינוך כדי לספר על המאבק ועל השנים כמסורב עלייה ועל השנים בכלא.

יולי יואל אדלשטיין: אני אקח דוגמה: אתה נכנס לישיבת הסדר, מתקבצים 200 בחורים, רוקדים מסביבך, נושאים אותך על כתפיים, מאוד מרגש, תמיד דמעות.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שנתיים, שלוש, הוזמנתי לדבר בישיבת הסדר בירושלים, בחנוכה, כדי לספר על המאבקים, חנוכה – חופש.

יולי יואל אדלשטיין: הגעתי, הסתכלתי על החבר'ה וטוב שהבנתי מה אני צריך לעשות.

יולי יואל אדלשטיין: פתחתי בסגנון של: היה היתה פעם מדינה, קראו לה ברית-המועצות, אתם בוודאי לא יודעים, אבל עכשיו אני אספר לכם שהיתה מדינה כזו.

יולי יואל אדלשטיין: אני אומר את זה עם חיוך, אבל חבל, כפי שכולנו אמרנו, שהפרקים האלה בהיסטוריה היהודית ייעלמו.

יולי יואל אדלשטיין: לא חבל כי לא נצדיע מספיק לאנשים הנפלאים שהיו כאן – זה חבל בשל עצמו; אבל חבל כי זה פרק מאוד מפואר בהיסטוריה.

יולי יואל אדלשטיין: חבל, כי אפשר ללמוד מזה הרבה.

יולי יואל אדלשטיין: חבל, אדוני היושב-ראש, שבבית הזה, שאתה כל הזמן נלחם על כבודו והוא כל כך חשוב לך, אנחנו שוכחים שהיו ימים שהלכו ביחד חבר מפ"ם וחבר שאז נחשב לימין הקיצוני.

יולי יואל אדלשטיין: אני אתן לכם דוגמה אישית.

יולי יואל אדלשטיין: עליתי לארץ, מישהו נתן לי תמונה מן העיתון ואמר לי: אתה לא תבין, אתה לא מכיר את המציאות שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: תראה, זאת חייקה גרוסמן – זיכרונה לברכה, צריך להוסיף – וזה חיים דרוקמן, ייבדל לחיים ארוכים.

יולי יואל אדלשטיין: אתה רואה, הם הולכים יד ביד בהפגנה למען השחרור שלך.

יולי יואל אדלשטיין: היו ימים בכנסת הזו, שהיא ידעה להתאחד ולהיאבק למען העניין.

ראובן ריבלין: גם דרוקמן, ייבדל לחיים ארוכים, וגם גרוסמן היו אנשים מאוד מאמינים, כל אחד מאמין בעניין שלו.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אני אומר, אדוני היושב-ראש, לדעתי זה אתגר, ולא רק, כפי שאמרתי, אתגר היסטורי, אלא לראות מה יכול עם ישראל לעשות כשהוא מאוחד למען מטרה טובה.

יולי יואל אדלשטיין: זה אתגר למשרד החינוך.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא מציע כאן שאנחנו בכנסת – אני כרגע בממשלה, לא חשוב, כמו שאמרת, הגלגל מסתובב – אני לא מציע שנחוקק דברים בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו יודעים שמשרד החינוך כמעט אוטומטית מתנגד תמיד לכל חקיקה שבאה מהכנסת לגבי תכנים, לגבי תוכנית הלימודים.

יולי יואל אדלשטיין: אבל זה אתגר למערכת החינוך בישראל שהפרק הזה יהיה בלתי נפרד מתוכניות הלימודים.

יולי יואל אדלשטיין: דבר אחרון שאני אגיד, גם בתגובה לדברים של חברתי חברת הכנסת סולודקין וגם של אחרים: אכן אני בין הצעירים.

יולי יואל אדלשטיין: ראית, אדוני היושב-ראש, שחלק גדול ממש לא צעירים, בלי לפגוע באף אחד.

יולי יואל אדלשטיין: ומה שאולי לא ידעת, כשראינו קטעים מהסרט "רפיוזניק" באודיטוריום, שחלק מגדול מהאנשים שמתראיינים בסרט הזה כבר לא אתנו.

יולי יואל אדלשטיין: לא פרופסור לרנר, שהתראיין שם, ולא נוספים, הם כבר לא אתנו.

יולי יואל אדלשטיין: דקה לפני שמאוחר מדי, כפי שאנחנו נוהגים לומר, להבדיל אלף אלפי הבדלות, אבל בסיפור אחר של ניצולי השואה, כל עוד זה לא מאוחר מדי, כדאי ביחד, לממשלה ולכנסת, לחשוב על כמה דברים בסיסיים שצוינו כאן לגבי – גם, לא נתבייש, קצת עזרה חומרית לאותם אנשים שהקדישו עשרות שנים מהחיים שלהם לעבודה, שבגינה היום, בעולם מתוקן יותר, שליח של המדינה או הסוכנות מקבל על זה משכורת, דירה, לימודים לילדים שלו וכן הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שהם הקדישו את זה לא על מנת לקבל פרס, אבל חובתנו לדאוג גם לאיזשהו תגמול.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אני מציע, אדוני היושב-ראש – אם הכנסת תרצה להמשיך בדיונים בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות או המליאה, הממשלה בוודאי לא תתנגד לכך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, ובאותו פרק שבוודאי יילמד בבתי-הספר נזכיר גם את עבודתו של הנשיא השישי של מדינת ישראל, בפעילותו ומאבקו למען יהדות ברית-המועצות.

ראובן ריבלין: רבותי, תם נושא זה ואנחנו ממשיכים בסדר-היום.

ראובן ריבלין: אני מבקש מכבוד סגן יושב-ראש הכנסת להחליף אותי.

ראובן ריבלין: לפנינו שעת שאלות לשר הרווחה, ואני מוכרח לומר שהשאלות רבות.

ראובן ריבלין: מחליף אותי סגן היושב-ראש טיבי.

ראובן ריבלין: ראשון השואלים את השר הוא חבר הכנסת חיים אורון.

יצחק הרצוג: כן, חבר הכנסת אורון היקר.

אחמד טיבי: בבקשה, נא להפעיל את המיקרופון ולתת לו פתחון פה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, עם הקמת הממשלה הוחלט על הקמתה של קרן להצלת ארגוני החברה האזרחית בהיקף של 200 מיליון ש"ח לשנים 2009–2010.

חיים אורון: בשנה הראשונה חולקו 60 מיליון מתוך ה-100 שהוקצו לקרן.

חיים אורון: אין מידע לגבי השימוש שנעשה ביתרת הכסף.

חיים אורון: לאחרונה התברר כי בכוונת האוצר לקצץ את הקרן בסכום של 30 מיליון ש"ח.

חיים אורון: שנת 2010 היא אחת השנים הקשות ביותר למגזר השלישי, ובה תורמים מחוץ-לארץ צמצמו את תרומותיהם בהיקף משמעותי ביותר.

חיים אורון: ברצוני לשאול: מה נעשה ביתרת הכסף שלא הוקצתה לארגונים בשנים 2009–2010?

חיים אורון: כיצד משרדך פועל למניעת הקיצוץ בקרן הסיוע לארגוני החברה האזרחית ולפגיעה אנושה ביכולת התפקוד של הארגון?

חיים אורון: איזה מענה מעניק משרדך לארגוני החברה האזרחית, המעסיקים עשרות אלפי עובדים אשר אינם נהנים כלל מתוכניות האצה או מכל סיוע ממשלתי אחר שניתן למעסיקים במשק?

יצחק הרצוג: קודם כול תודה על השאלה.

יצחק הרצוג: אני רוצה לומר שאני מאוד גאה בקרן הזו, זו היתה החלטת הממשלה הראשונה בממשלתו של בנימין נתניהו, הקרן להצלת עמותות.

יצחק הרצוג: אני רוצה לומר גם שבניגוד לנטען בשאלה, ארגוני המגזר השלישי, בהתקשרויות עם משרד הרווחה מקבלים כ-1.5 מיליארד ש"ח – שם מעסיקים עשרות אלפי עובדים.

יצחק הרצוג: בארגונים שהם ארגוני סנגור למשל, אז מובן שאין תקצוב ממשלתי, אלא אם כן יש פרויקטים מיוחדים.

יצחק הרצוג: שם אין עשרות אלפי עובדים – רק פשוט כדי להעמיד עובדות על דיוקן.

יצחק הרצוג: בכל מקרה, הסכום הראשוני שיועד לקרן הסיוע, על-פי ההסכם הקואליציוני ובעקבותיו על-פי המחליטים הראשונים של חוק ההסדרים והתקציב בשנת 2009, עמד על 30 מיליון שקל.

יצחק הרצוג: כשהיקפי המשבר טרם היו ברורים ב-2009, הובלתי, כאמור, את ההחלטה הראשונה של ממשלת נתניהו והגדלנו את הקרן ל-100 מיליון שקל.

יצחק הרצוג: קרן הסיוע לעמותות לשנת 2009 חילקה סכום של כ-57 מיליוני שקלים לכ-125 עמותות.

יצחק הרצוג: כזכור, לקול קורא שפורסם ניגשו 577 עמותות, כ-400 הגישו בקשה לתמיכה, מתוכן 120 נמצאו זכאיות בשלב הזה של ההקצאה, וכמעט גמרנו את כל התשלומים.

יצחק הרצוג: התקציב הבלתי-מנוצל ל-2009 היה אמור לחזור במלואו למשרד האוצר, אבל בהסכם שעשינו בין משרד הרווחה למשרד האוצר הוחלט ש-20 מיליון שקל יופנו לטובת התוכנית הלאומית לביטחון תזונתי לאזרחי המדינה שאני מוביל, אף היא באמצעות עמותות המגזר השלישי.

יצחק הרצוג: בעזרת השם, בעוד שבועיים לערך יפורסם המכרז הגדול לעמותות-המגה, עמותות-העל, שיסדירו את השוק הזה לאחר הליך של קדם מכרז שהובלנו בקול קורא.

יצחק הרצוג: מאחר שנתוני קרן 2009 הוכיחו שהירידה בהכנסות העצמיות של העמותות היתה קטנה לעומת הצפי, ומאחר שלא התחולל בישראל המשבר שאותו צפו בתחילה, החליטה הממשלה להקצות את הסכום שנקבע מלכתחילה – 30 מיליוני שקלים – לקרן 2010.

יצחק הרצוג: לפיכך, בשנת 2011 צפויה קרן 2010 לחלק כ-30 מיליוני שקלים, ויתרת התקציב תופנה לשירותי רווחה ישירים לאוכלוסיות נזקקות, כגון מכסות לסידורים חוץ-ביתיים לאנשים עם פיגור שכלי, סיוע לאוטיסטים והרחבת שירותים בקהילה לילדים בסיכון ובעלי מוגבלויות.

יצחק הרצוג: נתונים ראשונים הנמצאים בתהליכי עיבוד בימים אלה מצביעים על כך שסך ההכנסות העצמיות של העמותות בין השנים 2007 ו-2008 לעומת 2009 נפגע פחות מכפי שצפו התחזיות המוקדמות.

יצחק הרצוג: ממוצע הפגיעה בשנת 2009 של יותר מ-200 עמותות לא הגיע ל-10%.

יצחק הרצוג: זהו אחד מתנאי הסף שנקבע על-ידי משרד האוצר כתנאי שמעיד על פגיעה באיתנות פיננסית.

יצחק הרצוג: בעקבות הליך של הפקת לקחים החליטה הקרן על הקלות בתנאי הסף במסגרת מבחן התמיכה לשנת 2010, למשל הורדת סך הירידה בהכנסות העצמיות והורדת סף הפעילות החברתית.

יצחק הרצוג: כאמור, המשרד פרסם לפני כשבועיים את מבחן התמיכה ל-2010 ועד ל-14 בנובמבר רשאיות העמותות העומדות בתבחינים להגיש בקשה לקרן באמצעות המשרד.

יצחק הרצוג: כפי שוודאי ידוע, חלק משמעותי משירותי הרווחה ניתנים באמצעות המגזר השלישי.

יצחק הרצוג: הרחבתי על כך בפתח דברי.

יצחק הרצוג: הגידול בהיקף השירותים יסייע בהרחבת היקף הפעילות ובתקצוב העמותות המספקות, יחד עם המשרד, שירותי רווחה לאוכלוסייה כולה.

יצחק הרצוג: ראוי לציין כי מיזם קרן הסיוע, שבו הממשלה התארגנה לתמיכה בהליך מזורז ולא על-פי הקריטריונים המקובלים, דרש ממשרד הרווחה מאמצים ומשאבים מיוחדים לשם עמידה ביעד של חלוקת התמיכה לעמותות באופן היעיל והמהיר ביותר.

יצחק הרצוג: משרד הרווחה נטל על עצמו את הובלת המיזם מתוך תפיסה המבקשת לחולל איזון בין השאיפה להעמיק את השותפות עם המגזר השלישי, ובמסגרת זו לתמוך בעמותות שנקלעו למשבר, ובין השאיפה לבסס מערכת יחסים עם המגזר השלישי המבוססת על שקיפות בהתנהלות ועל הבנה ברורה של תפקידיו של כל צד.

יצחק הרצוג: משרדי ימשיך אפוא לפעול למען חיזוק המגזר השלישי בישראל.

יצחק הרצוג: אני רוצה לומר שבהשוואה עם מדינות רבות בעולם – לא מצאת באף מדינה מיזם כזה, שנועד להציל את המגזר השלישי, כפי שאנחנו הנהגנו.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אורון.

חיים אורון: ראשית, תודה לשר על התשובה המפורטת.

חיים אורון: זו גם הזדמנות להודות לו על מאמצים גדולים ואכפתיות רבה לנושא שבו מדובר.

חיים אורון: אבל מתוך התשובה, ובעיקר מתוך המציאות, עולה בעיה שהולכת ומחריפה, לפי דעתי.

חיים אורון: מצד אחד, המדינה מעבירה יותר ויותר אחריות לעמותות מהמגזר השלישי – ואני מוכרח לומר שאני לא מתנגד לכך באופן בסיסי, בתנאי אחד, שלפי דעתי הוא לא מתמלא, והוא שרשת הביטחון האמיתית לשירותים שבסופו של דבר מגיעים לאזרחים תהיה על-ידי המדינה.

חיים אורון: למשל, הקריטריון של 10%.

חיים אורון: באחת העמותות – ונדמה לי שגם אתה מכיר אותה – ה-10% האלה היו פשוט עוד שומר בלילה במעון לילדים חוסים.

חיים אורון: הם אמרו: אין לנו אפשרות לשים אותו שם, אנחנו נוריד אותו, כי מימנו אותו מתרומות.

חיים אורון: לא יכול להיות ששירותים בסיסיים מוכרים ימומנו על-ידי תרומות.

חיים אורון: התרומות יכולות לממן רק on the top of, ספיישל.

חיים אורון: השירותים המהותיים הבסיסיים חייבים להיות באחריות המדינה, כי פעם יש תרומה ופעם אין תרומה.

חיים אורון: לכן גם כל התבחינים – יש לי פה מכתבים מעמותות – כן 10%, קיבלו תרומה מהעירייה, אז זה סימן שהם קיבלו תרומה, וזה לא תרומה, זה רק השתתפות וכו' וכו'.

חיים אורון: אדוני השר, אני חושב שבמבחן – היה על זה session מאוד ארוך בכנס קיסריה האחרון, שהשתתפת בו – – –

יצחק הרצוג: לא יכולתי להגיע באותו הבוקר, בגלל ההצבעות שהיו פה.

חיים אורון: איך זה שאני הייתי ואתה לא?

יצחק הרצוג: כי הפכו את ההצבעות בלילה על התקציב.

יצחק הרצוג: אתה התקזזת.

חיים אורון: לא חשוב.

חיים אורון: אני בדרך כלל בא להצבעות.

יצחק הרצוג: לי לא נתנו.

חיים אורון: בנצרת – שם עלתה בכל חומרתה השאלה הזאת.

חיים אורון: ולא קרן של 60 מיליון ולא קרן אחרת תפתור את העניין הזה.

יצחק הרצוג: אני רוצה רק להשיב על כך.

יצחק הרצוג: ראשית כול, אני מסכים ברמה העקרונית עם דבריך.

יצחק הרצוג: אני חושב שהובלנו בשנים האחרונות מערכה מסודרת מאוד לקביעת גבולות גזרה, וגם לנושא תקצוב העמותות.

יצחק הרצוג: התקצוב נובע משיטת התעריפים.

יצחק הרצוג: אנחנו מוציאים כ-3,000 מכרזים בשנה, והעמותות ניגשות למכרזים על-פי תעריף שאנחנו מודיעים עליו מראש.

יצחק הרצוג: התעריף משקלל את השירות הבסיסי, והמימון העודף, התרומות, נועדו לפיתוח שירותים, לפיתוח תשתיות, למבנים, לדברים כאלה.

יצחק הרצוג: זה בעצם ההסכם הבלתי-כתוב.

יצחק הרצוג: אני חייב לומר שנוצר איזה רושם כאילו כל עם ישראל ממומן מעמותות ותורמים.

יצחק הרצוג: לכן אני השר הראשון, בינתיים היחידי, שהעלה לאתר האינטרנט של המשרד, כבר שנה שנייה, את כל התשלומים שאנחנו משלמים לעמותות – מעל 1,000 עמותות, 1.5 מיליארד שקלים.

יצחק הרצוג: תוכל למצוא שם סכומי עתק להרבה מאוד עמותות, והכול שקוף והכול ידוע.

יצחק הרצוג: אבל כשמסתכלים טוב, מרבית העמותות שמספקות את השירותים מסוגלות להתנהל בתקצוב ראוי, ואחר כך הן באות ואומרות לך: אבל אנחנו לוקחות עוד דבר, מועדונית שמישהו נתן לנו, ולגביה אנחנו מגייסים כסף.

יצחק הרצוג: אנחנו נותנים לפי מה שאנחנו יכולים לתת, ואם עמותה החליטה לפתח עוד שירות עבור עוד גורם, ואחר כך העירייה באה אליה בטענות, זאת בעיה.

יצחק הרצוג: ואז פתאום כאילו המדינה לא מספקת.

יצחק הרצוג: לכן, הדיאלוג הזה הוא מורכב.

יצחק הרצוג: לשם כך החליטה הממשלה להקים שולחן עגול של הממשלה, העמותות, המגזר השלישי והמגזר הפרטי.

יצחק הרצוג: הדיאלוג הזה הוא מרתק.

יצחק הרצוג: בקטע של העמותות מוביל את הדיאלוג מנכ"ל משרדי נחום איצקוביץ.

יצחק הרצוג: אני אשמח שתקיימו על זה דיון באיזה פורום שתחליט הכנסת, ונציג את עבודת המטה הזאת.

יצחק הרצוג: בין היתר – ואני אוסיף ואומר, בין היתר נעשו דברים.

יצחק הרצוג: יש ריבוי עמותות והגיע הזמן גם למזג עמותות.

יצחק הרצוג: חברנו העביר בחקיקה חוק יוצא מהכלל לאפשר מיזוג עמותות, ואתה יודע שלעתים זה גם בעיות של פרסונות שלא מאפשרות למזג עמותות.

יצחק הרצוג: לכן התמונה היא יותר מורכבת מהקביעה הזאת.

יצחק הרצוג: בכל מקרה, תודה רבה.

אחמד טיבי: השואל השני הוא חבר הכנסת אברהים צרצור.

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, שתי שאלות.

אברהים צרצור: שאלה ראשונה: מהי תוכנית העבודה שקבע המשרד לטיפול במגוון הבעיות החברתיות בסקטור הערבי בשנת 2010 ומהו התקציב שהוקצה לביצוע תוכנית זו?

אברהים צרצור: שאלה שנייה: מהם עיקרי הרפורמה שהמשרד מתכוון לבצע בשירות הרווחה, וזאת לפי פרסומים אחרונים, ומהי מידת השפעתה של רפורמה זו על מגוון שירותי הרווחה בסקטור הערבי בפרט?

אברהים צרצור: תודה.

יצחק הרצוג: אני מאוד גאה בכך שבתקופת כהונתי שדרגנו באופן משמעותי את התקציבים, התשתיות וכוח-האדם במגזר הערבי.

יצחק הרצוג: אפשר לבחון את זה בכל צורה ואופן – עלייה משמעותית בתקציבים, בכוח-אדם וסגירת פערים.

יצחק הרצוג: אני ארחיב.

יצחק הרצוג: תוכנית העבודה המשרדית שמה דגש על תוכניות טיפול ושיקום ומענים לבעיות חברתיות, כפי שהן באות לידי ביטוי בחברה כולה, בוודאי ובוודאי במגזר הערבי.

יצחק הרצוג: יחד עם זאת, על מנת שרמת השירותים שניתנת ברשויות הערביות לא תפחת מהרמה הניתנת ברשויות אחרות, גיבש המשרד כמה צעדים שהם בבחינת העדפה מתקנת.

יצחק הרצוג: המדיניות שלי ברורה – העדפה מתקנת.

יצחק הרצוג: להלן כמה צעדים שננקטו.

יצחק הרצוג: בשנתיים האחרונות הוקצתה למחלקות לשירותים החברתיים ברשויות המקומיות הערביות תוספת של תקני עובדים סוציאליים, מהם 88 תקנים רק למגזר הערבי, המהווים 42% מסך התוספת – כלומר העדפה מתקנת הרבה יותר מהפרופורציה, כדי לכסות אחת ולתמיד את כל הפער שהיה קיים בעובדים סוציאליים, על-פי הנוסחה הקיימת.

יצחק הרצוג: ועשינו את זה, סגרנו את הפער.

יצחק הרצוג: במסגרת המדיניות הנקראת "עם הפנים לקהילה" מאפשר המשרד למגזר הלא-יהודי להמיר תקציבים לא מנוצלים להשמת ילדים בסיכון וקשישים בהשמות חוץ-ביתיות לטובת תקציבי הקהילה.

יצחק הרצוג: במסגרת זו, ומתוך הבנת השוני התרבותי הקיים, מאפשר המשרד רק לרשויות במגזר הערבי להמיר עד 30% מן התקציב החוץ-ביתי לתקציב קהילתי.

יצחק הרצוג: פעולה זו הביאה להגדלה של כ-150 המרות, דהיינו תוספת של למעלה מ-7 מיליוני שקלים לתקציב הרשויות הלא-יהודיות.

יצחק הרצוג: כמו כן, הוגמשו הקריטריונים לקליטת ילדים במסגרות יום.

יצחק הרצוג: התוכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון, שזו לדעתי המהפכה החברתית הכי גדולה בישראל – אנחנו מפעילים תוכנית שש-שנתית מתקצוב של כמיליארד שקלים לאיתור ילדים ונוער בסיכון.

יצחק הרצוג: היא פועלת במימון מלא ב-72 רשויות מקומיות, מתוכן 29 רשויות מהמגזר הלא-יהודי, דהיינו 40% העדפה מתקנת בתוך התוכנית הזאת.

יצחק הרצוג: זה כסף ללא "מצ'ינג", ללא צורך בהשתתפות עצמית של הרשויות.

יצחק הרצוג: 49 רשויות מהמגזר הלא-יהודי, מתוך 143 רשויות, נכללו בפרויקט מחשוב המחלקות לשירותים חברתיים, בעלות כוללת של 15 מיליוני שקלים, כששיעור ההשתתפות, הורדתי אותו מ-25% ל-5% או ל-15%.

יצחק הרצוג: לכל הצעדים הללו השפעות מיידיות, וניתן להיווכח בהן כעת ולאורך זמן.

יצחק הרצוג: לגבי שאלתך על הרפורמה במחלקות לשירותים חברתיים, מדובר במהלך אסטרטגי היסטורי, שמאז שנות ה-70 לא נעשה כמוהו.

יצחק הרצוג: מדובר בתוכנית רפורמה שגובשה ביחד עם העובדים הסוציאליים, 400 איש ישבו בוועדה הזאת, בוועדות משנה.

יצחק הרצוג: היא כוללת כמה עשרות המלצות במגוון נושאים הנוגעים לעבודתם של שירותי הרווחה – סוגיות בניהול המחלקות, הדרכת עובדים, קבלת החלטות, תקצוב, קשר עם גורמים בקהילה ועם המגזר השלישי, העומס המוטל על העובדים הסוציאליים ועוד.

יצחק הרצוג: כמובן, לראשי הלשכות ולעובדים הסוציאליים הערבים היה מקום של כבוד בתוך הדיונים הללו.

יצחק הרצוג: יישום ההמלצות בתוכנית הרפורמה עשוי ליצור מהפכה במתן שירותי הרווחה באשר הם.

יצחק הרצוג: דגש מיוחד הושם על אספקת שירותי רווחה ברשויות קטנות אשר מתקשות באספקת שירותי רווחה ברמה נאותה, דבר שהוא רלוונטי למגזר הערבי.

יצחק הרצוג: היות שרבות מהמחלקות הערביות משתייכות לרשויות קטנות, הן עשויות לצאת נשכרות מההמלצות בהיבט זה.

יצחק הרצוג: אחת ההמלצות מדברת על הקמת אשכולות שירותים אשר יהיו ערוכים לספק מגוון שירותים לכמה רשויות מקומיות, ובכך להבטיח אספקת מכלול השירותים ברמה הראויה.

יצחק הרצוג: אסיים ואומר שאינשאללה, בקרוב אנחנו נחנוך שני סניפים חדשים של המוסד לביטוח לאומי – אחד בשפרעם ואחד ברהט, ועוד היד נטויה.

אחמד טיבי: מה עם טייבה, אדוני היושב-ראש?

יצחק הרצוג: טייבה – היושב-ראש, אין לו ניגוד עניינים.

יצחק הרצוג: טייבה – – –

אחמד טיבי: דווקא ביתר שאת.

יצחק הרצוג: בבדיקה.

אחמד טיבי: בבדיקה.

אחמד טיבי: כבר כמה שנים בבדיקה.

יצחק הרצוג: בגלל הרבה מאוד בעיות של מיפוי, וגם הבעיות בעיר טייבה.

יצחק הרצוג: אני מוכן לדבר אתך על זה בנפרד.

יצחק הרצוג: בבקשה.

אחמד טיבי: לקראת סוף השאלות אני אשאל שאלה.

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני חבר הכנסת צרצור.

אברהים צרצור: כבוד השר, שיטת ה"מצ'ינג" ממשיכה להוות סיוט לגבי הרבה ראשי רשויות מקומיות בסקטור הערבי.

אברהים צרצור: בדיונים קודמים הבטיח כבוד השר לשקול בכובד ראש את האפשרות לבטל את ה"מצ'ינג" כליל, ולחלופין, לפטור את הרשויות הערביות החלשות מלהיכלל בשיטה הזאת.

אברהים צרצור: האם יש באמת התפתחות בקטע הזה?

אברהים צרצור: תודה.

יצחק הרצוג: קודם כול, יש הצדקה ל"מצ'ינג".

יצחק הרצוג: ההצדקה היא שרשות, בסופו של דבר, חלק מסוד קיומה והבסיס לקיומה הוא הצורך לשרת את האוכלוסייה גם בתחום הרווחה.

יצחק הרצוג: אז היום אנחנו מממנים 75% והרשות צריכה לתת 25%, זה המינימום המתבקש.

יצחק הרצוג: ועם זאת, בהתחשב במצב הסוציו-אקונומי אנחנו ביקשנו, הצענו לאוצר, ללכת לפתרון של "מצ'ינג" דיפרנציאלי, כפי שנהוג גם במגזרים אחרים – למשל התחבורה – וכמובן נענינו בשלילה.

יצחק הרצוג: גם במרכז השלטון המקומי יש מאבק אדיר אם להסכים לרעיון או לא.

יצחק הרצוג: בינתיים, מה עשינו?

יצחק הרצוג: מעבר לנושאי הליבה הכי בסיסיים אנחנו הקלנו ב"מצ'ינג" איפה שיכולנו, על-פי שיקול דעתי.

יצחק הרצוג: מחשוב – נתתי דיפרנציאלי; התוכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון – בלי "מצ'ינג"; מיגון – נתתי דיפרנציאלי; ועדות החלטה – נתתי דיפרנציאלי, וגם יש לי סעיף שנקרא "תגבור" לרשויות שהן לא בתוכנית הלאומית, שנתתי דיפרנציאלי.

יצחק הרצוג: כך שאיפה שאנחנו יכולים להקל אנחנו מקלים.

יצחק הרצוג: בבקשה.

אחמד טיבי: הדובר השלישי, השואל השלישי – –

יצחק הרצוג: השואלת.

אחמד טיבי: – – ד"ר מרינה סולודקין, חברת הכנסת.

אחמד טיבי: בבקשה, גברתי.

מרינה סולודקין: שומעים אותי?

אחמד טיבי: נא לפתוח את המיקרופון מצד ימין.

מרינה סולודקין: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, יש לי שתי שאלות.

מרינה סולודקין: שאלה ראשונה: לפני כחודשיים וחצי הוקמה על-פי הנחייתך ועדה מיוחדת בראשות השופט בדימוס חיים פיזם לבדיקת התנהלות שירותי הרווחה בפרשת רצח הילדים עומר, רוני ואור בן-דרור, זיכרונם לברכה, על-ידי אביהם איתי בן-דרור.

מרינה סולודקין: ברצוני לשאול אותך: האם סיימה הוועדה את עבודתה, ואם כן – מהן המסקנות וההמלצות שלה?

מרינה סולודקין: אם הוועדה טרם סיימה את עבודתה, מה המועד של סיום עבודתה?

מרינה סולודקין: השאלה השנייה: בחודשיים האחרונים היינו עדים לקפיצה גדולה במחירי מצרכי היסוד, כגון מחירי המים, הדיור, פירות, ירקות וכדומה.

מרינה סולודקין: עליית מחירים זאת החמירה את מצבן של משפחות נזקקות רבות וכנראה תגרום לכך שמשפחות רבות נוספות ייקלעו למצוקה ויזדקקו לסיוע דחוף.

מרינה סולודקין: ברצוני לשאול אותך: איך נערך משרד הרווחה והשירותים החברתיים להתמודד עם בעיה כאובה זאת?

מרינה סולודקין: בין היתר, האם נעשו בדיקות, ומה התוכניות?

מרינה סולודקין: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יצחק הרצוג: אני אכן מיניתי את ועדת-פיזם, בראשות השופט בדימוס חיים פיזם.

יצחק הרצוג: אני רוצה לומר שמדובר בשופט מחוזי בדימוס מחיפה, עובד סוציאלי בהכשרתו, הוא היה גם סגן היועץ המשפטי או היועץ המשפטי של משרד הרווחה.

יצחק הרצוג: הוועדה עושה עבודה מאוד מאוד רצינית, היא בעצם בוחנת את כל ההיבטים הספציפיים של פרשת רצח ילדי בן-דרור, פרשה שזעזעה את כל המדינה ואותי בהחלט.

יצחק הרצוג: היא בודקת גם את שירותי הרווחה וגם את שייאות הנפש, היא מתכנסת בתדירות של פעמיים-שלוש בשבוע.

יצחק הרצוג: היא טרם סיימה את עבודתה אך אמורה לסיים אותה במחצית נובמבר.

יצחק הרצוג: הוועדה כאמור היא נקודתית ובודקת את אירועי הרצח.

יצחק הרצוג: המסקנות יועברו הן למשרד הבריאות והן למשרד הרווחה, שיפיקו לקחים מאירוע מצער זה, וכמובן אני אביא אותן בפני הציבור, במידת מה שניתן.

יצחק הרצוג: כמובן, אם יש דברים של צנעת הפרט – אני לא מכיר עדיין – אבל מה שניתן נביא לידיעת הציבור.

יצחק הרצוג: לגבי ההערה שלך על עליית ההוצאות והתשומות, אנחנו במשרד הרווחה מכירים היטב את הנושא שאת מעלה – מצוקה ועוני שעמם מתמודדים מספרים הולכים וגדלים של יחידים ומשפחות בישראל.

יצחק הרצוג: דווקא מתוך דאגה לנוכח תופעה זו והשלכותיה ההרסניות על פרטים הסובלים ממנה ועל החברה כולה, יזמתי פנייה לראש הממשלה ובהמשך קראתי מעל במה זו לגבש תוכנית עבודה ממשלתית חדשה, יזומה וכוללת, שתפוקח ותנוהל על-ידי משרד ראש הממשלה; תוכנית עבודה שתנחה את כל משרדי הממשלה ותהווה חוזה חברתי חדש בין הממשלה לאזרח.

יצחק הרצוג: לא מציאותי לצפות שבידי משרד הרווחה כל הכלים והמענים להתמודדות עם תופעת העוני, המשלבת צורך במתן מענים בתחומי הדיור, החינוך, הבריאות, התחבורה ועוד, ולכן היא מחייבת תוכנית כלל-ממשלתית.

יצחק הרצוג: אוסיף ואומר, שכמובן, עליית התשומות מתבטאת בעליית המדד, וכשיש עליית מדד יש עדכון קצבאות, כמפורט בחוק הביטוח הלאומי.

אחמד טיבי: עוד שאלה?

אחמד טיבי: תודה רבה.

מרינה סולודקין: תודה רבה.

אחמד טיבי: השואלת הבאה היא חברת הכנסת ליה שמטוב.

אחמד טיבי: בבקשה, חברת הכנסת ליה שמטוב.

ליה שמטוב: תודה, אדוני היושב ראש.

ליה שמטוב: כבוד השר, לניצולי השואה מגיעים החזרים עבור הוצאות רכישה של מקרר, משקפיים, טיפולי שיניים וכו'.

ליה שמטוב: לאחרונה הגיעו אלי פניות שמי שפונה אל קרן הרווחה ומבקש החזר הוצאות כפי שפורטו לעיל, מקבל תשובה שאין תקציב, ולכן הם לא יוכלו לקבל את ההחזרים המגיעים להם.

ליה שמטוב: זאת, כמובן, לאחר שהפונים הוציאו מכיסם הפרטי את העלויות עבור הדברים האלה.

ליה שמטוב: ברצוני לשאול: האם זה נכון?

ליה שמטוב: ואם התשובה היא חיובית – כיצד ייתכן המצב האבסורדי הזה, שמצד אחד אלה ההוצאות המוכרות שעליהן צריך להינתן ההחזר, ומצד שני הטענה בקרן הרווחה היא שאין תקציב והכסף של הנזקקים לא ישוב אליהם?

ליה שמטוב: תודה.

יצחק הרצוג: תודה רבה לך.

יצחק הרצוג: הקרן לרווחה לנפגעי השואה נתמכת, בין היתר, מכספי סל השירותים לניצולי השואה, בתקציב ממשלתי של 200 מיליוני שקלים בשנה.

יצחק הרצוג: אני רוצה לומר שאך לפני כמה שנים התקציב היה 14 מיליון.

יצחק הרצוג: אני מאוד גאה שהיה לי חלק מרכזי בהובלת המהפכה בתחום הזה.

יצחק הרצוג: הסכום מחולק על-פי החלטות ועדת הסל הבין-משרדית, בראשות מנכ"ל משרדי.

יצחק הרצוג: בשנים 2009–2010 כ-80% מתקציב הסל הועברו לקרן.

יצחק הרצוג: בהקשר זה יצוין כי חלק מהפונים לקרן הם פליטי שואה, שלמרבה הצער לא הוכרו כניצולי שואה, אבל זוכים לסיוע ממנה.

יצחק הרצוג: הקרן מספקת מגוון שירותים לניצולים אשר הוכרו ככאלה, לרבות החזרים בגין הוצאות רפואיות שונות: מכשירי שמיעה, טיפולי שיניים, משקפיים, תרופות שאינן ממומנות בדרך אחרת, עזרי הליכה וכדומה.

יצחק הרצוג: ההחזרים ניתנים לאחר בדיקת זכאות של הניצולים והצגת קבלות מקוריות בגין הוצאות אלו.

יצחק הרצוג: הסכום שאושר למטרה זו עד כה ב-2010 והועבר לקרן הוא 45.5 מיליון שקלים.

יצחק הרצוג: כל הסכום הזה הועבר על-ידי הקרן לניצולים הזכאים וסייע להם במימון הטיפולים והעזרים הרפואיים.

יצחק הרצוג: בימים אלה מועבר עוד סכום, של 16 מיליוני שקלים, לצורך זה, על-ידי ועדת התמיכות.

יצחק הרצוג: אני לא יכול להכחיש שיש קושי תקציבי להיענות לכל הפניות.

יצחק הרצוג: אנחנו פועלים בעניין, מעבר ל-16 מיליוני השקלים.

אחמד טיבי: בבקשה, עוד שאלה?

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: השואל הבא הוא חבר הכנסת ד"ר , והוא שואל על תקציב לספרים עבור מקבלי קצבאות נכות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אדוני שר הרווחה והשירותים החברתיים, הנושא שאני שואל בו הוא תקציב לספרים עבור מקבלי קצבאות נכות.

דב חנין: השאלה נולדה מפנייתו של האזרח סאיב נטור, תושב קלנסואה.

דב חנין: מר נטור מקבל קצבת נכות, והוא הפנה את תשומת לבי לקצבאות המתקבלות עבור קניית ספרים והכנה ללימודים.

דב חנין: על-פי הטענה שלו, מקבלי הקצבאות זוכים בסיוע לשם קניית ספרי לימוד לילדיהם, אבל בזמן שבמציאות מחיר ספרי הלימוד הולך ומאמיר ככל שהילד גדל, הסיוע של המוסד לביטוח לאומי הולך ופוחת.

דב חנין: אני לא רק שואל אלא גם מבקש, בהמשך לשאלה, לנסות לתקן את המצב הזה, כך שהסיוע בקניית ספרים יגדל יחד עם גיל הילד, או לכל הפחות יישאר כפי שהוא מלכתחילה.

דב חנין: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יצחק הרצוג: חבר הכנסת חנין, זו דוגמה קלאסית לדברים שהמדינה עושה והציבור בכלל לא מודע להם.

יצחק הרצוג: זה אחד הדברים היפים ביותר בשירותי הרווחה ובעולם הביטוח הלאומי, שבכלל מתקצבים ספרים.

יצחק הרצוג: הרי לכאורה זה בכלל לא חלק מהרשת שאמורה לתת קצבאות.

יצחק הרצוג: אני חייב לומר שעל-פי המצב החוקי הקיים, למענק לימודי זכאיות משפחות חד-הוריות ומשפחות שלהן ארבעה ילדים ויותר המקבלות גמלאות קיום, דהיינו נכות, הבטחת הכנסה, זיקנה ומזונות.

יצחק הרצוג: המענק משולם למשפחה עבור כל ילד בגיל שש עד 14.

יצחק הרצוג: מלכתחילה שולם המענק רק לילדים בגיל שש עד 11.

יצחק הרצוג: לאחר שנתיים הורחב מעגל הילדים הזכאים עד גיל 14.

יצחק הרצוג: עקב מגבלות תקציביות של משרד האוצר, המתקצב את המענק הזה, נקבע עבור ילדים בגיל 11 עד 14 שיעור נמוך יותר מזה של הצעירים.

יצחק הרצוג: המוסד לביטוח לאומי ער למצב הזה ולכן יזם תיקון חקיקה בנושא, הכולל הרחבת גיל הילדים הזכאים עד גיל 18 וקביעת סכום אחיד של 1,050 שקלים לכל הגילאים.

יצחק הרצוג: אני מקווה שבקרוב תעלה הצעת החוק להצבעה בכנסת, וכבר בשנת הלימודים הבאה ישונה המצב.

אחמד טיבי: שאלה נוספת לחבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה רבה, אדוני השר.

דב חנין: קודם כול, אני שמח על הבשורה הזאת.

דב חנין: אני חושב שהצעת התיקון – תיקון החוק – שאדוני מדבר עליה מאוד מתבקשת.

דב חנין: מדובר פה בסך הכול בעלויות כוללות שהן לא גבוהות.

דב חנין: אנחנו לא מדברים על מספר כל כך גדול של אנשים, והסכום הכולל שמדובר בו איננו בשמים.

דב חנין: אז ראשית, אני רוצה לברך את אדוני השר על התשובה – אני חושב שזו תשובה חשובה ואפילו בשורה – ולשאול אותך, אדוני השר: מהו לוח הזמנים שאתה רואה למהלך הזה?

דב חנין: האם אתה חושב שאפשר יהיה לבצע אותו בחודשים הקרובים?

יצחק הרצוג: אני לא יכול לענות.

יצחק הרצוג: אנחנו רוצים להביא את זה בקרוב.

יצחק הרצוג: אני מציע שאדוני יכתוב לי ולמנכ"לית הביטוח הלאומי מכתב וניתן לך לוח זמנים.

יצחק הרצוג: אני פשוט לא רוצה לומר משהו שאני לא בקי בו.

יצחק הרצוג: האם זה עבר את המינהלה, את המועצה, באישור האוצר ומשרד המשפטים?

יצחק הרצוג: כמו שכבר גיליתם, לעתים הרבה יותר קל לחוקק כאן חוק פרטי מאשר חוק מטעם המדינה.

יצחק הרצוג: קודם כול תפנה, כי אם זה כבר הושלם ויש פה תשובה מפורטת, אז עדיף כבר שנגמור את המלאכה שהתחלנו בה.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני.

אחמד טיבי: השואל הבא הוא חבר הכנסת חמד עמאר.

אחמד טיבי: בבקשה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, לפני שבועיים ביקרתי במועצה המקומית סאג'ור, וראש הרשות הראה לי נתונים שמחלקת הרווחה מתוקצבת בכ-10,000 שקלים, והכסף אמור להספיק לכ-1,000 תיקי רווחה לאורך השנה.

יצחק הרצוג: נראה לך הגיוני?

חמד עמאר: זה הנתון שקיבלתי מראש הרשות.

יצחק הרצוג: נראה לך?

יצחק הרצוג: רשות שברור שיש לה תקציב של מיליונים, אז נראה לך שכל מה שאני מתקצב – – –

חמד עמאר: זה מה שהוא אמר לי.

חמד עמאר: זה הנתון שקיבלתי מראש הרשות.

חמד עמאר: השאלה שלי: על-פי אילו קריטריונים מתוקצבות מחלקות הרווחה בכלל וברשויות הדרוזיות בפרט?

חמד עמאר: השאלה השנייה – וזה היה בפרסומים – קיים פער אדיר בין תקצוב קשיש במגזר היהודי, העומד על יותר מ-2,500 שקל, לבין תקצוב קשיש במגזר הדרוזי, העומד על כ-300 שקל.

חמד עמאר: סיבת הפער, לדברי משרד הרווחה – ואת זה קראתי – היא שהקשישים אינם נמצאים במועדוני רווחה.

חמד עמאר: מדובר על מנטליות שונה, שרואה בהעברת קשישים למועדונים הזנחת הורים, ולפיכך, לא רק שהנטל נופל על הילדים, הם גם אינם מקבלים את הסיוע הכספי הנדרש.

חמד עמאר: איך ניתן לתקן את העיוות, בהתחשב במסורת ובמנטליות השונות?

יצחק הרצוג: קודם כול, לשאלה הראשונה.

יצחק הרצוג: אני אומר לאדוני, עם כל הכבוד, זה הרי הזוי.

יצחק הרצוג: לא אתה, חלילה.

יצחק הרצוג: יש לי כבוד רב אליך.

יצחק הרצוג: אבל הזוי שאומר לך ראש רשות שכל מה שהוא תוקצב זה 10,000 שקל.

יצחק הרצוג: הוא מקבל הרבה מאוד כסף מהמדינה.

יצחק הרצוג: 75% מפעילות הרווחה אצלו מתוקצבת על-ידי משרד הרווחה.

יצחק הרצוג: אפילו הייתי אצלו בביקור והוספנו דברים כהנה וכהנה.

יצחק הרצוג: עכשיו רק אפרט יותר לעומק.

יצחק הרצוג: הרי אנחנו משלמים לכל הרשויות תקציב של כמעט 1.5 מיליארד שקל – רק לרשויות.

יצחק הרצוג: משרד הרווחה מקצה את תקציבו לרשויות המקומיות בעשרות סעיפי תקציב, על-פי החלוקה דלקמן:

יצחק הרצוג: 35% מהתקציב מוקצה בהתאם לחוקים השונים, כגון סידור חוסים בעלי פיגור שכלי.

יצחק הרצוג: 35% מוקצים על בסיס נתונים דמוגרפיים של כל רשות מקומית ורמתה החברתית-כלכלית, ו-25% מוקצים לפי קריטריונים טיפוליים.

יצחק הרצוג: יתרת התקציב – כ-5% – מוקצית בהתאם לתוכניות ומיזמים נקודתיים.

יצחק הרצוג: משרד הרווחה פועל לצמצום הפערים, ובין היתר מקיים ועדה בשיתוף הרשויות המקומיות והמרכז לשלטון מקומי, שבה חברים גם נציגים מהמגזרים הלא-יהודיים.

יצחק הרצוג: ועדה זו דנה בעדכון אמות המידה להקצאת תקציבים ועדכון תבחינים קיימים בהתאם לכמה עקרונות: הקטנת חלקו של רכיב נתוני היסוד בנוסחאות, ביטול רכיב סדר העדיפות הלאומי והגדלת משקלו של רכיב האשכול החברתי-כלכלי מ-10% ל-25%.

יצחק הרצוג: כמו כן, ניתן מקדם לרשויות קטנות עד 25,000 תושבים, ומקדם נוסף לרשויות עד 15,000 תושבים שרמתן החברתית-כלכלית היא 5 ומטה.

יצחק הרצוג: רבים מהיישובים הלא-יהודיים משתייכים לרשויות קטנות הזוכות לתוספת תקצוב כתוצאה מכך.

יצחק הרצוג: אני יכול לומר לך עוד פעם: בסאג'ור, אבל גם בשאר היישובים הדרוזיים, יש לי תוכנית מיוחדת ליישובים הדרוזיים, כולל בינוי, כולל פיתוח תשתיות אחרות, ולכן הטרוניה היא לא ברורה לחלוטין.

יצחק הרצוג: יובהר כי הקצאת התקציב לרשויות המקומיות נעשית בשקיפות, באחידות ובשוויוניות, בהתאם לתבחינים ולמתווה שתואר.

יצחק הרצוג: אני עוד מפנה לתשובה שנתתי לחבר הכנסת צרצור, כי היא חלה בדיוק גם על היישובים הדרוזיים.

יצחק הרצוג: במטרה לתת מענה להבדלים תרבותיים בין הרשויות, מקדם המשרד כמה תוכניות שנועדו לסייע בצמצום פערים: המשרד מאפשר, כאמור, לרשויות מהמגזר הלא-יהודי להמיר עד 30% מתקציב שמוקצה לסידורים חוץ-ביתיים, דהיינו לבתי-אבות, למשל, לטובת תקציבי קהילה.

יצחק הרצוג: הוא יכול להפעיל את הכסף הזה בתוך הקהילה לטובת הקשישים.

יצחק הרצוג: אז מה עשינו?

יצחק הרצוג: פיתחנו תוכנית של מועדונים מועשרים לזקנים, בעלות של 150,000 ש"ח למועדון, באותם יישובים שאין בהם מרכזי-יום, כי הקהילה באמת לא רוצה להוציא אותם מהבית למרכז-היום, למרות שאם אתה שואל אותי, מרכז-יום זה דבר מדהים.

יצחק הרצוג: מתוך 40 מועדונים כאלה, 21 הוקצו ליישובים הלא-יהודיים, ובהם ישנה היענות הולכת וגדלה.

יצחק הרצוג: דווקא מתוך רגישות תרבותית אנו רואים חשיבות רבה בפיתוח מועדונים אלו בקהילה לציבור הזקנים, לשם העשרת תרבות הפנאי שלהם ומתן מענים לצורכיהם החברתיים והרגשיים.

יצחק הרצוג: אנחנו גם מודעים לשינוי החברתי.

יצחק הרצוג: אני גם מאמין שכמו שלאט-לאט רואים בתי-אבות, יראו יותר מועדונים, ולאט-לאט משפחות שגם עובדות תאפשרנה לקשיש לבוא לכמה שעות לאותו מועדון ולקבל פעילות מדהימה.

יצחק הרצוג: היא באמת מדהימה.

יצחק הרצוג: למותר לציין ששירותים אלו מתווספים לקצבאות המגיעות מהמוסד לביטוח לאומי, וכמובן – לפעילות מכוח חוק ביטוח סיעוד בבתים של הקשישים.

יצחק הרצוג: בבקשה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אברהם מיכאלי – השואל הבא.

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני.

אברהם מיכאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

אברהם מיכאלי: אדוני השר, ב-17 באוקטובר 2010 פורסמו דוחות הלמ"ס, הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, על התרחבות בפערים בין העשירים לעניים, והגידול בממדי העוני במדינת ישראל.

אברהם מיכאלי: אדוני השר, כיצד משרדך מתכוון לפעול כדי להתמודד עם הגידול בפערים ועם הגידול המשמעותי בממדי העוני, על אף המחקר שעשה המוסד לביטוח לאומי, שיש להגדיל את קצבאות הביטוח הלאומי בשיעורים משמעותיים – דבר שלצערנו, אדוני השר, לפי החלטת הממשלה, לא אמור לקרות?

יצחק הרצוג: אני מקווה מאוד שש"ס, כמו שהבטיחו לי, תדאג לכך שהקפאת הקצבאות לא תמומש.

יצחק הרצוג: אני נאבקתי, הצבעתי נגד, לא תמכתי בתקציב.

יצחק הרצוג: אני מצפה שחברינו מש"ס יגייסו ביחד את כל הניתן כדי לבטל את רוע הגזירה של הקפאת הקצבאות.

אברהם מיכאלי: אנחנו חושבים אותו דבר, אדוני השר – – –

יצחק הרצוג: בבקשה, אתה ראש הסיעה.

אחמד טיבי: תמשיך.

אברהם מיכאלי: כיצד אדוני מתכוון להתמודד עם תופעה זו, ששנה אחר שנה ממדי העוני הולכים וגדלים?

יצחק הרצוג: טוב, היה כאן דיון ארוך מאוד במליאה בדיוק לפני שבוע, לציון יום העוני הבין-לאומי, ואין טעם לחזור על כל אשר נאמר.

יצחק הרצוג: הרי נושא העוני – זה היה לפני שבועיים – נושא העוני נדון ונדון ללא הרף, ואנחנו נמצאים באותו רף של 20%, פחות או יותר, וזה רף בלתי נסבל, כשממוצע ה-OECD הוא 10%.

יצחק הרצוג: אני ביטאתי באותו אירוע את דאגתי מהגידול בממדי העוני והעמקת הפערים החברתיים, וקראתי לגיבוש תוכנית עבודה ממשלתית חדשה, יזומה וכוללת, שתנחה את כל משרדי הממשלה, ותפוקח ותנוהל על-ידי משרד ראש הממשלה.

יצחק הרצוג: עד כה טרם נעניתי.

יצחק הרצוג: משרד הרווחה והמוסד לביטוח לאומי עושים רבות, שוקדים על רעיונות נפלאים ומפעילים תוכניות מגוונות שעניינן סיוע לאוכלוסייה במצוקה.

יצחק הרצוג: רק לאחרונה יצאנו במכרז באמת מרשים של coaching – ליווי אישי למשפחות שנמצאות על סף נפילה לתוך העוני.

יצחק הרצוג: אבל לא די בכך.

יצחק הרצוג: נדרשת התגייסות וחבירה של כל משרדי הממשלה על מנת לגבש תוכנית כוללת.

יצחק הרצוג: זה גם כולל את משרד הפנים ומשרד השיכון, דרך אגב, שאדוני קרוב אליהם.

יצחק הרצוג: מדובר בתעסוקה, במגורים, בנגישות של שירותים, בחינוך, בבריאות, ברווחה.

יצחק הרצוג: אין דרך אחרת להתמודד עם התופעה.

יצחק הרצוג: התוכנית הלאומית שאני מדבר עליה כוללת כמה עקרונות שכבר פירטתי בהרחבה בכמה הזדמנויות: שוויון הזדמנויות והסרת חסמים המונעים בפועל נגישות שווה של משאבים בתחומי ההשכלה, הדיור, הבריאות, הצריכה, החיסכון, התחבורה, הביטחון האישי והרווחה; חיזוק ותמרוץ אוכלוסיות קשות יום, ובהן משפחות חד-הוריות, הנמצאות בסד של חוקי הבטחת הכנסה והבטחת מזונות – ואני מלין על כך הרבה מאוד; הבטחה שאדם עובד לא יהיה עני, בין היתר על-ידי העלאת ההכנסה מלמטה ואכיפה קפדנית ומלאה של חוקי ההגנה על העובדים; תשלומי העברה המבטיחים קיום בכבוד למי שאינו שייך לשוק העבודה, מבחינת גיל או מוגבלות; צמצום הפערים בין הרשויות המקומיות ובחינה מחדש של יעילות המנגנונים האמורים להקטין שונות זו בהוצאה הציבורית הכוללת; סיוע לארגוני הסנגור ולהתארגנויות של החברה האזרחית באופן שיבטיח שהחברה האזרחית פועלת בכל רובדי החברה; ולבסוף – קביעת מדדים כלכליים עדכניים ומותאמים לניטור מה שנקרא well-being – האושר החברתי – שיספקו תמונה מלאה על רווחת האזרחים והקהילות.

יצחק הרצוג: אנחנו – אני בוודאי – פתוחים לשיתופי פעולה עם כל הגורמים הרוצים להתמודד עם האתגר הגדול הזה ברמה הלאומית.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אל-נאאב חנא סוייד, תפאדל.

אחמד טיבי: אל-נאאב, יעני, חבר הכנסת.

יצחק הרצוג: אל-נאאב אל-וזיר, או נאאב אל-ראיס אל – – –

אחמד טיבי: נאאב, יעני, deputy.

אחמד טיבי: תפאדל.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, השאלה שלי מתייחסת לוועדות קבלה ביישובים קהילתיים – תיקון חוק האגודות השיתופיות.

חנא סוייד: אדוני השר, בדיונים שהתקיימו בוועדת החוקה, חוק ומשפט תמך נציג משרדך בעקביות בהצעה לתיקון חוק האגודות השיתופיות.

חנא סוייד: מטרת התיקון היא להסמיך את ועדות הקבלה ביישובים הקהילתיים לפסול מועמדים המבקשים לגור באותם יישובים מטעמי חוסר התאמה חברתית ו/או תרבותית.

חנא סוייד: שתי שאלות: האם ידועה לך או מקובלת עליך עמדת נציג משרדך בנדון?

חנא סוייד: שאלה שנייה: איך מתיישבת עמדה זו עם מדיניות משרדך, הדוגלת באינטגרציה והכללה של קבוצות מיעוט בחברה?

חנא סוייד: תודה.

אחמד טיבי: שאלה טובה.

יצחק הרצוג: קודם כול, השאלה יפה מאוד.

יצחק הרצוג: אני חושב שצריך לנתק אותה מהוויכוח, שהפך להיות ויכוח קצת פופוליסטי ומנופח, מחוץ לממדים האמיתיים של היוזמה הזאת, מכל מיני סיבות.

יצחק הרצוג: הרי עמדתי לגבי המאבק בכל תופעה של גזענות או אפליה בישראל ידועה.

יצחק הרצוג: אבל ישראל בנויה מקהילות קהילות עם מבנים שונים ורגישות תרבותית מקיפה.

יצחק הרצוג: יש קהילות קטנות, במיוחד במגזר הכפרי, שבהן אנחנו מוצאים, כמי שמלווים אותן, שהן נקלעות למשבר גדול מאוד של קבוצות שונות בתוכן.

יצחק הרצוג: לכן, העמדה שהוצגה במסגרת הדיונים בוועדת הכנסת עולה בקנה אחד עם עמדת הגורמים המקצועיים שלנו, שלפיה קליטת אוכלוסייה מגוונת ביישובים קטנים, כפריים, צריכה להיעשות באופן מושכל ומבוקר.

יצחק הרצוג: הניסיון שלנו מלמד – ואנחנו עוסקים בזה המון – שקונפליקטים בקהילה קטנה יכולים לשתק אותה, להוות סכנה ממשית לקיום הקהילה ואף לגרום לפירוקה.

יצחק הרצוג: שילוב והתערות של אוכלוסיות שונות הוא ערך חשוב שאנו מקדמים במגוון היבטים, בד בבד עם העובדה שיש מקומות שבהם יש לחזק ולהעצים את הקהילה הכפרית כדי להבטיח תפקוד מיטבי ואיכות חיים לתושביה.

יצחק הרצוג: לכן אנחנו רואים את עצמנו כפיקוח ובקרה ברמה הארצית, במסגרת ועדות ערר, על מנת להבטיח הגנה על זכויות הפרט מול החלטות שרירותיות של ועדת הקבלה המקומית, אבל לא שוללים את העובדה שאיש תחת גפנו ותחת תאנתו.

יצחק הרצוג: בבקשה.

אחמד טיבי: תפאדל.

חנא סוייד: אדוני השר, האם אתה חושב שקהילה של 500 משפחות היא באמת קהילה קטנה?

חנא סוייד: 500 משפחות יכול להיות 2,000, 2,500 נפשות ביישוב.

חנא סוייד: זה כבר מוגדר על-פי חוק בישראל כעיר, כיישוב עירוני.

חנא סוייד: לכן לא מקובלת עלי, גם מבחינה מקצועית, הקביעה הזאת שמדובר כאן ביישובים קטנים.

חנא סוייד: זה דבר ראשון.

חנא סוייד: דבר שני, מעבר לשיקולים המקצועיים שאתה הזכרת אותם כאן, אני חושב שאתה נגרר לעמדות שהן אנטי-חברתיות, אנטי-שוויוניות, גזעניות, ושחוק כזה אפשר לקטלג בהחלט במסגרת החוקים של אפרטהייד.

יצחק הרצוג: אז אני חייב לענות לך, ואני אענה לך בכל המכובדות.

יצחק הרצוג: לא עסקתי בפרטים של החוק הזה ברמה של בכמה משפחות מדובר.

יצחק הרצוג: אנחנו מתייחסים ליישובים קטנים.

יצחק הרצוג: אני גם מוכן לבחון את הנושא הזה של גודל היישובים מבחינת עמדת האגף הרלוונטי.

יצחק הרצוג: חבל שלא פנית אלי קודם.

יצחק הרצוג: יחד עם זאת, אני האדם הכי רחוק מהנושא של הגזענות.

יצחק הרצוג: אני לא צריך להסביר את זה או להצדיק את עצמי.

יצחק הרצוג: אני כן מאמין שיש יישובים כפריים בהתיישבות העובדת שזכאים לכך – אתה לא יכול לגרום להם להתפרק מאליהם.

יצחק הרצוג: אנחנו עוסקים כל היום בהבראה של יישובים כאלה.

יצחק הרצוג: צריך למצוא את האיזון הראוי, כפי שהיה נהוג מימים ימימה בנושא הזה, בצורה מאוד מאוד ברורה.

יצחק הרצוג: בבקשה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת אורית זוארץ.

אורית זוארץ: כבוד השר, שאלתי היא לגבי החצר האחורית של מדינת ישראל.

אורית זוארץ: בהמשך לדיון שהתקיים ב-2 בדצמבר 2009 בוועדת המשנה למאבק בסחר בנשים בנושא הגנה ושיקום קורבנות סחר בבני-אדם, בהשתתפותך, סוכם עם גברת דומיניסיני, מנכ"לית המוסד לביטוח לאומי, שהיא תדאג שהמוסד לא ישלול בעתיד את גמלת הבטחת הכנסה מנשים שהידרדרו לזנות, ומעבר לכך, שהכספים שלא שולמו להן יוחזרו להן.

אורית זוארץ: רצוני לשאול: האם הופסקה שלילת כספי גמלת הבטחת ההכנסה מנשים בזנות?

אורית זוארץ: האם הכספים שנגרעו מהן בעבר הוחזרו?

אורית זוארץ: החלק השלישי: אילו אמצעים יושמו להבטיח את יכולתן הכלכלית?

אורית זוארץ: זאת הטענה המרכזית, חוסר היכולת הכלכלית של נשים בזנות לסיים את הליך השיקום בהצלחה ולהשתלב במעגל החיים הנורמטיבי.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יצחק הרצוג: כמו שאת מודעת, אנחנו משתפים פעולה, את ואנחנו בנושא הזה, ואני מודה לך על פועלך.

יצחק הרצוג: מינהל הגמלאות במוסד לביטוח לאומי הנחה את עובדי מחלקות הבטחת הכנסה בסניפים שלא להביא בחשבון, בקביעת הזכאות לגמלה, את ההכנסה מזנות של נשים העוסקות בכך וחיות ברמת חיים נמוכה.

יצחק הרצוג: בנוסף, סניפי הביטוח הלאומי הונחו להחזיר כספים שנשללו בעבר.

יצחק הרצוג: מכיוון שאין במערכת אפיון של מקרים מעין אלו, הרי רק המקרים שהגיעו לאגף להבטחת הכנסה, רק אלו טופלו בהתאם להנחיה.

יצחק הרצוג: אם ידועים מקרים פרטניים, ניתן לפנות בעניין למוסד לביטוח לאומי.

יצחק הרצוג: אוסיף שמשרד הרווחה מפעיל שני מרכזי יום ושני הוסטלים לנשים אלו, ובהם מתקיימות תוכניות ליווי ותמיכה המסייעות לתהליך שיקום רב-ממדי.

יצחק הרצוג: לאחרונה ביקרתי במתקן "סלעית" פעמיים – עבודת קודש – על מנת לסייע גם בהיבט הכלכלי.

יצחק הרצוג: כל מי שנמצאת בתוכנית שיקומית כזאת, הפועלת במשך כל השבוע, זכאית לגמלת הבטחת הכנסה במהלך כל תקופת השיקום.

יצחק הרצוג: חלק מהן עובדות במסעדות ובחנויות, ומקבלות גם את הקצבה של הביטוח הלאומי.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, השנה הזאת, 2010, משרד הרווחה אישר בסעיף תקציבי "נוער וצעירים" העברת מיליוני שקלים למגזר החרדי, ללא קריטריונים; לפחות ככה נודע לי.

מסעוד גנאים: למה המגזר הערבי לא זכה בחלק מתקציב זה?

מסעוד גנאים: למה אין קריטריונים ברורים לחלוקת התקציבים לאוכלוסיות השונות?

מסעוד גנאים: שאלה שנייה: בשבוע שעבר, בעצם לפני שבועיים, ביקרתי בשני בתי-ספר לחינוך מיוחד בסח'נין ובעראבה.

מסעוד גנאים: שם מושקעת עבודת קודש, שניתנת לאוכלוסייה מיוחדת.

מסעוד גנאים: מה גודל התמיכה הכספית שמשרדך נותן לבתי-ספר לחינוך מיוחד?

יצחק הרצוג: קודם כול, העובדה המצוינת בפתח שאלתך היא לא נכונה.

יצחק הרצוג: זה ראשית לכול.

יצחק הרצוג: אתה יודע, אנחנו חיים כל היום על "שמועתי", וזה הדבר הכי גרוע.

יצחק הרצוג: הקצאת הכספים למימון תוכניות ומיזמים במשרד הרווחה נעשית אך ורק על-פי קריטריונים שקופים וידועים לכול ומתפרסמים.

יצחק הרצוג: כמעט כל יום יש לנו איזו מודעה על איזה תחום.

יצחק הרצוג: הכספים שהועברו למימון התוכנית המדוברת לנוער חרדי מנותק נעשו מתקציב חוץ-משרדי, וגם הם חולקו על-פי נוסחה וקריטריונים שהתבססו על נתוני הלמ"ס ונתונים נוספים.

יצחק הרצוג: תקצוב זה יועד לפיתוח פיילוט של מודלים להתערבות ברגישות תרבותית, מה שדיברתי עליו קודם, בקרב נוער חרדי מנותק, שנותן ייצוג למגוון יישובים המאפיינים ריכוז של אוכלוסייה חרדית, לרבות ערים מעורבות, ערים חרדיות, יישובים קטנים ומועצות אזוריות.

יצחק הרצוג: עם זאת, אני אוסיף ואומר לך מה שאמרתי קודם: בתוכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון, שהיא מיליארד שקל, חדש, טרי, כסף טרי, שאנחנו נותנים לרשויות ללא "מצ'ינג", חלקו של המגזר הערבי מגיע כמעט ל-40%.

יצחק הרצוג: זה אומר הכול.

יצחק הרצוג: יש רשויות שמקבלות, היום במגזר הערבי, תקציבים לילדים ונוער בסיכון שכולם – להתקנא בהם, בלי "מצ'ינג".

יצחק הרצוג: עכשיו לגבי המסגרות של החינוך המיוחד.

יצחק הרצוג: קודם כול, הזכרת שני בתי-ספר.

יצחק הרצוג: אני רוצה להזכיר שאני ביקרתי לא מזמן גם בבית-ספר נפלא בבועיינה-נוג'ידאת, כדי להעלות את זכרו של נעמאן פוקרא, שהיה מנהל לשכת הרווחה המיתולוגי בבועיינה-נוג'ידאת והלך לעולמו; היה מראשי האיגוד שאני עובד אתו, של מנהלי לשכות הרווחה במגזר הערבי.

יצחק הרצוג: לפני שנה חבר הכנסת נפאע ואנוכי נפגשנו בכנס של מנהלי הלשכות.

יצחק הרצוג: אני מעריך ומוקיר מאוד את העבודה הנפלאה בחינוך המיוחד, הן במגזר הערבי והן בכלל.

יצחק הרצוג: הייתי גם בבית-הספר בכפר-קאסם, בכל מיני מסגרות.

יצחק הרצוג: במגזר הערבי אני מסייר הרבה מאוד.

יצחק הרצוג: אבל צריך לזכור, הם שייכים למשרד החינוך והם לא מתוקצבים על-ידי משרד הרווחה.

יצחק הרצוג: מה לעשות?

יצחק הרצוג: אני עדיין לא גם שר החינוך.

יצחק הרצוג: יחד עם זאת, משרד הרווחה מפעיל תוכניות מעבר לבית-הספר, במעבר מבית-הספר לעולם העבודה, עבור בני-נוער עם נכויות פיזיות קשות: עיוורים, לקויי ראייה, חירשים, כבדי שמיעה, ולאוכלוסיות עם בעיות אורגניות.

יצחק הרצוג: אני גם אומר שאנחנו מממנים במעונות יום שיקומיים ובבתי-ספר שבהם יש מעונות יום שיקומיים לאחר-הצהריים שעות סמך במקומות מסוימים, גם במגזר הערבי ואפילו הרבה במגזר הערבי.

יצחק הרצוג: התוכניות כוללות העצמה אישית, פיתוח וגיבוש זהות אישית ומיומנויות לתפקוד עצמאי בתחומי החיים השונים.

יצחק הרצוג: כמו כן, הן כוללות היכרות עם עולם העבודה, כולל השמה בעבודה או בתוכניות קדם-תעסוקתיות כמו "מכינת כנפיים", שילוב מתבגרים עם צרכים מיוחדים בשירות לאומי ואזרחי, התנדבות ועוד.

יצחק הרצוג: המשרד מתקצב תוכניות אלו ב-1.8 מיליון שקלים לשנה, ובנוסף, אמרתי, גם נותן שעות סמך לאחר-הצהריים בהרבה מבתי-הספר שמפעילים את מעונות-היום השיקומיים.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה, עוד שאלה.

מסעוד גנאים: האמת, כבוד השר, בכל המקומות שעברתי, אם זה בבתי-ספר לחינוך מיוחד או במחלקות לשירותים החברתיים, הם שיבחו את מפעלו של השר ותרומתו של המשרד.

יצחק הרצוג: תודה.

מסעוד גנאים: שאלתי האחרונה היא לגבי מה שעלה היום בוועדת העבודה והרווחה, בקשר למורות השיקומיות שעוזרות לעיוורים, שהיו שייכים לעמותת "מגדל אור".

מסעוד גנאים: ברצוני לדעת: מה עמדתו של השר בקשר למורות אלה?

יצחק הרצוג: בדיון השתתף מנכ"ל משרדי והציג את התמונה במלואה.

יצחק הרצוג: מדובר, קודם כול, בארגון גדול.

יצחק הרצוג: ארגון "מגדל אור" הוא ארגון גדול מאוד.

יצחק הרצוג: הוא מספק מגוון שירותים רחב.

יצחק הרצוג: דווקא החלק הקטן שבו זה המורות השיקומיות.

יצחק הרצוג: המורות השיקומיות הן חלק מכל המערך של עמותה שהתמוטטה.

יצחק הרצוג: היא הפכה להיות חדלת פירעון.

יצחק הרצוג: המורות השיקומיות הן אלה שדרשו את הפירוק שלה.

יצחק הרצוג: אנחנו מנסים להגיע למהלך שבו נבנה הסדר שיאפשר הפעלה של הארגון, ובעצם רכישה לצורך הפעלה על-ידי גורם ציבורי יציב וחזק.

יצחק הרצוג: המנכ"ל שלי תיאר שם גם את כל ההשתלשלות הנוספת.

יצחק הרצוג: אנחנו מקווים שבתוך ההסדר הזה יבוא גם הסדר שיכסה את מרבית התביעות של העובדים.

יצחק הרצוג: אני חושב שאם לוקחים מצב שבו יהיה כיסוי של מרבית התביעות וגם עבודה עם הסכם עבודה לעובדים, חדש, יציב ומכובד, אז בפועל הם יכסו את כל מה שחסר.

יצחק הרצוג: אבל צריך אורך רוח.

יצחק הרצוג: והרעש הציבורי, אני חושב שהוא רק גורם נזק.

יצחק הרצוג: ישבתי אתמול עם המורות, הזמנתי אותן אלי.

יצחק הרצוג: אני בקשר שוטף אתן.

יצחק הרצוג: ישבתי אתן, ביקשתי מהן להתקשר עם המפרק, להמשיך לעבוד ולתת את השירות.

יצחק הרצוג: השירות מזרים כסף לארגון.

יצחק הרצוג: במקביל, נצא במהלך שפסק בית-המשפט, ובעבודה זהירה, מקצועית וטובה נוכל להציל את המוסד הזה ולהחזיר למורות את מקום עבודתן בתנאים סבירים.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: נאאב סעיד נפאע.

יצחק הרצוג: שהוא האחרון, לדעתי.

אחמד טיבי: הוא אחרון השואלים.

סעיד נפאע: תודה, כבוד היושב-ראש.

סעיד נפאע: אומנם חבר הכנסת צרצור נגע בקצה המזלג בשאלה שאני הפניתי, וכבודו גם השיב.

סעיד נפאע: אבל בכל אופן, מכובדי, על-פי פרסומים מהתקופה האחרונה בשאלה לאיזו עיר דואג משרד הרווחה יותר מכולן, מתברר שסביון מקבלת מהמשרד 4,195 שקלים חדשים למטופל בשנה, וכפר רג'ר, במקביל – 282 שקלים חדשים.

סעיד נפאע: הרצלייה מקבלת 4,429 שקלים חדשים, וסח'נין – 757 שקלים חדשים.

סעיד נפאע: הממוצע לפי אוכלוסיות: רשויות יהודיות – 2,130 שקלים, רשויות ערביות – 1,047 שקלים, ורשויות דרוזיות – 853 שקלים.

סעיד נפאע: שאלותי: מה הסבריו של המשרד לנתונים אלה?

סעיד נפאע: האם הדבר תלוי ב"מצ'ינג"?

סעיד נפאע: אם כן – מה כבודו מתכוון לעשות לתיקון עוול זה?

סעיד נפאע: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יצחק הרצוג: הרבה מהתשובות שלי קודם ענו והגיבו על הטענות הללו.

יצחק הרצוג: צריך לזכור שחלק מהנתונים מעוותים במובן זה שבהרבה מהיישובים הללו השתתפות הרשות היא הרבה מעל ל-25%.

יצחק הרצוג: בהרבה מקומות מחליט ראש הרשות לבוא ולומר: אני לא רוצה לתת רק 25% לרווחה, אני רוצה לתת 100%.

יצחק הרצוג: אני אתן לכם: על כל גרוש שאתם שמים, אני שם, ולכן זה חלק מהעיוות בנתונים.

יצחק הרצוג: כאמור, כיום מונהגת בתחום מימון השירותים החברתיים בישראל שיטת ה"מצ'ינג" שקובעת שמשרד הרווחה מממן שירותים הניתנים ברשויות המקומיות – זה נובע מחוק, אגב – בשיעור של 75%, ואילו רשויות משלימות את ה-25% הנוספים.

יצחק הרצוג: אנו ערים לפערים הקיימים בין הרשויות במתן שירותי רווחה.

יצחק הרצוג: ואולם, היווצרותם של פערים אלו מורכבת ורב-ממדית, ולא ניתן לייחס אותה רק לשיטת ה"מצ'ינג".

יצחק הרצוג: שירותי רווחה ביישובים מפותחים על-ידי כל רשות ורשות, והיא הקובעת את סדרי העדיפויות בתחומה, אילו סלי שירותים לפתח ובכמה לתקצב.

יצחק הרצוג: כמו כן, לאופן ניהול הרשויות המקומיות והמחלקות לשירותים חברתיים יש השפעה רבה על היקפם ואיכותם של השירותים המסופקים, על רמת היזמות בעיצוב שירותים ועל אופן הפעלתם בפועל.

יצחק הרצוג: יחד עם זאת – וכבר פירטתי באופן מאוד פרטני איזה צעדים משמעותיים אנחנו עשינו ועושים כדי לסגור פערים חברתיים הקיימים באספקת שירותי הרווחה, במיוחד למול המגזר הערבי – המשרד פועל לעדכון אמות המידה להקצאת התקציבים.

יצחק הרצוג: במסגרת ועדה משותפת למשרד, לרשויות המקומיות ולמרכז השלטון המקומי נקבעים קריטריונים להקצאת סעיפי תקציב, ומעודכנים קריטריונים קיימים.

יצחק הרצוג: הוועדה פועלת לעדכון הנוסחאות להקצאת התקציב בהתאם לכמה עקרונות: הקטנת חלקו של רכיב נתוני היסוד בנוסחאות, ביטול מרכיב סדר העדיפות הלאומי והגדלת משקלו של מרכיב האשכול החברתי-כלכלי מ-10% ל-25%.

יצחק הרצוג: כמו כן, ניתן מקדם לרשויות קטנות עד 25,000 תושבים, ומקדם נוסף לרשויות עד 15,000 תושבים שרמתן החברתית-כלכלית היא 5 ומטה.

יצחק הרצוג: הכול מיועד לסגירת פערים.

יצחק הרצוג: זאת ועוד, בשל הקושי לפתח מענים בקהילה הכרוכים בהשתתפות עצמית של 25%, פועל צוות משרדי לבחינת אספקת שירותי רווחה ברשויות חלשות.

יצחק הרצוג: הצעת הצוות נוגעת לשינוי בהיקף ההשתתפות העצמית – כמו שעניתי קודם – של רשויות מקומיות אשר יהיה בתחומים ייעודיים, ולפרקי זמן מוגבלים.

יצחק הרצוג: ההשתתפות המוקטנת כבר הוחלה על תקציבים ייעודים ולפרויקטים נקודתיים, כמו התוכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון, שכבר אמרתי שהיא פועלת במימון מלא ב-29 רשויות לא יהודיות, המהוות 40% מהתוכנית, ומחשוב – פרויקט תלת-שנתי למחשוב המחלקות לשירותים חברתיים.

יצחק הרצוג: תבינו, כשאני נכנסתי לתפקיד לרוב הרשויות הללו לא היה מחשב בלשכות.

יצחק הרצוג: ולכן אנחנו, בעלות של 15 מיליון שקל – יותר משליש מהרשויות בפרויקט הן מהמגזר הערבי, והורדנו להן את ההשתתפות ל-15%, ומתן אפשרות נרחבת לרשויות הערביות להמיר מכסות חוץ-ביתיות לטובת שירותים בקהילה – דבר שהזרים להם כ-7 מיליון שקל, ואת זה כבר ציינתי.

יצחק הרצוג: ועוד היד נטויה בהרבה הרבה הרבה מאוד תחומים אחרים.

אחמד טיבי: עוד שאלה, חבר הכנסת נפאע.

סעיד נפאע: טוב, כבודו, לרישא של תשובתך, הרי לפי הפרסומים נאמר במפורש: מקבלת מהמשרד תקציב, בלי קשר לאחוז ההשתתפות של אותה עירייה, או לפחות העיריות שהזכרנו.

סעיד נפאע: אבל, בכל אופן, משרדך פרסם לאחרונה את חזונו עד 2015, ושם לומדים שעניין ה"מצ'ינג" – בכל זאת, אני גם שמעתי עכשיו מכבודו שזה צריך להיות, וחייב להיות – ובדוח של הוועדה לניסוח הצעה לרפורמה, היות שהיו ערים – –

יצחק הרצוג: לסוגיה.

סעיד נפאע: – – לעניין הזה של ה"מצ'ינג", הם המליצו בכל אופן שזה צריך להיות, צריך להמשיך להתקיים.

סעיד נפאע: אבל הזכירו שם, וכבודו הזכיר את זה באופן כזה או אחר, לפחות בתקציבים הייעודיים, לעניין התקציב הדיפרנציאלי – אבל בסוף ההמלצה נאמר כך: זאת ועוד, המשרד יפעל כדי שמשרד הפנים יבחן מחדש את מענקי האיזון לרשויות – –

יצחק הרצוג: נכון מאוד.

סעיד נפאע: – – בהקשר של מימון שירותי הרווחה.

סעיד נפאע: למה, כבודו, אני מעלה את הנושא הזה?

סעיד נפאע: כי הרי ידוע לכול, ה"מצ'ינג" הזה ימשיך להיות חסם, וחסם לא קל ורציני, בפני כל הרשויות החלשות, ואם לא נמצא גם על-פי המלצת הוועדה – אומנם היא חלקית – איזושהי דרך כדי להתגבר על הסוגיה הזאת, כנראה אנחנו נחזור, ועוד מי שיחזור לכאן בעוד כמה שנים יעלה את אותו נושא, שעדיין אותן רשויות חלשות לא יוכלו לספק את השירותים שהנזקקים זכאים להם.

סעיד נפאע: תודה.

יצחק הרצוג: תראה, אנחנו מנסים, קודם כול, להגיע להבנות בתוך מרכז השלטון המקומי, ולאחר מכן גם עם האוצר.

יצחק הרצוג: זה מחייב תיקון חוק שנמצא ביסודות התקציב, ולכן אנחנו החלטנו לא להבטיח הבטחות סרק.

יצחק הרצוג: אבל אנחנו שדרגנו את המערך כך שאנחנו מזרימים תקציבים וחמצן למערכת ומקלים איפה שניתן.

יצחק הרצוג: אנחנו מנסים לפתור בעיות ולבנות מודל שאנחנו מדברים עליו עם האוצר.

יצחק הרצוג: אנחנו לא הצלחנו כרגע לחצות את ההתנגדות שלו.

יצחק הרצוג: האוצר אומר: אז תורידו מכל הרשויות, וזה סיפור שאף אחד לא מסוגל לעשות.

יצחק הרצוג: אני מציע לאפשר לנו להוביל את המהלכים שאנחנו מובילים, כי בכמה וכמה נושאים מהותיים שינינו את זה, וחסכנו הרבה מאוד כסף לרשויות.

יצחק הרצוג: שנית, התוכנית ברפורמה מדברת על איחוד מחלקות קטנות, כלומר ליצור אשכולות, ויכול להיות שחלק מהתהליך ביישום הרפורמה, נוכל לבוא לאוצר ולהגיד: יש פה מודל אחר של הורדת עומסים על רשויות ספציפיות, ליצור יותר שיתופי פעולה של יתרון לגודל.

יצחק הרצוג: תנו לנו תמריץ באמצעות הורדת "מצ'ינג" כזאת או אחרת – אחד הרעיונות שאנחנו מתלבטים בהם.

יצחק הרצוג: תודה.

אחמד טיבי: אדוני, אם תרשה לי, אם אתה רוצה לענות על טייבה, והלשכה לביטוח לאומי שפעם היתה שם ועברה לנתניה – – –

יצחק הרצוג: העניין הוא כזה.

יצחק הרצוג: המוסד לביטוח לאומי עושה עבודת מטה ענקית שנוגעת למיפוי של הצרכים בפריסת הסניפים.

יצחק הרצוג: מדוע?

יצחק הרצוג: כי התרבות של סניפים של פעם, מבנים גדולים ומפוארים, משתנה בעידן האינטרנט ובעידן אספקת השירותים האישיים.

יצחק הרצוג: הרעיון היה להקים מרכזי שירות.

יצחק הרצוג: עכשיו, העבודה בעיצומה.

יצחק הרצוג: אני מבטיח לאדוני שאני אבדוק את סוגיית טייבה במיפוי, תוך כדי כך ששנינו זוכרים שיש היום בעיה בטייבה, אפילו באיתור מבנים, בגלל המצב הפנימי בטייבה.

יצחק הרצוג: אבל אני אעשה את הבדיקה המתבקשת בחפץ לב.

אחמד טיבי: אם הבעיה תהיה איתור מבנה, אני בטוח שנוכל לעזור לך ולמשרד הפנים.

יצחק הרצוג: לא, לא אמרתי שזו הבעיה.

יצחק הרצוג: הסברתי שזו עבודת מטה של פריסה, הפריסה הנכונה – האם צריך מתקן או לא צריך מתקן בכל יישוב בגודל הזה, לעומת העובדה שהיום הרבה מאוד אנשים משתמשים באינטרנט.

יצחק הרצוג: האתר שודרג בצורה דרמטית.

יצחק הרצוג: זה המחשב הכי גדול במדינה.

יצחק הרצוג: אני מבין שלא בכל מקום ובכל בית יש אפשרות להשתמש במחשב.

יצחק הרצוג: לכן אנחנו נעשה בדיקה של הצרכים המיוחדים של טייבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מודה לשר הרצוג, שר הרווחה, על כך שענה על שאלות חברי הכנסת בשעת שאלות.

אחמד טיבי: יושב-ראש – הודעה.

אחמד טיבי: אדוני, בבקשה.

): אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי הכנסת, הודעה קצרה שאינה מחייבת הצבעה.

): קבעה כי ועדת המדע והטכנולוגיה תדון בנושא: אחריות אתר אינטרנט לתגובות הגולשים – הצעה לסדר-היום מס' 3934, של חבר הכנסת מסעוד גנאים, שהוסבה מהצעת חוק שמספרה פ/2543/18.

): תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה ליושב-ראש .

אחמד טיבי: אנחנו עוברים לסעיף הבא: ציון היום הבין-לאומי לבטיחות בדרכים.

אחמד טיבי: אני אקרא את הנאום שיושב-ראש הכנסת הכין כדי שהוא יקרא, ואני קורא במקומו את מה שכתוב כאן.

אחמד טיבי: חברי הכנסת, אנחנו מציינים היום את היום הבין-לאומי לבטיחות בדרכים.

אחמד טיבי: יום כזה חייב לשמש מנוף להעלאת המודעות לנושא בכל ימות השנה, וחלילה לנו שיהפוך ליום העומד בפני עצמו, בדרך שתפחית את המחויבות שלנו.

אחמד טיבי: רבותי, נוהגים להאשים את הנהג בישראל בנהיגה שטחית, לא אחראית, לעתים פרועה, מסוכנת ומסכנת אחרים.

אחמד טיבי: הנהג מצדו נוטה להאשים את תנאי הדרך.

אחמד טיבי: אומנם כן, כבישים רבים בישראל דורשים שיפוץ ושיפור ניכר, אך יש לומר בהגינות שהחברה הלאומית לדרכים עשתה ומוסיפה לעשות לא מעט כדי לשפר את תשתיות הכבישים: בסלילה מחודשת, בהרחבת מסלולים, בהפרדה יעילה ובגדרות בטיחות.

אחמד טיבי: נדמה לי שכל מי שנוסע בכבישי הארץ אינו יכול שלא להבחין בעבודות האינטנסיביות שנעשות כמעט בכל פינה ובכל אזור, שנועדו להדביק את קצב הגידול המרשים של נפחי התנועה, הגדלים והולכים, ושל מספר כלי הרכב החדשים העולים על הכבישים בקצב הולך וגובר.

אחמד טיבי: לא תמיד הקצב משביע רצון ולא כל כביש זוכה למענה מספק.

אחמד טיבי: אכן, הרשויות פועלות לעתים לאט מדי, הביורוקרטיה המוכרת תורמת את חלקה, וכך תשתיות התעבורה נעות לאטן.

אחמד טיבי: בכל מה שנוגע לחיי אדם, אסור שזה יקרה.

אחמד טיבי: יחד עם זאת, רבותי חברי הכנסת, כשאני מנסה לאמץ את נקודת המבט החיובית, אינני יכול – אומר היושב-ראש – שלא להתפעל מהשינויים הדרמטיים, לא פחות, שעברו כבישי הארץ בעשור או השניים האחרונים, שככלות כל הוויכוחים – למשל כביש חוצה-ישראל מוכיח את יעילותו למרות הביקורת, והנהגים "מצביעים בגלגלים" ומנצלים את יתרונותיו.

אחמד טיבי: זו אולי ההזדמנות לקרוא למי שאמון על כך לשפר באופן ניכר את מצב התאורה בכביש זה, הלוקה מאוד בחסר; לא רק תאורה: לעתים רבות יש פקקים בגלל תיקונים ועבודות, אף-על-פי שמשלמים ושזה כביש אגרה.

אחמד טיבי: בשנים האחרונות נסלל גם כביש 431 המודרני, נפתחו מחלפים, הורחבו קווי רכבת, והרכבת הקלה בירושלים, אכן, אפילו היא כבר בדרך הנכונה – דברי היושב-ראש.

אחמד טיבי: אבל, אחרי כל אלה, מאחורי ההגה, גם בתנאי דרך מצוינים, יושב אדם עם תכונות אופי, עם מצבי רוח ועם התנהגויות, לעתים לא צפויות.

אחמד טיבי: אנשים, מסתבר, נוהגים כפי שהם חיים.

אחמד טיבי: במחקר קלאסי מלפני חצי מאה נמצא שאנשים נוהגים בכביש ממש כפי שהם מתנהגים מחוצה לו: מי שנוטה להפר נורמות חברתיות נוטה גם להפר את כללי התנועה.

אחמד טיבי: מסקנתנו שלנו חייבת להיות שלא די בהסברה בלתי פוסקת על האחריות הכבדה שיש לנהג ועל התוצאות הטרגיות שיכולות להתרחש בשבריר שנייה של חוסר ריכוז, של נהיגה בשכרות או של דיבור בטלפון.

אחמד טיבי: מכיוון שהתנהגות על הכביש היא פועל יוצא של דפוסי התנהגות שהנהג מביא אתו מהבית, מתוך ההרגלים ומתוך נורמות חברתיות, חיוני לטפל בשורש הבעיה.

אחמד טיבי: הרגלים נקנים מגיל צעיר מאוד, וגם שם יש מקום למקד את הפעילות החינוכית וההסברתית.

אחמד טיבי: הכנסת ידעה הרבה מאוד תיקוני חקיקה בתחום הזה בשנים האחרונות, חלקם משמעותיים, ואלו, יחד עם אכיפה יעילה ועם יוזמות שמשרד התחבורה קשוב אליהן, יוכלו לחולל את המפנה.

אחמד טיבי: זה סוף דבריו של היושב-ראש ריבלין.

אחמד טיבי: כמובן, יש חילוקי דעות בקשר לרכבת בירושלים ויעילותה, ועקרונית, אם צריך היה להקים אותה.

אחמד טיבי: [הצעת חוק פ/2482/18; נספחות.

אחמד טיבי: ]

אחמד טיבי: אני עובר לנושא הבא.

אחמד טיבי: בבקשה, חבר הכנסת אברהם מיכאלי, הצעת חוק איסור תיקון רכב במוסך בלתי מורשה – הנמקה מהמקום.

מיכאל איתן: אפשר הערה?

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני.

מיכאל איתן: אם כבר הכנסת מחליטה על יום מיוחד לנושא, צריך לייצר איזושהי אווירה, לייצר איזשהו מעמד לעניין.

מיכאל איתן: זה קצת נראה – בתוך סדר-היום להכניס נאום על החשיבות של הנושא וכו' וכו', ואנחנו באווירה מאוד מאוד של – – –

אחמד טיבי: סוף היום.

מיכאל איתן: אתה אמרת.

אנסטסיה מיכאלי: – – –

קשה שלא להסכים עם דבריו של השר איתן.

מיכאל איתן: – – –

אחמד טיבי: המטרה היתה טובה, ולכן – – –

אברהם מיכאלי: ישנן הצעות לסדר.

אחמד טיבי: עכשיו מתחיל סדר-היום של היום המיוחד הזה – של הצעות לסדר והצעות חוק הקשורות בנושא הזה.

אחמד טיבי: לכן נוכחות השר במליאה.

אחמד טיבי: אדוני השר, תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מיכאלי, בבקשה.

דוד רותם: השר מקפיד להיות בכנסת תמיד.

אחמד טיבי: תודה על ההערה החשובה הזאת.

אברהם מיכאלי: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שאני מציג – אני צריך לתת קרדיט לחברי איתן כבל, שהוא בעצם היוזם הראשי יחד אתנו בחוק הזה.

אברהם מיכאלי: איתן כבל חייל נאמן בצה"ל, והוא משרת בימים אלה במילואים.

אחמד טיבי: שוב?

אברהם מיכאלי: הוא משרת במילואים.

אחמד טיבי: שוב במילואים איתן כבל.

אברהם מיכאלי: לכן, אני שמח להציג את החוק, שהוא בעצם חוק משותף שלי, של חבר הכנסת איתן כבל ושל חבר הכנסת אורי אורבך.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, הצעת החוק נועדה למגר תופעה של תיקון רכבים במוסכים בלתי מורשים.

אברהם מיכאלי: תיקון שכזה לא רק מהווה סיכון בטיחותי אלא גם כרוך בהעלמת כספים מרשויות המיסוי ובשימוש בחלפים גנובים.

אברהם מיכאלי: מטרת הצעת החוק היא לוודא שכלל הרכבים הנמצאים בשימוש יהיו תקינים וראויים לשימוש על-פי כל דין.

אברהם מיכאלי: מכיוון שאין אפשרות לפקח על רמת התיקון והחלפים במוסכים הלא-מורשים, אין לדעת מהו מצבו הבטיחותי של רכב שטופל במוסך כזה.

אברהם מיכאלי: על כן מוצע לקבוע כי תיקון רכב במוסך בלתי מורשה או אצל מתקן בלתי מורשה, וכן הפעלת מוסך בלתי מורשה, יהוו עבירה פלילית שעונשה מאסר שנה וחצי או קנס של 20,000 שקל.

אברהם מיכאלי: כמו כן, מוצע לקבוע כי רשיון הרכב של רכב שנתפס מטופל במוסך בלתי מורשה יישלל עד להוכחת תקינותו המלאה של הרכב על-ידי גורם המוסמך לכך.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אנחנו מאמינים שהצעת החוק תגרום לצמצום התופעה של גנבות רכב, משום שמוסכים בלתי מורשים מהווים צרכנים של חלפים גנובים.

אברהם מיכאלי: כמו כן, החוק יסייע למהלך העסקים של מוסכים מורשים וירתיע מוסכים מניהול עסקם ללא רשיון.

אברהם מיכאלי: בהתאם להצעת החוק, מוסך בלתי מורשה הוא מוסך שלא ניתן לו רשיון כדין, ומוגדר בחוק מה זה.

אברהם מיכאלי: מטרה נוספת של החוק היא לסייע באכיפת הוראות חוק רישוי עסקים וצו הפיקוח על מצרכים ושירותים.

אברהם מיכאלי: החוק יהווה יץ שלילי למפעילי מוסכים בלתי מורשים, בכך שהוא מוסיף עליהם הגבלות ואיסורים ומסכן את מצבם הכלכלי, שכן הם עלולים להפסיד בכך שייפסלו בעתיד מלקבל רשיון להפעלת מוסך או הסמכה כמנהל מוסך.

אברהם מיכאלי: אני מודה לוועדת השרים לחקיקה ולשר התחבורה, שאני מבין שתמכו בהצעת החוק שלנו בוועדת שרים.

אברהם מיכאלי: אני מקווה שנתרום משהו ליום הבין-לאומי למען בטיחות בדרכים.

אחמד טיבי: בבקשה, שר התחבורה והבטיחות בדרכים .

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, היום הזה הוא יום המחויבות לבטיחות בדרכים, וציינת ששר התחבורה והבטיחות בדרכים – במקרה זה אני – נוכח בכנסת.

ישראל כץ: חבר הכנסת רותם אמר שאני תמיד נוכח בכנסת.

ישראל כץ: אני חושב שהבעיה היא לא כאן, הבעיה היא עם חברי הכנסת שלא נוכחים.

ישראל כץ: זה לא חשוב אם זה נובע מפרוצדורה, זה לא חשוב ממה זה נובע, אבל זה דבר לא סביר בצורה קיצונית שהכנסת מכריזה על יום של מחויבות לבטיחות בדרכים, מאבק בתאונות הדרכים, וחבריה לא נוכחים.

ישראל כץ: הייתי אומר אפילו – קודם כול מי שנוכח כאן – – –

דוד רותם: לא כולם לא נוכחים.

ישראל כץ: אני משבח את מי שנוכח.

דוד רותם: ישראל ביתנו שוב בשליטה מוחלטת בכנסת.

ישראל כץ: אני משבח את מי שנוכח, אבל יש חברי כנסת שאינם נוכחים, שמרבים להתבטא בנושא, ואני חושב שיש ליקוי מוסרי אחרי זה שמופיע מישהו שאיננו כאן, אלא אם כן יביא איזה פתק מהרופא שהוא לא יכול היה להיות כאן, ואחרי זה בכלל להתבטא בנושא הזה כשחבר הכנסת לא טורח לבוא.

ישראל כץ: אני הייתי בסיור שבא לוודא שאכן קו הרכבת מאשקלון לבאר-שבע, שעובר דרך שדרות, נתיבות, אופקים – כל יישובי הספר – שהעבודה מתבצעת, והיא מתבצעת, והקפדתי להגיע לכאן לקראת השעה 16:00, כי חשבתי שיש בזה משהו טקסי שהכנסת מתחילה לציין בהכרזה ולאחר מכן בהצעות חוק ובהצעות לסדר-היום.

ישראל כץ: אני חושב שזה לא ראוי, ולציבור מגיע יותר מזה מצד נבחריו.

ישראל כץ: אלה שכאן הם לא הכתובת.

ישראל כץ: הכתובת הם אותם חברי כנסת – בייחוד אלה שעוסקים בתחומים ומותחים ביקורת, ולפעמים יש להם גם הצעות, מגישים חוקים ודברים ולא נמצאים.

ישראל כץ: מה הציבור צריך לחשוב על זה?

ישראל כץ: לגבי הנושא של הצעת החוק, אני חושב שזאת הצעת חוק חשובה בתחומה, ואכן, הבעתי את תמיכתי.

ישראל כץ: ועדת השרים לענייני חקיקה קיבלה את העמדה הזאת ותמכה בהצעת החוק.

ישראל כץ: עניינה של הצעת החוק הוא למגר תופעות של תיקון רכבים במוסכים בלתי מורשים.

ישראל כץ: הצעת החוק אוסרת תיקון רכב במוסך בלתי מורשה או באמצעות מתקן בלתי מורשה.

ישראל כץ: מוצע כי על מפעיל מוסך בלתי מורשה ועל מבצע תיקון ברכב במוסך בלתי מורשה יוטל עונש של 18 חודשי מאסר או קנס בגובה 20,000 שקל.

ישראל כץ: בנוסף, מומלץ להסמיך קצין משטרה לשלול רשיון של רכב שטופל במוסך לא מורשה, או אצל מטפל לא מורשה, ל-30 ימים או עד אשר תאושר תקינות הרכב במעבדה לבדיקת רכב – לפי המוקדם.

ישראל כץ: איסור הפעלת מוסך בלתי מורשה מעוגן כיום בצו הפיקוח על מצרכים ושירותים.

ישראל כץ: צו הפיקוח מטיל על מוסך הפועל ללא רשיון עד שלוש שנות מאסר או קנס בסך 75,300 שקלים.

ישראל כץ: למעשה, החידוש המרכזי בהצעת החוק הוא בהטלת אחריות על האזרח.

ישראל כץ: עמדת הממשלה, כאמור, היא לתמוך בהצעת החוק, ואשר על כן אבקש לתמוך בהצעת החוק.

ישראל כץ: ואם אני אוסיף עוד הערה, אדוני היושב-ראש, שמעתי את חבר הכנסת ברכה משוחח אתך בשפה הרשמית השנייה במדינת ישראל – –

אחמד טיבי: בהחלט.

ישראל כץ: – – ולכן אני חייב לומר, אני חוזר לדברים שלי קודם.

אחמד טיבי: הוא אחד המתמידים בנושא הזה.

ישראל כץ: זה רק הזכיר לי נתון מזעזע – לא השפה – שבמגזר הערבי במדינת ישראל – זה נתון שנחשפתי אליו לפני יומיים על-ידי משטרת התנועה, כשקיימנו דיון בפורום הבטיחות, שבו יושבים נציגי כל הזרועות והגופים שעוסקים בנושא.

ישראל כץ: רק בשנה הנוכחית נהרגו 14 ילדים ביישובים ערביים, בדרך כלל כתוצאה ממה שקרוי "תאונת חצר".

ישראל כץ: כל דבר הוא נורא, וזה דבר נורא מאין כמוהו, וכאן האחוז הוא גבוה ביותר, ויש כאן מקום לפעולה ולהסברה, שאגב היתה לפני שנתיים והובילה להורדה מסוימת.

ישראל כץ: היתה הסברה מדלת לדלת של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, בייחוד בכפרי הבדואים ובמקומות אחרים.

ישראל כץ: זאת דוגמה לתפקיד שיש לבית הזה בהעלאת נושא, בטיפול, בקידום ובהעברת מסרים לכלל הציבור על מגזריו השונים.

ישראל כץ: זה חוזר למה שאמרתי קודם, שלא ראוי שבנושא שנהרגו בו למעלה מ-30,800 בני-אדם, מתוכם כ-4,800 ילדים – הרבה יותר מבכל מלחמות ישראל ופעולות הטרור וכל שאר הדברים – בנושא כזה, שכל הציבור ממוקד בו, שבנושא כזה הכנסת תדון או תציין את זה כלאחר יד.

ישראל כץ: כאמור לגבי הצעת החוק הזאת, אני מבקש לתמוך בהצעת החוק.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק איסור תיקון רכב במוסך בלתי מורשה, התש"ע–2010, לדיון מוקדם בוועדת הכלכלה נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 14, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: לאחר אישור הצעת החוק – הוחלט להעבירה לוועדת הכלכלה להמשך דיון.

אחמד טיבי: ציון היום הבין-לאומי לבטיחות בדרכים

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום בנושא ציון היום הבין-לאומי לבטיחות בדרכים, שמספרן 4087, 3907, 4007, 4067, 4074 ו-4077.

אחמד טיבי: למרות שחבר הכנסת הוא ראשון המציעים בסדר-היום – 3907, נאמר לי על-ידי סגן המזכיר שחבר הכנסת חמד עמאר יזם את הדיון, ולכן, ברשותך, הוא ידבר לפניך, אף-על-פי שאתה ראשון המציעים.

אחמד טיבי: בבקשה.

אחמד טיבי: חמש דקות.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, אתמול ציינו את יום המחויבות הלאומית לבטיחות בדרכים בכנס מיוחד בכנסת, בוועדות השונות, וגם השר השתתף בכנס.

חמד עמאר: בוועדת הכלכלה הכנו הצעת חוק של הגדרת שיכור – כמות אלכוהול בדם – שבה כמעט אפס אלכוהול לנהגים מקצועיים, לנהגים צעירים עד גיל 24 ולנהגים חדשים.

חמד עמאר: אני מקווה שנצליח להעביר אותה בקריאה השנייה והשלישית בקרוב מאוד בכנסת.

חמד עמאר: אולי נחסוך בחיי אדם.

חמד עמאר: אדוני השר, אני חושב שאנחנו צריכים להתמקד בכמה נקודות במלחמה בתאונות הדרכים.

חמד עמאר: הנקודה הראשונה זה החינוך.

חמד עמאר: חינוך והסברה – זה הולך ביחד.

חמד עמאר: כשאני מדבר על חינוך, אני מדבר על חינוך תעבורתי בבתי-הספר, שהשנה היתה אתו בעיה, בעיה תקציבית.

חמד עמאר: אני הבנתי שזה נפתר.

חמד עמאר: אני מקווה שהחינוך התעבורתי יתחיל בגנים.

חמד עמאר: בגן-הילדים יתחיל חינוך תעבורתי וימשיך הלאה.

חמד עמאר: נקודה שנייה, בחינוך בבתי-ספר – לעשות בדיקה יסודית לבתי-ספר לנהיגה.

חמד עמאר: האם התיאוריה שהיום כל אחד יכול ללמוד בבית ולבוא ולעשות מבחן תיאוריה – האם זה מצליח?

חמד עמאר: האם אנחנו צריכים לשנות את זה?

חמד עמאר: האם מי שצריך לעבור תיאוריה צריך קודם כול לעבור קורס מסוים ואחרי זה לגשת לתיאוריה?

חמד עמאר: נקודה שנייה, בהדרכה בבתי-ספר – האם לוקחים בחשבון נהיגה בלילה?

חמד עמאר: האם לוקחים בחשבון נהיגה בתנאים קשים?

חמד עמאר: כל אחד היום – רובנו למדנו נהיגה.

חמד עמאר: אם למדנו בחורף, למדנו לנהוג בגשם, אם לא למדנו בחורף, אנחנו לא התרגלנו לתנאי גשם.

חמד עמאר: גם לא זכור לי שעשיתי שיעור נהיגה אחד בלילה.

חמד עמאר: כל השיעורים, עושים אותם ביום.

חמד עמאר: לכן, אדוני השר, אני חושב שגם בלימודי נהיגה בתנאים האלה צריך לבוא ולעשות בדק בית ולשנות את השיטה של לימודי הנהיגה.

חמד עמאר: הנושא השני שאני רוצה לדבר עליו הוא נושא חשוב – תחבורה ציבורית.

חמד עמאר: אנחנו מפתחים כבישים – ואני מברך אותך על העבודה הטובה שאתה עושה – ואנחנו רואים שיש התקדמות בתשתיות.

חמד עמאר: אבל כמה שנתקדם בתשתיות, גם המכוניות – אם היום יש מיליון וחצי מכוניות, בעוד עשר שנים יהיו 2 מיליון, ואז אנחנו צריכים גם לפתח עוד ועוד תשתיות.

חמד עמאר: צריך לפתח את התשתיות, אבל אנחנו צריכים להדביק את העולם המודרני.

חמד עמאר: באירופה התחבורה הציבורית מפותחת מאוד.

חמד עמאר: בכל מדינות העולם תחבורה ציבורית זה כלי שבן-אדם יוצא מהבית שלו, משאיר את האוטו שלו – רק לחופשות הוא יוצא עם האוטו.

חמד עמאר: לעבודה הוא לא נוסע עם האוטו.

חמד עמאר: הוא יכול לעלות לרכבת, לנסוע שעה וחצי, שעה, ולהגיע למקום העבודה.

חמד עמאר: אם הוא יוצא מהצפון ברכבת, מגיע לתל-אביב, כשהוא מגיע לתל-אביב ברכבת צריך לדאוג לתחבורה בתוך העיר, שתהיה לו אפשרות של ניידות, לאותו נוסע שהחליט לנסוע בתחבורה ציבורית.

חמד עמאר: לכן צריך להשקיע ברכבות לגליל, לאילת, לדרום, לכל מקום; לקשט את המדינה ברכבות ולקשט את המדינה בתחבורה ציבורית ולפתח את התחבורה הציבורית.

חמד עמאר: אני חייב לנגוע בנושא של התאונות במגזר הערבי, במספר ההרוגים במגזר הערבי, שהוא גדול, הרבה יותר משיעורם באוכלוסייה.

חמד עמאר: אתמול דיברנו על זה, וגם אמרת לי את הנתון: 14 תאונות חצר, בתוך הבית, במגזר הערבי.

חמד עמאר: הרשות הלאומית קיימה הסברה במגזר הערבי בנושא הזה לפני שנתיים, אבל לפי הנתונים שקיבלתי, לפני שנתיים הופסק כל נושא ההסברה בערבית ברשות הלאומית לבטיחות בדרכים – במגזר הערבי.

חמד עמאר: כאן אני קורא לך, אדוני השר, להחזיר את התקציב לרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

חמד עמאר: אני יודע שהתקציב קוצץ בשנת 2008.

חמד עמאר: אתה לא אשם בקיצוץ, אבל אתה יכול להחזיר את התקציב.

חמד עמאר: אתה יכול להחזיר את התקציב בגלל חשיבותה של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים בהסברה, כיחידה מבקרת, מפקחת, כיחידה שיכולה לעזור להוריד את תאונות הדרכים.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, יש שלושה או ארבעה יישובים במגזר הדרוזי שיש בהם כביש חוצה.

חמד עמאר: כביש חוצה זה אומר שהכביש בסמכותה של החברה הלאומית לדרכים – מע"צ – בטיפול בכבישים.

חמד עמאר: זה עוספיא-דאליה, זה מע'אר וזה פקיעין.

חמד עמאר: אם אנחנו נלך ונראה את הכבישים ואת רמת הבטיחות בכבישים האלה, אנחנו נראה שצריך לבוא ולהשקיע.

חמד עמאר: רמת הבטיחות של כבישים של מע"צ היא הרבה הרבה הרבה יותר גבוהה מרמת הבטיחות בארבעת היישובים האלה.

חמד עמאר: לכן אני קורא לך, אדוני השר, להשקיע בארבעת הכבישים האלה, חוצי-היישובים, ובכך להוריד את תאונות הדרכים.

חמד עמאר: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מוחמד ברכה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חרמש, אתה אומנם יושב במקום הנכון שלך מבחינת הצעות חוק לאחרונה, אבל אל תפריע.

שי חרמש: אני עדיין רואה את עצמי כאיש שמאל, ואני מבקש שזה ייכנס לפרוטוקול.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, כנסת נכבדה, הכנסת יכולה לאמץ לעצמה יום, לדקלם בו דברים על בטיחות בדרכים – אני אומר את זה בלא מעט ציניות – ובאותו זמן, אם תקרה תאונה מחרידה, אז מייד מגישים הצעות לסדר-היום, באים ומדברים על העניין הזה, כפי שיש כל מיני דברים, כמו למשל דוח העוני.

מוחמד ברכה: מדברים על זה כמו שמדברים על מזג האוויר, ואז מדברים על הבטיחות בדרכים וכו' וכו'.

מוחמד ברכה: פעם היתה בכנסת ועדת משנה למלחמה בתאונות דרכים.

מיכאל איתן: בראשות לין.

מוחמד ברכה: כן, בראשות לין, ואחר כך היה חבר כנסת מהמפד"ל.

ישראל כץ: היום לין הוא יושב-ראש הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

מוחמד ברכה: כן.

מוחמד ברכה: היתה אפילו ועדת חקירה פרלמנטרית, אדוני השר, לחקר תאונות הדרכים והסיבות והמלחמה בתאונות הדרכים, והיא הגישה דוח מסכם, דוח ביניים, נדמה לי ב-2003.

מוחמד ברכה: בקדנציה של – אני לא זוכר איזו כנסת מבחינה מספרית.

מוחמד ברכה: בכנסת שאחריה זה הופסק.

מוחמד ברכה: אני חושב שהגיע הזמן שהכנסת – ואני מפנה את זה לנשיאות הכנסת וליושב-ראש:

מוחמד ברכה: לא מספיק לחכות ליום מסוים כדי לדבר על העניינים האלה.

מוחמד ברכה: אני חושב שהנושא הזה צריך לעמוד על סדר-יומה של הכנסת.

מוחמד ברכה: היתה ועדת משנה של ועדת הכלכלה.

מוחמד ברכה: אני חושב שיש מקום שהדבר הזה יחזור.

מוחמד ברכה: באותה מידה שיש ועדה למלחמה בסמים ובאלכוהול, שגם הם גובים קורבנות ואנשים פגועים ומחלות, והיא עובדת בתיאום עם הרשות למלחמה בסמים ובאלכוהול, יש מקום שמול הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים תהיה גם ועדת משנה שתלווה את העבודה הזאת לאורך כל השנה.

מוחמד ברכה: אני יודע שזה לא ועדת חוץ וביטחון ולא ועדת הכספים ואפילו לא ועדת החינוך, אבל חשוב שהכנסת תיטול את היוזמה ותעשה את מה שמוטל עליה.

מוחמד ברכה: בעניין התאונות, יש כבר מושג בישראל, והוא קיים אפילו במקומות אחרים: כבישי מוות.

מוחמד ברכה: למרבה הצער, כבישי המוות נמצאים בעיקר ביישובים הערביים או סמוך ליישובים הערביים.

מוחמד ברכה: למען ההגינות אני רוצה להגיד שאנחנו עדים בתקופה האחרונה לתנופת בנייה של הרחבת כבישים ושל מחלפים וכו' וכו', וזה מצוין.

מוחמד ברכה: אני מקווה שבתום העבודות ייווצר מצב חדש, מצב טוב, אבל זה עדיין לא מבטל את המספרים האיומים.

מוחמד ברכה: האוכלוסייה הערבית היום מהווה 17.5% מכלל האוכלוסייה, אבל 28% מכלל הנפגעים ב-2009 היו ערבים – 27.5% מכלל ההרוגים בשנת 2009; כמעט 33% מכלל ההרוגים הולכי הרגל בשנת 2009 היו ערבים.

מוחמד ברכה: בדוח של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים נראה שישראל במצב טוב מבחינת הממוצע של ההרוגים – אף פעם זה לא טוב – במצב סביר לעומת מקומות אחרים.

 משה (מוץ) מטלון: פחות רע.

מוחמד ברכה: למשל, בישראל יש 5.8 הרוגים על כל 100,000 תושבים בשנה.

מוחמד ברכה: בארצות-הברית, למשל, יש 12.3 הרוגים בשנה, ובהולנד – 4.1 הרוגים לכל 100,000 תושבים.

מוחמד ברכה: אם אנחנו נעשה את הנתון של 5.8 של ערבים ויהודים, מסתבר שהיהודים הם מתחת להולנד, שזה נמוך, אבל הערבים הם אמריקנים בעניין הזה, משום מה.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, בציבור היהודי 4 הרוגים מתוך 100,000, ו-11 הרוגים מתוך 100,000 כשמדובר באוכלוסייה הערבית.

ישראל כץ: השנה העלייה בקרב היהודים יותר גדולה מאשר בקרב הערבים.

מוחמד ברכה: כל עלייה היא מקוממת.

מוחמד ברכה: אני לא רוצה להתנחם, באמת, שהדיפרנציאציה היא כזאת וכזאת.

מוחמד ברכה: אני הייתי רוצה, כמו כולנו – לפחות בעניין הזה צריך להיות קונסנזוס שלא היינו רוצים לראות את המחזות האלה של תאונות דרכים, על אחת כמה וכמה בשבילי אישית, שזה גם נושא שקרוב אלי ולמשפחה שלי.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אני לא ממעיט מהגורם האנושי, אבל יש גם סיבות אחרות.

מוחמד ברכה: 70% מכוח העבודה במגזר הערבי עובד מחוץ ליישובים ונוסע עשרות קילומטרים מדי יום.

מוחמד ברכה: זו בעצם חשיפה אוטומטית.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, הגורם האנושי קיים אצל יהודים, אצל ערבים, אצל כולם.

מוחמד ברכה: התשתיות – בסדר, התשתיות הן רעועות יותר ביישובים הערביים.

מוחמד ברכה: אבל בנוסף לזה, זמינות של מקום עבודה, הזמן הממוצע שאתה נמצא כאזרח על הכביש.

מוחמד ברכה: האזרח הערבי, כדי להשיג את פרנסתו – 70% מכוח העבודה באוכלוסייה הערבית צריך לנסוע מדי יום עשרות קילומטרים על מנת להשיג את העבודה, לעומת רוב הציבור היהודי שמוצא את עבודתו ופרנסתו ביישובים שלו.

מוחמד ברכה: יש גם סיבה חברתית אחרת, שהיהודי, קל לו לעבור מתל-אביב לכרמיאל אם מקום עבודתו בכרמיאל, והערבי, אם הוא חי בנצרת ויש לו מקום עבודה בתל-אביב, הוא ימשיך לגור בנצרת ולא יעתיק את מקום מגוריו.

מוחמד ברכה: זה סיפור אחר, זה סיפור שקשור בקשר עם המולדת.

מוחמד ברכה: זה משהו אחר.

מוחמד ברכה: בכל אופן, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אני חושב שהגיע הזמן.

מוחמד ברכה: אתמול היה דיון על מערכת החינוך והכשלים שלה, ואם מתגברים על הכשל החינוכי בקרב הציבור הערבי, כל הממוצע הארצי במדינת ישראל יעלה ואנחנו נתקבל כחברים לגיטימיים ב-OECD, אותו דבר כנראה גם לגבי תאונות דרכים.

מוחמד ברכה: צריך טיפול מיוחד בתשתיות, בזמינות מקומות עבודה בקרב הציבור הערבי, על מנת להילחם בתאונות דרכים, ואז זה יתרום גם לממוצע הכלל-ארצי.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה, אדוני.

אחמד טיבי: חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, בבקשה.

אחמד טיבי: חמש דקות.

אחמד טיבי: בבקשה.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, אנחנו הצטמצמנו ב-50% בשרים.

גאלב מג'אדלה: עמיתי חברי הכנסת, קודמי, חבר הכנסת ברכה וחבר הכנסת עמאר, התייחסו גם לנתונים ופטרו אותי מהמשימה הזו.

גאלב מג'אדלה: אבל אני רוצה להתחיל; אומנם אנחנו, אנשי הציבור, לא זוכים לפרגון ולשבחים, לצערי הרב, ואני רוצה להתחיל בזה: מַן לַא יַשְכֻּר אנ-נַאס לַא יַשְכֻּר אללה.

גאלב מג'אדלה: תתרגם, כבוד היושב-ראש.

אחמד טיבי: מי שלא מודה לאנשים, לא מודה לאלוהים.

גאלב מג'אדלה: זה במיוחד לאנשים מאמינים.

נסים זאב: – – –

אחמד טיבי: תיכף תשמע, תקשיב לו ותשמע.

אחמד טיבי: מי שלא מודה לאנשים לא מודה לאלוהים.

גאלב מג'אדלה: מי שלא יודע להודות, להגיד תודה – זר לך מה שאני אומר?

גאלב מג'אדלה: מי שלא יודע להגיד תודה לאדם לא מסוגל להגיד תודה לאלוהים, שאנחנו חייבים לו כל בוקר תודה על שברא אותנו, הביא אותנו לעולם ונתן לנו את כל האמצעים, ובכל זאת מקללים אותו.

גאלב מג'אדלה: אתה יודע את זה.

גאלב מג'אדלה: אני רוצה להתחיל בתודות לשר, שר התחבורה שמפתיע את הציבור הערבי, כי לצערנו אנחנו לא יכולים להבדיל בין דעות פוליטיות לבין עשייה.

גאלב מג'אדלה: זה כולל סטיגמות כאלה בחברה הישראלית, ושר מהליכוד, ודעותיו גם ידועות, עושה חיל ביישוב הערבי, מנסה לצמצם פערים בתשתיות, בתקציבים, פנים-עירוניות, בצמתים, בכיכרות.

גאלב מג'אדלה: אני מברך אותך, כבוד השר, מחזק את ידיך.

גאלב מג'אדלה: אתה שר התחבורה של כל אזרחי מדינת ישראל, וכך אתה עושה.

גאלב מג'אדלה: יישר כוח.

גאלב מג'אדלה: חברי שקדמו לי אמרו שהתמונה עגומה מאוד.

גאלב מג'אדלה: דיברו על תאונות חצר, שזה מאוד מדהים.

גאלב מג'אדלה: אם אני רק אספר לכם שמתוך 86%, אצלנו 73%, ביישוב הערבי.

גאלב מג'אדלה: אדוני השר, זה נושא רחב, זה בנפשנו, זה חיי אדם.

גאלב מג'אדלה: אין יותר מחיי אדם.

גאלב מג'אדלה: אפילו כבוד הרב עובדיה אמר: קדושת האדם עולה על קדושת האדמה.

גאלב מג'אדלה: אתה זוכר את זה?

גאלב מג'אדלה: היתה פסיקה כזאת.

גאלב מג'אדלה: קדושת האדם עולה על קדושת האדמה.

גאלב מג'אדלה: אין יותר יקר מחיי אדם.

גאלב מג'אדלה: אני חושב שבנושא הזה אנחנו יכולים להמליץ לך, לייעץ לך, לומר את דעתנו המגוונת, כל אחד בראייה שלו, מהציבור שהוא בא ממנו.

גאלב מג'אדלה: אבל לדעתי יש לך צוותים ואנשי מקצוע.

גאלב מג'אדלה: אגב, אני מכיר את המשרד הזה מאז ד"ר אפרים סנה, שהיה שר התחבורה.

גאלב מג'אדלה: יש בו יכולות וכשרונות ואנשים, ואתה מתברך באנשים טובים.

גאלב מג'אדלה: לדעתי, אתה, אדוני השר, צריך להשקיע בהקמת צוות של משימה לאומית, שיילחם באמת מלחמת חורמה בנושא הזה, ולהתחיל בחינוך.

גאלב מג'אדלה: אין לנו תרבות נהיגה בישראל.

גאלב מג'אדלה: הנהג הישראלי, בחניון רבים על מקום – שולף אקדח; בכביש החוף רבים – שולף אקדח.

גאלב מג'אדלה: זה לא קורה באירופה.

גאלב מג'אדלה: אנחנו רוצים להיות מדינה מתורבתת, אנחנו שואפים כל הזמן להיות אירופה, אנחנו לא יכולים להיות באירופה – – –

דוד רותם: – – –

גאלב מג'אדלה: אתה מתכוון להפריע כל הזמן, חבר הכנסת רותם?

גאלב מג'אדלה: זה משהו אישי?

גאלב מג'אדלה: אני אף פעם לא מפריע לך, להיפך, אני מקשיב לך גם אם אני לא מסכים אתך.

גאלב מג'אדלה: או שזה מתוכנן על-ידי ישראל ביתנו להפריע לי?

דוד רותם: לא קראתי קריאת ביניים, לא עשיתי שום דבר.

גאלב מג'אדלה: לא קריאת ביניים, אנחנו שומעים אותך מכאן, אפילו שמעתי כמה מלים שאמרת, לא לפרסום.

גאלב מג'אדלה: אני אומר לכם, חברי חברי הכנסת, אני שותף לביקורת של השר לגבי הנוכחות, אבל זה נושא שכולנו צריכים להתאחד סביבו, זה נושא שכולם צריכים לשלב ידיים כדי להתמודד אתו, זה נושא שאנחנו חייבים לא רק לתת עליו את הדעת אלא גם לשמש דוגמה.

גאלב מג'אדלה: אני אספר לכם סיפור: נסעתי בחוצה-ישראל במהירות 100.

גאלב מג'אדלה: עובר אותי טרנזיט עם צוות עובדים, זיהו אותי, מהיישוב שלי.

גאלב מג'אדלה: אז מתקשרים אלי, הטלפון שלי ידוע להרבה אנשים.

גאלב מג'אדלה: אומרים לי: כבוד השר לשעבר, לא נעים לעבור אותך, אתה נוסע 100, אולי תיסע קצת יותר מהר.

גאלב מג'אדלה: אני אומר להם: תודה רבה על העצה, באקה לא בורחת, יש לי זמן, עוד כמה דקות בהפרש ממה שאתם נוסעים, אני אגיע בטוח בשלום.

גאלב מג'אדלה: אנחנו חייבים בעניין הזה לשלב ידיים, לעקור את הבעיה הזו מהשורש.

גאלב מג'אדלה: אני מברך את החברים שיזמו את הכנס המוצלח והטוב שהיה אתמול.

גאלב מג'אדלה: זה משדר מסרים לאלו שצופים בנו בבית, זה מזכיר לאנשים שצריך להזכיר להם כל רגע את חומרת הבעיה.

גאלב מג'אדלה: אני חושב שאנחנו צריכים בנושא הזה לראות שליחות לאומית וציבורית ממדרגה ראשונה.

גאלב מג'אדלה: תודה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני.

אחמד טיבי: אני רק אוסיף שהמשפט הזה שאמר חבר הכנסת מג'אדלה הוא חדית' נבווי, מדברי הנביא מוחמד, והנוסח הוא: לַא יַשְכֻּר אללה מַן לַא יַשְכֻּר אנ-נַאס.

אחמד טיבי: תיקון טעות נוספת: אחד הדוברים, לא רציתי להפסיק אותו, אמר מַחלף, אבל בעברית אומרים מֶחלף, עם סגול מתחת למ"ם.

אחמד טיבי: אגב, לאחרונה, אפילו בשלטים התחילו תחת המ"ם לשים סגול, וזה יפה.

קריאה: לא בשטחי הרשות, שם אמרו למחוק את העברית.

קריאה: אדוני, מה מסגרת הזמן?

אחמד טיבי: חמש דקות לכל דובר.

רונית תירוש: זה בהמלצה.

אחמד טיבי: עד חמש דקות.

אחמד טיבי: חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

אחמד טיבי: מי אמור להחליף אותי?

אחמד טיבי: חבר הכנסת אורי מקלב?

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, כבוד שר התחבורה, חברי חברי הכנסת, היום מציינת הכנסת את יום המאבק בתאונות דרכים, יום הבטיחות בדרכים.

ציפי חוטובלי: אדוני השר, כשמדברים על תאונות דרכים, אתה בטח מכיר את זה, מדברים הרבה על סטטיסטיקה, מדברים על מספרים.

ציפי חוטובלי: הסטטיסטיקה היא אכן סטטיסטיקה עגומה וקשה, ולצערנו אנחנו השנה במגמת עלייה של 10% לעומת התאונות שהיו בשנה שעברה.

ציפי חוטובלי: אבל אני מעדיפה לדבר על האנשים שמאחורי הסטטיסטיקה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לדבר על מספר שלא מתייחסים אליו בדרך כלל; בדרך כלל, כשמדברים על תאונות דרכים, מדברים על כמה הרוגים יש.

ציפי חוטובלי: מדי שנה נפגעים בתאונות דרכים 30,000 איש, שמתוכם 1,740 פצועים קשה.

ציפי חוטובלי: כשאנחנו מדברים על אדם שפצוע קשה בתאונת דרכים, הדרך להמחיש מה המשמעות של אדם שפצוע קשה בתאונת דרכים עוברת דרך הסיפור הבא: לפני חודש הלכתי לבקר בן של חברים שנפצע קשה ואושפז ב"תל-השומר" במחלקה לשיקום נוער.

ציפי חוטובלי: מבחור צעיר בן 17, שהיה נער מלא שמחת חיים, פעיל, מתנדב, הילד הזה קיבל פגיעת ראש, והוא משותק היום בכל חלקי גופו.

ציפי חוטובלי: כשאני רואה מה זה עשה למשפחה שלו – אמא שלו עברה ממש פיזית לגור אתו בבית-החולים כדי שהיא תוכל לסעוד אותו ולסייע לו; כשאני רואה מה זה עשה למערכת החיים של נער צעיר שעמד לסיים תיכון, שנת בגרויות, וכמובן ערב גיוס לצה"ל בסוף כיתה י"ב – החיים האלה השתבשו.

ציפי חוטובלי: חיי משפחה שלמה השתבשו.

ציפי חוטובלי: זאת תמונת המצב שכל אדם שנפצע קשה בתאונת דרכים עובר.

ציפי חוטובלי: הערכה משוערת של שיקום במצב כזה היא שלוש שנים.

ציפי חוטובלי: ומהצד השני, מנגד, עומד הפוגע.

ציפי חוטובלי: הפוגע היה בחור בן 28 עם 19 הרשעות קודמות, אדם שכנראה זהירות בדרכים זה לא הצד החזק שלו, ואין שום קשר מבחינת ענישה בין אותו אדם לבין אותו בחור שנפגע.

ציפי חוטובלי: אפילו פעם אחת אותו אדם שפגע באותו בחור לא יראה אותו, לא יראה את מה שהוא עובר, לא יסתכל לאמא של הנער הזה בעיניים, כי המציאות שבה אנחנו חיים היא מציאות כזאת שרק מי שהורג מועמד לדין.

ציפי חוטובלי: לעומת זאת, מי שפוגע בחבלות חמורות, כולל מצבים קשים של פגיעות ראש ושיתוק מוחלט – מי שמטפל בהם זה חברות הביטוח.

ציפי חוטובלי: סטריליות מוחלטת.

ציפי חוטובלי: החטא ועונשו – אין שום קשר בין השניים.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שאנחנו, כחברה, אם אנחנו באמת רוצים לדבר על החטא והעונש, אין אפשרות אמיתית לגרום לאנשים שהם פזיזים על הכביש ולא מבינים שיש בידיהם כלי נשק ממש, לגרום להם להצטער באופן עמוק ולחזור בתשובה על המעשים שלהם – אם הם לא יהיו מעורבים בהליך השיקום.

ציפי חוטובלי: התהליך הזה שבו יש נתק מוחלט בין העבירה, בין הנהג הפוגע לבין האנשים שנפגעו פגיעות קשות מאוד – התהליך הזה חייב להיפסק.

ציפי חוטובלי: אנחנו צריכים לחייב – ואם צריך, גם בחקיקה – את אותם אנשים שפגעו וגרמו לפגיעות וחבלות חמורות, אנחנו חייבים לגרום להם להתמודד, להסתכל בעיניים לאנשים שנפגעו, להיות חלק מהמחלקות השיקומיות, לסעוד את אותם אנשים.

ציפי חוטובלי: רק ביום-יום, בהרגשה שהם גדעו באמת חיים שלמים – גדיעת חיים שלמים זה לא רק במוות; גם במצב שבו הפכת אדם בריא לאדם משותק, שהפסקת את זרם החיים של אדם צעיר.

ציפי חוטובלי: כשאנחנו מדברים על שיקום, כשאנחנו מדברים על חינוך, אני חושבת שחלק מהענישה פגומה.

ציפי חוטובלי: כל התהליך שבו הכול מסור לידיהן של חברות הביטוח – הדבר הזה צריך להשתנות.

ציפי חוטובלי: יש עניין נוסף, אדוני השר, והוא כמובן אותם נהגים מועדים, הנהגים המסוכנים.

ציפי חוטובלי: אנחנו נמצאים היום בשיטת נקודות, שיטה שבה, אתה יודע, אדם צובר נקודות, ובסך נקודות מסוים מורידים אדם מהכביש.

ציפי חוטובלי: יש כמה עבירות שמוכח לחלוטין שהן גורמות, בסדר עדיפות גבוה, לתאונות דרכים: מהירות מופרזת; אי-ציות לתמרור עצור; אנשים שנוהגים תחת שכרות; אנשים שנוהגים בעייפות, שזה מאוד קרוב לתגובות הגופניות של נהיגה תחת שכרות.

ציפי חוטובלי: אם אנחנו לא נייצר רף ענישה גבוה – אתה יודע, אין דומה עבירה מסוימת לעבירה אחרת בעבירות תנועה.

ציפי חוטובלי: יש עבירות שהן עבירות קטלניות: דיבור בטלפון; כל מה שנוגע לשימוש באביזרי תקשורת כאלה ואחרים, שמסיחים דעתו של הנהג.

ציפי חוטובלי: הדברים האלה הם דברים שעלולים לגרום להרג, ואם אנחנו לא נקבע רף ענישה גבוה ששולל רשיון מאותו אדם – אמרתי לך, נהג צעיר עם 19 הרשעות.

ציפי חוטובלי: לא עבירות תנועה – 19 הרשעות, והוא עדיין נוהג על הכביש, הרשיון לא נשלל ממנו.

ציפי חוטובלי: המסר שהחברה שלנו שולחת הוא שחופש התנועה של אותו נהג הוא בדרגה יותר גבוהה מאשר הזכות של אותו בחור צעיר לחיים ולחיים בריאים.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שאין מנוס מלשלב בין שני הדברים – גם לשלב את אותם נהגים פוגעים במערך השיקום וגם להוריד נהגים מועדים ומסוכנים מהכביש.

ציפי חוטובלי: אני מודה לכם על ההקשבה.

ציפי חוטובלי: אדוני השר, אני מאחלת לך הצלחה במלחמה בתאונות הדרכים.

אורי מקלב: תודה רבה לחברת הכנסת ציפי חוטובלי.

אורי מקלב: חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חברת הכנסת רונית תירוש, אחרונת הדוברים.

אורי מקלב: בבקשה, חבר הכנסת מסעוד גנאים, לרשותך חמש דקות.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, האמת היא שחברי ועמיתי השאירו לי כמה נקודות להתייחס אליהן.

מסעוד גנאים: אולי הנקודה הראשונה היא ככה פילוסופית, שכל הדברים שהאדם המציא והצליח טכנולוגית בכל עולם הטכנולוגיה, כנראה הוא ממציא אותם לרווחתו ולחיים שלו, אבל באותו זמן הוא לא מצליח להשתלט עליהם; באותו זמן הם מכתיבים את קצב החיים שלו.

מסעוד גנאים: לכן המכונית שהאדם המציא לרווחתו וכדי שתקרב אליו את כל הנקודות שהוא רוצה להגיע אליהן ואת כל המרחקים – כנראה, לצערי הרב, מכונית כזאת גם ממהרת להעביר אותו מהעולם הזה לעולם הבא, מעולם החיים לעולם המתים או לעולם החולים או לעולם הכלואים.

מסעוד גנאים: אז לצערי הרב, בשאלה הזאת – איך האדם ממציא דבר שהוא לא אנושי ובאותו זמן הדבר הזה משתלט עליו ומכתיב את הקצב של החיים שלו.

מסעוד גנאים: שאלה שנייה – אני יכול לדבר על כל האחוזים, על האחוז המחריד והחמור מאוד של מעורבות בני-נוער או של ערבים בתאונות דרכים וכקורבנות לתאונות דרכים.

מסעוד גנאים: ידוע שבחברה הערבית יש חוסר בתשתיות ובכבישים.

מסעוד גנאים: הנתון המחריד ביותר הוא בקשר לילדים.

מסעוד גנאים: האמת שבקשר לילדים הנתון הוא מהדוח של "אור ירוק", ולפיו רוב הילדים שנהרגו בעשור האחרון, מ-2000 עד 2009, היו ערבים.

מסעוד גנאים: הסיבות לכך הן שרוב הילדים הערבים משחקים בכבישים או במגרשי חנייה או בחצרות בתים עם מכוניות חונות.

מסעוד גנאים: יותר מ-50% מהילדים משחקים בקרבת מכוניות נעות או חונות ללא השגחה.

מסעוד גנאים: יש עוד נתון מדהים, והוא שמבין הילדים שנהרגו כהולכי רגל בולטת קבוצת הפעוטות מאפס עד ארבע שנהרגו בחצרות בין השנים 2003 עד 2009.

מסעוד גנאים: במגזר היהודי היו עשרה פעוטות, ובמגזר הלא-יהודי – 73 פעוטות.

מסעוד גנאים: המצב הקטסטרופלי הזה, החמור הזה, חייב להשתנות.

מסעוד גנאים: אני מאמין שצריכים להתחיל בחינוך ובהגברת התודעה בקרב בני-הנוער וההורים, לצד זה שיעשו חצרות, מגרשים, כדי שכולם ימצאו מקום לשחק בו.

מסעוד גנאים: כבוד השר, אדוני היושב-ראש, קראתי גם בקשר לתרבות הנהיגה במגזר הערבי, שכאילו בגלל האמונה בגזירה משמים, שהכול מאלוהים – שזה מעודד תאונות דרכים, או שעוברים בסלחנות.

נסים זאב: אף אחד לא אמר את זה.

מסעוד גנאים: לא, לא אתה.

נסים זאב: זו עמדה שלך ופרשנות שלך.

נסים זאב: אף אחד לא אמר אפילו – – –

מסעוד גנאים: סליחה, לא, לא, אני לא אמרתי – לא אתה ולא כבוד השר.

מסעוד גנאים: אני קראתי את זה.

מסעוד גנאים: אני קראתי את זה.

מסעוד גנאים: אבל אני דווקא רוצה לדבר על זה, כי זה חשוב.

אורי מקלב: הוא לא מדבר על אנשי אמונה יהודים.

אורי מקלב: אתה מדבר על זה שבמגזר הערבי יש כזאת אמונה.

אורי מקלב: הוא לא דיבר על כל מי שמאמין.

מסעוד גנאים: בטח לא.

מסעוד גנאים: אני אומר כך: יש כאלה שכתבו שהסיבה לעלייה, לאחוז הגבוה של תאונות דרכים במגזר הערבי נובעת מתרבות של גזירה משמים.

מסעוד גנאים: כך כתבו, אני אראה לך את זה.

מסעוד גנאים: זה מעוות, זה לא נכון.

מסעוד גנאים: האמונה בגזירה משמים לא מעודדת.

מסעוד גנאים: זה לא אומר שאני לא אחראי למעשי, למעשים שלי.

מסעוד גנאים: אני לא בודק אותם, כי הגזירה משמים – גם אצלכם, כבוד חברי נסים זאב, גם אצלנו לפעמים מבינים את זה שזה חד-סטרי, רק למוות.

מסעוד גנאים: כאילו גם החיים הם לא גזירה מאלוהים.

מסעוד גנאים: ידוע הסיפור על אחד מה"צחאבה" של הנביא שהיה בעיר שהתפשטה בה מגפה והוא ברח.

מסעוד גנאים: אמרו לו: מה, אתה בורח מגזירת אלוהים?

מסעוד גנאים: אמר להם: אני בורח מגזירת אלוהים לגזירת אלוהים, כי כשנגזר עלי מוות אמר לי גם להינצל מהמוות.

מסעוד גנאים: בכל זאת, כבוד השר, אני הייתי מורה בבית-ספר, רכז חינוך חברתי, ערכנו הרבה קורסים תעבורתיים וכל הדברים האלה.

מסעוד גנאים: לצערי הרב, התרבות הקיימת בין בני-הנוער – אם זה ערבים ואם זה יהודים, אבל כערבי אני מכיר את זה מקרוב – כיניתי אותה התרבות של היד על ההדק.

מסעוד גנאים: בכל עימות במכוניות, אם זה במהירות, אם זה זכות קדימה – מלחמה, כאילו To be or not to be.

אורי מקלב: בלי לשים לב, הזמן רץ.

מסעוד גנאים: אני מסיים.

מסעוד גנאים: אז כאילו כולם לחוצים, כולם רוצים להוכיח את עצמם, אפילו על חשבון החיים שלהם.

מסעוד גנאים: אני חושב שהדברים האלה, העלייה בתאונות הדרכים, האחוז הגבוה במגזר הערבי – חייבים תוכנית חירום כדי לפתח את התשתיות, את הכבישים, אבל בעיקר גם במישור התודעתי והחינוכי.

מסעוד גנאים: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

אורי מקלב: חברת הכנסת רונית תירוש, בבקשה.

אורי מקלב: לאחר מכן השר ישיב.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני אתחיל מהסוף.

רונית תירוש: שמעתי את חברת הכנסת חוטובלי מתארת בפנינו מקרה מאוד מאוד טרגי ומצער של אדם – במקרה זה נער שנפצע בתאונת דרכים – וזה באמת נושא שאנחנו פחות מתייחסים אליו.

רונית תירוש: יותר מתייחסים למספר ההרוגים, ויש משפחות שבעצם חיות ולא חיות את המשך חייהן לאחר שמישהו מבני המשפחה נפגע.

רונית תירוש: אני חייבת לומר – ואני לא ארחיב דיבור על זה מאחר שמחר כמדומני, או שאנחנו נדחה את זה בשבוע – אנחנו נביא בפניכם את התסכול שלנו, וכשאני אומרת "שלנו", זה שלי ושל חבר הכנסת בילסקי.

רונית תירוש: הגשנו הצעת חוק לעונשי מינימום באשר לתאונות פגע וברח.

רונית תירוש: אני בדרך כלל מטלפנת לשרים טרם ההצבעה בוועדת שרים, מסבירה להם מהו החוק ומשכנעת אותם לתמוך בו.

רונית תירוש: הפעם חסכתי לעצמי את המאמץ הזה.

רונית תירוש: חשבתי שהוא מיותר משום שהדברים מאוד מאוד ברורים.

רונית תירוש: ואני חייבת לומר שלא רק שנדהמתי, הופתעתי והתאכזבתי, אני פשוט לא מצליחה להבין את האטימות של מי שישב והחליט להפיל את ההצעה בוועדת שרים.

רונית תירוש: ומדוע אני אומרת זאת?

רונית תירוש: לא שאני לא עשיתי בדיקה, והשקעתי בהצעה הזאת בדיקות אין-ספור – החל מפגישה עם שר המשפטים נאמן, דרך שיחה וגם פגישה עם היועץ המשפטי לממשלה, שאפילו ניאות להגיע לכאן לכינוס שעשיתי בנושא, ודרך ראש אגף תנועה במשטרה, שנסעתי אליו לבית-דגן.

רונית תירוש: שאלתי אותם על עונשי מינימום.

רונית תירוש: מכולם שמעתי שזה רעיון נכון, בוודאי הציבור מאוד מאוד מתקשה להבין מדוע אין עונשי מינימום, מדוע יש נטייה לפרקליטות לעשות עסקאות טיעון כשיש מקרים שכאלו, שהם מוכחים, ולא צריך יותר מדי הוכחות בעניין.

רונית תירוש: ומדובר פה לא רק בדריסה, שיכולה להיות לא בזדון, ואולי במקרה מסוים כזה ואחר הנהג הדורס יכול לצאת זכאי מחוסר אשמה כי הוא לא עשה בזדון; אבל עצם העובדה שהוא ברח, יש פה כבר אקט, יש פה פעולה מודעת של הפקרת אדם, עד כדי כך שהוא יביא למותו.

רונית תירוש: הדוגמה הכי הכי טריוויאלית ואחרונה היא של הילד הזה, בלחסן, בן 12 – היום בן 13 – שנפגע על-ידי זוג שפצע אותו ביהוד כשהוא היה רכוב על איזה קורקינט, והם ברחו, והילד שכב שם, אף אחד לא יודע כמה זמן, עד שמישהו הגיע – – –

 משה (מוץ) מטלון: הם הלכו למסעדה.

רונית תירוש: אני תיכף אספר מה הם עשו, אבל אני אומרת – הילד עצמו שכב, ואילו הם היו עוצרים ומגישים לו את העזרה, יכול מאוד להיות שהוא לא היה היום במצב שהוא נמצא בו, מצב של צמח – הוא צמח, וכמו שתיארת, אמו לא זזה ממיטתו והמשפחה כולה מפורקת.

רונית תירוש: הזוג הזה הלך וניסה לשבש ראיות, כמובן – לרחוץ את המכונית, ישבו במסעדה לאחר מכן, כאילו לא קרה דבר.

רונית תירוש: מה הם קיבלו?

רונית תירוש: הם קיבלו בעסקת טיעון שלוש שנים.

רונית תירוש: האמא קיבלה מאסר עולם, כי היא יושבת ליד בנה והיא צמודה אליו, והילד הזה הוא צמח, והם, אחרי שלוש שנים יצאו לחופשי, כאילו כלום.

רונית תירוש: הדברים האלה יותר ממקוממים.

רונית תירוש: יש שופט אחד שאני חייבת לציין אותו לטובה – השופט גורפינקל – שהוא האחד והיחיד שבאמת העז לתת עונש של 20 שנה למקרה דומה, ואין הרבה שופטים כאלה, לצערי.

רונית תירוש: על מה הצעת החוק הזאת מדברת?

רונית תירוש: על עונשי מינימום, ששופט – אני מתנצלת על זה שאולי לא יהיה לו שיקול דעת בהחלטה, אבל הוא צריך להתחיל ממשהו.

רונית תירוש: אגב, דנו בזה.

רונית תירוש: אז לא נקרא לזה עונשי מינימום, שמחשקים את השופטים, אז נקרא לזה "עונשי מוצא", אבל בעונש מוצא הוא גם כן מחויב לאיזה מינימום, ואם השופט לא נותן את המינימום הוא צריך לנמק מדוע הוא לא נתן את המינימום.

רונית תירוש: אני מכירה את כל ההסברים מדוע יש הימנעות מעונשי מינימום במדינת ישראל.

רונית תירוש: הכול ברור והכול ידוע לי, אבל המקרה הזה, רבותי המחוקקים – אנחנו מחויבים לציבור.

רונית תירוש: הציבור לא מצליח להבין מדוע אנחנו לא מאשרים חוק שכזה.

רונית תירוש: אילו רק נתתם חופש הצבעה, אדוני השר, היית רואה שהיה לזה רוב וזה היה עובר.

רונית תירוש: אני מבינה שיש כמה שרים שרוצים להגיש ערר – – –

ישראל כץ: – – – שעמדתי היתה בעד.

רונית תירוש: כן, אני אציין את זה שעמדת שר התחבורה היתה בעד, אני לא מצליחה להבין איך זה נפל בכל זאת.

ישראל כץ: – – – תסכימו להמתין, לא להגיש.

ישראל כץ: מחר אני אערער.

רונית תירוש: אנחנו נמתין ואנחנו נשמח שיגישו ערעור.

 משה (מוץ) מטלון: נאמר לי שהוגש ערר.

רונית תירוש: אז אם הוגש ערר, אנחנו נמתין.

רונית תירוש: אנחנו לא ניכנס עם הראש בקיר בעניין הזה, יש לנו עניין להעביר את החוק – – –

ישראל כץ: – – – אני אצטרף – – –

 משה (מוץ) מטלון: – – –

אורי מקלב: – – –

רונית תירוש: נהדר.

רונית תירוש: אני מודה לך, השר כץ, על כך שתצטרף לערעור הזה, ובא לציון גואל.

רונית תירוש: תרשה לי אולי משפט אחד על הסחת דעת.

רונית תירוש: אני לא ארחיב בדיבור, כי זה הנושא שהרשות למניעת תאונות דרכים ומשרד התחבורה נושאים כדגל השנה.

רונית תירוש: הסחת דעת זה טלפון וזה כל יתר הדברים.

רונית תירוש: אני רוצה להציע – ואולי אתה, עם שר התחבורה שנכח בכינוס אתמול, אם תצליחו להוזיל שיחה, זאת אומרת, אני מקבלת שיחה ואני לא מרימה אותה כי אני בנהיגה.

רונית תירוש: אגב, גם אם אני מדברת בדיבורית, שזה מותר.

רונית תירוש: אני מדברת על משהו חוקי, שמותר לי לעשות, בדיבורית – אני לא מרימה את השיחה או לחלופין אני מרימה ואני אומרת:

רונית תירוש: אני אחזור אליך בתום הנסיעה; משהו שאפשר להוכיח אותו בטכנולוגיה – שזו היתה שיחה קצרה.

רונית תירוש: תוזילו שיחה חוזרת.

רונית תירוש: יש תיעוד לזה, בטכנולוגיה אין שום בעיה.

רונית תירוש: תוזילו שיחות חוזרות, זה יעודד אנשים לא להשיב לטלפונים, לא לענות ולא להסיח את דעתם, להתמקד כל-כולם בנהיגה.

רונית תירוש: ובהצלחה לך, אדוני השר, שעושה עבודה נפלאה.

ישראל כץ: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: חברת הכנסת תירוש, לא הערתי לך – היתה קריאת ביניים שלי, אבל לא מיהרתי אותך, זה היה עוד בתוך הזמן שלך.

אורי מקלב: אני אמרתי שלא יהיה חוק של פגע וברח.

רונית תירוש: אוקיי.

רונית תירוש: אני חשבתי שאתה מסמן לי.

רונית תירוש: תודה רבה.

אורי מקלב: זה בסדר.

אורי מקלב: כבוד השר, בבקשה.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנוכחים, אני משיב לכמה הצעות לסדר-היום שהוגשו בנושא יום המחויבות לבטיחות בדרכים שעליו דיברנו.

ישראל כץ: היום הבין-לאומי לבטיחות בדרכים מצוין בעולם ובישראל במטרה להעלות את מודעות הציבור לנושא תאונות הדרכים והמחיר הכבד שהן גובות.

ישראל כץ: על-פי החלטת ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים, החל משנת 2007, מדי שנה תציין מדינת ישראל את חשיבות המאבק בתאונות הדרכים ביום המחויבות הלאומי לבטיחות בדרכים.

ישראל כץ: הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים מובילה את האירועים ביום הזה.

ישראל כץ: בהתאם להחלטת הוועדה, יום המחויבות מצוין בשבוע שבין כ' לכ"ה בחשוון.

ישראל כץ: השנה נקבע המועד לציון יום המחויבות לתאריך כ"ד בחשוון התשע"א, 1 בנובמבר 2010, והנושא שנבחר לציון ביום זה הינו היסח דעת בנהיגה.

ישראל כץ: חברי הכנסת ציינו כאן כמה דברים – אם במישור העובדתי, אם במישור של הבעת הדעה, אם במישור של הצעת דברים, אם אפילו במישור הפילוסופי, תוך ניתוח סיבות אפשריות ונסיבות אפשריות לדברים כאלה ואחרים.

ישראל כץ: אין לי שום ספק שכל שרי התחבורה שקדמו לי, כולם – מאותו רגע שהוחלט שמשרד התחבורה אחראי גם לנושא הבטיחות בדרכים, אין ספק שהם עשו ככל שיכלו, ככל שהיה לאל ידם, כדי לפעול ולארגן ולקדם כל גורם וכל גוף וכל רעיון שהיה בו, לדעתם, כדי לצמצם את נגע תאונות הדרכים, על כל הנפגעים – ההרוגים, הפצועים קשה וקל – על כל הנזקים, ובאמת קרו כאן מקרים של נפגעים שלאו דווקא נהרגו, אבל מה זה גורם לאדם עצמו, למשפחתו ולכל מי שסובב אותו.

ישראל כץ: אני, כשר, מרגע כניסתי לתפקיד, כמובן ישבתי חודשיים-שלושה ללמוד את הדברים.

ישראל כץ: לא שחסר לי ניסיון ציבורי, אבל התייחסתי בכובד ראש למשרד.

ישראל כץ: למדתי את הנושאים, והחברות הן רבות והתחומים הם רבים: בים, ביבשה, באוויר.

ישראל כץ: אבל מהרגע הראשון אמרתי שהנושא שמבחינה ערכית הוא החשוב בעיני ביותר הוא המאבק בתאונות הדרכים, הצורך לצמצם ככל שניתן את מספר ההרוגים והנפגעים בתאונות הדרכים.

ישראל כץ: אני גם נכנסתי למצב שהיה טוב יותר מאשר בתקופות מאוד רחוקות, אבל בהחלט השנה שבה נכנסתי, בשנה שלפני זה דווקא היתה עלייה.

ישראל כץ: נכנסתי לתפקידי בתחילת 2009, ב-2008 היתה עלייה בתאונות הדרכים, במספר ההרוגים, ביחס ל-2007.

ישראל כץ: בשנת 2009 – אומנם מהיום שנכנסתי לתפקידי היו גורמים חוץ-ממשלתיים שאני בטוח שעושים גם הרבה דברים טובים, אבל בחרו משום מה להציב שלטי חוצות, מודעות בעיתונים, תשדירים, שהאשימו אותי באחריות לכל הנפגעים וההרוגים בתאונות הדרכים.

רונית תירוש: אחרי יומיים בתפקיד.

ישראל כץ: קרה להם פנצ'ר – בסוף השנה היתה ירידה דרמטית במספר ההרוגים.

ישראל כץ: מובן שלא ראיתי שלטי חוצות, לא ראיתי מודעות בעיתונים ולא שמעתי את המלה "סליחה" – למי שייחס את הדברים האלה שאמרו.

ישראל כץ: קיימתי מסיבת עיתונאים ביחד עם מנכ"ל מע"צ, עם נציגי הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, עם אנשי המשרד, המנכ"ל, ואמרתי: אני לא מייחס לעצמי את התוצאות האלה.

ישראל כץ: אני מייחס לעצמי קודם כול את ההמשכיות למה שעשו קודמי, ואני מייחס לעצמי שעשיתי את המקסימום, לפי מיטב שיקולי, הבנתי, העצות שקיבלתי, הרעיונות ששמעתי – גם כאן

ישראל כץ: – כדי לעשות את המקסימום ולהיאבק בדבר.

ישראל כץ: זה מה שיכול לעשות שר בממשלה, וזו אחריותו.

ישראל כץ: יש הרבה גורמים והרבה מרכיבים באותן תאונות שלא כפופים לאותה פעילות שעושים, אם כי אני חייב לציין שהייתי במוסקבה בביקור, בכנס בין-לאומי בחסות האו"ם בנושא בטיחות בדרכים, וישראל צוינה כמדינה שיש בה הפחתה במספר ההרוגים.

ישראל כץ: השנה הקודמת היתה השנה שבה, מרגע שזה התחיל להימדד באופן סטטיסטי – אני תמיד מדגיש שכל אדם הוא עולם ומלואו וזו לא סטטיסטיקה, אבל לצורך עבודה ותוכנית עבודה – היתה השנה עם מספר הנפגעים ההרוגים הנמוך ביותר.

ישראל כץ: אני לא אומר מתולדות המדינה אלא מהשנה – וזה היה מזמן – שזה התחיל להימדד.

ישראל כץ: אגב, אני לא יכול להגיד כלום על השנה הזאת.

ישראל כץ: יש מומחים שאומרים שעד עכשיו כך וכך זה בסדר; יש מומחים שכבר אומרים מה יקרה כל השנה.

ישראל כץ: אני לא רוצה להגיד מה יקרה.

ישראל כץ: מאחר שזה נמדד בשנה האזרחית, עד 31 – – –

אורי מקלב: אבל יש עלייה דרמטית בתאונות הדרכים במחצית.

אורי מקלב: אני מבין שזה לא – – –

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, כולנו אנשים מאמינים; רובנו לפחות.

ישראל כץ: אנחנו לא רוצים להתבטא.

ישראל כץ: ב-2008, למשל, ביום בהיר אחד – אני חושב שהיה יום בהיר – נסע אוטובוס של תיירים מרוסיה בדרום ונפל לתהום ונהרגו, נדמה לי, 24 נפשות, וכל הסטטיסטיקה היתה – צריך להבין, מדובר כאן בתחום רגיש, מדובר כאן בסטטיסטיקה אכזרית.

ישראל כץ: אני רוצה להגיד לך, החודש הקודם, חודש אוקטובר – יש, אגב, פעולת אכיפה נמרצת של משטרת התנועה.

ישראל כץ: כל המיתוסים שמופצים – אני יכול להגיד לכם באחריות שמאז שנכנסתי לתפקידי תוגברה משטרת התנועה – שהיא כפופה למשרד לביטחון פנים, אבל אנחנו קשורים גם לחלק מהתקצוב ולדברים אחרים – בצורה חסרת תקדים.

ישראל כץ: איך שנכנסתי הוריתי, מעבר ל-65 מיליון שהיה צריך להעביר להם על-ידי הרשות הלאומית, לתקצב בקרוב ל-20 מיליון שקלים 100 רכבים שכורים, ולאחר מכן הם הפכו ל-85 ניידות קבועות, שזה כמעט רוב כוחה של משטרת התנועה.

ישראל כץ: עכשיו גייסו שוטרי מג"ב, שוטרים ממשימות אחרות, ועושים באמת את הכול.

ישראל כץ: מתחילת חודש אוקטובר היה מאמץ.

ישראל כץ: עד לסוף השבוע הקודם, אפילו ביחס לשנה הקודמת, שהיתה נמוכה באופן כללי, היתה ירידה ממש דרמטית.

ישראל כץ: בסוף שבוע אחד נהרגו עשרה אנשים בתאונות דרכים: עוד תאונת חצר, עוד הולך רגל, עוד קטנוע, עוד דבר, ואתה רואה את הסטטיסטיקה האכזרית מצטברת.

ישראל כץ: אתה יכול באמת לעשות את המקסימום – ואני לא מצפה לקבל צל"ש ולא לקבל טר"ש.

ישראל כץ: אני מצפה להסתכל על עצמי ולהגיד: אני עושה, עם הממשלה ועם הכנסת ועם כל הגורמים שקשורים, פורמלית ולא פורמלית, את המקסימום ברמה של הסברה, ברמה של חינוך.

ישראל כץ: היתה בעיה – פתרנו, יש תקציב לחינוך תעבורתי, שהוא חשוב מאוד, אולי הוא התקווה לעתיד אפילו, שהוא צריך להיות אצל יהודים, אצל לא יהודים, אצל כל הגורמים, וכל אחד – להגיע אליו בשפתו ובדרך שהוא מבין הכי טוב; חרדים וכל מי שיש לו אורחות חיים מסוימים – להגיע בדרך הנכונה.

ישראל כץ: אגב, ברשות הלאומית לבטיחות בדרכים – אי-אפשר ביום אחד לשנות גוף שלם, כשהמנכ"ל עוזב, היושבת-ראש עוזבת, גוף שהיה על כרעי תרנגולת.

ישראל כץ: זה תהליך שלוקח את שלו.

ישראל כץ: עד שמונתה הנהלה חדשה, יושב-ראש – אותו אוריאל לין, שציינו שהוא היה חבר הכנסת.

ישראל כץ: היום הוא לא פעיל פוליטי ומילוי התפקיד הוא בהתנדבות.

ישראל כץ: הוא היה יושב-ראש ועדת המשנה בכנסת, כמו שאמרו – אגב, זה רעיון מצוין לחדש אותה – לנושא המאבק בתאונות הדרכים.

ישראל כץ: בקרוב יומלצו גם מנכ"לים ונצטרך לבחור מביניהם, מקצועיים לחלוטין.

ישראל כץ: בהנהלה של אותה רשות השתדלתי שיהיו אנשי המקצוע הטובים ביותר, עם ייצוג.

ישראל כץ: אני חושב שלראשונה יש נציג למגזר החרדי, יש למגזר הלא-יהודי – יכול שהיה גם קודם, כי זו גם חובה חוקית – יש ממש ייצוג למקצועות שונים ולדברים.

ישראל כץ: ובקרוב – אני בטוח שמי שלא יביאו יהיה מנכ"ל מצוין.

ישראל כץ: הרשות הזאת צריכה להיות הסיירת, חיל החלוץ שמרכז בשם כולנו את כל העבודות.

ישראל כץ: יש הרבה תחומים, וגם ציינו אותם.

ישראל כץ: באמת, החברים נגעו בכל התחומים: תשתיות, בטיחות הרכב, הכשרת הנהג, אכיפה, הסברה, חינוך, ענישה.

ישראל כץ: אני יכול להגיד שיש שלושה תחומים – ואמרתי שכל קודמי עשו – שהפעילות שמתבצעת ועומדת להתבצע בהם היא חסרת תקדים בהיקפה, חסרת תקדים בהיקפה.

ישראל כץ: קודם כול התשתיות.

ישראל כץ: התשתיות, מאז ממשלת רבין, שהיו לה את כספי הערבויות שהיא השקיעה בתשתיות, זו הממשלה שעושה הכי הרבה, ומטבע הדברים גם עושה הרבה עקב התקציבים שהם יותר גדולים.

ישראל כץ: יש מהפכה.

ישראל כץ: חבר הכנסת חרמש, היום סיירנו רק בקו אשקלון–באר-שבע.

ישראל כץ: יושבים כאן חברים שגרים בגליל, והכביש הוא עיוור צבעים, הוא עיוור עמים והוא משרת את כולם – הרכבת והכביש ומתקני הבטיחות.

ישראל כץ: הפעילות היא בכל האזורים, בכל המגזרים, מחוץ ליישובים, בתוך היישובים, לפי המאפיינים של היישובים.

ישראל כץ: אמרתי פעם לחבר הכנסת ברכה: אתה רוצה להתלונן על קיפוח?

ישראל כץ: דבר על דבר אחד שבאמת היה בו קיפוח – בנושא של תחבורה ציבורית.

ישראל כץ: במגזר הערבי, ובכלל הלא-יהודי, לא היתה תחבורה ציבורית בתוך היישובים כמעט ככלל.

ישראל כץ: אני לא אומר: אני אעשה.

ישראל כץ: אני כבר אומר: יצאה לדרך תוכנית בת שלוש פעימות – אלה הפעימות שאנחנו אוהבים, לא נזכיר פעימות אחרות.

ישראל כץ: הפעימה הראשונה כבר יצאה לדרך, כבר יש תחבורה.

ישראל כץ: התאמנו איפה שצריך מיניבוס, איפה שצריך אוטובוס, ועוד מעט שתי פעימות.

ישראל כץ: כל היישובים הלא-יהודיים, ככלל, ירושתו בתחבורה ציבורית.

ישראל כץ: מדברים על זה שצריכים לצאת ולעבוד מחוץ ליישובים.

ישראל כץ: מדברים על אחוז מאוד נמוך של נשים ערביות, כ-23%, שנמצאות בשוק העבודה – נמוך, אגב, יותר מבכל מדינות ערב.

ישראל כץ: זה לא עניין, עכשיו תגיד, תרבותי, או דתי, או משהו אחר.

ישראל כץ: זה נסיבות שצריך לתקן אותן.

ישראל כץ: זה חשוב מבחינה אנושית, חשוב ליישובים, לאנשים, וחשוב למדינת ישראל, שבאים ל-OECD, מסתכלים, אומרים: יש לכם מקומות שבהם אתם צריכים לשפר.

ישראל כץ: עשינו את הדברים.

ישראל כץ: חבר הכנסת מג'אדלה, השר לשעבר, אני מודה לך על הדברים.

ישראל כץ: אנחנו היינו ביחד בכמה פעילויות.

ישראל כץ: מבחינתי, כולם שותפים.

ישראל כץ: היום היו אתי גם שני חברי כנסת שהם עוד לא בליכוד – היו חברי הכנסת שי חרמש – – –

שי חרמש: – – –

ישראל כץ: אני אומר: בוא, תן גם קצת איזה תקווה.

ישראל כץ: אני אומר: הם בקדימה – היו שי חרמש, היה רוברט טיבייב.

ישראל כץ: היו אתי בכל מיני מקומות.

ישראל כץ: אני תמיד מזמין, כי אני חושב שזו תוספת כוח.

ישראל כץ: כשאני אומר שלא נמצאים כאן בדיון, אז ודאי וודאי שאני אומר גם שאני חושב שבאים ורואים ושותפים, יכולים לעזור בכנסת בשאר הדברים.

ישראל כץ: אבל שלושה תחומים: תשתיות – בכלל וככלל, גם ביהודה ושומרון בנושא הבטיחות וגם במגזר הערבי וגם בנגב וגם בגליל וגם בתל-אביב וגם בירושלים, הייתי אומר שהמדיניות היא חיבור הפריפריות, חיזוק ירושלים ושחרור הפקקים במרכז.

ישראל כץ: זה כולל את כל העם הזה ואת כל המדינה הזאת.

ישראל כץ: זו המדיניות שאנחנו מובילים, שהיא חסרת תקדים בהיקפה.

ישראל כץ: ההשלכה של זה על בטיחות היא דרמטית, משום שרכבת, תחבורה ציבורית, אמרו כאן, יעברו לנסוע – מטבע הדברים, בלי עין הרע, פחות תאונות.

ישראל כץ: יש גם תאונות רכבת לפעמים; אוטובוסים גדולים, BRT, כל תחבורה ציבורית אחרת; כבישים משופרים, לפחות מהסוג הזה.

ישראל כץ: אני הגדלתי מ-200 ל-250 מיליון את תקציב הטיפול במוקדי הסיכון של חברת מע"צ בכבישים הבין-עירוניים.

ישראל כץ: 50 מיליון תוספת על 200 מיליון.

ישראל כץ: יש סטטיסטיקה אכזרית איפה היו נפגעים, איפה התנועה ומה במיוחד.

ישראל כץ: יש מדדים, ושם זה הופך למוקד סיכון, ואתם רואים את הפעילות הזאת בצומת או בכל דבר, מעבר לפרויקטים החדשים.

ישראל כץ: הגדלנו ל-250 מיליון גם את הטיפול בתשתיות בטיחות בתוך היישובים; לא כולל 200 מיליון שקלים שהקצינו ליישובים הלא-יהודיים – סכום חסר תקדים שמאפשר, מעבר לפעולות בטיחות, גם פעולות תשתית, על מנת לשקם את התשתיות ולהשוות את הדברים.

ישראל כץ: הדבר השני, בנושא האכיפה: משטרת התנועה – ואני אומר את זה באחריות היום – יותר מתוגברת מאשר היתה בכל השנים האלה.

ישראל כץ: אני שומע בכל פעם: מקצצים, יקצצו, רוצים לקצץ לשנה הבאה, לכן יש תאונות השנה.

ישראל כץ: כל כך הרבה דמגוגיה בתחום הרגיש הזה.

ישראל כץ: הרי כל כך קל לשלהב ולגעת בפצעים של משפחות שנהרגו להן, בכלל של ציבור שכואב כשהוא רואה דברים כאלה.

ישראל כץ: צריך לדייק מאוד בדברים האלה, יותר מאשר בכל תחום אחר.

ישראל כץ: אני שומע שאומרים: רוצים לקצץ בתקציב.

ישראל כץ: א.

ישראל כץ: לא יקצצו שקל – ואני אחראי, אני הודעתי – במשטרת התנועה.

ישראל כץ: אבל בגלל שבהתחלה אומרים: רוצים לקצץ, אחרי זה אומרים: השנה, אתם רואים, כבר יש עלייה, כי רוצים לקצץ במשטרת התנועה.

ישראל כץ: זה פשוט, זו השפה.

ישראל כץ: אנשים מתראיינים, אומרים את הדברים האלה, אנשים מאוד מכובדים, גם בעיני עצמם; ולפעמים גם אחרים חושבים אותם למכובדים.

ישראל כץ: יש כאן המון דברים – משטרת התנועה, למה אני מאמין בתגבורה?

ישראל כץ: כי כל עוד לא יבוא המשיח ונצליח לתקן את כל התשתיות שנבנו ב-60 שנה, זה כלי מאוד אפקטיבי להרתיע, לטפל, לעשות, לבלום, למתן.

ישראל כץ: ולכן אני חושב שצריך להשקיע בו.

ישראל כץ: אנחנו עושים את הדברים האלה, ונעשה.

ישראל כץ: עכשיו אני אומר: ארגון הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים – טיפה סבלנות, עוד תקופה קצרה ועוד תהיה סיירת מובחרת, שיש בה נציגות לכולם, שתעשה עבודה שעוד לא נעשתה מעולם על-ידי הרשות הזאת.

ישראל כץ: ככה בונים גוף, ככה אני יודע לבנות את תוכנית "נתיבי ישראל", לתכנן, לארגן, להביא לקבלת החלטות, לוודא את הביצוע.

ישראל כץ: אין קיצורי דרך בדברים.

ישראל כץ: אתה צריך לבנות רשות, יש לך חוק, יש לך בדיקה, יש לך ועדות – אתה בונה, אתה עושה, אתה מגבש את התוכנית, אתה מוציא לדרך, נותן לה להוביל, לרכז כאן המון דברים.

ישראל כץ: זה הגוף.

ישראל כץ: דיברו על מומחים בדברים שצריך כל יום לעסוק בהם, להיעזר בארגוני מתנדבים וכל הדברים.

ישראל כץ: הדבר האחרון, ואני אומר את זה לכם, חברי הכנסת: אנחנו הולכים להביא – חלק ילווה בחקיקה, כאן בכנסת, חלק זה בסמכות פרקליטות המדינה, שבמתואם אתנו תודיע על הצעדים האלה.

ישראל כץ: אנחנו הולכים להביא להחמרה, אני לא רוצה להגיד אכזרית, אבל מוצדקת ומשמעותית ביותר, בכל הנושא של עבירות תנועה מהותיות.

ישראל כץ: אנחנו לא באים להתנקם, אנחנו לא באים לחפש איך לעשות כסף על חשבון הציבור.

ישראל כץ: אנחנו לא מדברים על – בכל דבר יש ענישה.

ישראל כץ: זה לא שאומרים: לזה תעשו.

ישראל כץ: אז יש ענישה.

ישראל כץ: אבל מי שנוסע במהירות של 65 ק"מ מעל המותר ונתפס, או 55 מעל המותר בתוך העיר, או חוצה פס לבן במופגן בעקיפה מסוכנת, חוצה רמזור אדום – ניקח כמה עבירות שלגביהן תהיה אכיפה.

ישראל כץ: מבחינתי, אם אין לו תעודה על הביטוח, זו עבירה, אבל לא כמו שעשו מזה כאן, שחצי מהמשפטים זה על עבירות ביטוח.

ישראל כץ: עם כל הכבוד, זה לא קשור להצלת חיים.

ישראל כץ: זה לא – אם חברות הביטוח רוצות, שיממנו גם אכיפה בתחום הזה.

ישראל כץ: אני, מבחינתי, יש עבירות מסכנות חיים, ובהן תתמקד האכיפה.

ישראל כץ: אנחנו מארגנים את מערכת המשפט התעבורתי – כמובן, בהכוונה של נשיאת בית-המשפט העליון.

ישראל כץ: יש הפרדת רשויות במדינת ישראל.

ישראל כץ: אני, למשל, יושב בוועדת השרים למאבק בתאונות הדרכים, אז כינסתי אותה כבר פעמיים, אבל אני ממתין לפרקליטות שתסיים את ההכנות שלה להנחיות שהיא אמורה לתת במדיניות התביעה.

ישראל כץ: אני לא יכול לתת הוראות לפרקליטות, וטוב שזה כך.

ישראל כץ: אני רשות מבצעת, הם שייכים לרשות משפטית, שהיא אוטונומית, כפופה לפרקליט המדינה במקרה הזה, ליועץ המשפטי לממשלה – אפילו שר המשפטים לא יכול לתת להם הוראות.

ישראל כץ: אז אנחנו עובדים בתיאום, אני ממתין לכנס את הוועדה, ואני מקווה שאוכל לכנס אותה תוך שבועיים.

ישראל כץ: הקמנו ועדה ברשותה של נשיאת בית-המשפט העליון, בראשות השופט אביטל חן, עם גורמים – הפרקליטות, המשטרה, נציגי לשכת עורכי-הדין, הציבור – שהביאה המלצות.

ישראל כץ: אני קראתי אותן, ועוד אדון בפרטים האחרונים.

ישראל כץ: אנחנו ערוכים, הפרקליטות נערכת.

ישראל כץ: זה יהיה דבר דרמטי, אדוני היושב-ראש.

ישראל כץ: אני מקווה שהזעקה לא תעלה לשמים, אבל זה דבר מוצדק, זו מלחמה, ואנחנו הולכים להילחם ולהביא את הדברים באכיפה ובענישה.

ישראל כץ: אנחנו גם רוצים ליצור מסלול שאם אדם בטוח בצדקתו עד כדי כך ומבקש להישפט, שידע שאז הוא ישלם הרבה יותר, הוא גם ייענש הרבה יותר.

ישראל כץ: אם הוא חושב שהוא עשה, אז שידע שהמשחק הזה – למשוך כמה שנים כי אין שופטים, או הדברים נדחים, כמו שאומרים: תדחה את הרפורט, תדחה, תדחה, ואז תדחה את הדיונים, בסוף תזרוק את זה לפח – זה לא יהיה.

ישראל כץ: זאת אומרת, המשפט יהיה מהיר, נתגבר את השופטים, יסומנו תיקים אדומים בעבירות החמורות, והם יהיו בראש התור של השיפוט.

ישראל כץ: אדם רוצה להישפט – יקבל עונש חמור יותר.

ישראל כץ: אל מי זה יגיע?

ישראל כץ: זה יגיע לכנסת.

ישראל כץ: בדקתי, היו חוקים כאלה בעבר, והכנסת לא אישרה אותם.

ישראל כץ: כי כמו שיש שופטי תעבורה שכשהם באים לשפוט, הם נהיים רחמנים בני רחמנים, הם רואים את הדמעות – את מי הם רואים?

ישראל כץ: את זה שפגע.

ישראל כץ: הם רואים את המשפחה שלו.

ישראל כץ: הם רואים את הנסיבות.

ישראל כץ: יש נסיבות.

ישראל כץ: זה נקרא: המרחם על אכזרים.

ישראל כץ: ואז יש לך עונשים שנחשבים מגוחכים.

ישראל כץ: ומחוקקים – בסדר גמור, מאוד ליברליים, כולנו רוצים להיות, אבל אם יש מצב חירום?

ישראל כץ: אין כאן עניין של איזו אידיאולוגיה.

ישראל כץ: זה נושא – הרי שמענו כאן תיאור.

ישראל כץ: שמענו תיאור של כל המקומות, מה הנפגע עושה לכל אחד.

דוד רותם: אדוני השר, האם הכנסת דחתה את החוקים או – – –

ישראל כץ: ודאי, שוכבים.

ישראל כץ: אגב, בכנסת – – –

דוד רותם: האם ועדת השרים לענייני חקיקה הביעה התנגדות?

ישראל כץ: לא.

ישראל כץ: יש חלק מהחוקים, בנוסח כזה או אחר, ששוכבים בכנסת ולא חוקקו.

ישראל כץ: שוכבים בכנסת ולא חוקקו.

ישראל כץ: אני בכלל, אני רואה – – –

אברהם מיכאלי: – – –

ישראל כץ: בכלל, אני יכול לאמץ את אמרתו של היועץ המשפטי לשעבר, מזוז, שקוממה עליו הרבה אנשים.

ישראל כץ: אני הסכמתי לכל מלה.

ישראל כץ: אולי לא הבינו אותו.

ישראל כץ: הוא אמר שכשדברים לא מקודמים, ששרים יאשימו את עצמם.

ישראל כץ: מדוע?

ישראל כץ: אני שר, וכל שר צריך להיות אחראי.

ישראל כץ: אם יש לו תקנות, הוא צריך להביא את התקנות.

ישראל כץ: אם זו תקנה חשובה וקשה, שיבוא לוועדה.

ישראל כץ: ואם זה חוק, שיבוא ויקדם ויסביר.

ישראל כץ: אני לא עושה לעצמי הנחות.

ישראל כץ: אני פשוט אומר: שוכבים חוקים.

ישראל כץ: אני מקבל את החומר.

ישראל כץ: כאן יש חוק כזה, כאן יש חוק אחר, שלא חוקקו בוועדות – לאו דווקא בוועדת חוקה; בוועדת הכלכלה, ויש ועדות אחרות.

ישראל כץ: מה שאני אומר, שלא חשוב מה היה.

ישראל כץ: אנחנו נביא.

ישראל כץ: יש דברים שהם מדיניות תביעה, הם בגדר הנחיה.

ישראל כץ: יש דברים שאפשר לעשות, מאתנו.

ישראל כץ: יש תקנות וחוקים שיגיעו לכנסת.

ישראל כץ: אדוני יושב-ראש ועדת החוקה וכל ראשי הוועדות, אני פונה אליכם ואני פונה לכנסת, וחבל שאין כאן נוכחות של 120 חברי כנסת.

ישראל כץ: חבל שלא כל בעלי התפקידים בכנסת נמצאים כאן, כך היה נאה ויאה.

ישראל כץ: יום המחויבות זה להתחייב, לבדוק, אבל כשמגיעים למסקנה, באמת לעשות את הדברים.

ישראל כץ: חבר הכנסת יצחק וקנין הוא יושב-ראש ועדת הכלכלה לענייני חוק הטיס.

ישראל כץ: לכאורה זה נשמע – מאות עמודים, עושה עבודה בלתי רגילה.

ישראל כץ: כשהחוק הזה יעבור יעלו את הדירוג הבטיחות של ישראל בתעופה.

ישראל כץ: כך נצליח אנחנו לשפר את מצב הבטיחות.

ישראל כץ: אתם יודעים מה יכול לקרות, חלילה, אם יש לך איזה תאונה או אסון, אם אין חוק מוסדר שמסדיר את כל הדברים.

ישראל כץ: בוודאי בנושא רכבים – 3.5 מיליון רכבים ומעלה שנעים בכבישי ישראל, הם הולכים ומתרבים.

ישראל כץ: 3.6 מיליון נהגים, 2.5 מיליון רכבים.

ישראל כץ: זה הולך ומתרבה.

ישראל כץ: אחוז הרכבים שמתווספים גדול מאחוז הרכבים שיוצאים מהשוק.

ישראל כץ: לכן, המבחן של הכנסת, ואנחנו נמצאים בכנסת, מלבד להסביר, מלבד להתמקד באמת בנקודות אמיתיות, ולא – בנושא כל כך רגיש צריך מאוד להיזהר לא לגלוש לכל מיני התנצחויות או רצון להטיל; יש לי כתפיים רחבות, אין לי בעיה שיטילו כל דבר, אבל באמת בצורה ריאלית.

ישראל כץ: למשל, כשאני אומר שהממשלה אחראית לעשות הכול, אבל צריך לפנות לנהגים שהם אחראים ולמשפחות שלהם – או, אתה מאשים את הנהגים, אתה בורח מאחריות.

ישראל כץ: אז אף אחד כאן לא מוכן להגיד ל-98% מהציבור שינהגו כמו שצריך?

ישראל כץ: מה, ערבים?

ישראל כץ: יהודים?

ישראל כץ: מה, לא צריך לפנות לאנשים?

ישראל כץ: אנחנו נעשה את הכול, אבל אתם תנהגו באחריות.

ישראל כץ: לא צריך להגיד את הדבר הזה?

ישראל כץ: לפטור את כל הציבור מאחריות?

ישראל כץ: למה, כי פוליטית יותר טוב לנגח את הממשלה?

ישראל כץ: כל ממשלה?

ישראל כץ: כל שר שיהיה?

ישראל כץ: זה לא חשוב?

ישראל כץ: בנושא הזה אסור לגלוש לדברים האלה, צריך להתמקד בדברים – אני אומר לכם, הפעילות היא באמת חסרת תקדים.

ישראל כץ: אני אחראי לכל דבר, והנושא הזה של הענישה, הוא יגיע.

ישראל כץ: תבחנו את הדברים, תהיו ליברלים בכל התחומים – כולנו.

ישראל כץ: אבל אם אתם רואים שזה צעד שיסייע להורדת התאונות, שירתיע, שיצמצם, תתמכו בדבר הזה.

ישראל כץ: יכול להיות שכעבור כמה שנים הנסיבות ישתנו, החינוך העצמי ישתנה, תרבות הנהיגה – דיברו כאן על אירופה ומקומות אחרים, מקומות טובים, יש פחות טובים.

ישראל כץ: אם תרבות הנהיגה תשתנה, יכול להיות שאפשר יהיה לשנות דברים, אבל כרגע הכנסת, זאת חובתה הראשונית.

ישראל כץ: זאת חובתה הראשונית.

ישראל כץ: בקרוב מאוד נביא את זה בשם הוועדה.

ישראל כץ: אני רוצה תמיכה ציבורית ואני רוצה תמיכה חקיקתית של הכנסת.

ישראל כץ: אני מאחל לכולנו שהשנה הזאת, אם היא לא תהיה השנה הכי נמוכה, תהיה לפחות השנה השנייה הכי נמוכה בהיסטוריה של מדינת ישראל מבחינת הנפגעים.

ישראל כץ: סטטיסטיקות, כך זה עובד.

ישראל כץ: שנה אחת אתה יורד יותר מהמתוכנן, אחת פחות.

ישראל כץ: בסך הכול בהרוגים יש עלייה מסוימת כרגע, אבל בסך כל הנפגעים בתאונות – ודיברה על זה חברת הכנסת ציפי חוטובלי – יש ירידה מתמשכת.

ישראל כץ: אם אתה מסתכל מה הביטוי לעבודה – ירידה מאוד משמעותית, ואפשר יהיה להציג.

ישראל כץ: אבל אני מתמקד באותו נתון שהתמקדנו בו כל השנים, במספר ההרוגים, ואני מקווה שגם בשנה הזאת תהיה לנו ירידה בנושא הזה, ושבאמת הכנסת וכולנו נעשה את המקסימום כדי להצליח בזה.

אורי מקלב: אדוני השר, לפני שאני מודה לך, אפשרתי לחבר הכנסת דוד רותם לשאול שאלה של דקה.

אורי מקלב: אני מניח שבנושא הזה שיש חוקים ששוכבים בוועדה ולא מטופלים.

ישראל כץ: אני אתן לך דוגמה אחת, אגב.

ישראל כץ: העונש של פי-1.5 מונח בכנסת, לא עבר.

דוד רותם: אדוני השר, עם כל הכבוד, אני באמת חושב שאתה עושה עבודה חשובה ורצינית בנושא.

דוד רותם: אבל אני מוכן להציע לך הצעה: תעביר את כל החוקים שנוגעים להחמרת הענישה בנושא הזה לוועדת החוקה.

דוד רותם: אני מתחייב לך שתוך 30 יום מיום שהם יונחו על שולחן הוועדה הם יגיעו לקריאה שנייה ושלישית.

דוד רותם: הצעת החוק שאתה מדבר עליה, של הכפלה של 1.5, היתה יכולה לעבור, אלא שבוועדה נשמעו קולות שצריך להכפיל פי-שלושה ולא פי-1.5.

דוד רותם: אז כאשר יבוא משרד המשפטים ויגיד שהוא מוכן לזה, אפשר יהיה גם להעביר את החוק.

אורי מקלב: זה נקרא "תפסת מרובה – לא תפסת".

ישראל כץ: אם מישהו רוצה להכפיל פי-שלושה, זה לא מונע ממנו קודם כול להכפיל פי-1.5.

דוד רותם: אחר כך הם לא יסכימו – – –

ישראל כץ: אני רוצה להגיד לך שאני מקבל את ההצהרה שלך כאן, ואם אכן כך יהיה, איך אומרים?

ישראל כץ: הרווחנו את כל הדיון.

ישראל כץ: חיפינו על הח"כים שאינם.

ישראל כץ: אני מקווה שההצהרה שלך מחייבת גם אותם.

ישראל כץ: אם אכן כך יהיה, בקרוב מאוד הדברים שדורשים חקיקה יאושרו ויגיעו לשולחנך.

אורי מקלב: אבל על מקום הדיון של החוקים לא אדוני השר ולא יושב-ראש ועדת החוקה מחליטים.

אורי מקלב: יש ועדת הכנסת שמחליטה, ולפעמים דנים בוועדות אחרות.

אורי מקלב: ועדת הכנסת קובעת.

אורי מקלב: תודה רבה.

נסים זאב: תסיימו כבר.

נסים זאב: אדוני, אנחנו כבר שעה בנושא הזה.

אורי מקלב: לא היית הדובר האחרון, אני מבין את המצוקה שלך.

אורי מקלב: בכל אופן, אדוני השר, אנחנו מודים לך על הדברים הנרחבים והמקצועיים שגם נאמרו ברגש.

אורי מקלב: תודה רבה גם לכל המציעים את ההצעות לדיון בחוק זה או בהצעה זאת לכבוד היום הבין-לאומי לבטיחות בדרכים.

אורי מקלב: אין הצבעה.

אורי מקלב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/349).

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: אנחנו עוברים מייד להצעת חוק מקורות אנרגיה (תיקון) (הגנת הסביבה – שימוש מושכל במשאבי הטבע – התייעלות אנרגטית), התש"ע–2010, של חברי הכנסת , ליה שמטוב וניצן הורוביץ – קריאה ראשונה.

אורי מקלב: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת .

אורי מקלב: בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת את הצעת החוק הסביבתית החשובה הזאת: חוק מקורות אנרגיה (תיקון) (הגנת הסביבה – שימוש מושכל במשאבי הטבע – התייעלות אנרגטית).

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, צריכת האנרגיה של מדינת ישראל עולה מדי שנה, ויש לכך הרבה משמעויות.

דב חנין: יש משמעויות של עלייה בזיהום האוויר, כי כאשר מייצרים אנרגיה מזהמים את האוויר.

דב חנין: יש משמעויות כלכליות, כמובן.

דב חנין: יש משמעויות של תלות בגורמים חיצוניים: אנחנו מייבאים לישראל פחם, לפעמים גם נפט, כדי לייצר תוצרי נפט שונים.

דב חנין: אנחנו שמחים שהתגלו ליד חופי ישראל משאבי גז חדשים, אבל אנחנו חייבים לצמצם ולחסוך באנרגיה כדי לייעל את המשק, כדי להגן על הסביבה, להגן על הבריאות, להגן על הכלכלה, לחסוך במשאבים.

דב חנין: המדינה והמגזר הציבורי הם גורם מרכזי ביותר במערכת הזאת.

דב חנין: הם הגורם שצריך להוביל, הם צרכן האנרגיה הגדול ביותר, והובלה של המדינה, של מערכות המדינה והמשק הציבורי, באמצעות צמצום השימוש באנרגיה וייעול השימוש באנרגיה, היא חשובה וחיונית במיוחד.

דב חנין: כאשר אנחנו מדברים על התייעלות באנרגיה, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו מדברים על שני מהלכים.

דב חנין: ההתייעלות הקלה היא דברים פשוטים ונוחים שניתן לבצע בלי מאמץ.

דב חנין: כאשר עוזבים את המשרד בערב אפשר לכבות את האורות וגם לסגור את המזגן.

דב חנין: זאת ההתייעלות הקלה, גם היא צריכה להתבצע, וצריך להקפיד שבמשק הציבורי לא תהיה הפקרות בתחום הזה.

דב חנין: אבל חשובה לא פחות, ואולי יותר, ההתייעלות הקשה והמסובכת יותר: יצירת אותם מנגנונים כלכליים, חברתיים וגם טכנולוגיים שיבטיחו שהמערכות ישתמשו במינימום אנרגיה, ייעלו את השימוש שלהן באנרגיה ויאפשרו לנו לחסוך במשאבים וכמובן להגן נכון יותר על הסביבה.

דב חנין: הצעת החוק עוסקת בשני הממדים האלה, גם בממד של ההתייעלות הקלה, גם בממד של ההתייעלות הקשה יותר והמורכבת יותר.

דב חנין: על-פי הצעת החוק, הממשלה תאשר תוכנית לאומית להתייעלות אנרגטית, תקבע יעדים לחיסכון ולייעול בשימוש באנרגיה.

דב חנין: התוכנית תקבע אמצעים ודרכים לעמידה ביעדים וגם הוראות לפעילות ששרי הממשלה ומשרדיהם ישתמשו בהן כדי לבצע את התוכנית.

דב חנין: הצעת החוק קובעת חובת דיווח לכנסת ומעקב של הכנסת, מעקב שנתי של הכנסת.

דב חנין: ישנו מנגנון עדכון של התוכנית הלאומית.

דב חנין: נקבע גם מערך תמריצים לעידוד חיסכון באנרגיה והתייעלות אנרגטית.

דב חנין: לפי המנגנון הזה, כל התייעלות אנרגטית וחיסכון בכסף יועמדו לרשות הגורמים שיתייעלו, ועוד הרבה מאוד מנגנונים נוספים.

דב חנין: החוק הזה מוחל גם על צרכני אנרגיה ביטחוניים, ולכן יש הוראות מיוחדות, שנעשו בתיאום עם משרד הביטחון, למערכת הביטחון, שיבטיחו שמילוי החובות במערכת הביטחון ייעשה באופן שאפשרי במערכת הספציפית הזאת.

דב חנין: ישנה שורה ארוכה של נושאים, עמיתי חברי הכנסת, שאנחנו עוד נמשיך ונדון בהם לקראת הקריאה השנייה והשלישית.

דב חנין: הדברים האלה מפורטים בדברי ההסבר, ואני לא אביא אותם כאן בהרחבה.

דב חנין: החוק הזה נעשה בהידברות מאוד רצינית ועמוקה עם משרדי הממשלה השונים.

דב חנין: אני רוצה לציין בחיוב את משרד התשתיות ואת שר התשתיות ואת צוותו על שיתוף הפעולה שלהם אתנו בהצעת החוק הזו.

דב חנין: אני רוצה לסיים, עמיתי חברי הכנסת, בקריאת שמות שותפי וחברי שהצטרפו ליוזמה החשובה הזו: חברי הכנסת ניצן הורוביץ, ליה שמטוב, אורית זוארץ, , חנא סוייד, עפו אגבאריה, אילן גילאון, דניאל בן-סימון, חיים אורון, אברהים צרצור, ישראל חסון, מירי רגב ורחל אדטו.

דב חנין: לכולם, לכולם מגיעה התודה והברכה.

דב חנין: אני קורא לכנסת לאמץ את הצעת החוק הזו פה אחד, ואני מקווה שכולנו נגיע במהרה בימינו לאישורה בקריאה שנייה ושלישית.

דב חנין: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: זה גם כן התייעלות; במקום עשר דקות, חמש דקות, אז זה גם חלק מההתייעלות.

אורי מקלב: אנחנו מודים לך, חבר הכנסת .

אורי מקלב: חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, משק החשמל של ישראל מצוי במשבר מתמשך, והביקוש לחשמל הולך ועולה, לא מדביק את ההיצע.

נסים זאב: גידול האוכלוסין מצד אחד, העלייה ברמת החיים, הצמיחה הכלכלית, החום, האקלים הכבד ששורר במשך השנה – אנחנו עדים למזג אוויר שכמעט לא רואים חורף, רואים רק קיץ, ועוד איזה קיץ, גם בתקופה הזו אנחנו רואים חום כבד.

נסים זאב: ויש, יש חשש כבד לחוסר יציבות של משק החשמל.

נסים זאב: אני פשוט כל כך דואג למשק החשמל.

נסים זאב: זה לא פחות חשוב מכל הנושא של תאונות דרכים, תדע לך.

נסים זאב: הלוא כשיש חום כבד זה גם גורם לתאונות.

נסים זאב: היה אפשר לערבב אפילו את שני החוקים האלה ביחד.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על חיסכון באנרגיה, אז צריך – – –

נסים זאב: הניסיון לספק את הביקושים באמצעות הקמת תחנות כוח חדשות, זה מעורר מחלוקת והתנגדות ציבורית רחבה.

נסים זאב: הקמת התחנות מצריכה שטחים אדירים.

נסים זאב: אני חושב שהתחזית היא שב-2025 המגמה של העלייה שאנחנו רואים בצריכת החשמל תביא לידי הכפלת הצריכה.

נסים זאב: זאת אומרת, אנחנו צריכים כמות וכוחות, כוח חשמל, שזה דבר בלתי נסבל.

נסים זאב: לכן, צריכים למצוא את החלופות.

נסים זאב: עכשיו, הבעיה, אדוני היושב-ראש: מי ישלם בעצם?

נסים זאב: כאשר שר התשתיות אמר שזה רק 200 מיליון שקלים.

נסים זאב: האם זה יבוא מהצרכן או שזה יבוא מקופת הממשלה?

נסים זאב: אני חושב שבסופו של דבר זה מעגל סגור.

נסים זאב: גם אם הממשלה תשלם ולא הצרכן, כי הוא צורך את החשמל, בסופו של דבר אולי זה יתחלק בין כל תושבי מדינת ישראל.

נסים זאב: אבל הצרכן, בסופו של דבר הוא ישלם.

נסים זאב: לכן, אני חושב שכל העניין הזה של 200 מיליון שקלים, זה לא צריך אולי לעצור את התוכנית שחייבים לבלום את שרפת הדלקים לצורך הפקת אנרגיה, שהיא גורמת לפליטת מזהמים שפוגעים בבריאות האדם; לפליטת גזי החממה, שתורמים להתחממות כדור-הארץ.

נסים זאב: אנחנו מדברים הרבה ועושים מעט, ואני מקווה שבאמת הצעת החוק הזו תביא סוף סוף לסגירת המעגל, והממשלה באמת תרוץ בעניין הזה.

נסים זאב: ואני מודה לדב חנין, שכל כך חשוב לו העניין של איכות הסביבה, שזה באמת אחד הנושאים הכבדים ביותר שהעולם כולו מנסה להתמודד אתם, ובמקום הנפט וכל הגז המרעיל את העולם, אולי נמצא סוף סוף את החלופות הנכונות, וכולנו תקווה לכך.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

אורי מקלב: אנחנו נאפשר לך לחזור למקומך, ומייד נעבור להצבעה, הצבעה בעד הצעת החוק.

אורי מקלב: אנחנו נפעיל את ההצבעה.

אורי מקלב: בבקשה, חברים.

אורי מקלב: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק מקורות אנרגיה (תיקון) (הגנת הסביבה – שימוש מושכל במשאבי הטבע – התייעלות אנרגטית), התשע"א–2010, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 8, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, אני קובע שהצעת חוק זו אושרה בקריאה ראשונה, ותעבור לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנה לקריאה השנייה והשלישית.

אורי מקלב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/349).

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: רבותי, חברים, אנחנו נעבור להצעת החוק הבאה, שהיא הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 40) (פטור מדמי חכירה ליישובי קו עימות), התשע"א–2010 – בבקשה, חבר הכנסת וקנין – של חברי הכנסת ישראל חסון ויצחק וקנין וקבוצת חברי הכנסת; קריאה ראשונה.

אורי מקלב: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת יצחק וקנין, סגן יושב-ראש הכנסת, בבקשה.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק זו היא של כמה חברי כנסת, של חברי הכנסת שי חרמש, ישראל חסון, ועוד חברי כנסת, של אמנון כהן ושלי.

יצחק וקנין: אני אקצר מכיוון שהחלטה זו בעצם באה לתקן עיוות שנוצר עקב החלטות מינהל שנתקבלו כבר בשנת 1998, ואחרי כן בשנת 2002.

יצחק וקנין: היתה החלטת מינהל שבעצם גרמה לעיוות בין התושבים הוותיקים לאותם תושבים חדשים.

יצחק וקנין: היה פטור מדמי חכירה לתושבים רק בנושאים מסוימים ולא על ענפי החקלאות, לא על אדמות חקלאיות.

יצחק וקנין: אנחנו בעצם שינינו את הדבר הזה.

יצחק וקנין: למרות החלטת מינהל שהתקבלה ב-2003, שר האוצר לא חתם על החלטת המינהל, והיא אף לא נכנסה לתוקף.

יצחק וקנין: בדין ודברים שהיה לנו עם משרד השיכון ומשרד האוצר, משרד המשפטים, בסופו של דבר הם הסכימו לקבל.

יצחק וקנין: ראו שיש פה עיוות נורא.

יצחק וקנין: אנחנו החלנו את ההחלטה הזאת לא רק על יישובי גבול הלבנון, אלא גם על רמת-הגולן וגם על עוטף-עזה.

יצחק וקנין: דהיינו, היום ההחלטה הזאת כוללת את כל יישובי הפריפריה כמעט, פטור מדמי חכירה.

יצחק וקנין: אנחנו מבקשים שהכנסת תאשר את ההצעה בקריאה ראשונה על מנת שנוכל להכין אותה לקריאה שנייה ושלישית, ואני מודה לכל המציעים ששותפים להצעת חוק זאת.

יצחק וקנין: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק וקנין.

אורי מקלב: חבר הכנסת נסים זאב?

נסים זאב: – – –

אורי מקלב: אנחנו מודים לך בשם כולם.

אורי מקלב: אם כך, אנחנו יכולים לעבור ישר להצבעה, ורק שחבר הכנסת וקנין יגיע למקומו.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 40) (פטור מדמי חכירה ליישובי קו עימות), התשע"א–2010, לוועדת הכספים נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 8, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, אני קובע שהצעת חוק זו אושרה בקריאה ראשונה, ותעבור לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אורי מקלב: [מס' כ/343; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ל"ו, עמ' 12253; נספחות.

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: הצעת החוק האחרונה לסדר-יום זה היא הצעת חוק דיווח על פעילות אגף השיקום נכים ואגף משפחות והנצחה במשרד הביטחון (תיקוני חקיקה), התשע"א–2010, קריאה שנייה ושלישית.

אורי מקלב: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת משה מוץ מטלון בשם יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון.

אורי מקלב: בעצם הצעת חוק של ועדת חוץ וביטחון?

אורי מקלב: אין גם הסתייגות להצעת חוק זו, נוכל לאחר מכן לעבור מייד להצבעה.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

 משה (מוץ) מטלון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חודשים מספר לאחר הקמת מדינת ישראל, ערב הגשתה של הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום), אמר ראש הממשלה דאז דוד בן-גוריון, זיכרונו לברכה, את הדברים הבאים: "מלחמת החירות של צבא-ההגנה לישראל לא היתה כולה זרועה נחת, ניצחונות וכיבושים.

 משה (מוץ) מטלון: היה גם צד שני למטבע.

 משה (מוץ) מטלון: שולם מחיר יקר – – – נפלו מאות ואלפים מתפארת הנוער שלנו – – – אך החללים הם רק חלק מהאבדות.

 משה (מוץ) מטלון: רבים נשארו, לשמחתנו, בחיים.

 משה (מוץ) מטלון: אך גם הם שילמו מחיר יקר – איבר מן החי.

 משה (מוץ) מטלון: הערב אני מגיש לכם בשם הממשלה חוק על החוב, נכון יותר – על חלק מהחוב שאנו חייבים לאלה שבגופם עזרו לשחרור האומה והמולדת.

 משה (מוץ) מטלון: חוק על תגמול ושיקום לנכי המלחמה – – – גודל התגמול שהחוק הזה מעניק לנכה תלוי בגודל אחוז הנכות – – –".

 משה (מוץ) מטלון: על-פי דבריו של ראש הממשלה הראשון, דוד בן-גוריון ז"ל, חבה החברה הישראלית חוב מוסרי לאלה ששילמו מחיר יקר בחייהם, בגופם או בבריאותם למען ביטחון המדינה ואזרחיה.

 משה (מוץ) מטלון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה השנייה ולקריאה השלישית את הצעת חוק דיווח על פעילות אגף שיקום נכים ואגף משפחות והנצחה במשרד הביטחון (תיקוני חקיקה), התשע"א–2010.

 משה (מוץ) מטלון: לפני כשנה הקימה ועדת החוץ והביטחון צוות בדיקה לבחינת תפקוד אגף שיקום נכים ואגף משפחות והנצחה במשרד הביטחון, בראשות חבר הכנסת ישראל חסון, אני כממלא-מקומו ועוד כמה חברי כנסת.

 משה (מוץ) מטלון: צוות הבדיקה קיים ועודו מקיים דיונים אינטנסיביים בנושא, ולפני כמה חודשים אף פרסם דוח ובו כמה המלצות.

 משה (מוץ) מטלון: חלקן גם הוגשו כהצעות חוק.

 משה (מוץ) מטלון: הראשונה שבהן היא הצעת החוק הזאת, שאני מגיש בשמו של יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, חבר הכנסת צחי הנגבי.

 משה (מוץ) מטלון: אגף שיקום נכים במשרד הביטחון עוסק בתגמולים ובשיקום של אנשי מערכת הביטחון שנפגעו במהלך שירותם, ואילו אגף משפחות והנצחה במשרד הביטחון עוסק בתגמולים ובשיקום של משפחותיהם של חללי מערכת הביטחון.

 משה (מוץ) מטלון: ביסוד הקמתם של האגפים ושל החוקים המסדירים את פעילותם עומד החוב המוסרי שחבה מדינת ישראל למי ששילמו בחייהם, בגופם או בבריאותם למען ביטחון המדינה ואזרחיה.

 משה (מוץ) מטלון: צוות הבדיקה מצא כי נוכח הבעיות שמצא במהלך עבודתו ונוכח חשיבותם ורגישותם של הנושאים, יש לעגן בחוק חובות דיווח עתיות של ראשי האגפים ושל שר הביטחון, המופקד עליהם, לוועדת החוץ והביטחון של הכנסת.

 משה (מוץ) מטלון: לפיכך, מוצע כי שר הביטחון, ראש אגף שיקום נכים וראש אגף משפחות והנצחה ידווחו בתחילת כל שנה על תוכנית העבודה של האגפים לשנה הבאה ועל יעדיהם, על אופן חלוקת תקציביהם, על פעילות האגפים והמדדים שעל-פיהם היא נבחנת, על עמידה ביעדי האגפים ועל יישום תוכניות העבודה שלהם ומימוש תקציביהם לגבי ששת החודשים האחרונים בשנה שקדמה לדיווח.

 משה (מוץ) מטלון: כמו כן מוצע לקבוע כי כל אחד מראשי האגפים ידווח לוועדה באמצע השנה על העמידה ביעדי האגפים, על יישום התוכניות ועל מימוש תקציביהם.

 משה (מוץ) מטלון: הוועדה ערה לכך שככלל, הוועדה העוסקת בחוקי השיקום היא ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

 משה (מוץ) מטלון: עם זאת, נוכח אופיים של הדיווחים הנדרשים, שעניינם תוכניות עבודה, יעדים ותקציבים, היא מצאה לנכון לקבוע שהם יידונו בוועדה המפקחת על משרד הביטחון ועל אגפיו, היא ועדת החוץ והביטחון.

דוד רותם: – – –

 משה (מוץ) מטלון: עוד יודגש, כי נוכח החשיבות שהוועדה רואה בדיווחים אלה, היא עמדה על כך שהדיווחים יינתנו בידי שר הביטחון וראשי האגפים עצמם, ולא בידי גורמים אחרים במשרד.

 משה (מוץ) מטלון: רבותי, להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות.

 משה (מוץ) מטלון: אבקש מחברי חברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

 משה (מוץ) מטלון: ברצוני לציין את עבודתו המסורה של יושב-ראש הוועדה, ישראל חסון, שגם חתום ראשון על החוק.

 משה (מוץ) מטלון: על החוק חתמו חברים נוספים: חיים כץ, איתן כבל, יריב לוין, אריה ביבי, , שלמה מולה, נסים זאב, אורי אורבך, ציון פיניאן ואריה אלדד.

 משה (מוץ) מטלון: לכולם התודה.

 משה (מוץ) מטלון: ברצוני להודות לצוות הוועדה.

 משה (מוץ) מטלון: ברצוני להודות ליועצים המשפטיים של הוועדה.

 משה (מוץ) מטלון: אני מבקש את תמיכתה של הכנסת בחוק חשוב זה, שיש בו אמירה, הוקרה של כנסת ישראל לאלה ששילמו את המחיר.

אורי מקלב: תודה רבה לך, חבר הכנסת משה מטלון.

אורי מקלב: אתה לא הזכרת שאתה אחד היוזמים, אולי מצניעות, אבל אנחנו נזכיר שגם אתה מהיוזמים של הצעת חוק זו.

אורי מקלב: אם כך, אנחנו נוכל לעבור להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק דיווח על פעילות אגף שיקום נכים ואגף משפחות והנצחה במשרד הביטחון (תיקון חקיקה), התשע"א–2010.

אורי מקלב: כשחבר הכנסת משה מטלון יגיע למקומו אנחנו – – –

דוד רותם: לחוק הזה אין הסתייגויות.

אורי מקלב: אין הסתייגויות.

אורי מקלב: לאחר מכן נוכל לעבור מייד להצבעה בקריאה שלישית.

אורי מקלב: חברים, בבקשה, הצבעה.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 5 בעד סעיפים 1–2 – 9 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

אורי מקלב: בעד – 9, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, אני קובע שהצעת חוק זו אושרה בקריאה שנייה.

אורי מקלב: ממלא-מקום יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון מאפשר לנו לגשת מייד לקריאה שלישית.

אורי מקלב: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שלישית.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 8 נגד – אין נמנעים – אין חוק דיווח על פעילות אגף שיקום נכים ואגף משפחות והנצחה במשרד הביטחון (תיקוני חקיקה), התשע"א–2010, נתקבל.

אורי מקלב: בעד – 8, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, אני קובע שהצעת חוק זו אושרה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, והיא תיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

אורי מקלב: לאחר האישור החשוב הזה אנחנו יכולים לסיים את סדר-היום.

אורי מקלב: תם סדר-היום.

אורי מקלב: הישיבה הבאה תתקיים, אם ירצה השם, מחר, יום רביעי, כ"ו בחשוון התשע"א, 3 בנובמבר 2010, בשעה 11:00.

אורי מקלב: ישיבה זו נעולה.

אורי מקלב: תודה רבה לכולם.

אורי מקלב: אדוני השר, תודה רבה.